prop · GK0392 · 1997-01-01 00:00:00 — orsakar de dubbla regelsystemen ibland oklarheter. Tänkbara konsekvenser för en del kommuner är att man i större utsträckning blir motiverad att reda ut vad som gäller i gamla detaljplaneområden, att vägfrågor ägnas större uppmärksamhet innan bebyggelse tillåts och att man mer aktivt utvecklar en genomtänkt strategi för väghållningen. En ekonomisk bedömning av sådana konsek- venser låter sig dock knappast göras. Ökat ansvar för samfällighetsföreningarnas styrelser Vissa av de nya generella bestämmelser som vi föreslår i AL innebär att ett ökat ansvar läggs på samfällighetsföreningen, i praktiken styrelsen. Det kommer att bli avsevärda förenklingsvinster med att låta samfällig- hetsföreningen i förrättningar som rör ändringar i delägarkretsen och andelstalen. Förrättningskostnaderna bör kunna pressas ned. Möjligheten att ändra andelstalen på ett i förväg bestämt sätt kommer som tidigare nämnts att förenkla ajourhållningen av andelstalen vid ändrade förhållanden. Ökad domstolsprövning vid överklaganden m.m. Reglerna för överklagande i EVL präglas liksom lagstiftningen i övrigt i hög grad av administrativ prövning till skillnad från AL. Förrättningsut- låtande enligt 81 § första stycket, sammanträdesbeslut enligt 89 § nionde stycket och debiteringslängd enligt 89 § andra stycket EVL överklagas till . De beslut av som anges i 70 § andra stycket och 93 § andra stycket liksom beslut enligt 100 och 101 §§ samt föreläggande enligt 106 § får överklagas till allmän förvalt- ningsdomstol . Annat beslut av länsstyrel- sen som anges i 70 § tredje stycket, 93 § tredje stycket och 107 § andra stycket överklagas hos regeringen. Frågor om ersättning för upplåtelse eller annat intrång som avses i 75 § första eller tredje stycket EVL och tvist om rätt att använda vägförenings väg eller om beloppet av slitageersättningsavgiften prövas genom att talan väcks hos fastighetsdomstolen. Genom att EVL upphävs kommer ärenden som avser enskilda vägar att bedömas efter enhetliga regler. Överklagande av beslut eller åtgärd enligt AL av lantmäterimyndigheten får enligt 30 § AL göras hos fastighetsdomstolen. av sammanträdesbeslut enligt 53 § SFL och talan om rättelse av uttaxering enligt 46 § SFL prövas av fastighetsdom- stolen. Beslut av lantmäterimyndigheten som anges i 67 § första stycket SFL och beslut av som anges i 67 § tredje stycket SFL får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol . Beslut av som anges i 67 § andra stycket SFL får över- klagas hos regeringen. I regeringens förslag till nya bestämmelser gäller som tidigare nämnts att den som är missnöjd med styrelsens beslut om ändrat andelstal enligt 24 a § AL får väcka talan hos fastighetsdomstolen. Detsamma gäller vid tvist enligt 48 a § AL. beslut avseende sysslo- man enligt 33 a § AL får överklagas hos fastighetsdomstolen. En följd av de föreslagna förändringarna är att ärendetillströmningen till fastighetsdomstolarna kommer att öka. minskar arbetsbe- lastningen för länsstyrelserna och de allmänna förvaltningsdomstolarna i motsvarande mån. Såvitt regeringen nu kan bedöma kommer förslaget inte att innebära någon större merbelastning för fastighetsdomstolarna. En närmare utvärdering av hur förslaget påverkar fastighetsdomstolarnas arbetsbelastning och kostnader bör emellertid utföras, lämpligen efter det att de nya bestämmelserna tillämpats . beslut avseende trafiksäkerhetsbestämmel- serna får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Utredningsförslaget bidrar därmed till att avlasta regeringen förvaltningsärenden 17 Författningskommentarer 17.1 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1939:608) om enskilda vägar Samtliga paragrafer har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 1 § Lagen (1939:608) om enskilda vägar skall, med de begränsningar som följer av denna lag, upphöra att gälla vid utgången av . 2 § Vägar och andra anläggningar som omfattas av en samfällighets väghållning enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestämmelser skall anses utgöra en gemensamhetsanläggning bildad vid förrättning enligt an- läggningslagen (1973:1149). Som deltagande fastigheter skall anses de fastigheter som ingick i samfälligheten vid utgången av . I fråga om samfälligheter som avses i första stycket skall dock bestämmelserna om beräkning av andelstal i lagen om enskilda vägar gälla till dess nya grunder för fördelning av kostnaderna för gemensamhetsanläggningen har fastställts enligt anläggningslagen. Sådana nya grunder skall fastställas med verkan senast . När lagen (1939:608) om enskilda vägar (EVL) upphävs skall den sam- fällighet som bildats enligt EVL i fortsättningen följa reglerna i anlägg- ningslagen (1973:1149, AL) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter (SFL). Vad som bestämts vid förrättning enligt EVL skall dock i princip fortfarande gälla till dess att en omprövning sker enligt reglerna i AL. Detta följer av bestämmelsen i 2 § att den enligt EVL bil- dade samfälligheten skall anses som en gemensamhetsanläggning bildad enligt AL. Därigenom blir även SFL tillämplig i fråga om förvaltningen av samfälligheten. I andra stycket har införts en övergångsregel beträffande andelstal som i första hand avser de fall där dessa bestämts med utgångspunkt från senast fastställda taxeringsvärde enligt huvudregeln i EVL. Som framgår av avsnitt 8 bör andelstalen inte längre bygga på den rörliga norm som taxeringsvärdet utgör. Av skäl som angetts i avsnitt 15.1 bör emellertid taxeringsvärdet tillåtas att påverka andelstalet . Detta skall självfallet inte gälla om före utgången av omprövning sker eller överenskommelse träffas enligt anläggningslagens regler. I sista meningen har föreskrivits en uttrycklig skyldighet för sam- fälligheter att fastställa nya grunder för fördelning av kostnader som är i överensstämmelse med med verkan senast från övergångs- periodens slut. 3 § Om ett ärende som avser bildande av vägförening har anhängiggjorts hos före utgången av men förrättningsman då inte har förord- nats, skall överlämna ärendet till lantmäterimyndigheten för fortsatt handläggning enligt anläggningslagen (1973:1149). Om förrättningsman i ett ärende som anges i första stycket har förordnats före utgången av men en vägförening då inte har bildats, skall den vidare handläggningen av ärendet ske med tillämpning av bestämmelserna i lagen (1939:608) om enskilda vägar. 4 § Om ett ärende som avser förnyad prövning enligt 85 § lagen (1939:608) om enskilda vägar har anhängiggjorts hos före utgången av men förrättningsman då inte har förordnats, skall överlämna ärendet till lantmäterimyndigheten för fortsatt handläggning enligt anläggningslagen (1973:1149). Om förrättningsman i ett ärende som anges i första stycket har förordnats före utgången av men ärendet då inte har slutförts, skall den vidare handlägg- ningen av ärendet ske med tillämpning av bestämmelserna i lagen om enskilda vägar. Paragraferna reglerar handläggningen av ärenden som är under behand- ling hos vid tiden för EVL:s upphävande. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 15.1. 5 § Har en vägförening utgången av men har sådana frågor om ersättning som avses i 75 § lagen (1939:608) om enskilda vägar då inte blivit slutligt avgjorda, skall ersättningsfrågorna avgöras med tillämpning av bestäm- melserna i lagen om enskilda vägar. Detsamma gäller i fall då en vägförening i enlighet med 3 § andra stycket bildats efter utgången av . EVL och AL reglerar frågan om ersättning för markupplåtelse och annat intrång på skilda sätt. Enligt AL regleras frågan i samband med förrätt- ningen medan EVL anvisar en mer formlös ordning med möjlighet till domstolsprövning. Såsom angetts i avsnitt 15.1 dröjer det ofta innan ut- låtanden eller delar av utlåtanden genomförs. Av praktiska skäl bör be- stämmelserna i EVL om sådan ersättning fortsätta att gälla beträffande utlåtanden som genomförs efter upphävandet. I 6 § denna lag finns regler om en yttersta tidsgräns för genomförande av utlåtanden efter EVL:s upphävande. 6 § Om det i utlåtande enligt 80 § lagen (1939:608) om enskilda vägar har be- stämts att en väg skall anläggas eller övertas till väghållning men detta inte har skett senast vid utgången av , förfaller utlåtandet i den delen. Paragrafen har motiverats i avsnitt 15.1. 7 § Har en fastighet före utgången av fått rätt att använda väg enligt 77 § lagen (1939:608) om enskilda vägar, skall det i fortsättningen anses föreligga en upplåtelse enligt 49 § första stycket anläggningslagen (1973:1149). Regeringen har föreslagit att det i 49 § AL tas upp en motsvarighet till rättighetsupplåtelse enligt 77 § EVL, dvs. upplåtelse under vissa förutsätt- ningar av en rätt för fastighet som inte deltar i en gemensamhetsanläggning för vägar att använda befintlig väg. En rättighetsupplåtelse enligt 77 § EVL skall i fortsättningen anses vara en upplåtelse enligt 49 § AL, varav också följer att ersättning för upplåtelsen skall utgå främst med hänsyn till det slitage som beräknas uppkomma enligt nya bestämmelser i 50 a § andra stycket AL. 8 § Förordnande som har meddelats enligt 100 § lagen (1939:608) om enskilda vägar skall efter utgången av anses som ett förordnande med motsvarande innehåll enligt 56 § anläggningslagen (1973:1149). Regeringen har föreslagit att regleringen av trafiksäkerhetsbestämmelserna för enskilda vägar sker genom en hänvisning i en ny 56 § i AL till mot- svarande regler i väglagen. Förordnanden som meddelats av enligt 100 § EVL bör efter utgången av anses som ett förordnande med motsvarande innehåll enligt 56 § AL. 9 § En vägsamfällighet eller vägförening som har bildats enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestämmelser och som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter skall efter utgången av anses som en samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av samfällig- heter. Stadgar som har fastställts för samfälligheten eller föreningen får fort- farande tillämpas i den mån de inte strider mot lagen om förvaltning av samfällig- heter. Samfälligheten eller föreningen får behålla den firma den har vid utgången av . I fråga om vägsamfällighet som har bildats enligt äldre bestämmelser och som inte kan förvärva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter gäller efter utgången av bestämmelserna om delägarförvaltning i lagen om förvaltning av sam- fälligheter. Av första stycket framgår att vägsamfälligheter och vägföreningar i fort- sättningen skall anses som samfällighetsföreningar enligt SFL. Det- samma gäller i fråga om äldre vägsamfälligheter som utgör juridiska personer. Stadgar som fastställts för samfälligheten får tillämpas även i fortsättningen i den mån de inte strider mot SFL, se avsnitt 15.1. Det an- kommer på den nya samfällighetsföreningen, närmast styrelsen, att se till att bestämmelser i stadgarna som är oförenliga med SFL inte tillämpas och att stadgarna vid behov ändras. Sista meningen i första stycket upptar en bestämmelse om att en sam- fällighet får behålla sin gamla firma trots att ordet samfällighetsförening inte ingår. Bestämmelsen har motiverats i avsnitt 15.1. I andra stycket har tagits upp en bestämmelse om att reglerna i SFL om delägarförvaltning gäller för äldre samfälligheter som inte är juridiska personer. 10 § Styrelseledamot i vägförening som har utsetts av enligt 88 § femte stycket lagen (1939:608) om enskilda vägar kvarstår i styrelsen till dess första ordinarie föreningssammanträde hålls efter utgången av . Bestämmelsen har motiverats i avsnitt 15.1. 17.2 Förslaget till lag om upphävande av lagen (1939:609) om förmånsrätt för vissa fordringar enligt lagen om enskilda vägar Lagen (1939:609) om förmånsrätt för vissa fordringar enligt lagen om enskilda vägar skall upphöra att gälla vid utgången av . Den upphävda lagen gäller fortfarande i fråga om förmånsrätt som har upp- kommit före upphävandet. Lagen (1939:609) om förmånsrätt för vissa fordringar enligt lagen om enskilda vägar skall upphävas med EVL. Förmånsrätt enligt den lagen tillkommer vägsamfälligheten eller vägföreningen och avser fordran på bidrag som uttaxerats av fastigheten. Bidraget får dock inte ha stått ute obetalt från förfallodagen. I en övergångsbestäm- melse sägs att lagen fortfarande gäller i fråga om förmånsrätt som har uppkommit före upphävandet. 17.3 Förslaget om ändring i lagen (1973:1151) om införandet av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter Förslaget har motiverats i avsnitt 15.2. 17.4 Förslaget till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) 24 a §. kan i anläggningsbeslutet bestämma att styrelsen för en samfällighetsförening får besluta om ändring av andelstal på grund av att en fastighets användningssätt ändras stadigvarande. Styrelsen skall genast underrätta berörd fastighetsägare om beslut enligt första stycket. Styrelsen skall vidare möjligt anmäla beslutet för införing i fastig- hetsregistret. Beslutet får tillämpas först sedan sådan införing har skett. Styrelsens beslut om ändring av andelstal får inte överklagas. Den som är miss- nöjd med beslutet får väcka talan mot föreningen enligt vad som sägs i 46 § lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter angående rättelse av uttaxering. Paragrafen som är ny och som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag innehåller regler om ändring av andelstal på i förväg bestämt sätt. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 9.2. Möjligheten för lantmäterimyndigheten att meddela föreskrifter är av- sedd att tillämpas om det redan vid den förrättning då gemensamhetsan- läggningen inrättas eller vid omprövningsförrättning enligt 35 § går att förutse vissa ändringar av stadigvarande natur i fastighetens använd- ningssätt som skall påverka andelstalet. Med att användningssättet ändras avses även att fastigheten ändras från obebyggd till bebyggd. Det är lantmäterimyndigheten som beslutar vilket andelstal som skall tillämpas när förhållandena ändras på det sätt som myndigheten angivit i föreskrifterna. Styrelsens befogenheter inskränker sig i praktiken till ett konstaterande av att ändrade förhållanden inträtt och att föreskrifterna till följd därav skall börja tillämpas. I föreskrifterna måste klart och entydigt anges hur andelstalet skall ändras. Det är också lämpligt att föreskrifterna innehåller kriterier som kan användas av styrelsen för att konstatera när sådana ändringar har inträffat som skall föranleda att ett nytt andelstal skall tillämpas. Ett exempel kan vara att fastighetens typkod i fastig- hetstaxeringslängden ändras, t.ex. från fritidsboende till permanentbo- ende. Något godkännande av styrelsens beslut motsvarande vad som krävs vid en överenskommelse enligt 43 § behövs inte. På Lagrådets inrådan har bestämmelserna om styrelsens underrättelseskyldighet till fastighetsägare och skyldighet att anmäla beslut för införing i fastighets- registret inarbetats i denna paragraf. I andra stycket har tagits upp en bestämmelse om förbud mot att över- klaga styrelsens beslut. Detta överensstämmer med principen i SFL att styrelsebeslut inte kan överklagas. Den som är missnöjd med beslutet hänvisas i stället till att väcka talan mot föreningen enligt 46 § nämnda lag. 30 § I fråga om fullföljd av talan mot beslut eller åtgärd av lantmäterimyndigheten enligt denna lag äger 15 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) motsvarande tillämpning. Bestämmelserna om fastighetsbildningsbeslut skall därvid tillämpas på anläggningsbeslut. Mot anläggningsbeslut eller beslut om inställande av förrättning som begärts av hyresgästorganisation får organisationen föra talan i likhet med vad som gäller för sakägare. Mot lantmäterimyndighetens beslut enligt 4 § andra stycket och 33 a § denna lag förs talan särskilt på sätt och inom tid som anges i 15 kap. 2 § fastighetsbild- ningslagen. Vid tillämpning av 15 kap. 6 § fastighetsbildningslagen i ärende om god- kännande enligt 43 § denna lag räknas besvärstiden för lantmäterimyn- dighetens beslut. Mot beslut om sådant godkännande får en sådan nämnd som avses i 23 § och föra talan såsom mot anläggningsbeslut. På Lagrådets förslag har regleringen av överklagande i anledning av beslut i ärende om förordnande av syssloman enligt 33 a § arbetats in i denna para- graf. I tredje stycket har gjorts ett tillägg innebärande att paragrafen blir till- lämplig även i fråga om talan mot beslut om förordnande av syssloman enligt 33 a § AL . Bestämmelsen är tillämplig såväl när en ansökan om för- ordnande av syssloman avslagits som när den har bifallits liksom när klaganden anser att lantmäterimyndigheten borde ha förordnat en annan person. Den avser vidare beslut om ersättning till sysslomannen och skyl- dighet att betala ersättningen samt fråga om sysslomannens uppdragstid. 33 § Har efter det att ersättningsbeslutet vann laga kraft ersättning enligt 13 § ej till fullo betalats i föreskriven ordning och ej heller någon som i be- slutet tillerkänts sådan ersättning begärt verkställighet av beslutet i denna del är anläggningsbeslutet förfallet. Anläggningsbeslutet är även förfallet, om anlägg- ningen ej utförts inom den tid som bestämts i beslutet, såvida inte ansökan om förordnande av syssloman gjorts enligt vad som sägs i 33 a §. Har en sådan ansökan avslagits, förfaller anläggningsbeslutet när avslagsbeslutet har vunnit laga kraft och tiden för genomförandet har gått ut. Skall enligt anläggningsbeslutet fastighet eller del därav inlösas, gäller beslutet i denna del utan hinder av bestämmelserna i första stycket. Om särskilda skäl föreligger, får lantmäterimyndigheten besluta om förlängning av tid som anges i första stycket. Ersättning som betalats får ej återkrävas på grund av att anläggningsbeslutet för- fallit enligt denna paragraf. Bestämmelserna i första stycket första meningen gäller inte ersättning som fast- ställts vid särskild förrättning enligt 13 a §. Paragrafen innehåller regler om när anläggningsbeslutet förfaller och därmed sammanhängande frågor. Tilläggen i paragrafens första stycke är föranledda av de föreslagna bestämmelserna i 33 a §, enligt vilka lantmäterimyndigheten kan förordna syssloman för att genomföra ett anläggningsbeslut, se avsnitt 11. Enligt förslaget i förevarande paragraf medför en ansökan om förordnande av syssloman som gjorts före utgången av gällande frister att anläggningsbeslutet inte förfaller. beslut med anledning av en ansökan får överklagas till fastighetsdomstolen enligt 30 § AL. Vare sig en ansökan avslagits eller inte, inträder rättsverkningarna av beslutet först när detta har vunnit laga kraft. Avslås en ansökan om syssloman, förfaller anlägg- ningsbeslutet först när avslagsbeslutet vunnit laga kraft, förutsatt att tiden för genomförandet då har gått ut. 33 a § Om det skäligen kan befaras att anläggningen inte kommer att utföras inom den tid som anges i anläggningsbeslutet eller i ett beslut om förlängd tid, får lant- mäterimyndigheten på ansökan av någon som enligt 18 § har rätt att begära för- rättning förordna syssloman för genomförande av anläggningsbeslutet. En sådan syssloman har de befogenheter som annars tillkommer delägarna. I förordnandet för sysslomannen skall lantmäterimyndigheten ange den tid inom vilken sysslomannen skall ha genomfört anläggningsbeslutet. Om särskilda skäl föreligger, får lantmäterimyndigheten besluta om förlängning av . beslutar om ersättning till sysslomannen och om fördel- ning mellan delägarna av ersättningsbeloppet. Har detta inte betalats inom den tid som lantmäterimyndigheten bestämt, får myndighetens beslut verkställas enligt utsökningsbalken. I denna nya paragraf finns bestämmelser om verkställighet av anlägg- ningsbeslut. Motiven för bestämmelserna framgår av avsnitt 11. Förut- sättningen för att en syssloman skall få förordnas är enligt första stycket att det skäligen kan befaras att anläggningen inte kommer att utföras inom den tid för utförande som har angetts i anläggningsbeslutet eller i beslut om förlängd tid för utförande enligt 33 § tredje stycket. Uttrycket ''''''''skäligen kan befaras'''''''' innebär att det inte krävs att det är klarlagt att an- läggningen inte kommer att utföras . Det måste emellertid föreligga en betydande risk för detta och detta antagande måste stödas av faktiska omständigheter. Det ankommer i första hand på den som ansöker om förordnande att visa att omständigheterna är sådana att en syssloman bör förordnas. Görs ansökningen före genomförandetidens utgång kan det naturligtvis räcka med ett konstaterande av att några åtgärder för utförande av anläggningen inte vidtagits. I övrigt kan omständigheter som ger stöd för antagande att anläggningen inte kommer att utföras inom den bestämda tiden vara att en majoritet av delägarna är emot an- läggningen, att medel inte anslås eller att ett upphandlingsförfarande inte har inletts . Ett dröjsmål kan bero på omständigheter som inte tagits med i beräk- ningen när genomförandetiden bestämdes. Det kan röra sig om oförut- sedda svårigheter av rättslig eller teknisk art, t.ex. att anläggningsförrätt- ningen har samband med ett fastighetsbildningsbeslut som blir fördröjt, kreditsvårigheter eller tekniska problem vid utförandet. Vid prövningen av en ansökan måste sådana omständigheter beaktas. Prövningen bör därför i princip innefatta en prövning av om det inte i stället föreligger särskilda skäl för att förlänga tiden för anläggningens genomförande. Föreligger sådana skäl skall detta givetvis påverka bedömningen av om förutsättningarna för förordnande är uppfyllda eller inte. torde det vara uppenbart att en syssloman inte kan åstadkomma mer än styrelsen för att utföra anläggningen. Det kan i sammanhanget erinras om att lantmäterimyndigheten har skyldighet att hålla sig underrättad huruvida en anläggning utförts inom föreskriven tid (se prop. 1973:160 s. 251 samt 7 § anläggningskungörelsen). Behörighet att ansöka om förordnande av syssloman tillkommer samma krets som har rätt att ansöka om förrättning. En ansökan kan göras när som helst inom genomförandetiden men det ligger i sakens natur att lantmäterimyndigheten kan pröva saken först sedan anlägg- ningsbeslutet har vunnit laga kraft. Ju närmare genomförandetidens ut- gång frågan om förordnande av syssloman aktualiseras, desto säkrare antaganden kan givetvis göras av om anläggningen kommer att utföras eller inte. Mot detta skall vägas att utförandet av anläggningen kan ta och att det är önskvärt att utförandet inte fördröjs. Om det redan i ett tidigt skede står klart att förutsättningarna för förordnande är upp- fyllda, t.ex. om det på det första föreningssammanträdet visar sig att majoriteten av delägarna vägrar att godkänna budgeten så att uttaxering av nödvändiga medel för anläggningens utförande inte kan ske, bör den omständigheten att återstår av den bestämda genomförandetiden inte hindra att syssloman förordnas. På förslag av Lagrådet har para- grafen kompletterats med en bestämmelse om att det i förordnandet skall anges inom vilken tid sysslomannen skall ha genomfört anläggningsbe- slutet. Som framgår av avsnitt 11 sammanfaller tillämpningsområdet för 31 § SFL och den nya möjligheten att förordna syssloman i vissa avseenden. Om lantmäterimyndigheten vid sin bedömning kommer fram till att för- utsättningar inte föreligger för att förordna syssloman, kan det i stället finnas skäl till förordnande av ledamöter i styrelsen enligt 31 § SFL. har därvid möjlighet att förlänga genomförande- tiden. Ett förlängningsbeslut förutsätter inte ansökan från sakägare. När en syssloman har förordnats har han eller hon de befogenheter som annars tillkommer delägarna. Vid föreningsförvaltning tar sysslomannen över föreningsstämmans och styrelsens funktioner såvitt gäller uppgiften att genomföra anläggningsbeslutet. Sysslomannen kan t.ex. upprätta in- komst- och utgiftsstat, debiteringslängd samt ombesörja uttaxering av medel. Sysslomannens befogenheter gör att föreningsstämmans godkän- nande av inkomst- och utgiftsstaten inte behövs för att debitering och uttaxering skall kunna ske.