prop · GK0333 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1996/97:33 Statens köp av färjetrafik till och från Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att godkänner avtal rörande färjetrafik till och från i enlighet med vad som anges nedan. Avtalet mellan staten och (u.b.) är möjligt att sägas upp med uppsägningstid. Om avtalet inte sägs upp löper avtalet med uppsägningstid. Avtalet innebär att två konventionella färjor av fullgod kvalitet kommer att insättas i trafiken med start . Därutöver kommer ett nybyggt enskrovigt höghastighetsfartyg av stål att införskaffas. De fastlandshamnar som föreslås trafikeras är och . Med de tre senaste årens genomsnittliga antal resenärer, 1 050 000 passagerare, blir statens kostnad för trafiken penningvärde. De konventionella passagerarfartygen skall uppfylla de nya internationella stabilitetsreglerna enligt den s.k. Stockholmsöverenskommelsen. De skall vidare vara försedda med katalytisk avgasrening samt använda lågsvavligt fartygsbränsle. 1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3 2 Ärendet och dess beredning................................. 3 3 Köp av färjetrafik till och från ................... 4 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 8 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner avtal mellan staten och (u.b.) rörande färjetrafik till och från . 2 Ärendet och dess beredning beslutade att linjesjöfart på endast skall få bedrivas efter särskilt tillstånd av regeringen, s.k. koncession. Reglerna lades fast i lagen (1970:871) om linjesjöfart på . Sedan lagen om linjesjöfart tillkom har staten ingått fyra avtal om färjetrafiken till och från . Varje avtal har i praktiken inneburit en ensamrätt för trafikutövaren att bedriva regelbunden person- och godstrafik mellan fastlandet och . Den nuvarande koncessionen, som sträcker sig till , innehas av (publ.). Regeringen föreslog vissa riktlinjer för den fortsatta färjetrafiken till och från . Riktlinjerna godkändes av (prop. 1995/96:44, bet. 1995/96:TU7, rskr. 1995/96:99). I propositionen anförs att staten även fortsättningsvis bör garantera en tillfredsställande person- och godstrafikförsörjning mellan fastlandet och . Den framtida färjetrafiken bör inte kosta mer för staten än dagens trafiksystem och bör kännetecknas av att den är passagerarvänlig, näringslivsanpassad, säker och miljöanpassad. Utgångspunkten bör vara en av staten garanterad bastrafik på två fastlandshamnar. ersätts lagen (1970:871) om linjesjöfart på av lagen (1996:19) om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på . Regeringen beslutade att gällande avtal mellan staten och avseende ekonomiska mellanhavanden som följer av koncessionstrafiken på skall sägas upp, vilket skedde . Regeringen bemyndigade chefen för tionsdepartementet att tillkalla en särskild förhandlare för att upphandla statens köp av färjetrafik till och från . Enligt direktivet skall förhandlaren upprätta ett preliminärt avtal om statens köp av färjetrafik till och från . Avtalet skall underställas regering och riksdag för godkännande. 3 Köp av färjetrafik till och från -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: godkänner avtalet rörande | | färjetrafik till och från mellan staten och | | (u.b.). Förhandlarens förslag: Förhandlaren överlämnade ett avtal till regeringen rörande färjetrafik till och från inom en kostnadsram av . Avtalet har för sin giltighet gjorts beroende av och regeringens godkännande. Upphandlingen har skett enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling (). Den av förhandlaren valda trafikutövaren för statens köp av färjetrafik är (u.b.) som kommer att vara ett av och gemensamt kontrollerat bolag. Avtalet innebär att två konventionella färjor av fullgod kvalitet kommer att insättas i trafiken med start . Därutöver kommer ett nybyggt enskrovigt höghastighetsfartyg av stål att införskaffas. Detta fartyg avses att införskaffas och sättas i trafik eller vilket i det senare fallet innebär att trafiken kompletteras med annat tonnage, bl.a. en , 1998. I propositionen Riktlinjer för upphandling av Gotlandstrafiken m.m. (prop. 1995/96:44, bet. 1995/96:TU7, rskr. 1995/96:99) ansåg regeringen att utgångspunkten bör vara att den av staten garanterade bastrafiken sker på två fastlandshamnar. Regeringen menade vidare att vid valet av fastlandshamnar bör utgångspunkten vara att noga överväga vilka hamnar som, inom de ekonomiska ramar som föreslagits, ger det ur passagerar- och näringslivssynpunkt mest fördelaktiga trafiksystemet. Med anledning av riktlinjerna och mot bakgrund av anbudet från (u.b.) har förhandlaren föreslagit att (norra linjen) och (södra linjen) är de fastlandshamnar som skall trafikeras. Detta betyder med ovanstående val av hamnar och tonnage enligt förhandlaren att samtliga tre fartyg kommer att trafikera under högsäsong varvid höghastighetsfärjan gör flera turer mellan och och därtill kompletterande turer mellan och . Under i lågsäsong då det inte finns något egentligt behov av godstransporter utförs trafiken av höghastighetsfartyget. Förhandlaren menar att den valda lösningen med ett hög- hastighetsfartyg är det närmaste man kan komma statens önskemål om att separera passagerar- och godstrafik för att därigenom uppnå en mer passagerarvänlig trafik. Förhandlarens kostnadsberäkningar visar att med de tre senaste årens genomsnittliga antal resenärer, 1 050 000 passagerare, blir statens kostnad för trafiken penningvärde. visar förhandlaren genom känslighetsberäkningar att statens kostnad kan komma att öka eller minska om antalet passagerare ändras påtagligt jämfört med . Som exempel redovisar förhandlaren att statens kostnad ökar med om antalet passagerare minskar med 50 000 allt annat lika. Skulle antalet passagerare i stället öka med 50 000 minskas statens kostnad med ca allt annat lika. Om trafiken utvecklas i en för staten kostnadsmässigt positiv riktning tillfaller omkring en tredjedel av kostnadsförbättringen rederiet. Förhandlaren föreslår ett avtal utan bortre tidsgräns. Förhandlaren menar att ett 10-årsavtal riskerar att hämma förnyelse och föreslår att avtalet skall kunna sägas upp för upphörande efter totalt , dvs. Med en sådan avtalskonstruktion ges möjlighet att löpande diskutera tonnage och förnyelse inom avtalets ram. Den möjliggör för staten att på ett konstruktivt sätt löpande diskutera förnyelse av trafiken med andra konkurrenter. En mycket god sjösäkerhet skall känneteckna trafiken. För att uppnå detta skall de konventionella passagerarfartygen uppfylla de nya stabilitetsregler som följer av den överenskommelse som slöts i , den s.k. Stockholmsöverenskommelsen. I trafikupplägget förutsätts att särskilt avlysta turer sker för transport av farligt gods. Vidare skall tonnaget i enlighet med riktlinjerna för upphandlingen vara försett med katalytisk avgasrening samt använda lågsvavligt bränsle. Förhandlaren föreslår slutligen att ett trafikantråd inrättas. föreslås bestå av de intressenter som i och inbjuder. Staten och rederiet skall gemensamt informera trafikantrådet innan turlista och priser fastställs. Skälen för regeringens förslag: I regeringens proposition Riktlinjer för upphandlingen av Gotlandstrafiken m.m. (prop. 1995/96:44, bet. 1995/96:TU7, rskr. 1995/96:99) anförde regeringen att den framtida färjetrafiken måste utformas med större hänsyn till persontrafikens önskemål och att en separering av person- och godstrafiken kunde vara en möjlig väg att uppnå en mer passagerarvänlig färjetrafik. Regeringen anser att den av förhandlaren föreslagna trafiklösningen med framför allt en höghastighetsfärja medger en stor flexibilitet vid trafikuppläggningen. Med denna färja möjliggörs att trafiken kan utformas än mer i enlighet med persontrafikens önskemål. Regeringen välkomnar att även den södra linjen, dvs. trafiken på , med det föreslagna trafikupplägget får tillgång till höghastighetstransporter till och från . Regeringens utgångspunkt är att kostnaderna för statens köp av färjetrafik till och från måste hållas inom den angivna kostnadsramen . Regeringen är medveten om att antalet resande är en viktig faktor för statens kostnader för trafiken. Rederiet skall därför löpande underrätta regeringen om statistiken över antalet resande och avisera stora avvikelser från budgeterat antal resenärer och andra händelser av betydelse för statens kostnader för trafiken. Tillfälliga fluktuationer i antalet resande kan hanteras inom systemet, exempelvis genom ändring av trafikupplägg och priser. Arbetet med att utveckla sjösäkerheten är utomordentligt viktigt. Regeringen anser därför att det är av största vikt att färjetrafiken till och från kännetecknas av högsta möjliga sjösäkerhet. Det är därför naturligt att den utveckling som skett på internationell nivå återspeglas i de krav och önskemål som staten nu ställer på det tonnage som skall utföra den av staten garanterade bastrafiken till och från . Regeringen anser att sjöfarten generellt måste stärka sin profil som ett miljövänligt transportslag. Sjöfarten har positiva miljöegenskaper vilka främst utgörs av en hög energieffektivitet i förhållande till utfört transportarbete och blygsamma krav på ny infrastruktur. Regeringen anser att avtalets krav på att katalytisk avgasrening skall installeras i fartygen samt att lågsvavlig olja skall användas väl stämmer överens med de direktiv som regeringen utfärdat och välkomnar att Gotlandstrafiken nu på allvar kommer att miljöanpassas. Med de förändringar som sjöfarten i allmänhet och färjetrafiken i synnerhet står inför med införande av nya fartygstyper, t.ex. katamaraner och höghastighetsfärjor, samt med beaktande av den expansiva utveckling som sker i , kan ett alltför långt avtal innebära risk för att en dynamisk utveckling av resandet till och från hämmas. Därför tillstyrker regeringen att ett avtal tecknas som är möjligt att sägas upp med uppsägningstid. Om avtalet inte sägs upp löper avtalet vidare med uppsägningstid. Regeringen anser att det är viktigt att hålla en mycket god service vad beträffar bokning, information till de resande samt komfort ombord på fartygen. Vidare är det viktigt att ge möjligheter för de resande att lämna synpunkter på den aktuella trafiken. I avtalet finns bestämmelser i dessa avseenden. Sammanfattningsvis ställer sig regeringen bakom det avtal som ingåtts mellan staten och (u.b.) rörande färjetrafik till och från . Regeringen anser att den av staten garanterade bastrafiken utgör stommen för en tillfredsställande trafikförsörjning med färja till och från . Regeringen erinrar om att denna bastrafik kan komma att kompletteras av annan trafik i enlighet med om cabotage, dvs. rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage). Det är emellertid viktigt att en konkurrerande trafik inte får sådana ekonomiska konsekvenser att statens kostnad för Gotlandstrafiken ökar. I enlighet med det bemyndigande regeringen fått i lagen (1996:19) om begränsning av rätten att bedriva linjesjöfart på kommer regeringen därför att ange särskilda förpliktelser för de rederier som vill utöva färjetrafik till och från . Sådana förpliktelser får enligt cabotageförordningen avse vilka hamnar som skall anlöpas, regelbundenhet, kontinuitet, turtäthet, kapacitet att utföra tjänsten, fraktsatser och bemanning av fartyget. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1996/97:33 Statens köp av färjetrafik till och från .