prop · GK03130 · 1997-01-01 00:00:00 — Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 § -------------------------------------------------------------------- Ersättning utgår även för Ersättning lämnas även för krigsskada, som utom riket krigsskada som utanför riket tillfogats tillfogats a) svenskt fartyg eller a) fartyg som skall anses som luftfartyg på resa mellan orter svenskt enligt 1 kap. 1 § eller här i riket utan anlöpande av 1 b § första stycket sjölagen utrikes ort och egendom som (1994:1009) eller svenskt medföres på resan; samt luftfartyg på resa mellan orter b) svenskt fartyg under här i riket utan anlöpande av yrkesmässigt bedrivet fiske och utrikes ort och egendom som egendom som därvid medföres. medförs på resan; samt b) fartyg som anges i a) under yrkesmässigt bedrivet fiske och egendom som därvid medförs. 3 § 2 mom.1 -------------------------------------------------------------------- Från lagens tillämpning Från lagens tillämpning undantas undantagas jämväl utländska också fartyg och luftfartyg samt fartyg som inte skall anses egendom som medföres ombord, så som svenskt enligt 1 kap. 1 § ock främmande stat tillhörig sjölagen (1994:1009) och egendom egendom. som medförs ombord, Konungen äger förordna, att från utländska luftfartyg och lagens tillämpning skall egendom som medförs ombord, främmande stat tillhörig undantagas annan utländsk egendom. egendom som direkt eller genom Regeringen får förordna, att det förmedling av juridisk person från lagens tillämpning skall helt eller till större delen undantas annan utländsk egendom äges av medborgare eller som direkt eller genom juridisk person i viss förmedling av juridisk person främmande stat. helt eller till större delen ägs av medborgare eller juridisk person i viss främmande stat. Denna lag träder i kraft . **FOOTNOTES** 1 Senaste lydelse 1967:853. 2.4 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom föreskrivs att punkt 2 av anvisningarna till 49 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Anvisningar till 49 §2.1 Med anställning på ett svenskt 2. Med anställning på ett svenskt -------------------------------------------------------------------- handelsfartyg avses anställning handelsfartyg avses anställning på ett fartyg enligt 1 kap. 1 § på ett fartyg som skall anses sjölagen (1994:1009) som används som svenskt enligt sjölagen till handelssjöfart eller (1994:1009) och som används till resandes fortskaffande eller handelssjöfart eller resandes till annat ändamål som har fortskaffande eller till annat gemenskap med handelssjöfarten. ändamål som har gemenskap med handelssjöfarten. Med anställning på ett svenskt handelsfartyg likställs a) en anställning på ett utländskt handelsfartyg som en svensk redare hyr i huvudsak obemannat, om anställningen sker hos redaren eller någon av redaren anlitad arbetsgivare, b) anställning på ett svenskt handelsfartyg som hyrs ut till utländsk redare i huvudsak obemannad om anställningen sker hos fartygets ägare eller någon av ägaren anlitad arbetsgivare. **FOOTNOTES** 1 Senaste lydelse 1996:1331. 3 Ärendet och dess beredning Genom dom i det s.k. Factortame II-målet preciserades och uttolkades rätten att etablera verksamhet inom fiskenäringen och sjöfarten. Enligt domen får medlemsstaterna inte ha några regler om registrering av fartyg som diskriminerar andra EU-länders medborgare, och etableringsrätten får inte indirekt beskäras genom sådana regler. Flera länder inom unionen hade vid nationella regler som knöt fartygsregistreringen till ägarens medborgarskap i registerlandet, hans hemvist där eller liknande. Domen gav därför upphov till en översyn av reglerna om fartygsregistrering i de länderna. har vid sin utvärdering av lagändringarna funnit flera av dem otillräckliga, och arbetet med en anpassning av nationella regler till Factortame II-domen är inte avslutat. är genom sitt medlemskap i unionen (EU) bundet av och de regler som där finns om fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital. Till den fria rörligheten för personer hör etableringsrätten, dvs. rätten för medborgare i en medlemsstat inom unionen att fritt etablera ekonomisk verksamhet på en annan medlemsstats territorium. Genom har reglerna om den fria rörligheten utsträckts till att gälla inom hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Som medlem i EU måste även numera följa den rättsutveckling som sker genom praxis. har också fått skriftliga förfrågningar av om innehållet i våra regler om fartygsregistrering och fartygsflagg och om deras överensstämmelse med gemenskapsrätten. Av rättstillämpningen i framgår vidare att registreringen av fritidsfartyg berörs av reglerna om arbetskraftens fria rörlighet enligt och . Den som vistas i ett annat land för att arbeta där skall nämligen ha tillträde till värdlandets fritidsaktiviteter på samma villkor som värdlandets egna medborgare. Det betyder bl.a. att reglerna om registrering av fritidsfartyg inte får leda till diskriminering på grund av nationalitet. Inom har upprättats promemorian Registrering av fartyg (Ds 1996:60). Promemorian har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i (, dnr Ju96/3510). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De lagförslag som läggs fram i promemorian finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. I ärendet har aktuella frågor diskuterats vid nordiska sjörättsöverläggningar mellan departementstjänstemän från , , och . Frågan om ändringar bör göras i fiskelagstiftningen övervägs i och behandlas inte i detta ärende. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har haft synpunkter på förslaget till 2 kap. 6 § sjölagen samt på förslaget till 3 § 2 mom. lagen om ersättning för krigsskada å egendom men i övrigt lämnat förslagen utan erinran. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i författningskommentaren till nämnda paragrafer. Regeringen har dessutom gjort vissa redaktionella ändringar. 4 Svensk lagstiftning om fartygs nationalitet,registrering och flagg Reglerna om fartygs nationalitet inleder sjölagen (1994:1009). Enligt 1 kap. 1 § är ett fartyg svenskt och berättigat att föra svensk flagg, om det till mer än hälften ägs av svensk medborgare eller svensk juridisk person. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande får medge att även annat fartyg skall anses som svenskt och vara berättigat att föra svensk flagg. Ett sådant medgivande förutsätter att driften av fartyget står under avgörande svenskt inflytande eller att fartygets ägare har fast hemvist i . Fartygets nationalitet är alltså i första hand kopplad till ägarens nationalitet. När fartyget ägs direkt av fysisk person är det medborgarskapet som får avgörande betydelse. Att fastställa om någon är svensk medborgare eller inte torde mera sällan föranleda några svårigheter. Den saken får avgöras enligt lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Den som anmäler ett skepp till registrering eller söker inskrivning av ett förvärv har att ge in ett bevis om sin nationalitet (se 2 kap. 13 och 14 §§ fartygsregisterförordningen [1975:927]). En fråga som inte behandlas i motiven till sjölagen är hur man skall se på den som har dubbelt medborgarskap eller är statslös. Men lagens ordalydelse lämnar knappast utrymme för någon annan tolkning än att en ägare med svenskt medborgarskap uppfyller nationalitetskravet även om han är medborgare också i något annat land. Den som är statslös kan däremot inte anses uppfylla kravet, eftersom han saknar svenskt medborgarskap. I fråga om juridiska personer sades det under förarbetena till sjölagen att det avgörande är om associationen har bildats inom ramen för den svenska rättsordningen och enligt de villkor som ställs upp där (prop. 1973:42 s. 213). Exempelvis ett aktiebolag skulle därmed anses som svenskt, om det har bildats enligt svenska bestämmelser och registrerats i . Beträffande sådana juridiska personer som inte är förknippade med någon registreringsplikt eller liknande har det i senare lagstiftningssammanhang uttalats att platsen för styrelsens säte torde avgöra nationaliteten (se Lagrådets yttrande över förslaget till ändringar i fartygssäkerhetslagen [1988:49], prop. 1994/95:186 s. 105). I sjölagsmotiven sades om stiftelser, ideella föreningar och liknande sammanslutningar att de fick antas vara svenska, om de bildats enligt svensk lag och om driftsledningen utövades i eller om de bedrev den huvudsakliga verksamheten här; möjligen hade också ledningens sammansättning betydelse. Dödsbon berördes särskilt under förarbetena till sjölagen (prop. 1973:42 s. 214). Föredragande statsrådet anförde att dödsbon principiellt borde behandlas på samma sätt som den avlidna. Dödsbon efter svenska medborgare skulle därmed normalt vara att räkna som svenska juridiska personer. Sättet att bestämma en juridisk persons nationalitet torde inte i sig ha ändrats sedan reglerna om svenska fartyg fick sin nuvarande utformning . Sjölagens koppling mellan fartygets nationalitet och ägarens nationalitet innebär emellertid att associationsrättens regler om svensk anknytning får indirekta återverkningar på utländska intressenters möjlighet att skaffa sig inflytande över svenska fartyg. Om utländska rättssubjekt har möjlighet att bilda, äga eller leda svenska associationer som i sin tur äger fartyg, kan ju fartyget ställas under ett dominerade utländskt inflytande och ändå betraktas som svenskt. gäller att en fysisk person kan vara stiftare av ett svenskt aktiebolag, om han är bosatt inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), och något krav på svenskt medborgarskap eller bosättning i finns inte (2 kap. 1 § aktiebolagslagen, ABL). En svensk juridisk person kan stifta ett aktiebolag men det finns en sådan möjlighet också för en annan juridisk person som har bildats enligt lagstiftningen i en stat inom samarbetsområdet, om den juridiska personen har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom det området. Beträffande handelsbolag eller motsvarande juridiska personer gäller dock som ytterligare förutsättning att varje bolagsman måste vara bosatt inom samarbetsområdet, i annat fall kan handelsbolaget inte vara stiftare av ett svenskt aktiebolag. I fråga om de ledande funktionärerna i ett aktiebolag krävs som huvudregel att verkställande direktören och minst halva antalet styrelseledamöter skall vara bosatta inom samarbetsområdet (8 kap. 4 § ABL). Beträffande medborgarskap finns något krav och efter ändringar gäller bara att verkställande direktören och minst halva antalet styrelseledamöter skall vara bosatta inom EES, se 6 kap. 4 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. Reglerna om svenska fartyg är formellt sett oförändrade . Inom associationsrätten har dock skett ändringar som i praktiken har ökat möjligheten för utländska rättssubjekt att indirekt kontrollera fartyg utan att detta förhållande påverkar fartygens ställning som svenska. De sjörättsliga följderna har inte särskilt uppmärksammats i samband med regeländringarna inom associationsrätten, och den nya sjölagen bygger på samma definition av begreppet "svenskt fartyg" som den tidigare lagen. Beträffande kravet på svenskt ägande kan det också vara av intresse att peka på reglerna om partrederi i 5 kap. sjölagen. Ett partrederi föreligger om flera har kommit överens om att under delad ansvarighet gemensamt driva sjöfart med eget fartyg (1 §). Delägarna kan utse en huvudredare som har särskild behörighet att företa sådana rättshandlingar som rederirörelsen vanligen för med sig. Huvudredaren skall vara en svensk juridisk person eller en fysisk person som dels är bosatt här i landet, dels är medborgare i , , eller (2 §). Om dessa krav på huvudredaren är uppfyllda, är fartyget svenskt (jfr prop. 1973:42 s. 209 och 259). Slutligen gäller att sjölagen medger möjlighet till dispens från kravet på svensk ägarövervikt, nämligen när fartygets drift står under ett avgörande svenskt inflytande eller när ägaren har fast hemvist här i landet (1 kap. 1 §). Dispens kan enligt förarbetena bli aktuell t.ex. när ett fartyg skall drivas i samverkan mellan redare i flera länder och under sådan fördelning av intressena att fartyget inte skulle kunna föra någon flagg alls eller bara en bekvämlighetsflagg, om möjligheten till dispens i saknats (prop. 1973:42 s. 215 och prop. 1978/79:98 s. 16). Föredragande statsrådet utgick dock från att driftsledningen på ett betryggande sätt var knuten till och att den svenska ägarandelen var någorlunda stor. Enligt motiven kan man tänka sig dispens även i andra fall. Det skall då ske en helhetsbedömning, där det är möjligt att beakta belånings- och befraktningsförhållanden. Det skall särskilt beaktas om fartyget har anknytning till genom att ägaren är bosatt här och behöver registrera sitt fartyg under svensk nationalitet. Enligt motiven skall dispens medges bara när det är uppenbart att ägaren har ett berättigat behov av registrering (prop. 1978/79:98 s. 17). Fast hemvist anses föreligga bara om ägaren avser att stanna kvar i landet. Vid bedömning av en dispensansökan beaktas också om ägaren har en stark anknytning till något annat land. Avsikten är att en dispens skall kunna begränsas i tiden och förenas med villkor. Det ligger på att handlägga ansökningar om dispens enligt 1 kap. 1 § sjölagen. Det i praktiken förekommande dispensfallet är att ett fartyg ägs av ett utländskt rättssubjekt men hyrs i huvudsak obemannat (bare boat-charter) av ett svenskt rättssubjekt. Dispens beviljas, om charteravtalet innebär att det svenska rättssubjektet kontrollerar fartyget med undantag bara för vad som kan följa av sakrätter som gäller i fartyget. Dispensen brukar ges för en begränsad period så att den inte sträcker sig längre än charteravtalets löptid. För en översikt över rättsverkningar som är knutna till ett fartygs nationalitet, se promemorian (Ds 1996:60 s. 22-35). 4.2 Registrering av fartyg Beträffande svenska skepp gäller en principiell registreringsplikt. I 2 kap. 1 § sjölagen anges sålunda att "Ett svenskt skepp skall vara infört i skeppsregistret". Regeringen kan dock med stöd av samma paragraf bestämma att skepp som ägs av staten inte skall vara införda i registret. Ett undantag förutsätter dock att skeppen används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift. Undantagsmöjligheten är närmast betingad av hänsyn till försvaret; det skall inte vara möjligt att kartlägga marinens fartyg med hjälp av ett offentligt register. Registret förs bara över svenska skepp (1 kap. 2 §). Det går alltså inte att registrera utländska skepp i något svenskt register. Det ligger på ägaren att låta registrera skeppet (2 kap. 2 §). När skeppet är nybyggt skall anmälan om registrering ske från sjösättningen, om inte anstånd medges. Om någon i stället förvärvar ett skepp som därigenom blir registreringspliktigt är anmälningstiden kortare, en månad. Bestämmelsen blir tillämplig bl.a. när ett svenskt rättssubjekt förvärvar ett fartyg som varit utlandsägt och haft utländsk nationalitet. Lika väl som svenska skepp förs in i registret gäller att skepp som är svenska avförs ur registret (2 kap. 6 §). Bestämmelsen aktualiseras t.ex. i ett fall där svenska ägarandelar i fartyget säljs till ett utländskt rättssubjekt i sådan mån att det inte finns någon svensk ägarövervikt. Om skeppet ägs av flera, kan det dock i vissa fall bevaras som svenskt genom att delägare löser ut annan delägare. En sådan rätt att lösa sig till ytterligare andelar i ett fartyg finns enligt reglerna om partrederi (5 kap. 13 och 16 §§). Lösningsrätten gäller , och ett skepp får inte avföras ur registret under den tiden, om en inlösen skulle medföra att fartyget alltjämt är att anse som svenskt (2 kap. 7 §). Sjölagens regler bygger på tanken att ett skepp inte skall vara registrerat i mer än ett land. Om ett utländskt skepp har blivit svenskt, får det därför föras in i skeppsregistret först när det har visats att skeppet inte är infört i motsvarande utländska register (2 kap. 25 §). I syfte att samordna förfarandet i olika länder är det dock tillräckligt om sökanden visar att skeppet kommer att föras av från det utländska registret med verkan från den dag då det registreras här. Av samordningsskäl kan registrering i ske trots att det utländska beslutet meddelas eller bevisning om det beslutet lämnas först efter inskrivningsdagens utgång (2 kap. 26 §). Liknande regler gäller för det fallet att ett svenskt skepp skall avregistreras för införing i ett utländskt register (2 kap. 25 § tredje stycket och 26 §). När det gäller skeppsbyggen finns det inte någon skyldighet att registrera egendomen. Reglerna är i stället formulerade som en rätt för ägaren att föra in ett skepp under byggnad i skeppsbyggnadsregistret, se 2 kap. 1 § andra stycket sjölagen där det står att bygget "får" registreras. Däri finns alltså en skillnad vid en jämförelse med reglerna om skeppsregistrering, som ju innebär att registreringen är obligatorisk. En annan skillnad är att skeppsbygget inte behöver ägas av svenska rättssubjekt. Det avgörande är i stället att skeppet byggs här i landet. Registrering kan då ske oavsett om ägaren är svensk eller utländsk. Men ägarens nationalitet kommer att få betydelse så snart det färdiga skeppet sjösätts. Är det svenskägt kommer reglerna om registrering av svenska skepp att tillämpas och skeppet registreras här (jfr 2 kap. 2 § andra stycket). Om det finns en utländsk ägarövervikt, kan skeppet inte registreras i , eftersom skeppet då inte är svenskt. Det finns inte någon generell skyldighet att registrera båtar. Skyldigheten är i stället begränsad till båtar som används i yrkesmässig sjöfart. gällde en lag om fritidsbåtsregister som innebar att också båtar som användes för privat bruk skulle vara registrerade. Lagen upphävdes med verkan /93 utan att ersättas av någon motsvarande författning. Frågan om att återinföra registret för fritidsbåtar diskuteras i betänkandet Fritidsbåten och Samhället (SOU 1996:170). I betänkandet förordas att ett obligatoriskt båtregister införs igen. Betänkandet bereds inom . För båtar som används i näringsverksamhet gäller lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. Enligt den lagen skall båtar föras in i ett särskilt båtregister, om de används yrkesmässigt till befordran av gods eller passagerare, till bogsering eller bärgning, till fiske eller annan fångst eller till uthyrning till allmänheten. Som en ytterligare förutsättning anges att båtens skrov skall ha en största längd av . Är det fråga om en passagerarbåt skall den dock alltid registreras, om den är konstruerad så att den kan föra tolv eller flera passagerare (4 § första stycket). Reglerna i 4 § första stycket avser svenska båtar. Enligt andra stycket skall reglerna dock gälla också utländsk båt, som vanligen är förlagd till svensk hamn och vars ägare är bosatt i . Dessutom får regeringen med stöd av 4 § tredje stycket och efter överenskommelse med främmande makt förordna om registreringsplikt även för annan fiskebåt än som avses i första stycket. Svenska båtar kan registreras även om förutsättningarna i 4 § inte är uppfyllda. Det krävs då att båten har ett skrov med en största längd av eller att det med hänsyn till båtens typ och användning, dess tilldelning av anropssignal för radiostation eller annars finns särskilda skäl att den registreras, se 5 §. Det är här fråga om en frivillig registrering, och de båtar som omfattas av 5 § är inte registreringspliktiga. Någon motsvarande rätt att registrera utländska båtar finns inte (jfr prop. 1978/79:98 s. 63). Båtens svenska nationalitet prövas dock inte särskilt vid registreringen. En båt skall enligt 7 § avregistreras bl.a. när den på grund av överlåtelse eller annars inte längre skall vara införd i båtregistret, liksom när den inte är registreringspliktig och av ägaren anmäls för avregistrering. Lagens tillämpningsområde är att se mot bakgrund av den tillsynsplikt som ligger på . Således gäller registreringsplikten i princip sådana båtar som står under tillsyn. Och det främsta skälet bakom lagen är just det offentligas intresse av att ha en förteckning över sådana båtar som faller inom ansvarsområde (se prop. 1978/79:98 s. 9 f.). För en översikt över rättsverkningar som är knutna till fartygsregistreringen, se promemorian (Ds 1996:60 s. 38-44). Enligt 1 kap. 1 § första stycket sjölagen är ett fartyg berättigat att föra svensk flagg, om det till mer än hälften ägs av svensk medborgare eller svensk juridisk person. Regeringen eller kan medge dispens från kravet på en svensk ägarövervikt. En dispens förutsätter att fartygets drift står under ett avgörande svenskt inflytande eller att ägaren har fast hemvist här i landet. Reglerna om svensk flagg är alltså desamma som reglerna om svensk nationalitet. En redogörelse för nationalitetsreglerna finns i avsnitt 4.1. För en översikt av rättsverkningar som är knutna till fartygets flagg, se promemorian ( Ds 1996:60 s. 44-47). 5 Något om sambandet mellan fartygs nationalitet, registrering och flagga Ett stort antal rättsverkningar är knutna till fartygets nationalitet, registrering och flagg. Vid en bedömning av rättsläget är det dock angeläget att de tre förhållandena - nationalitet, registrering, flagg - inte ses som helt skilda företeelser. Tvärtom står det klart att de har ett nära samband och att de åtminstone delvis utgår från gemensamma förutsättningar. Nationaliteten, dvs. normalt sett ägandet, bestämmer fartygets rättsställning. Registreringen innebär ett erkännande av och en grundval för bevisning om nationaliteten (se SOU 1970:74 s. 72, jfr Ds Ju 1978:6 s. 42). Förhållandet mellan nationaliteten och flaggan kommer till uttryck i 1 kap. 1 § sjölagen. Flaggföringen och nationaliteten bygger där på samma förutsättningar; det krävs en svensk ägarövervikt för att fartyget skall anses som svenskt och för att det skall få föra svensk flagg. Det betyder emellertid inte att flaggföringen avgör nationaliteten. Flaggan är inte ett sätt att styrka nationaliteten. Sjölagens bestämmelser om flaggan är att se bara som en erinran om svenska fartygs rätt att utåt markera sin nationalitet. Inom folkrätten har sambandet i stället angetts på det sättet att "fartyget har den nationalitet, vars flagg det har rätt att föra" (artikel 91 i havsrättskonventionen ). Formuleringen ger närmast intrycket att förutsättningarna för flaggföringen skall utrönas först och att flaggan sedan styr nationaliteten. Vid tillämpning av havsrättskonventionen torde det dessutom förhålla sig så, att flagglandet är detsamma som registerlandet. Det internationellt privaträttsliga synsättet illustreras av rättsfallet NJA 1987 s. 884. hade där att ta ställning till giltigheten av anställningsavtal och kollektivavtal med internationell anknytning. Domstolen kom fram till att flaggans lag skulle tillämpas och förklarade att man syftade på "lagen i den stat där fartyget är registrerat". Som skäl för att välja flaggans lag angav domstolen bl.a. att man kan utgå från att det i allmänhet finns en verklig anknytning mellan fartyget och registerlandet och att anknytningen utgjort en förutsättning för registreringen. I första hand, fortsatte domstolen, utgörs anknytningen av att fartyget helt eller delvis ägs av ett rättssubjekt som hör hemma i registreringsstaten eller att ett sådant rättssubjekt har ett avgörande inflytande över fartygets drift. Det finns alltså ett samband mellan flaggan, registreringen och en nationalitet grundad på ägande. En strikt uppdelning av rättsföljderna kan därför betraktas som i någon mån teoretisk, och gränsen är inte skarp. Enligt sjölagen saknar den praktisk betydelse, eftersom förutsättningarna för flaggningen, registreringen och nationaliteten oftast sammanfaller.