prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Om dessa fördelar inte fanns skulle samhället med stor sannolikhet förbjuda verksamhet som kan orsaka skador. Lagstiftaren kan därför i många fall finna det motiverat att den som bedriver en farlig verksamhet också skall ersätta den eventuella skada som kan uppkomma. Det innebär också att verksamheten får bära kostnaderna för uppkomna skador. Normalt fördelas riskerna genom försäkringar. Alltsedan ellagens tillkomst har huvudregeln varit att den som innehar en elektrisk starkströmsanläggning med egen generator eller transformator har strikt skadeståndsansvar för skada som orsakats av ström från anläggningen. Ellagens bestämmelser om skadestånd omfattar också skador vid kvalitativa driftstörningar, dvs. störning i t.ex. spänningen. Särskilda bestämmelser föranledda av att elektricitet omfattas av ett EG-direktiv om produktansvar (85/374/EEG) trädde i kraft . Dessa bestämmelser föreslås överföras oförändrade till den nya ellagen. En kvantitativ driftstörning orsakas av att elöverföringen avbryts på grund av t.ex. tekniska orsaker eller ett kabelbrott. Skadeståndsansvar vid avbruten överföring av el saknas i den nuvarande ellagstiftningen. Frågan om konsumentskyddet på elmarknaden har som tidigare framgått behandlats i betänkandet SOU 1996:104, där det föreslås en ny lagreglering om skadestånd vid avbruten överföring eller leverans av el till konsumenter. Denna fråga behandlas i avsnitt 14. 13.2 Principen om strikt ansvar Regeringens förslag: Systemet i den nuvarande ellagen med s.k. strikt ansvar för person- och sakskada som har orsakats genom inverkan av el från en elektrisk anläggning behålls som huvudprincip i den nya ellagen. Det strikta skadeståndsansvaret för innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning skall dock inte längre vara knutet till innehav av egen generator eller transformator. En innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning skall endast svara för skador från den egna anläggningen. Person- eller sakskada som orsakats av el skall således ersättas av innehavaren av den starkströmsanläggning från vilken elen senast har kommit. I vissa fall finns undantag från huvudregeln om strikt ansvar. () förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i utredningens förslag eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag Strikt ansvar bör fortfarande vara huvudregel Skadeståndsreglerna i ellagen har i stort sett varit oförändrade sedan lagen kom . Det har därför funnits anledning att pröva skadeståndsreglerna med hänsyn till den utveckling som skett efter lagens tillkomst. En viktig fråga är om strikt ansvar alltjämt bör vara den grundläggande principen i den nya ellagen. Denna fråga har samband med hur skadeståndsskyldigheten bör fördelas på innehavare av olika elektriska anläggningar. En elektrisk anläggning definieras i ellagen som en anläggning med däri ingående särskilda föremål för produktion, överföring eller användning av el (se närmare författningskommentaren till 1 kap. 2 §). Elektriska anläggningar delas in i starkströmsanläggningar och svagströmsanläggningar med hänsyn till farlighetsgraden. Enligt starkströmsförordningen förstås med starkströmsanläggning en elektrisk anläggning för sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person eller egendom. Ellagens skadeståndsbestämmelser är tillämpliga vid skador som uppstår genom inverkan av el från starkströmsanläggningar. Starkströmsanläggningar delas in i låg- och högspänningsanläggningar. Med lågspänning menas spänning som nominellt uppgår till högst växelspänning mellan fasledare eller högst likspänning mellan poler. Är den nominella spänningen högre benämns den högspänning. Alltsedan ellagens tillkomst har huvudregeln varit att den som innehar en elektrisk starkströmsanläggning med egen generator eller transformator har strikt ansvar för skada som orsakats av ström från anläggningen. I samband med att vissa ändringar gjordes i ellagens skadeståndsregler övervägdes frågan om att behålla huvudregeln om strikt ansvar (prop. 1970:139, bet. tredje lagutskottet 1970:LU84). Därvid anfördes bl.a. att ett skadeståndsansvar oberoende av vållande alltjämt fyllde ett behov. Införandet av ett strikt ansvar i ellagen markerade lagstiftarens uppfattning om produktion och distribution av elektrisk ström som en utpräglat farlig verksamhet. I propositionen konstaterades att teknikens utveckling hade bidragit till en drastisk förändring av samhället sedan lagens tillkomst och att denna förändring lett till en betydligt mer nyanserad uppfattning av begreppet farlig verksamhet. Enligt propositionen fanns det trots detta inte skäl att ha någon väsentligt annan inställning när det gäller regeln om strikt ansvar än vid lagens tillkomst. Elsäkerheten har med tiden blivit allt bättre. Antalet elolycksfall har minskat trots att användningen av el har ökat kraftigt. Anledningen torde främst vara att kraven på de elektriska anläggningarna har stigit och att allmänhetens förtrogenhet med hur de elektriska anläggningarna skall användas har ökat. Även om elsäkerheten i således allmänt sett är god, måste produktion och överföring av elektrisk ström fortfarande anses vara en farlig verksamhet. Av den statistik som redovisas av framgår att det inträffar omkring 200 elolycksfall, varav cirka 10 med dödlig utgång. Elektriciteten orsakar också en stor mängd bränder. av alla brandskador orsakas av elektricitet. Det årliga värdet av skadorna uppgår till . Vid bränder till följd av elektrisk ström omkommer i medeltal fem personer. Företrädare för elbranschens organisationer har tillstyrkt ELU:s förslag att elföretagen alltjämt bör har ett strikt ansvar för person- och sakskador som har orsakats av el. Det finns således starka skäl som talar för att principen om strikt ansvar för person- och sakskador bör behållas på elområdet. Huvudregeln i den nya ellagen bör alltså liksom bygga på ett strikt ansvar. För vissa typer av elektriska starkströmsanläggningar bör dock skadeståndslagens (1972:207) allmänna bestämmelser om ett culpaansvar gälla. Frågan om det strikta skadeståndsansvarets tillämpningsområde behandlas vidare i avsnitt 13.3 och 13.5. Ansvaret bör endast omfatta skador av el från den egna anläggningen Omregleringen av den svenska elmarknaden innebär att en åtskillnad görs mellan å ena sidan produktion och försäljning av el och å andra sidan överföring av el (nätverksamhet). Detta innebär att det numera finns företag som uteslutande sysslar med att sälja el. Dessa har inte något direkt inflytande över elektriska starkströmsanläggningar. Det är inte motiverat att ålägga dessa företag strikt ansvar för skador som orsakas av den el som de säljer. Ansvaret för skador skall åläggas den som har ett reellt inflytande över de elektriska starkanläggningarnas drift och underhåll och som således kan påverka risken för skada. Det strikta ansvaret bör därför även fortsättningsvis vara knutet till innehav av en elektrisk starkströmsanläggning. Enligt nu gällande lydelse i ellagen är det strikta ansvaret knutet till innehavare av elektrisk starkströmsanläggning som har egen generator eller transformator. Om en elektrisk starkströmsanläggning där skada inträffat saknar egen generator eller transformator faller skadeståndsansvaret på innehavaren av den starkströmsanläggning som är försedd med egen generator eller transformator och som tillfört el till den förstnämnda anläggningen. Detta innebär att en innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning kan bli ansvarig för skador som inträffar vid en annan elektrisk anläggning. I praktiken innebär bestämmelserna att innehavare av starkströmsanläggningar för överföring av el, dvs. nätföretagen, i de flesta fall blir strikt ansvariga även för skador som orsakats av ström från en lågspänningsanläggning, eftersom en sådan i regel får kraften via nätföretagets transformator. Ett viktigt undantag finns dock för elleveranser med en spänning av högst till anläggningar för användning av el i bostäder, kontor, hantverkslokaler m.m. Enligt en särskild bestämmelse i 4 § tredje stycket ellagen undantas skador i sådana sammanhang från det strikta ansvaret. Bakgrunden är leverantörens bristande möjlighet att övervaka säkerheten vid sådana förbrukningsanläggningar. Strikt ansvar bör endast åläggas den som kan påverka risken för skada. Den som innehar en överföringsanläggning har i praktiken inte någon möjlighet att ha tillsyn över anslutna anläggningar till vilka el överförs. Mot denna bakgrund bör lagens utgångspunkt i fortsättningen vara att en innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning endast kan bli skadeståndsansvarig för skador som orsakats av den egna anläggningen. Det strikta ansvaret för innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning skall således inte längre vara knutet till innehav av egen generator eller transformator. Person- eller sakskada som orsakats av el skall i stället ersättas av innehavaren av den starkströmsanläggning från vilken elen senast har kommit. I vissa fall kan då liksom tidigare undantag ske från huvudprincipen om strikt ansvar. 13.3 Undantag från ellagens huvudregel om strikt skadeståndsansvar Regeringens förslag: Innehavare av starkströmsanläggning för produktion av el skall ha strikt ansvar. För små produktionsanläggningar, med en märkeffekt som uppgår till högst 50 kilovoltampere och som används i huvudsak för privat bruk, skall dock sedvanliga skadeståndsregler gälla. Innehavare av starkströmsanläggning för överföring av el skall utan undantag ha ett strikt ansvar. Innehavare av starkströmsanläggningar avsedda för användning av el och som tillförs el med en spänning som överstiger skall ha ett strikt ansvar. För innehavare till sådana anläggningar som tillförs el med en spänning om högst , främst bostäder, kontor och lokaler skall däremot sedvanliga skadeståndsregler gälla. I motsats till nuvarande lagstiftning skall det inte göras någon skillnad mellan anläggningar utomhus och inomhus. Ellagens nuvarande föreskrift om undantag från strikt ansvar för skada som tillkommit genom ''''''''händelse av högre hand'''''''' skall inte föras över till den nya ellagen. () förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har lämnat ELU:s förslag utan invändning. Justitiekanslern och föreslår att undantagsreglerna från strikt skadeståndsansvar kompletteras med en uttrycklig regel som anger att skadeståndslagens regler är tillämpliga i undantagssituationerna. anser att spänningsgränsen för strikt ansvar bör harmoniernas med gränsen mellan låg- och högspänning. Enligt är antalet anläggningar som tillförs el med spänning i intervallet 250 - 1000V begränsat och betraktas i alla andra sammanhang som lågspänningsanläggningar. Vissa remissinstanser, däribland Riksförbundet Energileverantörerna, och kommun, anser att undantag från strikt ansvar som skall gälla för force majeure- situationer även om undantaget för händelse av högre hand utmönstras. Skälen för regeringens förslag: Som framgått av avsnitt 13.2 bör huvudregeln om strikt ansvar överföras till den nya ellagstiftningen. Det strikta ansvaret för innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning skall inte längre vara knutet till innehav av egen generator eller transformator. En innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning skall svara endast för skador från den egna anläggningen. Genom den föreslagna förändringen åläggs strikt ansvar endast den som kan påverka risken för skada. Frågan om strikt ansvar skall åläggas en innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning bör emellertid bedömas olika beroende på vilken typ av elektrisk anläggning det är fråga om. En elektrisk anläggning definieras i ellagen som en anläggning med däri ingående särskilda föremål för produktion överföring eller användning av el (se författningskommentaren avsnitt 17). I det följande behandlas frågan om vilka undantag som bör gälla från ellagens huvudregel om strikt skadeståndsansvar. Frågan om strikt ansvar har betydelse för frågan om preskription. Enligt ellagen skall talan om skadestånd mot innehavare eller ägare av elektrisk anläggning väckas från det skadan inträffade. Denna huvudregel bör behållas. I de fall andra skadeståndsregler tillämpas torde dock preskriptionslagens (1981:130) regler om tioårig preskriptionstid vara tillämpliga. För produktansvaret gäller särskilda preskriptionsregler, som grundas på EG-direktivet. Innehavare av en elektrisk starkströmsanläggning för produktion av el bör liksom i normalfallet ha strikt ansvar för skador av ström från anläggningen. Innehavare av små produktionsanläggningar, som företrädesvis används för privat bruk, bör dock vara undantagna från strikt ansvar. Exempel på sådana anläggningar är små reservkraftaggregat samt vind- och solenergianläggningar som är avsedda att försörja enstaka hus. Ett syfte med det strikta ansvaret är att säkerställa ersättningen för den skadelidande. Det strikta skadeståndsansvaret bör begränsas till sådana anläggningsinnehavare som förmår att bära kostnaderna vid skada. Privatpersoner bör inte utan mycket starka skäl åläggas strikt ansvar. Regeringen föreslår därför att endast innehavare av produktionsanläggningar där elgeneratorn har en märkeffekt som överstiger 50 kilovoltampere skall ha strikt ansvar för sina anläggningar. Ansvaret för innehavare av övriga mindre produktionsanläggningar får bedömas enligt andra skadeståndsrättsliga regler, i första hand skadeståndslagen (1972:207). Bestämmelsen har ingen motsvarighet i den nu gällande ellagen. Innehavare av starkströmsanläggning för överföring av el bör utan undantag ha strikt ansvar. Till nätverksamhet hör, förutom själva ledningsnätet bl.a. ställverk och transformatorer samt anordningar för anslutning av anläggningar och mätning av överförd effekt och energi. Nätet börjar i princip i inmatningspunkten eller inmatningspunkterna från produktionsanläggningar och upphör vid uttagspunkten eller uttagspunkterna till anläggningar för användning av el. I den mån det förekommer överföring av el på nät som innehas utan stöd av nätkoncession bör den också omfattas av det strikta ansvaret (se avsnitt 5.5). Anläggning avsedd för användning av el Innehavare av starkströmsanläggningar avsedda för användning av el som tillförs el med en spänning som överstiger bör liksom i normalfallet ha strikt ansvar för skador från anläggningen. De elkunder som köper el med en spänning som överstiger är företag, vilka så gott som samtliga innehar egna transformatorer. Dessa är alltså strikt ansvariga enligt nuvarande ellag. Det finns inte skäl att göra någon ändring i detta hänseende. Till en anläggning som används för el med en spänning som överstiger kan en eller flera andra anläggningar vara anslutna, där el används som har både högre eller lägre spänning än . Om anläggningarna har samme innehavare, bör de betraktas som en enda anläggning och därmed gäller det strikta ansvaret i hela anläggningen. Att göra skillnad i fråga om ansvar vid skador som inträffar i samma anläggning kan medföra betydande komplikationer vid skaderegleringen. Innehavare av anläggningar som tillförs el med en spänning om högst bör däremot vara undantagna från det strikta ansvaret. I motsats till vad som gäller bör det i fortsättningen inte göras någon skillnad mellan anläggning utomhus och inomhus. Innehavare av anläggningar som tillförs el med en spänning om högst är till övervägande del är privatpersoner. Ett syfte med det strikta ansvaret är att säkerställa ersättningen för den skadelidande. Det strikta skadeståndsansvaret bör därför begränsas till sådana anläggnings- innehavare som förmår att bära kostnaderna vid skada. Enligt nuvarande bestämmelser är det strikta ansvaret knutet till innehav av egen generator eller transformator. Detta innebär att innehavaren av överföringsanläggningen (nätägaren) åläggs ett strikt ansvar för skada som inträffar i en utomhusanläggning som tillförs el med en spänning om högst eftersom mottagaren inte har någon generator eller transformator. Innehavare av anläggningar som tillförs el med en spänning om högst har således inte strikt ansvar enligt gällande ellag. Det har anförts att skaderiskerna kan vara större utomhus än inomhus. Förslaget att skada som inträffar i en utomhusanläggning som tillförs el med en spänning om högst skall vara undantagen från strikt ansvar innebär att den skadelidande får ett sämre skydd vid sådana skador i den nya ellagen. Privatpersoner bör som nämnts inte utan mycket starka skäl åläggas strikt ansvar. En vanlig hemförsäkring torde inte täcka denna typ av skador om innehavaren åläggs ett strikt skadeståndsansvar. Undantaget för händelse av högre hand En skada som uppkommit genom ''''''''händelse av högre hand'''''''' är enligt gällande ellag undantagen från strikt ansvar, om skadan inte kunnat avvärjas genom iakttagande av föreskrivna skyddsåtgärder. Undantaget syftar på olyckor som uppkommit genom övermäktiga naturkrafter som t.ex. orkaner och jordbävningar Denna undantagsbestämmelse från det strikta ansvaret saknar nästan helt praktisk betydelse. Svensk rätt har i allmänhet varit restriktiv till undantag för force majeure-situationer. Regeringen anser att det inte finns behov av en bestämmelse som föreskriver undantag för force majeure-situationer i den nya ellagstiftningen. En skäl att ålägga någon strikt ansvar är att det finns en konkret risk för skada. Svagströmsanläggningar kan inte orsaka skada om inte ström genom olyckshändelse kommit in från en starkströmsanläggning. Vid sådana skador bör enligt regeringen innehavaren av en starkströms- anläggning även fortsättningsvis ha strikt ansvar. 13.4 Produktansvar Regeringens förslag: Produktansvarsbestämmelserna överförs i huvud- sak oförändrade till den nya ellagen. () förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Utredningens förslag lämnas utan invändning av remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag: trädde produktansvarslagen (1992:18) och produktansvarsbestämmelserna i ellagen i kraft. De ändringar som då genomfördes har sin grund i EG:s direktiv om produktansvar (85/374/EEG). Produktansvar avser ansvar för skada som en produkt orsakar på något annat än produkten själv. Vid direktivets anpassning till svensk rätt begränsades produktansvarslagens tillämpningsområde till lösa saker. Eftersom ellagen innehöll regler om skadestånd för skador orsakade genom inverkan av elektrisk ström ansågs det lämpligast att också föra in bestämmelser om produktansvar avseende elektrisk ström i den. På så sätt blev skadeståndsreglerna angående elektrisk ström samlade i en författning (prop. 1991/92:135, bet. 1991/92:NU31, rskr. 1991/92:287). Detta innebar att vissa preciseringar av begreppen krävdes för att bestämmelserna om produktansvar i ellagen skulle bli begripliga. Därvid iakttogs en stor försiktighet för att bestämmelserna inte skulle avlägsna sig från direktivets innebörd. Vidare lades produktansvarslagens regler, så långt som möjligt, till grund för bestämmelsernas utformning. I det lagstiftningsärende som ledde till införandet av produktansvarsbestämmelserna i ellagen konstaterades att förslaget innebar en provisorisk reglering i avvaktan på en ny ellagstiftning och att bestämmelserna senare skulle arbetas in i den nya ellagstiftningen. En förutsättning för skadeståndsansvar enligt ellagens bestämmelser om produktansvar är att strömmen satts i omlopp från en anläggning med egen generator eller transformator. Detta innebär i praktiken att produktansvaret faller på innehavare av anläggning för överföring av el (prop. 1991/92:135). Även om elen köps från en producent omvandlas den i nätföretagets transformator och någon möjlighet att identifiera ström finns inte. måste anses vara satt i omlopp av denne när den lämnar nätföretagets anläggning och tillförs en annan eller när den på annat sätt tillhandahålls från anläggningen. Det strikta ansvaret för innehavare av elektrisk starkströmsanläggning skall enligt regeringens förslag inte längre vara knutet till innehav av egen generator eller transformator (avsnitt 13.2). EG-direktivets grundläggande princip är att den som inom ramen för en näringsverksamhet tillverkar en produkt skall vara strikt ansvarig för skador som orsakas av en defekt i produkten. Det strikta ansvaret är således kanaliserat i första hand till den som typiskt sett befinner sig i en sådan position att han kan bestämma över produktens beskaffenhet och som ofta har ekonomiska resurser att bära skadeståndsansvaret. Ett syfte med produktansvaret, förutom att en skadelidande skall få ersättning för skada, är att skapa incitament för säkerhetsarbete. Därigenom ökar produktsäkerheten. De som bäst uppfyller nu nämnda förutsättningar är innehavare av elektriska anläggningar för produktion och överföring av el. Genom att lägga produktansvaret på innehavare av produktions- och överföringsanläggningar kan EG-direktivets krav uppfyllas när det gäller elektricitet. Produktansvar skall därför åvila varje innehavare av elektrisk starkströmsanläggning för produktion och överföring av el. Detta innebär att kravet på innehav av egen generator eller transformator bör kvarstå när det gäller producentansvaret. Innehavare av svagströmsanläggningar skall inte att omfattas av produktansvaret eftersom svagströmsanläggningar inte kan orsaka skada. En förutsättning för produktansvar är att elen har satts i omlopp. Detta innebär i praktiken att ansvaret faller på innehavare av anläggning för överföring av el, dvs. 13.5 Skadeståndsansvaret mellan innehavare av elektriska anläggningar Regeringens förslag: Principen i den nuvarande ellagen om ansvar för vårdslöshet för skador på en elektrisk anläggning som orsakats av el från en annan elektrisk anläggning förs inte över till den nya lagen. Någon särskild regel om detta behövs inte, eftersom motsvarande följer av skadeståndslagen (1972:287). För att skadeståndsskyldigheten liksom tidigare skall omfatta ren förmögenhetsskada införs en särskild bestämmelse om detta. Reglerna utvidgas till att omfatta skador orsakade av elektrisk ström på naturgasledningar för vilka koncession krävs enligt lagen (1978:160) om vissa rörledningar. () förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Två remissinstanser lämnar synpunkter på förslaget. tillstyrker ELU:s förslag att det strikta skadeståndsansvaret inte skall gälla om det är en annan elektrisk anläggning eller en rörledning för transport av naturgas som skadats. anser däremot att skada på fjärrvärmenät som kan härledas till innehavaren av nätkoncession bör ersättas av denne, dvs. Justitiekanslern och föreslår att bestämmelsen kompletteras med en uttrycklig regel som anger att skadeståndslagens regler är tillämplig. Skälen för regeringens förslag: Enligt ellagen föreligger ett strikt ansvar för skador orsakade av elektrisk ström. Strikt ansvar gäller dock inte skada på elektrisk anläggning eller störning av dess drift som orsakats av elektrisk ström från en annan elektrisk anläggning. Har en sådan skada eller störning uppstått är innehavaren av den anläggning från vilken den skadegörande strömmen utgått skyldig att betala skadestånd. Skadeståndsskyldighet föreligger dock endast om anläggningsinnehavaren inte har vidtagit föreskrivna skyddsåtgärder eller om skadan eller störningen har föranletts av vårdslöshet vid utförandet av anläggningen eller vid dess skötsel. Det kan också inträffa att skada eller störning uppstår på den anläggning som strömmen gått ut från. Om skadan eller störningen föranletts av vårdslöshet vid den andra anläggningens utförande eller skötsel, skall den anläggningens innehavare ersätta skadan eller förlusten. Om vårdslöshet har förekommit vid båda anläggningarnas utförande eller skötsel, kan rätten bestämma hur skadan eller förlusten skall drabba vardera sidan. Skadeståndsansvaret mellan innehavare av elektriska anläggningar förutsätter som nämnts alltid vårdslöshet.