prop · GK033 · 1997-01-01 00:00:00 — tidigare överväganden: Frågan om visningsersättning till konstnärer, för offentligt exponerade verk som är i konstnärens ägo, behandlades i prop. 1975/76:135 om den statliga kulturpolitiken 3. Där konstaterades att ett eventuellt framtida system delvis skulle komma att likna biblioteksersättningen. Staten skulle avsätta medel till en fond, som skulle utgöra ersättning för nyttjande av konstverk som konstnärerna sålt till offent- liga organ och institutioner. Bildkonstnärerna skulle själva ha ett avgörande inflytande över fondens användning. Vid behandling av denna punkt i propositionen framhölls de praktiska svårigheterna att konstruera ett beräkningssystem (bet. KrU, 75/76:35, rskr. 1975/76:335). fann det önskvärt att frågan studerades ingående, för att finna ett lämpligt system. Det förslag som sedermera antogs av (prop. 1981/82:100 bil.12, prop. 1981/82:128, bet. KrU 1981/82:30, rskr. 1981/82:360) innebar att visningsersättning fr.o.m. /83 skulle lämnas som en klumpsumma till konstnärskollektivet. Medlen skulle tillföras en fond, kallad , knuten till med uppgift att fördela visningsersättningen. väcktes ett antal motioner om en prövning av möjligheten att införa individuell visningsersättning via BUS. Med anledning av motionerna uttalade (bet. 1994/95:KrU21, rskr. 1994/95:285) att regeringen borde se över reglerna om visningsersättning. Skälen för regeringens förslag: Visningsersättningen utgör en ersättning till bild- och formkonstnärer för att deras verk i offentlig ägo visas för allmänheten eller används på annat allmännyttigt sätt. Ersättningen anvisas i form av ett fast årligt belopp som tillförs . Vis- ningsersättningen får användas dels till ändamål som syftar till att ge yrkes- verksamma konstnärer ekonomisk och arbetsmässig trygghet, dels för andra ändamål som berör verksamhet inom bildkonstens område. Bildkonstnärsfonden och dess styrelse, som ingår i myndigheten , beslutar om medlens fördelning. Budgetåren 1987/88-1992/93 fördelade styrelsen för en del av visningsersättningen som en standardiserad ersättning till alla konstnärer med ett visst antal verk i offentlig ägo. Ersättningen uppgick /93 till och konstnär. Styrelsen valde dock att på följande budgetår avskaffa denna individuella visningsersättning med hänvisning till att ersättningsnivån var låg. Ertsättningen ansågs därför sakna ekonomisk betydelse för konstnären som det var dyrt att administrera utbetalningarna. Dessutom fanns ingen kvalitetsbedömning kopplad till ersättningen. Konstnärerna och konstnärsorganisationerna har varit kritiska till att den individuella visningsersättningen avskaffades. De har menat att den individuella visningsersättningen fungerade som ett erkännande av den enskilde konstnärens konstnärskap. Dessutom anser konstnärsorganisationerna att en individuell visningsersättning är i linje med den ersättningsprincip som ligger till grund för medelstilldelningen till konstnärer. Regeringen finner att konstnärernas krav på individuell ersättning är berättigat. Dessutom innebär den årliga ersättningen ett inte oväsentligt ekon- omiskt tillskott för många konstnärer. Vad gäller kvalitetsbedömningen är det rimligt att utgå från att en offentlig institution gör en sådan bedömning när den köper sitt konstverk. De admini- strativa kostnaderna bör kunna minska genom effektivisering av hanteringen. Regeringen tillstyrker förslag att en del av den nuvarande visningsersättningen fr.o.m. fördelas individuellt till konstnärer inom bild- och formområdet. Regeringen anser det lämpligt att mottagare av den individuella visningsersättningen utses av den ideella före- ningen Bildkonst Upphovsrätt i (BUS) som utgör bildkonstnärernas upphovsrättsliga serviceorganisation. Medlen för den individuella visnings- ersättningen betalas ut av eller annan lämplig myndighet. Det ankommer på regeringen att meddela nödvändiga föreskrifter om medlens utbetalning och fördelning. Regeringens förslag om medelsfördelning är en förvaltningsuppgift som innebär myndighetsutövning. På grund härav har ett förslag till lag om ändring i lagen (1992:318) om överlämnande av förvaltningsuppgift inom verksamhetsområde upprättats. Innebörden av ändringen är sådan att ett yttrande av lagrådet skulle sakna betydelse. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för att visningsersättningen ökas med samt att avskiljs för individuell fördelning. 6.3 Bidrag till konstnärer Regeringens förslag: I budgetpropositionen för föreslår regeringen att bidragen till konstnärer förstärks med för att ge fler yrkesverksamma konstnärer möjlighet att utveckla sitt konstnärskap. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna är positiva till förslaget. tidigare överväganden : inrättades (prop. 1975/76:135, bet. 1975/76:KrU35, rskr. 1975/76:355) med uppgift att handha ärenden om bidrag till konstnärer. Bidragen har efter hand utökats och kompletterats med riktade insatser för vissa konstnärsgrupper. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens uppfattning att de individuellt riktade stöden är verkningsfulla instrument för att förbättra villkoren för konstnärligt arbete. Regeringen anser att nuvarande bidragsgivning bör behållas och att bidragen förstärks. Enligt gällande stödordningar skall stöd ges till yrkesverksamma konstnärer som dokumenterat arbete av god konstnärlig kvalitet. Vid fördelningen skall hänsyn tas också till de sökandes ekonomiska förhållanden. Bidragen skall vara tillräckligt stora för att ge mottagaren möjlighet att ägna sig åt sin konst. Både unga och mer etablerade konstnärer skall stödjas. Bidrag skall utgå till konstnärer som är bosatta i olika delar av landet och som företräder olika genrer, stilar och tekniker. Regeringen anser, liksom utredningen, att de selektiva bidragen skall anpassas och utformas på ett sådant sätt att de kan möta sådana förändringar i samhälls- utvecklingen som påverkar konstnärernas villkor. Det ankommer i första hand på den bidragsgivande myndigheten, , att ansvara för den fortlöpande anpassningen av bidragsformer och belopp till de aktuella behoven inom olika konstarter. Snabba omvärldsförändringar kan drabba vissa utsatta konstnärsgrupper särskilt hårt. Detta bör särskilt beaktas i avvägning mellan skilda konstnärsgruppers behov. Regeringen noterar i detta sammanhang en av presenterad rapport om svenska tonsättares kraftigt försämrade inkomstmöjligheter. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1) att tillförs för ökad bidragsgivning. 6.4 Inkomstgarantier och långtidsstipendier Regeringens förslag: I budgetpropositionen för föreslår regeringen en förstärkning av stödet till långtidsstipendier med . Antalet långtidsstipendier ökas därmed till 102 vilket är mer än en fördubbling. Inkomstgarantierna behålls i nuvarande form och omfattning. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. föreslår dock en kraftigare förstärkning av långtidsstipendierna än regeringen. Remissinstanserna: En stor majoritet av de remissinstanser som har uttalat sig i frågan är positiva till förslagen. Av dem som ger förslagen sitt stöd framhåller att stipendierna och garantierna skall ses som kompletterande bidragsformer och inte som alternativa. Konstnärliga och () föreslår att en utvidgning av inkomstgarantisystemet utreds, där en eventuell övergång från erhållande av långtidsstipendier till erhållande av inkomstgaranti prövas. tidigare överväganden: fattade beslut om att inrätta statliga inkomstgarantier 1976 (prop. 1975/76:135, bet. 1975/76:KrU35, rskr. 1975/76:355). Dessa ersatte de s.k. konstnärsbelöningar som införts (prop. 10, bet. 1964:SU8, rskr. Avsikten var att tydliggöra bidragets primära syfte att skapa ekonomisk trygghet i det konstnärliga arbetet och att tona ner bidragets karaktär av hedersbevisning. Inkomstgarantin betalas ut med maximalt fem basbelopp , bidraget minskas dock med innehavarens årsinkomst upp till ett basbelopp och av årsinkomsten i övrigt vilket gör att bidraget garanterar en lägsta inkomstnivå. Inkomstgarantin beviljas konstnärer som står för konstnärlig verksamhet av hög kvalitet och stor betydelse för svenskt kulturliv. De tioåriga långtidsstipendierna kom som ett komplement till inkomstgarantierna (prop.1990/91:100 bil 10, bet. 1990/91:KrU21, rskr. 1990/91:230). Långtidsstipendier lämnas, till skillnad från inkomstgarantierna, som ett årligt fast belopp (tre basbelopp) under högst . finns 45 långtidsstipendier. Skälen för regeringens förslag: I likhet med anser regeringen att inkomstgarantierna bör fortsätta att ges i nuvarande form och omfattning. Inkomstgarantiens lämplighet som stödform har tidigare ifrågasatts. Garantin har ansetts binda bidragsmedel på ett hårdare sätt än andra insatser. Dessutom bygger kriterierna för tilldelning på tidigare konstnärliga prestationer, vilket försvårar en utvärdering och uppföljning av bidragsgivningen. Ett framstående konstnärskap innebär inte automatiskt en tryggad ekonomi. Också de mest etablerade konstnärerna har ojämna och mycket låga inkomster. Regeringen anser därför att inkomstgarantin innebär både ett erkännande av ett betydelsefullt och framstående konstnärskap, och en ekonomisk grund för att upprätthålla ett konstnärskap av hög kvalitet. Långtidsstipendier och inkomstgarantier är delar i ett samverkande stödsystem. Regeringen har, utifrån utvärderingar, konstaterat att långtidsstipendierna väl fyller sitt syfte. De ger aktiva konstnärer som dokumenterat konstnärlig verksamhet av god kvalitet en ekonomisk och arbetsmässig trygghet. Konstnärernas organisationer framhåller det betydel- sefulla i att stipendierna är långsiktiga och därmed ger konstnärerna arbetsro. Stipendieformen möjliggör en löpande utvärdering av hur stipendiet använts. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för att långtidsstipendi- ernas antal ökas med 57 till sammanlagt 102 stipendier. 6.5 organisation 6.5.1 Förslagsrätt till styrelser Regeringens bedömning: Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS) bör få förslagsrätt beträffande fem ledamöter i . Vidare bör bildkonstnärsorganisationerna få förslagsrätt beträffande sju ledamöter i bildkonstnärsfonds styrelse. förslag: Utredningen har inga förslag om organisation. Remissinstanserna: motsätter sig en direkt representation av konstnärsorganisationerna. Nämnden anser att synpunkter kan inhämtas på annat sätt, t.ex. genom kontakt med enskilda konstnärer och organisationer. Ett flertal konstnärsorganisationer vill återfå den representation de tidigare haft i nämndens beslutande organ. tidigare övervägande: inrättades (prop. 1975/76:135, bet. 1975/76:KrU35, rskr. 1975/76:355) med uppgift att handha ärenden om bidrag till konstnärer. inre organisation har ändrats ett antal gånger . Nuvarande organisation gäller . Konstnärsorganisationernas inflytande har varit en central fråga vid de omorganisationer som gjorts. Senast i samband med budgetbehandlingen uttalade sig i denna fråga (prop. 1994/95:100 bil. 12, bet.1994/95:KrU21, rskr. 1994/95:285). Skälen för regeringens bedömning: leds av en styrelse med tretton ledamöter. Dessutom finns fyra handläggande organ nämligen Styrelsen för , Arbetsgruppen för upphovsmän på musikområdet, Arbetsgruppen för musiker och sångare samt Arbetsgruppen för scen- och filmkonstnärer. Ledamöterna i såväl styrelsen som i de handläggande organen utses av regeringen. Regeringen redogjorde i prop. 1994/95:100 bil.12 för sin avsikt att minska detaljstyrningen av arbete genom att överlåta åt nämnden att ordna sin inre organisation. I fortsättningen skulle enbart utses av regeringen. hade ingenting att invända häremot men menade att det fanns anledning att, innan beslut togs, se över reglerna om hur ledamöterna i utses och - om resultatet av översynen så föranleder - återkomma till i frågan (bet. 1994/95:KrU21 rskr. 1994/95:285). Såsom anfördes i föregående budgetproposition anser regeringen att en minskad detaljstyrning av organisationen ökar möjlighet att bedriva och utveckla en rörlig och effektiv stödverksamhet. Regeringen finner därför att det bör överlåtas på att bestämma vilka bidragsfördelande organ som förutom skall finnas inom nämnden och hur dessa organ skall vara sammansatta. Regeringen anser det dock angeläget att fördelningen av ersättningar och bidrag till konstnärer vilar på ett samförstånd mellan nämnden och de konst- närliga yrkesutövarnas organisationer. Genom den avsedda omorganisationen utvidgas handlingsfrihet. Det är därför rimligt att konst- närsorganisationerna har inflytande över sammansättningen av . Styrelsen bör i fortsättningen bestå av elva ledamöter som utses av regeringen. Av dessa utses fem efter förslag av KLYS. När det gäller styrelsen för anser regeringen att det finns principiella motiv för att behålla dess särställning inom . Regeringen bör därför även i fortsättningen utse ledamöterna i fondstyrelsen. Denna bör, som , bestå av tretton ledamöter. För att ge konstnärsorganisationerna ett medinflytande bör dock organisationerna ges förslagsrätt beträffande sju ledamöter. Sålunda bör tre ledamöter utses efter förslag av KRO, två efter förslag av Konsthantverkare och Industriformgivare (), en efter förslag av Svenska tecknare och en efter förslag från . Det ankommer på regeringen att i förordning meddela föreskrifter om och bildkonstnärsfonds organisation. De nya före- skrifterna avses börja gälla . 6.5.2 Inrättande av ett internationellt ateljécentrum Regeringens förslag: får ett utökat uppdrag inom det internationella konstnärsutbytet. I budgetpropositionen för föreslår regeringen att förvaltningsanslag förstärks med för att utveckla det internationella ateljécentrumet i . förslag: Överensstämmer till stora delar med regeringens förslag. Utredningen föreslår dessutom att av Nutida Svensk Konst i Utlandets (NUNSKU) verksamhet övertas av internationella ateljécentrum IASPIS. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna ställer sig positiva till en utveckling av det internationella konstnärsutbytet. Skälen för regeringens förslag: har tagit initiativ till inrättandet av ett internationellt ateljécentrum IASPIS (International Artists Studio Program in ). Verksamheten startar i i . IASPIS skall utveckla ett utbyte med de internationella ateljécentrum som står öppna för svenska konstnärer i andra länder. IASPIS skall också erbjuda ateljéstipendier till utländska bildkonstnärer samt administrera Bildkonstnärs- fondens ateljéprogram utomlands. Verksamheten skall både tillhandahålla ateljéer och hålla utställningar, organisera föreläsningar och seminarier. Inom IASPIS ställs ateljéer till förfogande också för svenska konstnärer. har i sin fördjupade anslagsframställning begärt att medel anslås för verksamheten. har föreslagit att myndigheten verksamhet införlivas i IASPIS. Regeringen förordar under avsnittet Bild och form att NUNSKU:s verksamhet övertas av . Regeringen anser att etableringen av IASPIS är väl ägnat att vitalisera det internationella utbytet på bildkonstområdet. tillskapas en vital mötesplats för svenskt och internationellt konstliv i . Regeringen finner att inrättandet av IASPIS innebär en delvis ny inriktning på verksamhet. Regeringen tillstyrker den nya inriktningen. Regeringen föreslår att förvaltningsanslag ökas med med anledning av att IASPIS inrättas. Regeringens förslag till medelsanvisning redovisas i budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1). Regeringens förslag: Ett statligt stöd inrättas för verksamhet med länskonstnärer i syfte att höja kvaliteten inom amatörkulturen och stimulera barns och ungdomars intresse för konst och kultur. I budgetpropositionen för föreslår regeringen att stödet tillförs 5miljoner kronor, motsvarande 20 nya länskonstnärer. förslag: Överensstämmer till övervägande del med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ett stort antal instanser ser positivt på förslaget. Remissinstanserna framför dock skilda uppfattningar om tjänsternas funktion, kompetensprofil och beteckning. tidigare överväganden: Efter förslag budgetproposition beslöt att inleda en försöksverksamhet med länskonstnärer (prop. 1989/90:100, bet. 1989/90:KrU17, rskr., 1989/90:219). Avsikten var att låta professionella konstnärer verka som inspiratörer och handledare för att förstärka kvaliteten inom amatörkulturen. Verksamheten skulle ges möjlighet till stor variation i fråga om ämnesområden och organisatoriska lösningar. En prövning av huvudmännens projekt skulle ske i varje enskilt fall. Utifrån dessa riktlinjer gavs uppgiften att närmare utforma verksamheten. Skälen för regeringens förslag: /91 har lämnat bidrag till ett antal treåriga försöksprojekt med länskonstnärer. Syftet med verksamheten har varit att höja kvaliteten inom amatörkulturen och att ge konstnärer en utvecklingsmöjlighet genom att arbeta som pedagoger och inspiratörer. Projekten har fungerat särskilt väl inom dansområdet, där regionala och lokala resurser kunnat samordnas, vilket lett till en positiv utveckling. bedrivs verksamhet i sju län med stöd från . I har huvudmännen för en länsdanskonsulent beslutat att fortsätta verksamheten utan statligt stöd efter den treåriga försöksperioden. Regeringen anser att erfarenheterna från den bedrivna verksamheten med länsdanskonsulenter är så goda att den bör permanentas och utökas till fler konstområden. Länskonstnärernas arbete bör även i fortsättningen vara att sprida, stimulera och öka kunskapen om konst och kultur. Den pedagogiska delen av arbetet bör företrädesvis inriktas mot barn och ungdom i skolor och på fritidsgårdar samt till amatörorganisationer och föreningsliv. Verksamheten bör ha som övergripande mål att utveckla kontakten mellan konstnärer, beslutsfattare, organisationer m.m. Särskilt betydelsefull är upp- byggnaden av sådana kontaktnät för konstområden med svagt utvecklade regionala strukturer, t.ex. dans- och bild- och formkonstområdena. I likhet med utredningen anser regeringen att det vore värdefullt om länskonstnärsbefattningar med denna inriktning kunde få ökad spridning i landet. bör därför tillföras medel för stöd till ytterligare 20 länskonstnärsbefattningar. Tillsammans med de medel som redan disponerar för sådana ändamål under sitt utvecklingsanslag beräknar regeringen ett totalt stödbelopp om för totalt 27 tjänster. Tjänsterna skall tillsättas på högst . Huvudmännen bör tillskjuta ett lika stort belopp. bör även i fortsättningen ansvara för bedömningen av lämpliga projekt, som kan initieras av olika huvudmän. Det statliga stödet bör permanentas och ingå i det nya enhetliga stödsystemet för regional kulturverksamhet som redovisas i kapitel 18. Regeringens förslag till medelsanvisning redovisas i budgetpropositionen för . 7 Litteraturen och språket Den svenska litteraturpolitiken har byggt på att avgiftsfritt göra litteraturen tillgänglig för hela befolkningen via biblioteken och att ersätta författarna för detta via den s.k. biblioteksersättningen. De svenska folkbiblioteken expanderade kraftigt . Biblioteken har aktivt arbetat med att göra boken tillgänglig för så många som möjligt genom uppsökande verksamhet på daghem, arbetsplatsbibliotek, sjukhusbibliotek och satsning på bokbussar. Det är i huvudsak kommunerna själva som finansierar sina folkbibliotek. finns det också ett länsbibliotek i varje län som finansieras av landstingen, med ekonomiskt stöd från staten. Den senaste 20- årsperioden har staten också systematiskt stött folkbibliotekens utvecklingsarbete. Staten ansvarar även för ett antal forskningsbibliotek och tre lånecentraler, ett depåbibliotek och en invandrarlånecentral. De olika biblioteken ingår i ett nätverk som samverkar för att kostnadsfritt ge medborgarna ökad tillgång till böcker och information. Bibliotekens inköp av böcker svarar för av bokförlagens totala försäljning av allmänlitteratur. Övriga säljs framför allt via bokhandel och bokklubbar. infördes statliga bidrag till förlag och bokhandel. Till för- lagen utgår utgivningsstöd för enskilda boktitlar och prövar och fördelar utgivningsstödet. Kulturtidskrifter har möjlighet att söka både produktionsstöd och utvecklingsstöd från . Stöd till bokhandeln fördelas av och utgår i form av lån till investeringar (kreditstöd), sortimentsstöd, stöd till rådgivning samt katalogdatorstöd. En Bok får verksamhetsbidrag för att föra ut kvalitetslitteratur till ett lågt pris och arbeta med läsfrämjande in- satser för barn och ungdom. Staten lämnar också bidrag för utgivning av en klassikerserie för skolbruk. Genom Talboks- och samt nyhetsinformation och litteratur har staten tagit ett ansvar för att litteratur och information för funktionshindrade utvecklas, produceras och förmedlas. Stat- ligt stöd utgår även till för produktion av videogram på teckenspråk i syfte att göra kultur och nyheter tillgängliga för döva. Den litteraturpolitiska ambitionen var att sprida kvalitetsboken till alla, inte minst till eftersatta grupper. För att stimulera en bred utgivning av svensk litteratur och debatt infördes också stöd till produktion av kvalitets- litteratur och kulturtidskrifter. Litteraturpolitiken har varit framgångsrik. har en bred årlig utgivning av allmänlitteratur och kulturtidskrifter, ca 5_000 boktitlar och ca 1_000 tidskrifter. Bokbranschen har dock förändrats. avreglerades bokmarknaden genom att systemet med fasta bokpriser avskaffades och fri prissättning på böcker började tillämpas. I samband med avregleringen slöts ett s.k. fackbokhandelsavtal som innebar att fackbokhandeln i hela landet tillförsäkrades ett brett sortiment av böcker genom ett system med abonnemang och rabatter. upphörde detta avtal och de statligt stödda titlarna har inte längre samma automatiska distribution ut till fackbokhandeln som . har också ett antal bokklubbar växt fram, framförallt inom de stora bokförlagen. Bokklubbarna har nästan en fjärdedel av bokmarknaden. Utlåningen av böcker visade en vikande kurva . lånas det 10 miljoner färre volymer än , trots att antalet besökare på biblioteken ökat. har dock kurvan vänt och utlåningen ökar igen, med några oroande undantag. Utlåningen av barnböcker har minskat kraftigt, som försäljningen av barnböcker minskade med en fjärdedel , och denna minskning fortsätter. Både ungdomslitteraturen och kvalitetslitteraturen för vuxna visar minskade försäljningssiffror. Många kulturtidskrifter har ekonomiska problem och svårigheter att nå ut. har inneburit ekonomiska problem för kommunerna. Biblioteken har tvingats spara. Inköp av böcker och kulturtidskrifter har minskat. De avgiftsfria lånen har ifrågasatts. Öppettiderna har minskat. har närmare 100 mindre biblioteksenheter och bokbussar lagts ned. Den uppsökande verksamheten har i många kommuner helt eller delvis upphört. Daghem och föräldrar tar i minskad utsträckning med barnen till biblioteken. gör 3-9-åringar färre besök på ett bibliotek än motsvarande åldersgrupp . Många skolbibliotek har försämrats i kvalitet, både vad gäller bokbestånd och tillgänglighet. har informationstekniken utvecklats snabbt. Det är av stor betydelse att folkbiblioteken satsar både resurser och engagemang på att bygga ut den delen av sin verksamhet. Teknikskifte och ekonomisk knapphet har dock drabbat biblioteken och detta har ibland förskjutit fokus från litteraturen och läsandet till annat. Litteraturpolitiken under de gångna tjugo åren har sannolikt bidragit till att har en läsande befolkning. Men varje ny generation måste vinnas för litteraturen. Språk är makt och de ungas möjligheter att vara med och forma det framtida samhället förutsätter att de har tillgång till ett levande språk. Att tillförsäkra barn och ungdomar rätten till språkliga och kulturella verktyg är ett av de föreslagna övergripande kulturpolitiska målen. För att kunna åstad- komma detta krävs det ytterligare satsningar inom litteraturpolitikens område. 7.1 Inriktningen på de framtida insatserna för litteratur och språk