prop · GK0383 · 1997-01-01 00:00:00 — Förslaget innebär också att EU skall stödja säkerhetsarbetet i länder där detta inte håller en godtagbar standard. Till följd av medlemsländernas skilda förutsättningar i fråga om bl.a. naturresurser, energisektorns organisation och de energi- och miljöpolitiska målen råder stora skillnader i priser och kostnader för energi mellan medlemsländerna. Speciellt gäller detta el- och gassektorerna. Genom etablering av en inre marknad med ett fritt utbyte av el och gas över nationsgränserna och en fri etableringsrätt kan betydande ekonomiska vinster uppnås, både för enskilda företag och för EU som helhet. En inre marknad kan bidra till ökad konkurrenskraft, speciellt för energikrävande företag, förbättrad försörjningstrygghet och möjligheter att förbättra miljön. De flesta av EU:s medlemsländer har av tradition strävat efter att vara självförsörjande i fråga om energi, speciellt vad avser elenergi. Det har fått till följd att marknaderna för elenergi kännetecknas av omfattande regleringar och ett betydande inslag av regionala och nationella monopol, med stora pris- och kostnadsskillnader. antog rådet direktiv /92/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el. Innebörden är att ca en tredjedel av elenergiförbrukningen inom EU kommer att vara utsatt 2003. Direktivet innehåller gemensamma regler för investeringar med handel och el. Syftet är att skapa en gemensam marknad, med fri handel och rätt för företag att etablera sig i alla medlemsländerna. Enligt direktivet skall alla större kunder efter en övergångsperiod ha rätt att välja leverantör. Generellt sett innebär etableringen av en inre marknad för el fördelar för . Ett friare handelsutbyte med el kan bidra till att förbättra försörjningstryggheten, inte minst i ljuset av den kommande omställningen av energisystemet. Svenska företag inom elområdet och anknutna områden (t.ex. konsultföretag) är internationellt konkurrenskraftiga, och torde kunna finna goda affärsmöjligheter på en öppnare europeisk marknad. I skedde en reformering av elmarknaden . Det innebär bl.a. att det står varje elkonsument fritt att välja leverantör. Vidare har en gemensam norsk-svensk elbörs etablerats. Den svenska elmarknadens aktörer står således väl rustade för en ökad konkurrens inom EU. , då de andra medlemsländernas marknader successivt öppnas för konkurrens, kan övergångsproblem komma att uppstå. Det finns således risker för att den varierande graden av öppenhet leder till att vinsterna av det ökade handelsutbytet inte fördelas rättvist mellan medlemsländerna. och andra länder med öppna elmarknader strävar därför efter att med olika medel uppnå ömsesidighet i handeln med el mellan medlemsländerna. Sedan direktivet om regler för gemensamma regler för en inre marknad för el antogs har arbetet återupptagits med ett motsvarande direktiv avseende naturgas. Förhållandena skiljer sig dock i viktiga avseenden mellan el- och gasmarknaderna. Viktiga skillnader är bl.a. att flera av medlemsländerna saknar egna gastillgångar och att EU:s gasförsörjning till stor del baseras på källor i länder utanför EU. Naturgas svarar för en blygsam del () av den svenska energitillförseln, och förekommer endast i södra och västra . Det är oklart vilken roll naturgasen kan komma att spela i den framtida svenska energiförsörjningen. En mer omfattande introduktion av gas kräver emellertid stora investeringar i gasledningar och utrustning för att använda gas. På en utbyggd marknad kan ett ökat inslag av konkurrens ha positiva effekter i form av pris- och kostnadspress. I ett skede då marknaden är under uppbyggnad finns det emellertid risk för att de nödvändiga investeringarna uteblir om inte investerarna tillförsäkras en viss säkerhet i sin försäljning av gas. I arbetet med ett gasdirektiv verkar därför, tillsammans med andra medlemsländer i liknande situation, för särskilda undantags- eller övergångsregler för "omogna marknader". Begreppet innefattar etablerandet av ett transeuropeiskt nät inom transport-, tele- och energisektorn. Syftet med nätverket är att sammanbinda nationella nätverk med varandra och att öka samverkan mellan de olika transportslagen. Rådets förordning (EG) nr 2236/95 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät är gemensam för transport-, tele- och energinäten och utgör den rättsliga grunden för det ekonomiska stöd som genom årliga beslut i finansieringskommittén fördelas till projekt av gemensamt intresse. Budgeten omfattade 278 miljoner ecu . När det gäller transeuropeiska nät för transporter, TEN-T, har kommissionen påbörjat ett arbete som syftar till att utvidga TEN-T till länder som f.n. ansöker om medlemskap i . anser att en fortsatt utbyggnad av nät i dessa länder är en förutsättning för ekonomisk tillväxt och ett tillnärmande till den gemensamma marknaden. En viktig förutsättning är att satsningarna bidrar till en tillfredsställande miljöutveckling. På telekommunikationsområdet arbetar man med ett antal riktlinjer för transeuropeiska nät som antogs . Riktlinjerna anger hur bidraget skall fördelas till projekt på teleområdet, såsom förstudier och utredningar kring teleapplikationer, utveckling av nät, användarutveckling inom universitet och forskningscentra, distansarbetet och distansundervisning. För att skall komma i åtnjutande av detta program avser man bl.a. att vidga kriterierna genom att mer fokusera på bredbandstillämpningar. lokaliseras stora delar av stödet på ISDN:s tillämpningar. Eftersom förlikningen startar först är det dock osäkert om det är möjligt att ändra inriktningen av stödet till nästkommande år. På energiområdet antogs ett rådsbeslut avseende stöd till studier av TEN för el och gas och en serie riktlinjer antogs även på detta område. I beslutet finns angivet projekt av gemensamt intresse, som kan beviljas ekonomiskt stöd till förstudier. är med i en studie om förstärkning av elförbindelserna mellan och en studie av uppbyggnad och utveckling av förbindelser mellan Norge-Danmark-Sverige-Finland-Ryssland-Baltikums gasnät för att skapa ett integrerat gasledningsnät, den s.k. nordiska gasaxeln. 4.3 Fri rörlighet för personer -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Personers fria rörlighet är en av EU:s | | kärnfrågor. Kvarvarande praktiska hinder för arbetskraftens fria| | rörlighet bör i möjligaste mån undanröjas. Dessutom bör gamla regler| | moderniseras och förenklas. Det är viktigt att den inre | | marknaden fungerar smidigt och befrämjar arbetstagarens | | geografiska och yrkesmässiga rörlighet. Kommissionen framhåller i| | sin rapport om den inre marknadens följder och effektivitet | | bl.a. att medlemsländerna måste leva upp till sina åtaganden. | | Beslutade gemenskapsregler måste följas upp och tillämpas | | effektivt och rättvist. delar den uppfattningen. 4.3.1 Arbetskraftens fria rörlighet Arbetskraftens fria rörlighet är en av hörnstenarna i den inre marknaden. EG- fördragets bestämmelser innebär att en medborgare i ett EU-land har rätt att söka arbete och utan särskilt tillstånd arbeta som anställd eller som egenföretagare i vilket annat EU-land som helst. Den enskilde har rätt till samma anställnings- och arbetsvillkor samt sociala förmåner som landets egna medborgare. Familjemedlemmar åtnjuter samma rättigheter. EG-bestämmelserna ger även medborgaren rätt att efter avslutad anställning uppehålla sig och leva som pensionär i ett annat land. om samordning av systemen för social trygghet för personer som flyttar inom gemenskapen, i första hand förordning (EEG) nr 1408/71, är nära kopplad till fördragets artiklar om fri rörlighet för personer. Samordningen är nödvändig för att göra det praktiskt möjligt att ta arbete i eller flytta till ett annat medlemsland. Den första förordningen i ämnet antogs 1959. De principer som ligger bakom det nu gällande regelverket fastslogs redan då och på grundval av hur de dåvarande medlemsstaternas sociala trygghetssystem var utformade. Genom tillkomsten av nya medlemsstater och den allmänna utvecklingen av ländernas trygghetssystem har förordningen kommit att bli mer komplicerad som den på vissa punkter ändå är otillräcklig för att uppfylla sitt syfte att befrämja möjligheterna att utnyttja rätten till fri rörlighet. Behovet av förenkling och modernisering av samordningsreglerna har uppmärksammats i flera sammanhang bl.a. av kommissionen. Den fäster stor vikt vid dessa frågor, som delvis är av långsiktig karaktär och kommer att accentueras vid en ytterligare utvidgning av unionen. Regeringen anordnade i samarbete med kommissionen en större europeisk konferens i ämnet som gav flera uppslag till möjliga sätt att angripa frågorna. Olika nationella regler om krav på ett särskilt nationellt examens- eller kompetensbevis för att få tillträde till ett reglerat yrke utgör hinder för medborgare från andra medlemsländer. Därför har man på grundval av artiklarna 57, 49 och 66 i EG-fördraget antagit ett stort antal direktiv som skall underlätta den fria rörligheten för arbetstagare och näringsidkare. Ett stort steg framåt har tagits genom de två generella direktiv som antogs och som bygger på subsidiaritetsprincipen. Trots detta finns flera kvarvarande hinder, främst för näringsidkare och arbetstagare inom de områden som de äldsta direktiven omfattar (tjänstesektorn, hantverksyrken m.m.). Eftersom i stort sett saknar reglering inom dessa yrkesområden vill verka för att dessa äldre direktiv omarbetas så att en ökad rörlighet underlättas. bör stödja de strävanden som kommissionen gett uttryck för i bl.a. och som innebär att lagstiftningen på dessa områden förenklas och moderniseras. 4.3.4 och den fria rörligheten för personer Den fria rörligheten för personer är en av grundstenarna i för den inre marknaden. Kontrollen av personer vid gränserna mellan EU:s medlemsstater har emellertid inte avskaffats och EU har således ännu inte blivit "ett område utan inre gränser". I syfte att påskynda förverkligandet av den fria rörligheten för personer inom EU ingick , och 1985 det s.k. , vilket syftade till en avveckling av alla personkontroller vid de gemensamma inre gränserna. har även , , , och skrivit på avtalet. undertecknade , och avtal om anslutning till . undertecknade och ett omfattande samarbetsavtal. Innebörden av de nordiska ländernas inträde i är att dessa länders invånare fritt kan röra sig över gränserna till övriga Schengenländer utan personkontroll när vi fullt ut deltar i det praktiska samarbetet. Inresor kan därmed ske utan passkontroll. Detta innebär vidare att den fria rörligheten och passfriheten mellan de nordiska länderna kan bibehållas även i ett EU- perspektiv. En annan effekt av inträdet i är att möjligheterna till brottsbekämpning ökar genom att kan delta i ett utvecklat rättsligt samarbete och polissamarbete, vilket också innefattar tullen i dess brottsbekämpande verksamhet. Fri rörlighet för personer Villkoren för utlänningars rörelsefrihet regleras i Schengens tillämpningskonvention (artikel 19-24 i kapitel 4). Av bestämmelserna framgår att tredjelandsmedborgare som innehar uppehållstillstånd i någon Schengenstat kan röra sig fritt inom Schengenområdet av . Denna ordning skiljer sig avsevärt från den i nu gällande som innebär att en utlänning som är viseringspliktig i måste inneha visering för att resa in och vistas här, trots att han har uppehållstillstånd i en annan EU/Schengenstat. presenterade kommissionen tre förslag till direktiv, de s.k. Montiförslagen (KOM(95) 347, KOM(95) 348 och KOM(95) 346). Det första direktivet rör avskaffande av kontroll av personer vid de inre gränserna. Det andra avser ändring av direktiv om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer och direktiv om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medborgare i medlemsstaterna i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster. Det tredje förslaget rör rätt för tredjelandsmedborgare att resa inom gemenskapen. Förslagen har varit föremål för diskussioner i en rådsarbetsgrupp men enighet har inte kunnat uppnås inom rådet. Vad beträffar förslaget som avser rätt för tredjelandsmedborgare att resa inom gemenskapen (KOM(95) 346) har diskussionerna i arbetsgruppen rört möjligheterna för tredjelandsmedborgare som innehar uppehållstillstånd i någon medlemsstat att resa fritt inom gemenskapen. Direktivet kan således sägas utgöra en parallell till Schengens bestämmelser om fri rörlighet. har diskuterats huruvida detta förslag skall behandlas i den första eller tredje pelaren. Mot bakgrund av att frågan är föremål för diskussion även inom ramen för regeringskonferensen har beslutats att man, först när det står klart vad resultatet av konferensen blir, får ta ställning till var frågan skall behandlas. 5 Områden av särskild betydelse för den inre marknaden -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: En grundläggande förutsättning för att | | handel kan ske på lika villkor mellan EU:s ekonomiska aktörer är| | en konkurrensneutral marknad. En konkurrensneutral inre | | marknad bidrar till att handeln utsätts för ett omvandlingstryck| | i ekonomin. Marknaden är beroende av ett sådant tryck för att | | och övriga EU skall kunna möta den konkurrens som | | existerar på det internationella planet. En fungerande | | konkurrens är beroende av en väl fungerande tillämpning av | | konkurrensreglerna. Konkurrensärenden som tas upp till | | behandling måste handläggas på ett mer effektivt sätt än vad som| | sker . Konkurrensfrågorna har funnits inskrivna i EG-fördraget från början. Detta är ett tecken på hur stor betydelse en effektiv konkurrens på lika villkor har för gemenskapens funktion och som ett medel att stärka den europeiska industrin i den allt mer globaliserade ekonomin. anser att en fungerande konkurrens är en grundförutsättning för att få till stånd en dynamisk utveckling av såväl den europeiska ekonomin som den svenska. Fungerande konkurrens leder till ökad effektivitet och ökad sysselsättning. Inte minst mot bakgrund av att den svenska ekonomin är liten och öppen är värnandet om fri handel och konkurrens mycket viktiga frågor för . Säkerställande av en fri konkurrens är viktigt för att upprätthålla omvandlingstrycket i ekonomin. På en marknad utan ett sådant tryck saknar företagen drivkraften att sänka kostnader och priser vilket får till följd att såväl ekonomin som konsumenterna blir lidande. I EU pågår arbete med att stärka konkurrensen på den gemensamma marknaden. En omfattande praxis har utvecklats på området och ytterligare preciserats genom de förordningar och meddelanden kommissionen utfärdat. En betydande stadga finns således i konkurrensreglerna och konkurrensövervakningen. anser man både i EU och från svenskt håll att det finns ett behov av revideringar av äldre regler och en strävan efter ökad effektivitet och genomskådlighet samt förenklingar av befintliga regler. Den översyn som pågår beträffande kontrollen av företagskoncentrationer berör även frågan om vid vilken nivå ett förvärv skall granskas. Förslaget omfattar en sänkning av omsättningsgränserna. Översynen har också innefattat bl.a. bestämmelser om samtidig behandling av en anmälan i flera medlemsstater och om samriskföretag s.k. joint . Pågående arbeten om vertikala konkurrens- begränsningar och om bagatellundantag berör grundläggande frågor om hur kommissionen skall se på olika former av konkurrensbegränsande beteenden. En strävan finns också, att i enlighet med subsidiaritetsprincipen, låta en större andel konkurrensfrågor avgöras på nationell nivå. Inom detta område pågår bl.a. ett arbete med ett meddelande om samarbete mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna. Kommissionen har föreslagit att handläggningen i de fall en nationell marknad framför allt är berörd skall ske hos den nationella konkurrensmyndigheten. kommer att präglas av en fortsatt revidering av äldre regler med en förstärkt fokusering på frågor om ökad effektivitet och öppenhet. Dessa frågor har ett starkt intresse av att driva. Från näringslivet lyfts ofta frågan om snabb handläggning och horisontella lösningar fram. Den tid som passerar från att ett ärende har inkommit till konkurrensmyndigheterna till dess ärendet är avslutat är alldeles för lång . Många företag har varken tiden eller ekonomin att invänta ett avgörande. Detta är ett problem som förhoppningsvis skall lösas i det fortsatta arbetet. Gör det inte det finns risk för att företagen i tappar tilltron till det gemensamma arbetet med att få till stånd en fungerande inre marknad. Beträffande horisontella lösningar har många företag påtalat den skillnad som råder mellan olika sektorer och förordar allmänna principer som gäller för alla, oavsett sektor eller bransch. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: bör i utformningen av det | | gemensamma regelverket på statsstödsområdet prioritera åtgärder som| | kan bidra till ökad öppenhet när det gäller såväl kommissionens | | tillämpning som medlemsstaternas efterlevnad av regelverket. | | Vidare finns ett behov att hitta effektivare former för | | kommissionens övervakning av statligt stöd. Här förväntas förslag| | från kommissionen som kan möjliggöra att tillgängliga | | övervakningsresurser koncentreras till stödåtgärder och sektorer i| | ekonomin där påverkan på konkurrensförhållandena är mer påtaglig. Från| | svensk sida bör arbetet med att utvärdera sådana förslag ges en hög| | prioritet. Konkurrenssnedvridande subventioner till företag påverkar den inre marknaden negativt och försämrar förutsättningarna för tillväxt och utveckling av det europeiska näringslivet. Gemenskapens statsstödsregler syftar till att säkerställa att företagen inom EU arbetar på lika konkurrensvillkor genom att precisera och begränsa möjligheterna att lämna stöd för olika ändamål. Stödåtgärder som har snedvridande effekter som strider mot det gemensamma intresset har helt förbjudits. Trots den strikta kontroll som regelverket på statsstödsområdet innebär, kan det konstateras att de totala stödvolymerna inom EU alltjämt är mycket höga. Till detta kommer att det sannolikt finns ett betydande mörkertal. Från flera håll, inte minst från näringslivsföreträdare inom EU, pekas på behovet att minska företagssubventionernas omfattning. Åtgärder för att öka effektiviteten i kontrollen på statsstödsområdet är i detta sammanhang av stor betydelse. En effektivare kontroll kan komma till stånd på olika sätt. Från svensk sida finns skäl att söka medverka till och stödja insatser för att öka tillgängligheten och öppenheten kring såväl kommissionens tillämpning som medlemsstaternas efterlevnad av statsstödsreglerna. är det svårt att överblicka regelverket och kommissionens praxis på statsstödsområdet. Det är också svårt att få en uppfattning om i vilken utsträckning enskilda medlemsstater faktiskt lever upp till de krav som finns. En ökad öppenhet i dessa avseenden torde i ett längre perspektiv vara nödvändig för att tilltron till systemet som sådant inte skall undergrävas. Möjligheten att effektivisera arbetet med kontroll av statsstöd hänger också nära samman med hur kommissionens resurser på detta område bäst skall utnyttjas. I denna del kan förväntas att medlemsstaterna framöver får ta ställning till förslag från kommissionen enligt artikel 94 i . Enligt denna artikel kan rådet på kommissionens förslag besluta om att avgränsa tillämpningen av statsstödsreglerna. Avsikten med detta skulle vara att koncentrera kommissionens övervakningsresurser till ärenden som har en mer påtaglig inverkan på konkurrensen. Med bl.a. vissa förenklade procedurer när det gäller anmälan av stöd och med en tydligare avgränsning av de sektorer inom ekonomin som omfattas av stödreglerna skulle effektiviteten och kvaliteten i kontrollarbetet kunna öka. Från svensk sida bör utvärdering av kommande förslag från kommissionen i dessa avseenden ges en hög prioritet. I regeringens fortsatta arbete med statsstödsfrågorna finns ett behov att mer än kunna följa och bidra till utvecklingen av EU:s statsstödspolitik på olika områden. Det hittillsvarande arbetet har för svenskt vidkommande till övervägande delen präglats av att hantera konkreta frågor som uppkommit till följd av att svenska regler behövt anpassas till gemenskapens regelverk. En ökad kunskap om andra medlemsstaters utnyttjande av företagsstöd och deras syn på statsstödsreglerna behövs. En tydligare svensk profil i statsstödsarbetet bör utgå från sådan information men också från en kritisk granskning av hur våra stödsystem fungerar och hur de förhåller sig till gemenskapsreglerna. Den möjligheter till påverkan på statsstödsområdet i enskilda stödärenden är bl.a. av resursskäl relativt begränsad. Det finns dock exempel på ett aktivt engagemang från svensk sida, t.ex. i ärendet där franska regeringen lämnat betydande belopp i stöd till flygbolaget . Vid sidan av aktivt ingripande från regeringens sida finns också möjlighet för företag och deras intresseorgan att påverka kommissionen i enskilda ärenden. Med en alltmer ökande kunskap om statsstödsreglerna kan sannolikt en ökad aktivitet visavi kommissionen från svenska företags sida förväntas. Till viss del kan dock detta komma att handla om frågor där svenska stödmyndigheters agerande ifrågasätts. Inte minst i det perspektivet är det viktigt att stödgivningen från svensk sida följer gällande regler och att det bland stödgivande svenska organ finns en god kännedom om statsstödsreglerna. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Beredningen av kommissionens grönbok om | | offentlig upphandling bör avvaktas innan ställning tas till | | prioriteringar i det fortsatta utvecklingsarbetet. Flera direktiv reglerar offentlig upphandling. De gäller vid upphandling både av varor, byggentreprenader och tjänster och vid viss upphandling inom de s.k. försörjningssektorerna, dvs. områdena vatten, energi, telekommunikation och transporter. För att säkra effektiviteten av offentlig upphandling har två rättsmedels- och kontrolldirektiv beslutats. Direktiven på området är genomförda i svensk rätt i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. Upphandlingsdirektiven bör generellt sett ha ökat företagens möjligheter att få leverera sina produkter till offentliga köpare i andra länder. Den potentiella marknaden har således vidgats väsentligt. Dock tycks möjligheterna att komma in på nya marknader inte utnyttjas. Detta gäller speciellt för små och medelstora företag. En orsak kan vara bristande kunskaper om de möjligheter som marknaderna kan ge och bristande kunskaper om vad de offentliga upphandlarna efterfrågar. För att förbättra informationen om offentlig upphandling har kommissionen därför presenterat ett informationssystem för offentlig upphandling (SIMAP), i första hand för att öka kapaciteten i det nuvarande databaserade publiceringssystemet . En annan orsak till att möjligheterna att komma in på nya marknader inte utnyttjas kan vara bristande genomförande av EG-direktiven i de olika staterna eller bristfällig tillämpning av dem. Det kan leda till att svenska företag väljer att etablera dotterbolag utomlands för att bli behandlade som ett inhemskt företag och därigenom minska risken för diskriminering. Denna möjlighet torde dock i första hand kunna utnyttjas av större företag medan det för de små och medelstora företagen kan vara ett för stort åtagande att etablera sig genom ett utländskt dotterbolag. Effekterna av den bristfälliga marknadssituationen som råder blir för minskade marknadsandelar och därav följande återverkningar på sysselsättning och inkomster. Kommissionen har i en grönbok om offentlig upphandling inom Europeiska unionen med överväganden redovisat vissa erfarenheter av direktiven på området.