prop · GK035D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Syftet är på intet sätt att ändra någon tidigare ansvarsfördelning. Förslaget får därför inte heller några konsekvenser för resursfördelningen mellan stat och kommun. Omfattningen och inriktningen av den av landstingen finansierade FoU-verksamheten är och förblir ett landstingskommunalt beslut. Preciseringen utgör också en viktig principiell markering av forskningens och utvecklingsarbetets stora betydelse inom hälso- och sjukvården. Huvudansvaret för forskningen åvilar liksom staten, främst genom universitet och högskolor. Förtydligandet i Hälso- och sjukvårdslagen innebär ingen förändring i detta avseende. Det har, som framgått ovan, riktats kritik mot Hälso- och sjukvårds- utredningens indelning i patientnära och experimentell forskning. Enligt regeringens mening bör utgångspunkten för vem som skall ha ansvar för den kliniska forskningen vara huruvida problemställningen är direkt kopplad till en klinisk frågeställning oavsett om forskningsmetoden är experimentell eller epidemiologisk till sin karaktär. Landstingens FoU-verksamhet inom folkhälsoområdet utgör en allt viktigare del av tillämpad svensk folkhälsoforskning. Till landstingens ansvar hör enligt hälso- och sjukvårdslagen att verka för en god hälsa hos befolkningen. Landstingens FoU-ansvar omfattar enligt regeringens mening därför även de hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande verksamheterna. Utredningarnas bedömning: Utredningarna anser det angeläget att hälso- och sjukvårdshuvudmännen finner former för samverkan kring den forsknings- och utvecklingsverksamhet som dessa finansierar. Formerna för denna samverkan bör inte regleras . En sådan samverkan bör i första hand byggas upp regionalt med utgångspunkt från universitetssjukhusen och i nära samarbete med de medicinska fakulteterna. Remissinstanserna: Flertalet är allmänt positiva. Några pekar dock på att samverkan med universitet inte alltid framstår som självklart eftersom kompetens finns även på andra håll, exempelvis vid vårdhögskolorna. Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens mening är samverkan på regional nivå en förutsättning för att FoU-verksamheten skall kunna utvecklas och för att kunna genomföra gemensamma satsningar på angelägna FoU-projekt. Det finns också ett ömsesidigt intresse av samverkan. Forskare vid universiteten behöver kontakter med landstingens hälso- och sjukvårds- organisation för den kliniska forskningen bl.a. för att inhämta erfarenheter från den direkta vården. De som bedriver forskning inom sjukvårdshuvudmännens verksamhetsområde har behov av kontakter med universitetens forskare för att bland annat få tillgång till en kreativ forskarmiljö och för att genomgå forskarutbildning. På samma sätt finns det behov av kontakter inom mellan hälso- och sjukvården och . Den patientnära kliniska vårdforskningen bygger på en helhetssyn på patienten där alla personella resurser inom olika discipiner bör tas tillvara. Det är därför inte enbart den medicinska fakulteten inom universiteten som kommer ifråga för samverkan med hälso- och sjuk- vårdshuvudmännen och den kliniska forskningen utan även samhällsvetenskaplig och humanistisk fakultet är berörd. Detta med anledning av att bl.a. omvårdnadsforskningen hör till dessa fakulteter. Enligt regeringens uppfattning finns det inte behov av att reglera formerna för denna samverkan. Det finns på många håll goda ansatser till samverkan och den fortsatta utvecklingen bör följas noga. Regeringen anser dock, liksom ett par av remissinstanserna, att hälso- och sjukvårdshuvudmännens samverkan med universitet och högskolor bör betonas mer. och högskolans roll bör vara att göra den inomvetenskapliga bedömningen av FoU-arbetets kvalitet och relevans. Samhällsföreträdarnas uppgifter bör vara att bedöma samma arbete utifrån samhällsrelevans och svara för prioriteringen med denna utgångspunkt. Det är viktigt att samverkan mellan hälso- och sjukvårdshuvudmännen och universitet/ högskolor vidareutvecklas för att FoU-aktiviteterna skall uppfylla vetenskapliga krav och resultaten därvidlag utvärderas. Samverkan med andra aktörer, bl.a. vissa statliga myndigheter, behöver också vidareutvecklas och fördjupas. Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 26 b § Landstingen har ett delat ansvar för den kliniskt bedrivna forskningen. Detta ansvar är inte reglerat. I den nya paragrafen föreslås att så sker. Kommunerna har ansvar för en viss del av hälso- och sjukvården. Inom detta område föreslås att kommunen skall ha ett ansvar som motsvarar . Nämnda huvudmäns ansvar skall även omfatta folkhälsoforskningen. För tydlighetens skull föreslås också en reglering av skyldigheten för huvudmännen att samverka, inte bara med varandra utan även med andra intressenter. Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:000) om ändring i lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård 2 § För att det skall klart framgå att ansvaret för forskningen även åvilar de kommuner som bedriver försöksverksamhet med primärvård anges det att bestämmelsen som reglerar det i hälso- och sjukvårdslagen även skall tillämpas på sådan primärvård. Forskningen inom kommunikationsområdet domineras starkt av företagssektorn. Elektronikindustrin, som innefattar tillverkning av bl.a. tele- och dataprodukter, och transportmedelsindustrin är det två branscher som har de högsta totala driftskostnaderna för forskning och utveckling (FoU) inom hela industrin. Dessa två branschers sammanlagda driftskostnader för FoU uppgick till . Av industrins samlade FoU-insatser kan därmed hänföras till områden med stark kommunikationsanknytning. Företagssektorns FoU-insatser är dock främst inriktade på att främja industriell verksamhet med anknytning till olika produkter och i mindre grad på att utveckla transporter och kommunikationer som sådana. Forskning för att främja transporter och kommunikationer spelar således en relativt sett betydligt större roll inom den offentliga sektorn. De flesta myndigheter, verk och bolag som hör till Kommunikations- departementets verksamhetsområde är på ett eller annat sätt involverade i transport- och kommunikationsforskning. är emellertid också många myndigheter utanför kommunikationssektorn, såsom (), (), () och flera myndigheter inom försvarssektorn, engagerade i forskning rörande transporter och kommunikationer. Den dynamiska utvecklingen inom informationsteknikområdet medför också att kopplingarna mellan kommunikationssektorn och andra samhällssektorer tenderar att öka i omfattning. Enligt forskningsstatistik uppgick de statliga insatserna för transport- och kommunikationsrelaterad FoU till ca under /95. Detta motsvarar i runda tal en tjugondel av de samlade statliga insatserna för FoU. Knappt hälften av dessa insatser hänför sig till myndigheter m.m. inom kommunikationssektorn. Forskning och utveckling inom kommunikationssektorn Inom verksamhetsområde bedrivs och initieras forskning och utveckling med inriktning på transporter, informationsteknik, post- och telekommunikationer, meteorologi, hydrologi och oceanografi samt geoteknik. Verksamheten vid Kommunikationsforskningsberedningen (KFB), () samt () finansieras genom anslag som huvudsakligen används för forskningsändamål. Vidare har , och () i uppgift att finansiera forskning och utveckling inom sina respektive verksamhetsområden. Av övriga myndigheter, verk och bolag under bedriver eller finansierar även , , , , och forsknings- och utvecklingsverksamhet i varierande omfattning. I nedanstående tabell ges en översikt över forskningsanslagen under . ---------------------------------------------------------------- | Anvisat1) Förslag| | 1995/96 1997| ---------------------------------------------------------------- |Kommunikationsforsknings- 197 735 150 771| |beredningen | ---------------------------------------------------------------- |Forskning om el- och 61 000 20 000| |hybridfordon | ---------------------------------------------------------------- |Statens väg- och transport- 49 356 32 205| |forskningsinstitut | ---------------------------------------------------------------- |Summa 308 091 202 976| ---------------------------------------------------------------- 1 Beloppen anges i tusental kronor Kommunikationsforskning finansieras dock även över andra anslag. De medel som under avsatts för forskning och utveckling av de myndigheter under som har i uppgift att finansiera sådan forskning framgår av nedanstående sammanställning. Samtliga medel avser utgiftsområde 22 utom de som disponeras av SGI, vilka tillhör utgiftsområde 18. ------------------------------------------ Myndighet FoU-budget (mkr) ------------------------------------------ 100 ------------------------------------------ 200 ------------------------------------------ KFB 173 ------------------------------------------ VTI 33* ------------------------------------------ 20 ------------------------------------------ SGI 15* ------------------------------------------ Summa 541 ------------------------------------------ * Avser endast medel anvisade direkt över anslag -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: De övergripande mål och prioriteringar som| | tidigare angivits för kommunikationsforskningen bör ligga fast. Skälen för regeringens bedömning: Övergripande mål för kommu- nikationsforskningen formulerades forskningspolitiska beslut. Dessa mål bör enligt regeringens bedömning ligga fast. Det innebär att forskningen inom kommunikationsområdet skall medverka till att ta fram underlag för att uppnå de politiska mål som läggs fast för kommunikationssektorns utveckling samt öka handlingsberedskapen inför problem som inte kan förutses genom att bygga upp en kunskaps- och kompetensbas för framtiden. I avvaktan på ett nytt kommunikationspolitiskt beslut bör även tidigare angivna prioriteringar kvarstå. Det innebär att miljö, infrastruktur, telekommunikationer, informationsteknik, effekter av marknadsförändringar och avregleringar, kollektivtrafik och trafiksäkerhet särskilt bör uppmärksammas i forsknings- och utvecklingsverksamheten. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Den reform av kommunikationsforskningens | | organisation som påbörjades genom forskningspolitiska | | beslut bör fullföljas. Den nu gällande ansvarsfördelningen för | | övergripande kommunikationsforskning bör bibehållas. | | Kommunikationsforskningsberedningen bör ges i uppdrag att i | | sin årsredovisning översiktligt redovisa även den övergripande | | forskning och utveckling som och finan- | | sierar, liksom den samordning av forskningsplaneringen som | | skett mellan myndigheterna. Kommunikationsforskningens organisation ändrades i flera viktiga avseenden som en följd av forskningspolitiska beslut. Reformen syftade till att tydligare definiera statens ansvar inom kommunikationsforskningsområdet och till att renodla rollerna som beställare, utförare och användare av forskning mellan myndigheter, statliga verk och övriga berörda organisationer. Forskningen inom transport-, post- och telekommunikationsområdet och därtill anknuten informationsteknik integrerades bl.a. inom ramen för Kommunikationsforskningsberedningens (KFB) (tidigare Transportforskningsberedningen) verksamhet. KFB fick ökade anslag och ett samordningsansvar för den övergripande kommunikationsforskningen. KFB:s ansvar för att stödja långsiktigt kunskapsuppbyggande forskning betonades särskilt. Vid sidan av KFB fick och ett uttalat ansvar för att stödja tillämpad samhällsmotiverad forskning inom sina respektive delsektorer. Vidare klargjordes att (tidigare ) skulle utvecklas mot ett renodlat forskning och att bl.a. affärsverken inte längre skulle ha något ansvar för övergripande forskning och utveckling. () har på regeringens uppdrag gjort en uppföljning av den ovan beskrivna omorganisationen. RRV har redovisat uppdraget i rapporten ansvar för forskning - beställare och utförare inom kommunikationssektorn (RRV 1996:22) . RRV konstaterar därvid att reformen knappast kan sägas ha fått genomslag i praktiken och i enlighet med statsmakternas intentioner även om den är genomförd i de flesta formella avseenden. RRV kritiserar främst och för att dessa myndigheter ännu inte tagit sitt fulla ansvar som beställare av övergripande forskning. RRV anser dock att reformen i sina huvuddrag bör fullföljas men att det finns några frågor som statsmakterna behöver ta hänsyn till. RRV framhåller således att den avgränsning mellan långsiktig och tillämpad forskning som reformen bygger på i praktiken är svår att upprätthålla. Gränsdragningsfrågorna bör därför i vissa hänseenden omformuleras till frågor om gemensamt ansvar där vars och ens roller preciseras. Vidare anser RRV att man närmare bör diskutera när och i vilka former konkurrensmedlet är ett effektivt sätt att fördela resurser till de mest kompetenta forskningsmiljöerna och att bygga upp kunskap inom nya områden. RRV framhåller att marknadsrelationer och konkurrens inom området inte kan ses som ett mål i sig och är möjliga endast inom ett bestämt utrymme. RRV:s rapport har remissbehandlats. Flertalet remissinstanser instämmer i RRV:s grundläggande slutsats att reformen bör fullföljas. , och instämmer i stora drag med den kritik som RRV riktat mot dem som beställare av övergripande forskning. anser att det bör övervägas om inte verket även bör få ansvar för långsiktig kunskapsutveckling inom vägområdet så att KFB kan koncentrera sig på övergripande, tvärgående kommunikationsfrågor. KFB föreslår för sin del att en ny gränsdragning görs mellan KFB och /så att de senares ansvar begränsas till att omfatta verksamhetsnära FoU. anger att man själv vill ha en sektorsforskningsroll liknande och . Även forskningsfinansieringsutredningen (SOU 1996:29) har lämnat en rad förslag till förändringar som utredningen anser bör genomföras inom sektorsforskningen. Beträffande område anser utredningen att FoU-planeringen är förhållandevis ambitiös, såväl på regeringsnivå som hos berörda myndigheter. Enligt utredningen uppfyller KFB de flesta av de kriterier som utredningen anser bör gälla för organisationen av sektorsforskningen. anser dock att det bör klargöras tydligare att ansvaret för långsiktig kunskapsutveckling för hela sektorn åvilar KFB. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser i likhet med , RRV och flertalet remissinstanser som yttrat sig över utredningarnas förslag i denna del att den reform av kommunikationsforskningens organisation som påbörjades genom forskningspolitiska beslut bör fullföljas. Regeringen delar också RRV:s uppfattning att det är hög tid att berörda myndigheter utformar verksamheten i enlighet med statsmakternas beslut. Detta gäller i särskilt hög grad och som ännu ej utformat sin verksamhet som forskningsfinansiärer i enlighet med gällande instruktioner. noterar regeringen att nu fastställt en plan och strategi för sin forskningsverksamhet och även i övrigt börjat inrätta verksamheten i enlighet med de krav som bör ställas på en forskningsfinansierande myndighet. Även anger att man avser att integrera forskningen i sitt sektorsansvar. Enligt regeringens uppfattning återstår det dock mycket innan kan sägas leva upp till sitt ansvar för den övergripande forskningen. Ett första steg bör därvid vara att göra en tydligare åtskillnad mellan den övergripande järnvägsforskning som skall bidra till hela samhällets kunskapsförsörjning och sådan FoU som främst är betingad av egna interna utvecklingsbehov. Beträffande KFB gör regeringen bedömningen att myndigheten arbetat ambitiöst för att uppfylla sin nya roll. Regeringen vill dock särskilt betona forskningsfinansiärernas gemensamma ansvar att skapa stabila planeringsförutsättningar för forskningsutförarna. Detta ansvar gäller inte minst att ge VTI bättre möjligheter till långsiktig planering och utveckling av verksamheten eftersom VTI i så hög grad är beroende av ett fåtal beställare inom kommunikationssektorn. och bör enligt regeringens uppfattning överväga att söka öka sin samverkan med KFB som har väl utvecklade rutiner för att säkerställa kraven på integritet, kvalitet och relevans i forskningen. Regeringen har tidigare i avsnitt 3.6 förordat att forskningsråd och sektorsorgan gemensamt bör utarbeta rullande planer över områden som skall utvärderas under och komma överens om en lämplig ansvarsfördelning för genomförandet. En sådan samplanering är givetvis särskilt angelägen inom de näraliggande områden som , och svarar för. En lämplig lösning kan därvid vara att och uppdrar åt KFB att organisera utvärderingen av den övergripande forskning som verken finansierar. Även ifråga om bl.a. information om och dokumentation av forskning skulle en ökad samverkan med KFB kunna underlätta för och att i rimlig tid uppfylla sina uppgifter. , RRV och flera remissinstanser tar upp frågan om hur ansvarsgränserna bör dras upp mellan de olika beställarna av övergripande forskning. förordar därvid nuvarande ansvarsfördelning med ett förtydligande av KFB:s roll. RRV har för egen del inget entydigt förslag, medan och förordar att gränssnittet ändras, dock i olika riktning. Regeringen är medveten om att den nu gällande gränsdragningen inte är oproblematisk och kräver en smidig samverkan mellan berörda myndigheter. anser regeringen att det är nödvändigt att ändå försöka avgränsa respektive myndighets ansvar och kan därvid inte se att de förslag till ändrad gränsdragning som framförts skulle medföra ökad tydlighet om de olika myndigheternas roller. KFB:s förslag att och ansvar skall begränsas till att omfatta enbart s.k. verksamhetsnära FoU medan KFB skall ansvara för all övergripande FoU ger upphov till nya definitions- och avgränsningsproblem och kan också ha nackdelen att det blir svårare att ta till vara de betydande samband och synergier som finns mellan verkens interna FoU- behov och samhällets övergripande kompetens- och kunskapsförsörjning. Enligt regeringens bedömning leder inte heller förslag, att KFB skall koncentrera sig på övergripande, tvärgående kommunikationsfrågor medan får ansvar för all forskning inom ramen för sitt sektorsansvar, till att gränsdragningsproblemen elimineras. En sådan ansvarsuppdelning skulle också kunna leda till ett alltför snävt perspektiv på den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden och medföra att systemsynen på transport- och kommunikationsfrågorna går förlorad. I tidigare forskningspolitiska beslut har det vidare framhållits som en styrka att myndighetsansvaret för den långsiktiga kunskapsuppbyggande forskningen åvilar en från trafikgrenarna oberoende be- ställare. Detta motiv äger enligt regeringens uppfattning alltjämt giltighet. Enligt regeringens uppfattning kan avgränsningsproblemen inom kommunikationsforskningen i hög grad hänföras till att kommunikationssektorn är organiserad i trafik- och kommunikationsgrenar som var och en för sig har speciella förutsättningar och problem men som också delar en rad gemensamma utgångspunkter och planeringsförutsättningar. Målet måste därför vara att finna det gränssnitt som på bästa sätt skiljer ut det som från forskningssynpunkt är specifikt för enskilda trafik- och kommunikationgrenar från det som är generellt och av gemensamt intresse för hela kommunikationssektorn. En sådan gränsdragning kommer aldrig att bli helt invändningsfri men den måste enligt regeringens uppfattning ändå göras. Med hänsyn till att den långsiktigt kunskapsuppbyggande forskningen till största delen rör frågor av generellt intresse som är gemensamma för hela eller stora delar av kommunikationssektorn, medan den tillämpade forskningen och utveck- lingen i högre grad inriktas på trafikgrensvisa frågeställningar, drar regeringen slutsatsen att nuvarande ansvarsuppdelning bör bibehållas. Samverkan mellan de berörda myndigheterna, dvs. , och , bör däremot intensifieras. Det ligger i sakens natur att denna samverkan i hög grad måste utformas i ett fortlöpande samråd mellan myndigheterna. Ansvaret för att denna samverkan kommer till stånd åvilar givetvis alla de berörda myndigheterna men KFB har genom sin samordningsroll ett särskilt ansvar i detta avseende. För att markera vikten av att en ökad samverkan och samplanering sker mellan myndigheterna på detta område och säkerställa att det sker en löpande redovisning som är gemensam för hela den övergripande kom- munikationsforskningen avser regeringen att ge KFB i uppdrag att i sin årsredovisning översiktligt redovisa även den övergripande FoU som och finansierar, liksom den samordning av FoU-planeringen som skett mellan myndigheterna. Att nuvarande ansvarsfördelning bibehålles innebär att affärsverkens FoU och den FoU som betingas av myndigheternas egna utvecklingsbehov inte heller fortsättningsvis bör betraktas som övergripande forskning. 8.4 Vissa särskilda gränsdragningsfrågor -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: och preciserade och| | vidgade sektorsansvar för järnvägs- respektive vägtransport- | | systemen i stort bör i princip följas av en motsvarande vidgning| | av forskningsansvaret. Kommunikationsforskningsberedningen bör | | dock även fortsättningsvis ha huvudansvaret för forsknings-, | | utvecklings- och demonstrationsverksamhet inom kollektiv- | | trafikområdet. Sedan det forskningspolitiska beslutet har och roller som sektorsmyndigheter utvecklats och preciserats. Denna utveckling har medfört att myndigheterna efterhand fått delvis nya uppgifter inom ramen för sitt sektorsansvar. För del har denna utveckling redovisats i propositionen om sektorsansvar inom vägtransportsystemet m.m. (prop. 1995/96:131, bet. 1995/96:TU18, rskr. 1995/96:231). Frågan om motsvarande ansvar tas upp i budgetpropositionen för . I propositionen om sektorsansvar inom vägtransportsystemet m.m. konstaterades bl.a. att forsknings-, utvecklings- och demonstrationsinsatser (FUD) bör samordnas med och vara ett komplement till den forskning som KFB givits ett ansvar för enligt tidigare beslut. aviserade regeringen att den avsåg att återkomma i forskningspropositionen beträffande preciseringen av ansvarsfördelningen och samordningen av FUD- verksamheten inom vägtransportsystemet. Skälen för regeringens bedömning: De övergripande riktlinjer som bör gälla för ansvarsfördelningen mellan finansiärerna av övergripande kommunikationsforskning har redan beskrivits i föregående avsnitt. En naturlig följd av dessa riktlinjer är att en förändring i sektorsansvarets omfattning i princip även bör följas av en motsvarande förändring i forskningsansvarets omfattning. Enligt regeringens bedömning är det främst på fyra områden som preciseringen av och sektorsansvar skulle kunna föranleda en förändring i ansvarsfördelningen mellan trafikverken och KFB, nämligen inom infrastruktur-, trafiksäkerhets- och fordons/drivmedelsforskningen samt inom den forsknings-, utvecklings- och demonstrationsverksamhet som KFB finansierat inom kollektivtrafikområdet. När det gäller FoU om infrastruktur och trafiksäkerhet har , och enligt vad regeringen erfarit redan kommit fram till en ansvarsfördelning som bör kunna gälla även under de nu aktuella förutsättningarna. Även på fordonsområdet sker en samverkan mellan myndigheterna. Enligt regeringens uppfattning bör det även fortsättningsvis ankomma på de tre myndigheterna att i samråd komma fram till en lämplig ansvarsfördelning med utgångspunkt i de övergripande riktlinjer som angivits och med beaktande av behovet av att upprätthålla kontinuiteten i den forskning som bedrivs. För kollektivtrafikforskningen, som till stor del är av tillämpad natur och ofta med en inriktning mot rena utvecklings- och demonstrationsinsatser, kan det framstå som naturligt att låta respektive ta över en större del av ansvaret som ett led i dessa myndigheters sektorsansvar. Mot detta kan dock anföras att kollektivtrafikforskningen, även om den är tillämpad, ofta är trafikslagsövergripande och måste grundas på en helhetssyn på transportsystemet.