prop · GK039 · 1997-01-01 00:00:00 — Utredningen föreslår att dödsbon i fortsättningen inte skall kunna beviljas rättshjälp men att de i vissa fall skall kunna överta rättshjälp som beviljats den avlidne. Rättshjälpen bör som tidigare konstaterats effektiviseras och resurserna bör koncentreras till de områden där de behövs bäst. I tidigare lagstiftningsarbeten har anförts att starka sociala skäl talar för att ett dödsbo skall kunna beviljas rättshjälp. Som exempel har anförts att ett dödsbo kan ha behov av att föra målsägandetalan för utfående av begravningskostnader m.m. i mål om mord eller vållande till annans död. Mot bakgrund av den skyldighet som åligger åklagaren att biträda målsäganden samt den utbredda förekomsten av försäkringar är dessa skäl knappast lika starka . Till saken hör också att talan om förlust av underhåll förs av den underhållsberättigade och inte av dödsboet. Mot den bakgrunden föreslog regeringen i lagrådsremissen att ett dödsbo inte skulle kunna beviljas rättshjälp men att tidigare beviljad rättshjälp i vissa fall skulle kunna övergå till ett dödsbo. Enligt Lagrådets mening kan det, trots vad som anförs i remissen, inte uteslutas att det kan uppkomma fall av de slag som nämndes proposition och där det skulle kunna strida mot grundtankarna i rättshjälpssystemet att utesluta möjligheterna för ett dödsbo att få rättshjälp. Ett dödsbo kan t.ex. behöva föra talan för att utfå begravningskostnader utan samband med ett brottmål. Enligt Lagrådets mening bör det i vart fall tillskapas en möjlighet att för undvikande av stötande konsekvenser i speciella fall kunna bevilja ett dödsbo rättshjälp. Lagrådet föreslår därför att rättshjälp skall kunna beviljas ett dödsbo, om det finns synnerliga skäl. Regeringen ansluter sig till Lagrådets förslag. Rättshjälpsavgiften får i dessa fall fastställas efter vad som är skäligt. Om en person beviljats rättshjälp innan han avlidit och det är skäligt att staten bidrar till kostnaderna med hänsyn till angelägenhetens art, dödsboets och dödsbodelägarnas ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt bör som utredningen föreslagit rättshjälp också kunna övergå till ett dödsbo. Till de omständigheter som bör kunna beaktas här är att tvisten är nära sitt avgörande. Om dödsboet eller dödsbodelägarna utan svårighet kan bära de kostnader som kan förväntas uppkomma bör rättshjälpen inte övergå. Vid en övergång av rättshjälpen är det lämpligt att rättshjälpsavgiften är densamma som den som tidigare fastställts för den avlidne. 9 Rättshjälp för näringsidkare -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Möjligheterna för näringsidkare att få | | rättshjälp begränsas. En näringsidkare skall som regel inte kunna| | få rättshjälp. Om det finns särskilda skäl skall rättshjälp dock| | kunna beviljas.Utredningens förslag: Rättshjälp skall inte beviljas en| | näringsidkare i angelägenheter som har samband med | | näringsverksamheten. | | Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. | | och tillstyrker | | utredningens förslag och Föreningen jurister vid | | allmänna advokatbyråer har ingen erinran mot förslaget. | | Arbetsdomstolen, , och | | avstyrker utredningens förslag. | | tingsrätt och Kammarrätten i föreslår att näringsidkare| | skall kunna få rättshjälp men att de skall omfattas av de allmänna| | reglerna om rättshjälpens subsidiaritet. | | Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 § första stycket 3 | | rättshjälpslagen får rättshjälp inte beviljas den som är eller har| | varit näringsidkare i en angelägenhet som uppkommit i hans | | näringsverksamhet, om det inte finns skäl för rättshjälp med hänsyn| | till verksamhetens art och begränsade omfattning, hans | | ekonomiska och personliga förhållanden och omständigheterna i | | övrigt. | | Med näringsidkare avses vanligtvis den som yrkesmässigt bedriver| | verksamhet av ekonomisk natur. Inom rättshjälpen har emellertid | | begreppet näringsidkare i praxis kommit att få en mer vidsträckt| | innebörd. T.ex. har avancerad amatörfotografering och hållande av| | travhäst bedömts som näringsverksamhet i rättshjälpslagens mening.| | Begränsningen i 8 § första stycket 3 rättshjälpslagen gäller enbart i| | angelägenheter som uppkommit i näringsverksamheten. | | Angelägenheter som rör näringsidkarens rent personliga förhållanden| | omfattas alltså inte av begränsningen. Om angelägenheten rör både| | näringsverksamheten och näringsidkarens personliga förhållanden | | blir det avgörande var tyngdpunkten i ärendet ligger. En tvist i| | anledning av en näringsidkares eller någon anhörigs | | borgensåtagande för näringsverksamheten anses vara en angelägenhet| | som uppkommit i näringsverksamheten. | | Vid bedömningen av om det finns skäl att bevilja rättshjälp i en| | angelägenhet som rör näringsverksamhet skiljer man som regel på | | tre olika typfall nämligen huvudsaklig, sidoordnad och tidigare | | bedriven verksamhet. | | Med huvudsaklig verksamhet avses verksamhet som pågår vid tid- | | punkten för ansökan om rättshjälp och där den rättssökande är beroende| | av verksamheten för sin försörjning. I sådana fall beviljas | | rättshjälp om rörelsen är av mindre omfattning och näringsidkaren| | närmast kan jämställas med en vanlig löntagare. Med en rörelse av| | mindre omfattning avses enligt uttalanden i förarbeten (prop | | 1978/79 s. 161 f. och praxis, en rörelse vars omsättning inte | | överstiger räknat penningvärde. Dessutom bör| | näringsidkaren inte ha fler än två anställda för att rättshjälp skall| | beviljas. | | Med sidoordnad verksamhet avses verksamhet som bedrivs vid | | sidan av det som utgör den rättssökandes huvudsakliga | | inkomstkälla. Rättshjälp beviljas sällan i angelägenheter som rör| | sådan verksamhet eftersom de sociala skälen anses vara svaga. | | Även i angelägenheter som rör tidigare bedriven verksamhet | | beviljas rättshjälp sällan. Avgörande är bl.a. den tidigare | | bedrivna rörelsen omfattning, hur verksamheten pågått och| | orsaken till att den upphört. | | Utredningen föreslår att näringsidkare aldrig skall beviljas | | rättshjälp i en angelägenhet som rör näringsverksamheten. | | Utredningen hänvisar här bl.a. till de försäkringsmöjligheter som| | finns. Enligt utredningen bör kostnaderna för en process bäras av| | näringsverksamheten antingen direkt eller i form av en | | försäkringspremie. Utredningen ifrågasätter om inte konkurrensen| | mellan näringsidkare påverkas på ett felaktigt sätt om staten | | bidrar till vissa näringsidkares rättsliga kostnader medan andra| | själva får stå för dessa kostnader. Remissutfallet är blandat. | | Enligt regeringens mening bör huvudregeln även i fortsättningen | | vara att näringsidkare inte beviljas rättshjälp i angelägenheter| | som uppkommit i näringsverksamheten. Det är normalt sett inte | | rimligt att staten bidrar till sådana kostnader. Till detta | | kommer, som utredningen framhåller, att en näringsidkare normalt| | bör kunna ombesörja ett eget försäkringsskydd för kostnader i | | samband med rättsliga tvister. Som utredningen konstaterar, och | | även pekar på i sitt remissvar, har | | visserligen endast av de som har företagsförsäkringar ett| | inkluderande rättsskydd. Även om försäkringstäckningen inte är| | så hög är det rimligt att den näringsidkare som väljer att inte | | betala för en försäkring i stället själv får betala kostnaderna för| | en rättslig process på samma sätt som han får betala andra oväntade| | kostnader som han inte försäkrat sig mot. | | Regeringen vill dock inte gå så långt som utredningen och helt | | utesluta näringsidkare från rättshjälp. Det kan i vissa fall, | | t.ex. vid en helt nystartad verksamhet vara så att den | | rättssökande näringsidkaren inte hunnit försäkra sig. I sådant fall| | bör det inte vara uteslutet att bevilja rättshjälp. | | Det finns även andra situationer när det skulle vara stötande att| | inte bevilja en näringsidkare rättshjälp. Om det är fråga om en | | näringsidkare som praktiskt sett står en löntagare nära eller när| | angelägenheten har ett starkt samband med hans personliga | | förhållanden bör således rättshjälp i vissa fall kunna beviljas.| | Regeringen delar därför den uppfattning som | | och Arbetsdomstolen för fram, nämligen att näringsidkare inte | | helt bör uteslutas från möjligheterna till rättshjälp. En viss | | skärpning jämfört med den nuvarande regeln är dock motiverad. | | Enligt regeringen bör det krävas särskilda skäl för att en | | näringsidkare skall kunna få rättshjälp. En sådan regel knyter också| | naturligt an till den reglering som (avsnitt 5.6) | | föreslagits såvitt gäller rättssökande som saknar rättsskydd, men| | utesluter inte näringsidkare helt från rättshjälp. | | Vid prövningen av om det finns särskilda skäl att bevilja rättshjälp| | åt en näringsidkare kan i viss mån tidigare praxis vara av | | betydelse. Avgörande är verksamhetens omfattning och | | näringsidkarens ekonomi och personliga förhållanden. Liksom | | bör rättshjälp främst komma i fråga i angelägenheter som rör pågående,| | huvudsaklig verksamhet av mindre omfattning. Rättshjälp bör bara| | beviljas i de fall näringsidkaren kan jämställas med en löntagare| | i normalt inkomstläge. En lämplig tumregel kan vara att rättshjälp| | inte skall beviljas om verksamhetens omsättning överstiger 500 | | (värde) eller om det finns fler än två anställda. I| | vissa fall bör dock rättshjälp kunna komma i fråga även när det är| | fråga om sidoordnad verksamhet respektive tidigare bedriven | | verksamhet. Utrymmet för att bevilja rättshjälp i sådana fall | | torde dock bli något mer begränsat än . | | En särskild fråga är om det finns anledning att ändra på innebörden| | av begreppet näringsidkare i rättshjälpssammanhang. Begreppet har| | som sagt i praxis givits en mycket vidsträckt innebörd. Även | | utanför rättshjälpslagen har begreppet näringsidkare en relativt| | vidsträckt innebörd men det är inte lika vidsträckt som på | | rättshjälpens område. Det omfattar de allra största företagen likväl| | som enmansföretagare. Det innefattar även den som jämsides med en| | anställning driver någon form av näringsverksamhet. Näringsidkare| | kan även vara den som inte är skyldig att upprätta årsbokslut, jfr| | 1 § sista stycket bokföringslagen (1976:125). Enligt den | | konsumenträttsliga lagstiftningen avses med näringsidkare varje | | fysisk eller juridisk person som driver verksamhet av | | ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som | | yrkesmässig. | | Enligt regeringens mening finns det goda skäl att i rättshjälps-| | sammanhang ha samma innebörd av begreppet näringsidkare som det | | har i den konsumenträttsliga lagstiftningen. Det innebär att | | näringsidkaren normalt inte bör beviljas rättshjälp om kravet på| | yrkesmässighet är uppfyllt. Härigenom rensar man från | | rättshjälpslagstiftningens näringsidkarbegrepp bort sådana | | aktiviteter som i annan lagstiftning, och i det allmänna | | språkbruket, faller utanför begreppet näringsidkare. En | | begränsning av innebörden faller sig också naturlig om man inför| | den nya rimlighetsprövning vi föreslagit i avsnitt 7.4. Enligt | | vår mening bör frågan om rättshjälp skall beviljas för en | | angelägenhet som t.ex. hänför sig till en travhäst avgöras efter| | prövning av om det är rimligt att staten bekostar tvisten och | | inte genom en mer eller mindre krystad tolkning av begreppet | | näringsidkare. Vi syftar inte till att utvidga möjligheterna | | till rättshjälp för denna typ av tvister; enligt vår bedömning | | torde rimlighetsprövningen normalt leda till att ansökan avslås | | när det gäller sådana angelägenheter som vägras rättshjälp därför| | att de sorteras in under näringsidkarbegreppet. | | Vårt förslag innebär inga ändringar när det gäller tvister i | | anledning av borgensåtaganden till stöd för näringsverksamhet. I| | den mån sådana borgensåtaganden gjorts av näringsidkaren själv | | eller någon honom närstående nekas som regel rättshjälp | | eftersom angelägenheten anses ha samband med | | näringsverksamheten. Rättshjälp bör således som regel inte heller i| | fortsättningen kunna beviljas i sådana angelägenheter.När det gäller den lagtekniska lösningen föreslår vi, särskilt mot | | bakgrund av det förändrade näringsidkarbegrepp vi förordar, en | | särskild regel i rättshjälpslagen som tar sikte på näringsidkare.| | Frågan om den som är näringsidkare skall ha rätt till rättshjälp| | skulle annars i och för sig kunna prövas med tillämpning av den | | regel vi föreslagit när det gäller rättshjälpens förhållande till| | rättsskyddsförsäkringar (avsnitt 5.6). Vi vill också framhålla att| | en ansökan om rättshjälp för angelägenhet som uppkommit i | | näringsverksamhet ofta torde komma att avslås redan därför att det| | inte är rimligt att staten bekostar tvisten. | | Som Lagrådet påpekar skall även i fortsättningen inte bara bolaget| | utan också den som har ett bestämmande inflytande över detta | | betraktas som näringsidkare i rättshjälpslagens mening (jfr | | Arrfelt, Rättshjälp, 2 uppl. s. 50 ff och SOU 1995:81 s. 135 | | samt NJA 1981 s. 873 I-III och V). Tvister som haft samband | | med exempelvis en aktieägares borgensåtagande för bolagets | | skulder, med det allmännas anspråk på personlig | | betalningsskyldighet för innehållen preliminärskatt eller | | mervärdesskatt eller med överlåtelse av aktier i bolaget har | | således under angivna förutsättning betraktats som tvister som | | haft samband med den rättssökandes näringsverksamhet. Lagrådet | | förordar därför att bestämmelsen bör utformas så att med | | näringsidkare även förstås en fysisk person som har ett bestämmande| | inflytande över en juridisk person som driver verksamheten. | | Regeringen delar denna uppfattning. | | | | | | | | 10 Rättshjälp i vissa familjerättsliga angelägenheter | | 10.1Bodelning | | Utredningens förslag: Utredningen föreslår att rättshjälp endast skall beviljas vid av bodelning. Något bistånd för själva bodelnings- förrättningen föreslås inte. I betänkandet redovisas dock en skiss för ett sådant bistånd. Denna skiss stämmer i väsentliga delar överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ett fåtal remissinstanser har yttrat sig särskilt angående rättshjälp i samband med bodelning. Kritiken är blandad. , och Föreningen jurister vid allmänna advokatbyråer tillstyrker att den skisserade lösningen prövas. Den sist nämnda remissinstansen framhåller att behovet av rättshjälp i denna typ av ärenden är stort. instämmer i utredningens slutsats att de förslag som beskrivs i skissen inte bör genomföras. avstyrker skissen med hänvisning till att den har ett alltför begränsat tillämpningsområde. avstyrker inskränkningarna i möjligheten till rättshjälp vid bodelning. och förespråkar begränsningar i rätten till rättshjälp vid av bodelning. Skälen för regeringens förslag: Bodelning kan enligt äga rum såväl inom äktenskapet som vid äktenskapsskillnad och dödsfall. Enligt lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap gäller detta även registrerade partnerskap. Bodelning mellan sambor kan, enligt lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem, ske när ett samboförhållande upphör, om någon av samborna begär det eller när en av samborna avlidit. Detsamma gäller enligt lagen (1987:813) om homosexuella sambor även vid upplösning av sådant samboförhållande. I detta avsnitt används för enkelhetens skull uttrycket makar när också registrerade partner eller sambor avses. Om två makar inte kan komma överens om hur boet skall skiftas kan domstol på endera makens begäran utse en bodelningsförrättare. Denne har befogenhet att tvångsskifta egendomen om det blir nödvändigt. En sådan tvångsvis genomförd bodelning kan klandras av makarna. Bodelningsförrättaren har rätt till skäligt arvode och ersättning för sina kostnader. Makarna svarar gemensamt för betalningen. Vid rättshjälpslagens tillkomst var det i princip möjligt att bevilja allmän rättshjälp i ärenden om bodelning enligt de allmänna förutsättningarna i lagen. Praxis var dock restriktiv i enlighet med uttalanden i förarbetena (prop. 1972:4 s. 337). Enligt dessa torde det i allmänhet inte föreligga något behov av särskild biträdeshjälp vid bodelning. Ersättning till bodelningsförrättare ingick ursprungligen inte i förmånerna i rättshjälpslagen. Sådana kostnader fick parterna själva svara för även om rättshjälp beviljats. Genom en lagändring infördes en regel om att rättshjälpen skulle omfatta även kostnader för sådan bodelningsförrättare om den rättssökande beviljats allmän rättshjälp i bodelningsärendet (9 § andra stycket 7). infördes en bestämmelse som innebär att den make som inte hade rättshjälp skulle betala hälften av statens kostnader för bodelningsförrättare (31 b § tredje stycket). Makars möjlighet att få rättshjälpsbiträde i bodelningsärenden begränsades vid samma tillfälle på så sätt att biträde endast skulle kunna förordnas om det förelåg särskilda skäl med hänsyn till makarnas förhållanden och boets beskaffenhet. Genom en ändring 1983 begränsades rätten till biträde i bodelningsärenden på så sätt att rättshjälpsbiträde bara kan förordnas vid av bodelning men inte i andra angelägenheter som rör bodelning (20 § andra stycket). Motiveringen var att de begränsade rättshjälpsresurserna utnyttjades mest effektivt om rättshjälp avsåg kostnaden för bodelningsförrättaren. Med hänsyn till att större tvister därigenom skulle kunna undvikas skulle dock rättshjälp som beviljats i ett äktenskapsskillnadsmål också i fortsättningen kunna avse vissa bodelningsåtgärder som varit nödvändiga för överenskommelsen i äktenskapsskillnadsmålet. infördes den nuvarande regleringen som innebär att rättshjälp endast får beviljas om särskilda skäl kan anses föreligga med hänsyn till boets beskaffenhet och makarnas personliga förhållanden (8 § första stycket 7). Vad gäller boets beskaffenhet skall i första hand boets behållning beaktas. Om behållningen - efter skuldtäckning - kan antas räcka för att betala kostnaden för bodelningsförrättare får som regel allmän rättshjälp inte beviljas. Rättshjälp får inte heller beviljas om värdet är lågt eller negativt, om så är fallet på grund av att skuldtäckning skall ske med stora belopp. 1987/88:73 (s. 97) uttalas att om skuldtäckning skall ske med stora belopp är boet som regel mer omfattande än vanliga löntagares och att det då inte finns skäl att bevilja rättshjälp. Enligt 9 § andra stycket 7 rättshjälpslagen betalar staten kostnaderna för en bodelningsförrättare endast i de fall denne har förordnats att verkställa bodelning mellan makar i anledning av äktenskapsskillnad eller mellan sambor av annan anledning än att den ene sambon avlidit. Rättshjälp beviljas alltså inte för bodelning under äktenskapet. De begränsade möjligheterna att få rättshjälp vid bodelning har ofta kritiserats. Kritiken har framför allt gällt att möjligheterna att få bodel- ningsförrättare betald genom rättshjälpen är för begränsade. I samband med att justitieutskottet behandlade regeringens förslag om anslag till rättshjälp m.m. för /95 behandlade utskottet två motioner i vilka man efterlyste generösare möjligheter till rättshjälp i bodelningsärenden. Utskottet avstyrkte motionerna med hänvisning till pågående arbete. I samband därmed uttalade utskottet att den gällande regleringen om rättshjälp vid bodelning har brister och att utskottet utgick från att frågan skulle bli föremål för överväganden inom ramen för . biföll utskottets hemställan (bet. 1993/94:JU20, rskr. 1993/94:230). medges rättshjälp med rättshjälpsbiträde i praktiken endast vid av bodelning. Bestämmelsen har i praxis (RH 1989:105) tolkats på så sätt att rättshjälp medges vid om de allmänna förutsättningarna för rättshjälp är uppfyllda, utan krav på särskilda skäl (jfr prop. 1982/83:61, prop. 1987/88:73 och SOU 1984:66). Utredningen föreslår inga sakliga ändringar i denna del. och har i sina remissvar ifrågasatt om det inte finns skäl att begränsa rätten till rättshjälp även vid av bodelning. Enligt regeringens mening medför dock den allmänna regeln om att det skall vara rimligt att staten bidrar till kostnaderna som vi föreslår (avsnitt 7.4) en tillräcklig begränsning av möjligheterna till rättshjälp. Det finns därför inte anledning att skärpa bestämmelsen genom att införa krav på särskilda skäl när det gäller av bodelning. Inte heller finns det skäl att överväga en utvidgning av rätten till rättshjälp med rättshjälpsbiträde i bodelningsärenden. Däremot finns det enligt regeringens mening starka skäl att överväga vidgade möjligheter till bistånd när det gäller kostnader för bodelningsförrättare. Utredningens förslag innebär att rättshjälpslagens regler om att rättshjälp kan beviljas för bodelning om det finns särskilda skäl utmönstras. Enligt utredningen bör ekonomisk hjälp till bodelningsförrättare inte vara en rättshjälpsform - detta som en följd av att rättshjälp endast skall beviljas då det finns behov av biträde - utan i stället regleras som en särskild form av bistånd inom ramen för . Utredningen redovisar i betänkandet en skiss för hur ett sådant bistånd skulle kunna ordnas. Utredningen lägger inte fram några förslag med hänvisning till att det nya biståndet skulle leda till ökade kostnader för staten. I det stora flertalet fall finns det naturligtvis inget behov av statligt bidrag för ersättning till bodelningsförrättare. Antingen har båda makarna tillgångar och kan själva betala bodelningsförrättaren eller så saknar båda tillgångar varför ingen bodelning behövs. Det kan emellertid vara så att tillgångarna i ett bo är så ojämnt fördelade att den make som påkallar skiftet är mer eller mindre medellös. Om det finns tillgångar i boet åtar sig visserligen en bodelningsförrättare ofta uppdraget och avvaktar med betalning. I andra fall kan den mindre bemedlade maken krävas på ett förskott som han eller hon inte kan betala. Situationen kan exempelvis vara sådan att den make som sitter i boet vägrar att medverka till bodelningen och den andre maken därför inte kan få ut sina tillhörigheter och inte heller i övrigt har medel att bekosta en bodelning. Är dessutom tillgångarna svåra att realisera framstår ofta ett krav på förskott som naturligt. För att en make i den situationen som redovisats skall kunna komma till sin rätt, bör det enligt regeringens mening finnas möjlighet att få någon form av bistånd till bodelningsförrättarens arvode. Dagens system där ett fåtal personer får mycket stora resurser till sitt förfogande är inte rimligt. I stället bör fler personer kunna få i vart fall ett visst bistånd. En reform av innebörd att visst bistånd ges till bodelningsförrättarens arvode kan komma att medföra mycket stora kostnader även om reformen delvis kan finansieras genom att de nuvarande reglerna om ersättning till bodelningsförrättare enligt rättshjälpslagen avskaffas. Det är därför av stor vikt att biståndet utformas på så sätt att kostnaderna begränsas som biståndet verkligen kommer dem till godo som bäst behöver det. Vårt förslag är mot denna bakgrund att biståndet skall begränsas till att avse ersättning motsvarande ett visst angivet antal timmar. Genom biståndet kan bodelningsförrättaren erhålla ersättning för dessa timmar enligt samma regler som ett rättshjälpsbiträde, dvs. skälig ersättning, vanligtvis enligt den norm för timersättning som gäller på rättshjälpsområdet. Utredningen har föreslagit en gräns . Regeringen ansluter sig till detta förslag. När förskott begärs uppgår detta enligt uppgift ofta till vilket motsvarar cirka fem timmars arbete. I det fall det visar sig att tillgångar saknas bör en bodelningsförrättare kunna slutföra uppdraget . Om det däremot finns tillgångar i boet, bör bodelningsförrättaren därefter ofta kunna ta risken att arbeta vidare. Bistånd bör självfallet inte komma i fråga om maken har möjlighet att själv betala motsvarande summa.