prop · GK0365 · 1997-01-01 00:00:00 — I tredje stycket har tagits in en bestämmelse som hänger samman med behovet att kunna meddela villkor avseende verksamheten även i fråga om de banker och andra kreditinstitut som enligt andra stycket 1, 2, 4 eller 5 har rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande tillstånd (se avsnitt 6.4). Eftersom Datainspektionen beträffande dessa företag inte gör någon tillståndsprövning ges inspektionen inte tillfälle att i samband med tillståndet meddela de villkor för verksamheten som behövs. För att Datainspektionen skall få möjlighet att besluta om villkor och utöva tillsyn enligt lagen har en bestämmelse om anmälningsskyldighet införts. Banker och andra kreditinstitut som avser att bedriva krediupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande tillstånd skall anmäla detta till Datainspektionen innan verksamheten påbörjas. Om en bank eller ett kreditinstitut bedriver kreditupplysningsverksamhet utan att en sådan anmälan gjorts, kan ansvar enligt 19 § första stycket 1 komma i fråga. För banker m.fl. som bedriver kreditupplysningsverksamhet när de nya reglerna träder i kraft gäller en särskild övergångsbestämmelse som innebär att en anmälan skall ske från ikraftträdandet (se punkt 3 i övergångsbestämmelserna). För banker och andra kreditinstitut från EES som önskar bedriva verksamhet i med stöd av sitt grundläggande tillstånd gäller som tidigare framgått redan ett underrättelseförfarande enligt bankrörelselagen och lagen om kreditmarknadsbolag. Uppgifter om den verksamhet som dessa institut avser att bedriva här i landet lämnas till . Dessa uppgifter, som Datainspektionen kan behöva för att meddela villkor och för tillsynen i övrigt, skall vidarebefordra till Datainspektionen. Se vidare avsnitt 6.4. Av fjärde stycket framgår att tillstånd liksom inte krävs då kre- ditupplysningsverksamhet bedrivs genom offentliggörande av kreditupplysning på sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen. 4 § Tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet får meddelas endast om verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt och omdömesgillt sätt. Datainspektionen får besluta om villkor för hur ett företags kreditupplys- ningsverksamhet skall bedrivas och om skyldighet för ett företag att anmäla ändring av förhållanden som har betydelse för rätten att bedriva verksamheten. I första stycket, som lämnats oförändrat, anges vad som krävs för Data- inspektionens tillstånd. ställs inte något krav på behov av verksamheten. Sedan detta datum kan även utländska kreditupplysnings- företag få Datainspektionens tillstånd att bedriva kreditupplysningsverksamhet i . För ett sådant tillstånd gäller samma förutsättningar som för svenska kreditupplysningsföretag. I andra stycket anges att Datainspektionen får besluta om villkor för hur ett företags kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas. Vidare ges inspektionen rätt att besluta om skyldighet att anmäla ändring av förhållanden av betydelse för rätten att bedriva verksamheten. I förhållande till förslaget i lagrådsremissen har bestämmelsen justerats i anledning av vad Lagrådet anfört. Syftet med denna justering är att markera att Datainspektionen endast har möjlighet att besluta om villkor för ett visst företag och inte generellt för kreditupplysningsverksamhet. Någon normgivningsrätt överlämnas således inte till Datainspektionen genom bestämmelsen. Se vidare avsnitt 6.4. Bestämmelsen har vidare anpassats till den nya situationen att vissa företag står under tillsyn utan att de behöver Datainspektionens tillstånd för verksamheten. Datainspektionens möjlighet att besluta om villkor med stöd av bestämmelsen är sålunda inte inskränkt till de fall då inspektionen beviljat tillstånd utan gäller även i fråga om banker och andra kreditinstitut som enligt 3 § andra stycket är befriade från krav på särskilt tillstånd. När det gäller kreditupplysningsföretag torde det även fortsättningsvis bli vanligast att Datainspektionen meddelar huvuddelen av villkoren i samband med att tillstånd till verksamheten beviljas. För att möjliggöra för inspektionen att besluta om villkor för verksamheten hos de företag som inte behöver ett särskilt kreditupplysningstillstånd införs en anmälningsskyldighet (se 3 § tredje stycket ovan och punkt 3 i övergångsbestämmelserna). 5 a § Vad som gäller om tystnadsplikt i bankers, kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet hindrar inte att uppgifter om lämnade krediter, betalningsförsummelser och kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets som utgörs av dessa företag samt sådana företag som har tillstånd av Datainspektionen enligt 3 § första stycket. I den krets som anges i första stycket ingår även utländska bankföretag som avses i 1 kap. 4 och 5 §§ bankrörelselagen (1987:617), kreditinstitut som avses i 2 kap. 8 och 9 §§ lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag samt utländska företag som avses i 1 kap. 3 c § och 2 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Bestämmelser om användningen av uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk finns även i 7 §. I paragrafen, som är ny, sägs i första stycket att vad som gäller om tystnads- plikt i bankers, kreditmarknadsbolags och värdepappersbolags verksamhet inte hindrar att uppgifter om lämnade krediter och om betalningsförsummelser och kreditmissbruk utväxlas för kreditupplysningsändamål inom en krets som utgörs av dessa företag samt kreditupplysningsföretag som avses i 3 § första stycket. Vilka företag som utgör banker anges i 1 § andra stycket bankrörelselagen (1987:617). Begreppet kreditmarknadsbolag definieras i 1 § 2 lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. På motsvarande sätt definieras begreppet värde- pappersbolag i 1 § 2 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Övervägandena avseende paragrafen finns i avsnitt 8.2. Paragrafens lydelse har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt Lagrådet bör i sammanhang som detta uttrycket "tystnadsplikt" användas och inte "sekretess". Den föreslagna bestämmelsen innebär till stor del en kodifiering av nuvarande praxis. Banker och vissa andra kreditinstitut utväxlar sålunda redan nu uppgifter om kreditengagemang genom förmedling av Upplysningscentralen. Ett motsvarande informationsutbyte förekommer beträffande grava kreditmissbruk.En viktig nyhet är emellertid att den krets som får ta emot uppgifterna har preciserats. Av särskild betydelse är att det i bestämmelsen klarläggs att tystnadsplikten inte hindrar att uppgifterna lämnas ut till kreditupplysnings- företag. Syftet med bestämmelsen är att möjliggöra att uppgifter om kreditengagemang, betalningsförsummelser och kreditmissbruk i ökad utsträckning skall kunna utnyttjas i kreditupplysningar trots att de kan omfattas av tystnadsplikt. Information av detta slag har förmedlats endast av Upplysningscentralen. Bestämmelsen innebär att samtliga kreditupplysningsföretag kan få del av informationen. Därmed förbättras konkurrenssituationen på kreditupplysningsmarknaden (se avsnitt 8.2). Ingenting hindrar att kreditinstituten samordnar sitt utlämnande av uppgifter - exempelvis genom ett serviceorgan - och att det i fråga om kreditengagemang endast lämnas ut uppgifter om en persons samlade engagemang, eventuellt uppdelade på olika huvudtyper av krediter. Härigenom kan undvikas att uppgifter som är att anse som företagshemligher behöver avslöjas. Bestämmelsen gäller endast när uppgifter av det berörda slaget lämnas för kreditupplysningsändamål. Det innebär att uppgifterna - för att tystnadsplikten skall genombrytas - skall användas av mottagaren antingen för att göra en egen kreditbedömning eller för att lägga dem till grund för kreditupplysningar. Det behöver alltså inte vara så att just de uppgifter som trots tystnadsplikt lämnas ut utgör kreditupplysningar enligt definitionen i 2 § första stycket. Även exempelvis information som lämnas till kreditupplysningsföretagen för att där läggas till grund för kreditupplysningar omfattas sålunda av bestämmelsen. De regler om tystnadsplikt som annars gäller sätts ur spel bara så långt att de berörda uppgifterna kan lämnas ut till ett företag som ingår i den angivna kretsen. Huruvida uppgifterna får spridas till företag utanför denna krets får avgöras genom en tolkning i varje enskilt fall av tillämpliga regler (se avsnitt 8.2 om dessa regler om tystnadsplikt). Inget hindrar att kreditinstituten träffar avtal om begränsningar i kreditupplysningsföretagens rätt att utnyttja den erhållna informationen. Konkurrenslagens regler måste dock självfallet iakttas. Som närmare berörts i avsnitt 8.2 innebär bestämmelsen inte någon skyldighet att lämna ut information. Det finns sålunda utrymme för bl.a. bankerna att - i likhet med vad som är fallet beträffande kreditengagemang - bara lämna ut uppgifter om borgens- och blancokrediter. Även i fråga om sådana begränsningar måste naturligtvis konkurrenslagens regler iakttas. Informationsutbytet avseende missbrukade krediter omfattar missbrukade personkonton och checklönekonton i bank samt missbrukade kontokortskrediter. Med stöd av bestämmelsen kan även information om missbruk av andra typer av krediter utväxlas. Endast svenska regler om tystnadsplikt sätts ur spel genom vad som sägs i paragrafen. Ett utländskt företag som bedriver verksamhet här i landet med svenskt tillstånd eller med stöd av sin hemlandsauktorisation kan därför vara bundet av hemlandets regler. Emellertid framgår av den bestämmelse som tagits in i andra stycket att även vissa utländska banker och andra utländska kreditinstitut ingår i den krets inom vilken informationen får utväxlas. Detsamma gäller för vissa utländska motsvarigheter till de svenska värdepappersbolagen. Det är fråga om utländska företag som antingen har tillstånd av att driva verksamhet här i landet eller driver verksamhet här med stöd av en auktorisation från ett EES-land. Den föreslagna bestämmelsen uppställer inget krav på att ett kreditmissbruk skall vara allvarligt för att en uppgift om det skall få lämnas inom den berörda kretsen. Av 7 § andra stycket följer dock att en kreditupplysning som avser en privatperson inte får innehålla uppgifter om andra kreditmissbruk än sådana som är allvarliga. En viss sållning av uppgifter om kreditmissbruk kan därför behöva göras innan de lämnas ut som kreditupplysningar. Det bör observeras att en uppgift som enligt 7 § inte får lämnas ut inte heller får lagras (7 § sista stycket). I 7 § föreskrivs också begränsningar beträffande möjligheten att använda upplysningar om privatpersoners betalningsförsummelser i kreditupplysnings- sammanhang. I tredje stycket har tagits in en hänvisning till 7 §. Innebörden härav är att de begränsningar som gäller enligt 7 § avser även kreditupplysningar inom den krets som anges i första stycket i förevarande paragraf. 6 § Uppgifter om en persons ras, etniska ursprung, politiska uppfattning, religiösa eller filosofiska övertygelse eller sexualliv får inte samlas in, lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverksamhet. Uppgifter om sjukdom, hälsotillstånd eller liknande får inte utan medgivande av Datainspektionen samlas in, lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverk- samhet. Detsamma gäller uppgifter om att någon misstänks eller har dömts för brott eller har avtjänat straff eller undergått någon annan påföljd för brott eller har varit föremål för någon åtgärd enligt socialtjänstlagen (1980:620), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, 11-14 §§ polislagen (1984:387), lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. eller utlänningslagen (1989:529). Ett medgivande som avses i andra stycket får lämnas endast om det finns synnerliga skäl. Vad som anges i andra stycket hindrar inte att uppgifter om betalningsförsum- melser, kreditmissbruk eller näringsförbud samlas in, lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverksamhet. I första stycket har vissa mindre ändringar gjorts i syfte att anpassa be- stämmelsen till vad som anges i artikel 8 i EG:s dataskyddsdirektiv (överväganden, se avsnitt 7). Uppräkningen av sådana känsliga uppgifter som inte får förekomma i kreditupplysningssammanhang har utökats med uppgifter om filosofisk övertygelse. Därutöver har det tidigare uttrycket hudfärg ersatts av det vidare begreppet etniskt ursprung. Uppgifter om sexualliv har lagts till. I andra och tredje styckena har redaktionella och språkliga ändringar gjorts, varjämte en korrigering skett i uppräkningen av lagar i andra stycket. Den sistnämnda ändringen berörs också i författningskommentaren till övergångsbestämmelserna. Undantagsbestämmelsen i fjärde stycket har utvidgats (se avsnitt 8.1). Bakgrunden till detta är att uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i likhet med uppgifter om näringsförbud kan vara uppgifter om brott enligt andra stycket. I bestämmelsen anges nu därför att andra styckets förbud mot behandling av uppgifter om brott inte hindrar att uppgifter om betalningsförsummelser, kreditmissbruk eller näringsförbud samlas in, lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverksamhet. I 7 § föreskrivs vissa begränsningar beträffande möjligheterna att ta in uppgifter om betalningsförsummelser och kreditmissbruk i kreditupplysningar om privatpersoner. 7 § Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte innehålla uppgifter om andra betalningsförsummelser än sådana som 1. har slagits fast genom en domstols eller en annan myndighets avgörande eller åtgärd eller 2. har lett till inledande av skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334) eller till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord. Kreditupplysningar som avses i första stycket får inte heller innehålla uppgifter om kreditmissbruk, utom när krediten har lämnats av ett företag som står under tillsyn och kredittagaren i avsevärd utsträckning överskridit gällande kreditgräns eller på något annat sätt allvarligt missbrukat krediten. Om det finns särskilda skäl, får Datainspektionen besluta att ett företag skall undantas helt eller delvis från bestämmelserna i första och andra styck- ena. Uppgifter som enligt bestämmelserna i första och andra styckena inte får lämnas ut får inte heller lagras i register som används i kreditupplysnings- verksamhet. I första stycket anges vilka uppgifter om betalningsförsummelser som får tas in i kreditupplysningar om privatpersoner. Bestämmelsen är i sak oförändrad. Begreppet personupplysning har utmönstrats ur lagen (jfr författningskommentaren till 2 §). I stället talas nu om kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare. Av 2 § andra stycket följer att med näringsidkare jämställs vissa andra fysiska personer som har nära anknytning till en viss näringsverksamhet. Kreditupplysningar beträffande näringsidkare och därmed likställda fysiska personer samt beträffande juridiska personer får liksom tidigare innehålla upplysningar även om andra betalningsförsummelser än sådana som anges i första stycket. I ett nytt andra stycke har tagits in en bestämmelse om s.k. kreditmissbruk (överväganden, se avsnitt 8.1). Det anges att kreditupplysningar om privat- personer inte heller får innehålla uppgifter om kreditmissbruk, utom när krediten har lämnats av ett företag under tillsyn och det är fråga om ett allvarligt missbruk. Med kreditmissbruk avses i detta sammanhang att någon utnyttjar en kredit utan att vara berättigad till det. En vanlig form av kreditmissbruk - särskilt när det gäller kontokortskrediter - är överskridande av en kreditgräns. Denna form av missbruk nämns särskilt i bestämmelsen. Sålunda anges att ett kreditmissbruk är allvarligt bl.a. om kredittagaren i avsevärd utsträckning överskridit gällande kreditgräns. Men även andra former av kreditmissbruk kan vara allvarliga på det sätt som avses i bestämmelsen. Sålunda bör - på motsvarande sätt som enligt Datainspektionens nuvarande föreskrifter (se avsnitt 8.1) - ett allvarligt missbruk anses föreligga om falska förutsättningar presenterats inför beviljandet av krediten. På samma sätt som i fråga om uppgifter om betalningsförsummelser saknas lagliga begränsningar i kreditupplysningsföretagens rätt att ta in uppgifter om kreditmissbruk i kreditupplysningar som avser juridiska personer eller företagare och därmed likställda. En betalningsförsummelse eller ett kreditmissbruk kan innebära en brottslig handling. I 6 § fjärde stycket anges att denna omständighet inte hindrar att en uppgift om försummelsen eller missbruket tas in i en kreditupplysning. I tredje stycket har tagits in en motsvarighet till den dispensregel som finns i andra stycket. Enligt bestämmelsen får Datainspektionen, om det finns särskilda skäl, besluta att ett företag helt eller delvis skall undantas från bestämmelserna i första och andra styckena. När det gäller kreditmissbruk kan dispens sålunda lämnas såväl beträffande kravet på att krediten skall ha lämnats av ett företag under tillsyn som i fråga om kravet att missbruket skall vara allvarligt. Ordet föreskriva har bytts ut mot besluta. Någon saklig ändring är inte avsedd. Vidare har lagtexten justerats med anledning av ett påpekande från Lagrådet så att det numera tydligt framgår att en dispens bara kan ges till ett särskilt företag och inte för kreditupplysningsverksamhet generellt. Enligt fjärde stycket, som motsvarar sista meningen i det nuvarande första stycket, gäller att sådana uppgifter om privatpersoners betalningsförsummelser och kreditmissbruk som inte får tas in i kreditupplysningar inte heller får lagras i register som används i kreditupplysningsverksamhet. 8 § Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte innehålla uppgifter om omständigheter eller förhållanden som är av betydelse för bedömningen av personens vederhäftighet i ekonomiskt hänseende, förflutit från utgången av det år då omständigheten inträffade eller förhållandet upphörde. Uppgifter som inte får lämnas ut skall efter den angivna tiden gallras ut ur register som används i kreditupplysningsverksamhet. Gallringen skall göras så snart det kan ske och i vart fall innan en upplysning lämnas om den som uppgiften avser. Paragrafen har ändrats som en följd av att uttrycket personupplysning utmönstrats ur lagen (jfr författningskommentaren till 2 §). Någon saklig ändring är inte avsedd. I övrigt har paragrafen moderniserats språkligt. 9 § Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte lämnas ut, om det finns anledning att anta att upplysningen kommer att användas av någon annan än den som på grund av ett ingånget eller ifrågasatt kreditavtal eller av någon liknande anledning har behov av upplysningen. Vad som har sagts gäller inte offentliggörande av en kreditupplysning på ett sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Även 9 § har ändrats som en följd av att uttrycket personupplysning utmönstrats ur lagen (jfr författningskommentaren till 2 §). Inte heller här är någon saklig ändring avsedd. I övrigt har paragrafen moderniserats språkligt. 11 § När en kreditupplysning om en fysisk person lämnas ut, skall till den som avses med upplysningen och kostnadsfritt sändas ett skriftligt meddelande om de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller rörande honom och om vem som har begärt upplysningen. Detta gäller inte kreditupplysningar som lämnas genom offentliggörande på ett sådant sätt som avses i tryckfrihetsförordningen eller yttrande- frihetsgrundlagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt för fysiska personer att få kreditup- plysningskopior och beställaruppgifter. De nuvarande skillnaderna mellan å ena sidan privatpersoner och å andra sidan fysiska personer som är näringsidkare eller näringsanknutna har tagits bort. Angående skälen härför, se avsnitt 9. Alla fysiska personer, således även näringsidkare och därmed likställda (se 2 § andra stycket), har enligt den nya lydelsen av första stycket rätt att utan kostnad få ett skriftligt meddelande om dels vilka uppgifter, omdömen och råd som har lämnats ut i en kreditupplysning om dem, dels vem som har begärt kreditupplysningen. som kreditupplysningen lämnas ut skall kreditupplysningsföretaget sända meddelandet till den person som upplysningen avser. Juridiska personer har ingen motsvarande rätt att få kreditupplysningskopior eller beställaruppgifter. Andra stycket motsvarar paragrafens nuvarande tredje stycke. Reglerna om kreditupplysningskopior och beställaruppgifter gäller inte när en kre- ditupplysning har lämnats genom ett offentliggörande i tryckt skrift. I stycket har lagts till att de angivna reglerna inte heller gäller när det är fråga om ett sådant offentliggörande som avses i yttrandefrihetsgrundlagen. I övrigt har endast vissa språkliga ändringar gjorts i paragrafen. 17 § Om den som har rätt att bedriva kreditupplysningsverksamhet åsidosätter en bestämmelse i denna lag eller ett villkor som har meddelats med stöd av 4 § andra stycket, får Datainspektionen förelägga honom att vidta rättelse, besluta om att ändra ett villkor som tidigare meddelats, eller meddela ett nytt villkor. Om rättelse inte kan åstadkommas på något annat sätt, såvitt gäller någon som har tillstånd enligt 3 § första stycket, får Datainspektionen återkalla till- ståndet. Detsamma gäller, om förutsättningarna för tillståndet i övrigt inte längre föreligger. Om ett företag som avses i 3 § andra stycket 1, 2, 4 eller 5 inte vidtar rättelse, skall Datainspektionen underrätta . Om ett företag som avses i 3 § andra stycket 3 eller 6 inte vidtar rättelse, skall Datainspektionen underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland. Om rättelse ändå inte sker, får Datainspektionen förbjuda företaget att göra nya åtaganden här i landet. Innan förbud meddelas skall inspektionen underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland. I brådskande fall får inspektionen meddela förbud utan föregående underrättelse till hemlandsmyndigheten. Denna skall då underrättas så snart det kan ske. Paragrafen behandlar Datainspektionens möjligheter att vidta åtgärder i fall där den som bedriver kreditupplysningsverksamhet inte följer lagens regler eller beslut som har meddelats med stöd av 4 § andra stycket. Paragrafen har anpassats till att lagen i fortsättningen skall gälla för även andra företag än tidigare (se avsnitt 6 samt författningskommentaren till 3 §). I första stycket anges att Datainspektionen i första hand kan förelägga företaget att vidta rättelse, ändra meddelade villkor eller meddela nya villkor. Inspektionen kan således ändra eller meddela nya villkor beträffande såväl de egentliga kreditupplysningsföretagen som banker och andra kreditinstitut. Och detta gäller oberoende av om det är fråga om svenska eller utländska företag eller institut. Av andra stycket framgår vidare att Datainspektionen, när det gäller de egentliga kreditupplysningsföretagen, som en yttersta sanktionsmöjlighet kan återkalla ett meddelat tillstånd. För banker och andra kreditinstitut som bedriver kreditupplysningsverksamhet med stöd av sitt grundläggande tillstånd gäller, som tidigare framgått, att någon särskild tillståndsprövning inte görs av Datainspektionen. Dessa institut driver verksamheten med stöd av oktroj av regeringen eller auktorisation av . Datainspektionen har beträffande dessa institut inte någon rätt att återkalla ett meddelat tillstånd. I tredje stycket har i stället föreskrivits en skyldighet för Datainspektionen att underrätta om institutet inte vidtar rättelse (se avsnitt 6.4). Rent allmänt gäller också att Datainspektionen, som ett led i det föreslagna samrådsförfarandet, fortlöpande bör hålla underrättad om de fall där banker eller andra kreditinstitut åsidosatt lagens bestämmelser eller villkor som meddelats med stöd av lagen.