prop · GK03100D2 · 1997-01-01 00:00:00 — I 6 § andra stycket i remissförslaget anges att F-skatt och särskild A-skatt inte får debiteras efter året efter inkomståret samt att efter inkomstårets utgång sådan skatt får debiteras endast om det finns särskilda skäl. Den villkorade bestämmelsen bör - såsom också görs i författningskommentaren - placeras före den definitiva regeln. Lagrådet föreslår att 6 § andra stycket (3 § andra stycket i Lagrådets förslag) får följande lydelse: "Efter inkomstårets utgång får F-skatt och särskild A-skatt debiteras endast om det finns särskilda skäl. Sådan skatt får inte debiteras efter året efter inkomståret." I 5 § i remissförslaget anges att F-skatt och särskild A-skatt skall betalas med lika stora belopp enligt vad som framgår av vissa angivna paragrafer. Enligt andra stycket ges skattemyndigheten möjlighet att besluta att skatten får betalas endast under vissa av årets månader såvida tre i särskilda punkter angivna förutsättningar föreligger. Den sist angivna förutsättningen är att den skattskyldige själv begär det. Denna förutsättning, som är grundläggande för att skattemyndigheten skall fatta beslut i saken, bör redovisas först. Eftersom de båda övriga förutsättningarna också måste föreligga bör andra stycket i paragrafen lämpligen utformas enligt följande: "får på begäran av den skattskyldige besluta att F-skatt och särskild A-skatt skall betalas endast under vissa kalendermånader, om den skattskyldiges näringsverk- samhet pågår under endast en del av kalenderåret och det finns särskilda skäl." Exempel på vad som avses med särskilda skäl bör enligt Lagrådets mening anges i motiven. I 7 § första stycket (som blir 6 § första stycket i Lagrådets förslag) anges att tillämplig skattetabell skall fastställas för varje fysisk person som kan få Av 9 § framgår att skattemyndigheten i stället för att fasts- tälla tillämplig skattetabell i vissa fall (som anges i 8 kap. 11 §) skall ange en särskild beräkningsgrund. Detta bör beaktas vid utformningen av 7 § första stycket. Lagrådet föreslår att stycket (6 § första stycket i Lagrådets förslag) får med vissa andra justeringar följande lydelse: "För en fysisk person som kan få en A-skattsedel enligt 4 kap. 16 § skall skattemyndig- heten, om inte beslut om skatteavdrag enligt en särskild beräkningsgrund har fattats med stöd av 8 kap. 11 §, bestämma tillämplig skattetabell med ledning av den skattesats som för inkomståret gäller för den fysiska personen i hemortskommunen." Den föreslagna 9 § bör, som Lagrådet föreslagit i det föregående, flyttas till 8 kap. 11 §, som innehåller grundläggande regler om särskild be- räkningsgrund för skatteavdrag. I 11 § (9 § i Lagrådets förslag) anges bl.a. att slutlig skatt kan bestämmas "genom" beslut av domstol. Det torde knappast komma i fråga att en domstol vid prövning av en skatte- eller uppbördsfråga själv anger med vilket belopp slutlig skatt skall utgå. Beräkningen av skatten görs i stället av skattemyndigheten med domstolens avgörande som underlag. I lagtexten bör därför i stället anges att slutlig skatt kan bestämmas "till följd av" domstols beslut. I 12 § (10 § i Lagrådets förslag) regleras vad som ingår i slutlig skatt. Enligt punkten 1 skall ingå skatt som avses i 1 kap. 1 § första och fjärde styckena taxeringslagen (1990:324). I första stycket i sistnämnda paragraf redovisas i åtta punkter särskilt angivna skattelagar, medan fjärde stycket i sin nu gällande lydelse innehåller en erinran om att bestämmelserna i taxe- ringslagen gäller även vid förfarandet för fastställelse av mervärdesskatt i vissa fall enligt vad som framgår av 14 kap. 28 § mervärdesskattelagen. Med hänsyn till utformningen av taxeringslagen bör punkten 1 i 12 § i förevarande lag delas upp så att punkten 1 reserveras för sådan skatt som avses i 1 kap. 1 § första stycket taxeringslagen. I en ny punkt 4 bör frågan om mervärdesskatt regleras men inte genom en hänvisning till taxeringslagen utan genom en hänvisning direkt till 10 kap. 31 § förevarande lag. Punkt 4 bör få följande lydelse: "sådan mervärdesskatt som enligt 10 kap. 31 § denna lag skall redovisas i självdeklaration". I 16 och 17 §§ (14 och 15 §§ i Lagrådets förslag) behandlas enligt angivna rubriker dels "Skatt att betala eller att få tillbaka", dels "Besked om slutlig skatt". Med hänsyn till innehållet i paragraferna bör dessa rubriker ersättas med en gemensam rubrik, "Årlig avstämning av skattekonto". I 16 § anges vilka åtgärder skattmyndigheten skall vidta sedan den bestämt den slutliga skatten för att avgöra om den skattskyldige skall betala eller få tillbaka skatt. I punkt 1 anges de belopp som skall dras från den slutliga skatten och i punkt 2 de belopp som skall läggas till. I punkt 3 föreskrivs att skattemyndigheten skall göra "den årliga avstämningen" av skattekontot. Enligt Lagrådets mening bör paragrafen inledas - i ett stycke för sig - med den centrala föreskriften att skattemyndigheten skall göra den årliga avstämningen av skattekontot. Stycket bör formuleras enligt följande: "Sedan den slutliga skatten har bestämts skall skattemyndigheten göra den årliga avstämningen av skattekontot enligt 3 kap. 6 §." Stycket ersätter punkten 3 i remissförslaget. Punkterna 1 och 2 bör tas in i ett andra stycke som inleds med orden "Innan avstämning görs skall skattmyndigheten - - - ". Enligt 17 § skall ett besked om den slutliga skatten skickas till den skatts- kyldige taxeringsåret. Minst lika viktigt torde vara att den skattskyldige får del av resultatet av den årliga avstämningen. En komplettering härom bör göras i paragrafen (15 § enligt Lagrådets förslag). I 18 § behandlas frågan hur stor del av den betalade slutliga skatten som skall anses utgöra betalning för tilläggspensionsavgift. Den nuvarande ordningen att betalade skatter och avgifter i första hand skall anses utgöra tilläggspensionsavgift ersätts med en ordning där vad som betalats pro- portioneras på tilläggspensionsavgiften i förhållande till avgiftens andel av den slutliga skatten. Avsikten är att pensionspoäng skall kunna tillgodoräknas för den andel av inkomsten för vilken tilläggspensionsavgift anses betald (jfr avsnitt 16.1 i remissprotokollet). Av 11 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring framgår att pen- sionspoäng får tillgodoräknas den försäkrade endast om tilläggs- pensionsavgift för året har erlagts till fullo inom föreskriven tid. Denna bestämmelse måste ändras, om det skall bli möjligt att förvärva pensionspoäng också vid en partiell betalning av tilläggspensionsavgift. Det förslag till lag om ändring i lagen om allmän försäkring som inryms i lagrådsremissen behandlar emellertid inte denna fråga. Lagrådet utgår från att förslag läggs fram senare i sådan tid att lagändringen kan träda i kraft med den föreslagna skattebetalningslagen. Bestämmelserna i 18 § bör flyttas till 16 kap. och där placeras efter 11 §, som innehåller liknande bestämmelser om fördelning av skatteskuld. I fjärde stycket bör hänvisningen till "första-tredje styckena" ändras till "andra och tredje styckena", eftersom första stycket är irrelevant i sammanhanget. Den sista meningen i detta stycke bör bilda ett stycke för sig. I texten bör hänvisningen till andra stycket av samma skäl som i föregående stycke utgå. 20 § - som ingår i avsnittet med rubriken - innehåller en bestämmelse om hur skatten skall bestämmas då den skattskyldige enligt vad som sägs i 10 kap. 13 § har uppgett att någon viss skatt inte skall redovisas för den aktuella re- dovisningsperioden. Skatten skall då bestämmas till noll kronor. Lagrådet konstaterar att om en sådan situation föreligger, följer av 13 § att den skattskyldige inte behöver lämna någon skattedeklaration. Lagrådet föredrar att förevarande paragraf (som blir 17 § i Lagrådets förslag) utformas med denna utgångspunkt. Efter ytterligare några förtydliganden föreslår Lagrådet att paragrafen får följande lydelse: "Om den som är registrerad enligt 3 kap. 1 § inte behöver lämna någon skattedeklaration till följd av bestämmelserna i 10 kap. 13 §, anses skatteavdrag och arbets- givaravgifter genom ett beslut ha bestämts till noll kronor då deklaration annars skulle ha lämnats." Av 22 - 24 §§ följer att, i de fall då den som är skyldig att redovisa skat- teavdrag, arbetsgivaravgifter eller mervärdesskatt inte har gjort det, skat- temyndigheten får vid omprövning med ledning av tillgängliga uppgifter bestämma den skatt som skall betalas. Om skatten inte kan beräknas tillförlitligt på grundval av tillgängliga uppgifter och i de fall då skatten enligt 21 § har bestämts till noll kronor skall skatten genom schablonberäkning bestämmas till det högsta av de belopp som har bestämts för den skatten vid någon av de tre närmast föregående re- dovisningsperioderna. kan också bestämma skatten till det belopp som framstår som skäligt med hänsyn till vad som kommit fram (skönsbeskattning). Bestämmelserna har enligt Lagrådets mening fått en mindre lämplig ut- formning. De korresponderar dåligt med varandra och författ- ningskommentarerna överensstämmer inte i alla avseenden med lagtexten. Lagrådet föreslår att bestämmelserna i 22-24 §§ förtydligas och sam- manförs till en paragraf (19 § i Lagrådets förslag). I 25 § (20 § i Lagrådets förslag) anges bl.a. att skattemyndigheten efter det att en allmän förvaltningsdomstol har meddelat ett beslut enligt skattebetalningslagen skall göra den debitering eller den ändring i debiteringen som föranleds av beslutet. Av 12 kap. 7 § framgår att också allmän domstol kan fatta beslut som får betydelse för debiteringen av skatt. Orden "allmän förvaltningsdomstol" i förevarande paragraf bör därför bytas ut mot ordet "domstol". Utöver vad som har förordats bör också vissa andra ändringar göras i 11 kap. Lagrådets förslag till utformning av kapitlet i dess helhet framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. Kapitlet innehåller bestämmelser om ansvar för betalning av skatt. Som uttryckligen anges i 1 § reglerar bestämmelserna endast ansvaret för andra personer än dem som i första hand är skyldiga att betala skatten. Tanken är att det skall framgå av andra bestämmelser i lagen, bl.a. reglerna om beskattningsbeslut i 11 kap. och reglerna om inbetalning av skatt i 16 kap., vem som i första hand är betalningsskyldig. Lagrådet anser att, även om den primära betalningsskyldigheten kan läsas ut av bestämmelserna i vissa andra kapitel, så är det ändå av värde att ha några bestämmelser i ämnet i det nu diskuterade kapitlet. I varje fall finns det anledning att ha en regel om betalningsansvaret för den som har att göra skatteavdrag enligt reglerna i 5 kap. men som underlåter att fullgöra sin skyldighet. En regel härom finns i 75 § första stycket uppbördslagen. Vidare bör, i linje med vad som sägs i 77 § första stycket uppbördslagen, föreskrivas att den som har gjort skatteavdrag är skyldig att betala det innehållna beloppet. I fall då någon inte har gjort föreskrivet skatteavdrag skall preliminär- skatten i princip bestämmas av skattemyndigheten genom omprövning av det skattebeslut som först skall anses ha fattats. Närmare bestämmelser om hur bestämmandet av skatten skall gå till skall, enligt vad Lagrådet har föreslagit, tas in i 11 kap. 19 §. Det bör alltså slås fast i en särskild lagregel att den som inte har gjort föreskrivet skatteavdrag är skyldig att betala belopp som har bestämts enligt 11 kap. 19 §. Regeln bör tas in som ett första stycke i 1 § i förevarande kapitel. I andra och tredje styckena kan lämpligen tas in de regler som i remissförslaget bildar 2 § och som gäller arbetstagarens ansvar. Reglerna bör dock justeras något. a. bör det talas om betalningsansvaret för "den som har tagit emot ersättning för arbete, ränta eller utdelning". 2 § bör innehålla den regel som Lagrådet har föreslagit om skyldighet för den som har gjort skatteavdrag att betala det innehållna beloppet. Lagrådet föreslår vidare att 1 och 2 §§ förses med rubriken . 3 och 4 §§ i remissförslaget innehåller bestämmelser om ansvar för den som inte har gjort anmälan enligt 5 kap. 7 §, dvs. anmälan om att en mottagare av ersättning för utfört arbete har eller åberopar en F-skattsedel trots att det är uppenbart att arbetet har utförts under sådana förhållanden att den som har utfört arbetet är att anse som anställd hos utbetalaren av ersättningen. Bestämmelserna bör justeras något, så att bl.a. innebörden blir tydligare. Enligt 5 § får skattemyndigheten under vissa angivna förutsättningar besluta att den som har en A-skattsedel eller som saknar skattsedel på preliminär skatt skall betala arbetsgivaravgifter. Även denna paragraf bör enligt Lagrådets mening justeras på några punkter. 6 § i det remitterade förslaget innehåller bestämmelser om betalningsansvar för den som är företrädare för en juridisk person. Enligt första styckets första mening gäller som huvudregel att om en sådan företrädare inte inom föreskriven tid betalar skatt enligt den föreslagna lagen, så är "också" företrädaren skyldig att betala skatten och ränta på den. Paragrafen bör enligt Lagrådets mening förtydligas, delvis efter mönster av 77 a § första stycket uppbördslagen. Paragrafen bör inledas med en mening som enbart tar sikte på det fallet att någon i egenskap av företrädare för en juridisk person inte i rätt tid har gjort föreskrivet skatteavdrag. Det bör anges att företrädaren i sådant fall, tillsammans med den juridiska per- sonen, är skyldig att betala belopp som har bestämts enligt 11 kap. 19 § jämte ränta. I en därpå följande mening bör sägas att om en företrädare för en juridisk person i övrigt har underlåtit att betala skatt enligt förevarande lag, så är företrädaren tillsammans med den juridiska personen skyldig att betala skatten jämte ränta. Bestämmelsen kommer att täcka bl. a. innehållen A-skatt, den juridiska personens egen inkomstskatt (preliminär skatt och slutlig skatt), arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Vidare omfattas skattetillägg och förseningsavgifter (se 1 kap. 4 §). I 10 § föreskrivs att en arbetsgivare som har betalat preliminär skatt för arbetstagaren "utan att ha gjort föreskrivet skatteavdrag" får kräva arbetstagaren på beloppet. Enligt Lagrådets mening är bestämmelsens innebörd inte helt klar. Avsikten är emellertid, enligt vad som har upplysts vid lagrådsföredragningen, att arbetsgivaren skall ha den angivna regressrätten då han har betalat preliminär skatt enligt den huvudregel som enligt Lagrådets förslag skall komma till uttryck i 12 kap. 1 § första stycket, dvs. då han har underlåtit att göra föreskrivet skatteavdrag. Vad som har sagts bör komma till uttryck i paragrafen. Härvid bör orden "ar- betsgivare" och "arbetstagare" ersättas med andra uttryck. Utöver vad som har föreslagits bör även viss andra, smärre ändringar göras i 12 kap. Lagrådets förslag till utformning av kapitlet i dess helhet framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. I 4 § har tagits in bestämmelser om rätt för skattemyndigheten att förelägga bokföringsskyldiga m.fl. att lämna kontrolluppgift. Bestämmelserna blir enligt Lagrådets mening tydligare, om de utformas i närmare anslutning till 17 kap. 5 § första stycket mervärdesskattelagen. Lagrådet föreslår att 4 § utformas på följande sätt: "får förelägga den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1976:125) eller skyldig att föra räkenskaper enligt jordbruksbokföringslagen (1979:141) eller som är annan juridisk person än dödsbo att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över en kopia av handling som rör rättshandling mellan den som föreläggs och den med vilken han har ingått rättshandlingen (kontrolluppgift). Föreläggande får meddelas, om kontrolluppgiften har betydelse för beskattning enligt denna lag. Om det finns särskilda skäl, får även någon annan person än som avses i första stycket föreläggas att lämna kontrolluppgift." Kapitlet innehåller bestämmelser om skattetillägg och förseningsavgift. Skattetillägg skall tas ut bl.a. vid schablonbeskattning enligt 11 kap. 23 § och vid skönsbeskattning enligt 11 kap. 24 §. Bestämmelser härom finns i 2 respektive 3 § i förevarande kapitel. Lagrådet har tidigare föreslagit att bestämmelserna i 11 kap. 22-24 §§ skall sammanföras till en paragraf som handlar om skönsbeskattning. I konsekvens med detta förslag bör 2 § utgå. I 7 § i remissförslaget (6 § enligt Lagrådets förslag) anges att för- seningsavgift skall tas ut med ett visst angivet belopp, om den som är skyldig att lämna en skattedeklaration eller en periodisk sammanställning inte gjort detta inom föreskriven tid. Av författningskommentaren framgår att någon skyldighet att betala förseningsavgift inte skall gälla för den som lämnar in en särskild skattedeklaration . Anledningen är att sådana deklarationer inte lämnas löpande utan ofta utgör en engångsföreteelse för den enskilde. Enligt Lagrådets mening bör denna begränsning av av- giftsplikten framgå av lagtexten. Till första stycket bör föras en andra mening av följande lydelse: "Förseningsavgift tas dock inte ut när det är fråga om en särskild skattedeklaration enligt 10 kap. 32 §." Av 10 § framgår att ett beslut om efterbeskattning inte får avse enbart skattetilllägg eller förseningsavgift utom när en felräkning, felskrivning eller något annat uppenbart förbiseende skall rättas. Bestämmelsen bör flyttas till 21 kap., som innehåller de grundläggande reglerna om efterbeskattning. I 21 kap. 13 § bör i ett nytt tredje stycke föreskrivas följande: "Efterbeskattning får inte avse enbart skattetillägg eller förseningsavgift utom i fall som avses i 12 § 1." I kapitlet finns bestämmelser bl.a. om till vem och hur skatt skall betalas och skatt skall vara betald. I 4 §, som handlar om betalning av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt, bör göras vissa redaktionella ändringar. Paragrafen bör ges följande lydelse: "Avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som har redovisats i en skattedeklaration skall ha betalats senast som deklarationen skall ha kommit in till skattemyndigheten enligt 10 kap. 18, 19 eller 22 §. Den som redovisar mervärdesskatt på beskattningsunderlag som exklusive gemenskapsinterna förvärv och import för beskattningsåret beräknas sammanlagt överstiga skall dock ha betalat avdragen skatt och arbetsgivaravgifter, som skall redovisas i en skattedeklaration, senast den 12, senast den 17, efter redovisningsperioden. Mervärdesskatt som har redovisats i en särskild skattedeklaration enligt 10 kap. 32 § första stycket skall ha betalats som deklarationen skall ha kommit in till skattemyndigheten." 5 §, som handlar om betalning av F-skatt och särskild A-skatt, bör för- tydligas och utformas så att den direkt anger när skatten senast skall ha betalats. I ett nytt sista stycke bör anges vad som avses med förfallodag enligt tredje stycket. Lagrådet förordar att paragrafen ges följande lydelse: "F-skatt och särskild A-skatt skall ha betalats senast den 12 i , senast den 17, . Den som utöver F-skatt eller särskild A-skatt skall redovisa mervärdesskatt på beskattningsunderlag som anges i 4 § andra stycket skall dock, såvitt gäller augusti, betala F-skatten eller den särskilda A-skatten senast den 12. F-skatt och särskild A-skatt som debiteras efter inkomstårets ingång skall ha betalats senast på rätt dag enligt första stycket i var och en av de månader som återstår efter utgången av antingen den månad då skatten debiteras eller, om skatten debiteras efter den 20 i en månad, efter utgången av . Om F-skatt eller särskild A-skatt debiteras efter inkomståret, skall skatten betalas senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. Med förfallodag enligt tredje stycket avses , den 12 och 26 i månaderna samt ." 6 § första stycket innehåller bestämmelser om tidpunkten för betalning av skatt som skall betalas enligt ett grundläggande beslut om slutlig skatt. I paragrafens andra stycke har tagits in föreskrifter om betalning av skatt som har beslutats av skattemyndigheten "på annat sätt än som avses i första stycket och 5 § första och andra styckena". Bestämmelserna korresponderar med reglerna i 11 kap. 11 § om bestämmande av slutlig skatt. Lagrådet har förordat vissa justeringar i den paragrafen (11 kap. 9 § enligt Lagrådets förslag). Den nu diskuterade paragrafen bör formuleras om, så att samma terminologi används här som i 11 kap. 9 §. I andra stycket bör sålunda till en början anges att det gäller skatt som har beslutats genom omprövningsbeslut eller till följd av beslut av domstol. Därutöver bör, i enlighet med vad som har anförts vid lagrådsföredragningen, andra stycket göras tillämpligt på skatt som har bestämts genom besked om debiteringsåtgärd enligt 11 kap. 25 § (11 kap. 20 § enligt Lagrådets förslag). Enligt vad som vidare har framhållits vid lagrådsföredragningen är den 30- dagarsfrist som det talas om i 6 § andra stycket inte avsedd att tillämpas när det är fråga om betalning av slutlig skatt och tillämpningen av en 30- dagarsfrist skulle leda till att den 90-dagarsfrist som anges i första stycket förkortas. Även om ett omprövningsbeslut eller beslut av domstol skulle fattas efter det grundläggande beslutet om slutlig skatt, skall alltså den skattskyldige aldrig behöva betala tidigare än på den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått då det grundläggande beslutet fattades. Vad som har sagts bör framgå av andra stycket. 6 § bör ändras även i vissa andra avseenden. Bl.a. bör i ett nytt tredje stycke anges vad som avses med förfallodag enligt första och andra styckena. Lagrådet förordar att 6 § och rubriken närmast före 6 § ges följande lydelse: "Skatt som skall betalas enligt grundläggande beslut om slutlig skatt eller omprövningsbeslut m.m. 6 § Skatt som skall betalas enligt ett grundläggande beslut om slutlig skatt skall ha betalats senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. Skatt som har bestämts genom omprövningsbeslut eller beslut om debiteringsåtgärd enligt 11 kap. 20 § eller till följd av domstols beslut skall ha betalats senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. Slutlig skatt behöver dock inte betalas före den tidpunkt som anges i första stycket. Med förfallodag enligt första och andra styckena avses , den 12, 17 och , samt den 12 och 26 . får besluta att betalning skall ske en annan dag än som anges i första och andra stycket, om det finns särskilda skäl." I 7 § finns särskilda bestämmelser om inbetalning av skatt som görs genom avräkning mot överskjutande ingående mervärdesskatt. Bestämmelserna innebär bl.a., enligt vad som upplysts vid föredragningen inför Lagrådet, att en inbetalning av avdragen skatt och arbetsgivaravgifter som skulle ha gjorts den 12 eller 17 i en månad anses ha gjorts på förfallodagen, om beloppet kan avräknas mot överskjutande ingående mervärdesskatt som redovisas i en skattedeklaration senast den 26 i samma månad, senast den 27. Enligt Lagrådets mening blir paragrafens innebörd något mer lättillgänglig, om den utformas på följande sätt: "Inbetalning av skatt som görs genom avräkning i en skattedeklaration mot överskjutande ingående mervärdesskatt, som redovisats senast den 26, senast den 27, i den månad inbetalningen skulle vara gjord, anses ha gjorts på förfallodagen. Avräkning mot överskjutande ingående mervärdesskatt i övriga fall anses ha gjorts när mervärdesskatten senast skall ha redovisats." I 11 § anges hur en skattskyldigs skuld, när så behövs, skall fördelas på olika skatter. Vad som sägs i 11 § skall dock inte gälla, om annat följer av 9 § andra stycket eller 10 § eller någon annan lag. I 9 § andra stycket sägs endast att det finns en särskild bestämmelse om avräkning i samband med fastighetsupplåtelse i 9 kap. 3 § mervärdesskattelagen. I 11 § bör i stället hänvisas direkt till bestämmelsen i mervärdesskattelagen. Som Lagrådet har förordat bör de bestämmelser som har tagits in i 11 kap. 18 § i det remitterade förslaget och som handlar om tilläggspensionsavgift flyttas till 16 kap.