prop · GK0370 · 1997-01-01 00:00:00 — Poströstningen sker under de tider som posten är öppen och går i stort till som röstning i vallokal. Omfattningen av röstning på posten har stadigt ökat sedan möjligheten infördes . har dock en stabil tendens kunnat iakttas där andelen poströster för riksdagsvalen uppgått till av totala antalet röster i valet. Vid valet till var andelen poströster . Enligt uppskattningar ökade andelen namnvalsedlar av poströsterna i förhållande till det närmast föregående riksdagsvalet. Vid valet till använde av väljarna namnvalsedlar medan motsvarande siffra var 1994. Det är alltså en betydande andel av de väljare som avger sina röster på posten som använder namnvalsedlar. Mot bakgrund av den redovisade statistiken är det av vikt att förutsättningarna till personröstning på posten så långt som möjligt motsvarar vad som gäller för röstning i vallokal. Personröstning försvåras i hög grad för dem som poströstar av förbudet mot namnvalsedlar på posten. En sådan ordning är mindre lämplig med tanke på att det nu föreslås ett system med ökat inslag av personröstning. Regeringen föreslår därför att regeln som hindrar utläggning av namnvalsedlar på postkontor inte tas in i den nya vallagen. Det skall således vara möjligt för partierna att lägga ut namnvalsedlar också på postkontoren. Det skall å andra sidan inte föranleda någon skyldighet för röstmottagaren att lägga ut namnvalsedlar för partierna. Det får förutsättas att det kan inrättas sådana platser i vallokalerna som gör att god ordning kan upprätthållas även med utlagda namnvalsedlar. Det får liksom ankomma på att tillsammans med komma fram till vilka postkontor som är lämpliga för röstning med hänsyn till de nu föreslagna reglerna. 9.5 Inga partisymboler på valsedlarna -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon möjlighet att | | också trycka partisymbolerna på valsedlarna. Kommittéförslag: vallagskommitté (SOU 1993:40) diskuterade möjligheten att trycka partisymboler på valsedlarna men avstod från att lägga fram förslag med sådant innehåll. Också Nomineringsrätts- och valkretskommittén (SOU 1995:143) avstod från att lägga fram förslag i denna del. Kommittéerna ansåg inte att fördelarna uppvägde de nackdelar som kunde förutses av en ordning där partisymboler trycks på valsedlarna. Remissinstanserna har i stort instämt i de båda kommittéernas bedömning att det inte är befogat att införa partisymboler på valsedlarna. Skälen för regeringens bedömning: Det har länge förekommit att partier fram- fört sina budskap under en viss symbol. Partierna vill på det sättet profilera sig visuellt. Exempel på sådana symboler är stiliserade M, Social- demokraternas ros, fyrklöver, blåklint, vitsippa, stiliserade V med infälld nejlika, maskros och Ny demokratis ansikte. Symbolerna har blivit allmänt kända. Den nuvarande vallagens 6 kap. om valsedlar innehåller inte några bestämmelser som tar sikte på just symboler på valsedlar. Däremot finns regler som anger vad som händer om en valsedel inte är utformad på det sätt vallagen föreskriver. De skäl som framförts för att införa en ordning som underlättar möjligheterna för partierna att gå fram med partiskiljande symboler på valsedlarna är att det skulle underlätta för nya grupper av väljare som tillkommit såsom tidigare omyndigförklarade personer som inte tidigare hade rösträtt och vissa invandrargrupper som kan ha svårt att tillgodogöra sig texten på valsedeln. Det finns emellertid skäl som talar mot att tillåta partisymboler på valsedlarna. Det förfaller mindre lämpligt att med personvalets införande i det svenska valsystemet också införa regler som framhäver partierna. Ett andra mycket starkt skäl är att valhemligheten lättare kan avslöjas med färgglada symboler på valsedlarna. Förutom dessa principiella invändningar kan också anföras vissa tekniska. En sådan är att valsedeln, med utrymme för personmarkering, inte är av sådant format att den också kan ta upp en symbol som är stor nog att skiljas från andra. Dessutom måste eventuellt ny maskinell utrustning införskaffas för tryckning. Slutligen kan det uppkomma svårigheter vid sammanräkningen om också en bedömning av valsedlarnas giltighet med hänsyn till partisymbolen skall göras. Mot bakgrund av dessa invändningar mot att tillåta symboler på valsedlarna fann både vallagskommitté och Nomineringsrätts- och valkretskommittén att värdet av införandet av möjligheten till symboler inte uppvägde de nackdelar som kunde förutses. Regeringen instämmer i den bedömningen. Det föreslås därför inga regler för att underlätta möjligheten att trycka partisymboler på valsedlarna. 9.6 Identitetskontroll vid röstning i vallokal -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Det bör inte intas något obligatoriskt | | krav på legitimation för att få rösta i vallokal. vallagskommitté avstod från att lägga fram något förslag om obligatoriskt krav på legitimation i vallokal. Remissinstanserna har genomgående ställt sig bakom kommitténs ställningstagande. , liksom några andra instanser, har emellertid anfört att identitetskontrollen bör vara densamma i vallokal som i andra röstningslokaler. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 8 kap. 3 § i den nu gällande vallagen bör väljaren vid personlig röstning i vallokalen medföra sitt röstkort. Av röstkortet framgår om väljaren kommit till rätt vallokal och i vilka val han eller hon får rösta. Väljaren visar upp sitt röstkort och får då ett valkuvert för varje val han eller hon får delta i. När han har ställt i ordning sina valkuvert skall han överlämna dessa till den valförrättare som är ordförande. Om ordföranden begär det skall väljaren uppge sitt fullständiga namn, födelsetid och hemvist inom valdistriktet. Utgångspunkten är att man skall godta de uppgifter som väljaren lämnar. Dessa uppgifter kan i viss utsträckning kontrolleras mot uppgifterna i röstlängden. I den information om valförrättningen som lämnat sägs, att om väljaren inte har röstkort så bör han tillfrågas om fullständigt namn och personnummer. Dessa uppgifter bör röstmottagaren kontrollera mot uppgifterna i röstlängden. Enligt information bör, om osäkerhet råder om identiteten, väljaren kunna visa legitimation. Till skillnad mot vad som gäller för röstning i vallokal gäller för röstning på postkontor, hos utlandsmyndigheter och på fartyg att väljare som inte är känd för röstmottagaren skall visa legitimation. Kan väljaren inte göra detta får han inte rösta. Att bereda sig eller annan tillfälle att rösta genom att uppträda under falskt namn eller att rösta i flera valdistrikt kan enligt 17 kap. 8 § vara straffbart som otillbörligt verkande vid röstning. Som framgått skiljer sig reglerna beträffande legitimationskravet beroende på i vilken röstningslokal väljaren röstar. Ett skäl att införa ett generellt legitimationskrav är att reglerna bör vara desamma oavsett var väljaren utövar sin rösträtt. Vidare skulle ett legitimationskrav motverka missbruk. Som kommittén funnit är ett starkt skäl mot att införa ett generellt legitimationskrav, att det kan medföra att väljare som blivit nekade att rösta på grund av att de inte kunnat visa legitimation inte röstar över huvud taget. Vidare kan personer som saknar legitimation gå miste om möjligheten att rösta. De problem som kan uppstå på grund av att det saknas ett generellt legitimationskrav har inte visat sig vara sådana att det enligt regeringens bedömning är befogat att nu föreskriva om krav på legitimation vid all röstning. Regeringen menar därför att dagens förfarande skall gälla också enligt den nya vallagen. Om en väljare inte kan legitimera sig eller på annat sätt göra sannolikt att han är den han utger sig för att vara får valförrättaren vägra att ta emot hans röst. Detta bör vara tillräckligt för att komma till rätta med problem som må finnas kring personer som söker utnyttja någon annans rösträtt. 10 Särskilda frågor vid kommunala val 10.1 Rösträtt och valbarhet i kommunala val -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den som inte är svensk medborgare men som är| | medborgare i någon av Europeiska unionens medlemsstater | | (unionsmedborgare) eller som är medborgare i eller | | skall ha samma rätt som en svensk medborgare att rösta och vara | | valbar i de allmänna valen till landstings- och | | kommunfullmäktige. och rådets direktiv /80/EG: Genom infördes i bestämmelser om ett unionsmedborgarskap för alla medlemsstaters medborgare. Genom detta kom medborgarna att tillerkännas ett antal rättigheter. Unionsmedborgarskapet har till syfte att underlätta unionsmedborgares integration i värdlandet. I artikel 8b.1 i infördes en bestämmelse om rösträtt och valbarhet vid kommunala val för unionsmedborgare som bor i ett land inom Europeiska unionen där de inte är medborgare. I artikeln föreskrivs också att rådet före enhälligt skall utfärda närmare bestämmelser i frågan. Sådana närmare bestämmelser finns intagna i rådets direktiv /80/EG av om närmare bestämmelser för rösträtt och valbarhet vid kommunala val för unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare (se bilaga 7). Syftet med artikel 8b.1 i är enligt ingressen till direktivet att säkerställa att alla unionsmedborgare, vare sig de är medborgare i den medlemsstat där de är bosatta eller inte, kan utöva sin rösträtt och sin valbarhet vid kommunala val i den staten på lika villkor. Regeln är ett exempel på tillämpningen av principen om jämlikhet mellan och lika behandling av en medlemsstats medborgare och medborgare i andra medlemsstater och en naturlig följd av den rätt att röra sig fritt och uppehålla sig som föreskrivs i artikel 8a i . Direktivet omfattar allmänna och direkta val till kommunfullmäktige (artikel 2) och riktar sig till medlemsstaterna (artikel 16). Den som är unionsmedborgare enligt artikel 8.1 andra stycket och inte är medborgare i bosättningsstaten, men som på referensdagen ändå uppfyller de villkor för rösträtt och valbarhet som enligt den statens lagstiftning gäller för de egna medborgarna, skall ha rösträtt och vara valbar vid kommunala val i bosättningsstaten i enlighet med direktivet (artikel 3). Med referensdag menas den eller de dagar då unionsmedborgare enligt bosättningsstatens lagstiftning skall uppfylla villkoren för rösträtt och valbarhet i den staten (artikel 2). Medlemsstaterna skall anta de lagar och författningar som är nödvändiga för att följa direktivet före (artikel 14). Direktivet har trätt i kraft (artikel 15). I en bilaga till direktivet bestäms närmare vilka de grundläggande lokala förvaltningsenheterna är i varje medlemsstat. För del omfattas kommuner och landsting (se direktiv /30/EG av om ändring i direktivet 94/80/EG om närmare bestämmelser för rösträtt och valbarhet vid kommunala val för unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare, bilaga 7). Skälen för regeringens förslag: I 4 kap. 2 § kommunallagen (1991:900) anges att den som är folkbokförd i kommunen och har fyllt senast på valdagen har rösträtt vid val av ledamöter och ersättare i kommunfullmäktige. Den som inte är svensk medborgare har rösträtt bara om han varit folkbokförd i de tre åren närmast före valåret (den s. k. treårsregeln). Av 4 kap. 3 och 5 §§ följer att rösträttsreglerna för val till kommunfullmäktige också är styrande för valet till och för valbarheten i dessa val. Fram hade endast svenska medborgare rätt att rösta och vara valbara i kommunala val. Icke svenska medborgare gavs denna rätt och de nya reglerna tillämpades första gången vid val (prop. 1975/76:23). De nya reglerna innehöll den treårsregel som gäller än . I förarbetena sägs att det var motiverat att införa en viss kvalifikationstid för icke svenska medborgare med avseende på rätten att rösta och vara valbar i de kommunala valen. ansågs vara en väl avvägd tid. Man ansåg nämligen att det borde skapas rimliga garantier för att den utländske väljaren skulle ha vissa icke alltför obetydliga kunskaper i svenska språket, känna till och ha förståelse för svenska förhållanden och ha ett naturligt personligt intresse inte bara för de alldeles aktuella förhållandena utan också för de mera långsiktiga kommunala angelägenheterna (a. prop. s. 93 f.). Reglerna om rösträtt och valbarhet i kommunallagen anpassas till rådsdirektivet har som medlem i Europeiska unionen en skyldighet att genomföra rådets direktiv i svensk rätt. Rådets direktiv /80/EG har aktualiserat behovet av att se över och ändra tillämpningsområdet för treårsregeln i 4 kap. 2 § kommunallagen såvitt avser unionsmedborgare som är bosatta i och som i övrigt uppfyller villkoren för rösträtt och valbarhet. Treårsregeln modifieras så att sådana medborgare får samma rätt som svenska medborgare att rösta och vara valbara i svenska kommunala val. Den vidgade rösträtten och valbarheten bör även omfatta de nordiska medborgare som inte är unionsmedborgare men som är bosatta i skyldigheter gentemot Europeiska unionen omfattar endast att ge unionsmedborgarna samma rätt som svenska medborgare att rösta och vara valbara i kommunala val. Ett genomförande av direktivet i svensk rätt ändrar inte bestämmelserna om att de medborgare i och som är bosatta i även fortsättningsvis skulle omfattas av treårsregeln. Nordiska medborgare skulle således komma att behandlas olika beroende på om de är unionsmedborgare eller inte. har i samband med genomförandet av direktivet i dansk lag beslutat att även medborgare i och skall ha rätt att rösta och vara valbara i danska kommunalval på samma villkor som gäller för övriga nordiska medborgare som på grund av sitt unionsmedborgarskap omfattas av direktivet. En motsvarande bestämmelse finns i . och tillämpar en treårsregel för andra än de egna medborgarna. I är det dessutom så att inga andra än nordiska medborgare har rätt att rösta i kommunala val. I förberedes införandet av en regel där nordiska medborgare får rösträtt från bosättningstiden. Mot bakgrund av att och har givit nordiska medborgare rätt att rösta och vara valbara i kommunala val på samma villkor som de egna medborgarna och att har för avsikt att införa sådana regler samt att det inom finns en gemensam bas vad gäller språk och samhällsstruktur anser regeringen att det är rimligt att även inför en motsvarande rätt. Vad gäller övriga i bosatta personer bör enligt regeringens bedömning treårsregeln ligga fast. Treårsperioden bör dock lämpligen räknas från valdagen i stället för från närmast före valdagen. 10.2 Mandattiden för kommunfullmäktige i -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Särregleringen beträffande mandatperioden| | för kommunfullmäktige i bör inte ändras . Kommittéförslag: Nomineringsrätts- och valkretskommittén föreslog i sitt andra betänkande Utvärderat personval (SOU 1996:66) att den särreglering som finns i 5 kap. 5 § kommunallagen beträffande mandattiden för kommunfullmäktige i skulle upphävas. Remissinstanserna: Kommitténs förslag föranledde tre positiva yttranden bland remissinstanserna, däribland i . motsätter sig dock att kommitténs förslag genomförs. Kommunen har pekat på att behovet av särreglering alltjämt kvarstår. Förankringsprocessen i budgetarbetet i kommunen kräver de extra veckor som särregleringen ger. I annat fall kan budgeten inte beslutas inom den tid som kommunallagen förutsätter, vilket får effekter på skattesatserna. Att överskrida tidsramen för budgetprocessen, vilket i och för sig är möjligt enligt kommunallagen, medför att det skulle bli huvudregel för att budgeten inte fastställdes och att skattesatserna fick justeras . Sådana åtgärder får enligt kommunen inte byggas in i budgethanteringen. Kommunen driver en stor del av sin verksamhet i företagsform vilket också försvårar budgetprocessen. Kommunen påbörjade dessutom införandet av en ny organisation med nya stadsdelsnämnder. Detta faktum - vilket inte var känt för kommittén - fördröjer budgetprocessen för kommunen. Skälen för regeringens bedömning: Särregleringen i 5 kap. 5 § tredje stycket kommunallagen beträffande kommunfullmäktige i innebär att sammanräkningen för kommunen skall vara klar valåret i stället för som gäller för övriga kommuner. Särregleringen går långt tillbaka i tiden och grundar sig på att som landets huvudstad och största stad erbjudit särskilda problem vad gäller organisation m.m. har i remissvaret med skärpa vänt sig mot kommitténs uttalande om att effekterna av att särregleringen upphävdes inte skulle bli särskilt omfattande. Vad kommunen anfört i denna del visar också att det uppstår effekter som är svåröverblickbara. Enligt regeringens mening ger kommitténs överväganden inte tillräckligt underlag för att, mot vad kommunen anfört, gå vidare med ett förslag om att upphäva särregleringen beträffande mandatperioden. Något förslag med sådant innehåll bör därför inte läggas fram . De problem som kan uppkomma vid den slutliga sammanräkningen beträffande valet till får, i den mån det bedöms nödvändigt, mötas med ökade resurser vid sammanräkningen. 10.3 Ersättarsystemet vid val till kommunfullmäktige -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Det lägsta antalet ersättare för en ledamot i| | fullmäktige skall ökas från en till två. För partier som har fått| | ett eller två mandat skall därför alltid utses två ersättare. För| | att undvika att en ledamot blir utan ersättare från den egna | | listan införs vissa särbestämmelser. Kommittéförslag: vallagskommittés förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna är genomgående positivt inställda till förslagen. har dock påpekat att förslaget måste utformas så att det täcker den situationen där två ledamöter från olika listor bara fått en ersättare. Skälen för regeringens förslag Enligt 14 kap. 18 a § i den nuvarande vallagen bestämmer kommunfullmäktige hur många ersättare som skall finnas för ledamöterna i fullmäktige. Antalet skall utgöra viss andel, dock högst hälften, av det antal platser som varje parti får i kommunen. Det av fullmäktige bestämda antalet ligger till grund för tillämpningen av bestämmelserna om hur ersättarna utses. Ersättare utses genom ett successivt sammanräkningsförfarande. För varje ledamot inom samtliga valkretsar i kommunen görs en sammanräkning inom det parti för vilket ledamoten blivit vald. Till ersättare utses den kandidat som står först på flest av de valsedlar som bidragit till att ledamoten blivit vald. Varje valsedel gäller därvid som en hel röst. Systemet är alltså listtroget. Om det efter dessa sammanräkningar visar sig att antalet ersättare som utsetts understiger den av fullmäktige bestämda andelen och samma ersättare utsetts för tre eller flera ledamöter görs för dessa ledamöter ytterligare sammanräkning för att utse ersättare. Är antalet ersättare fortfarande inte tillräckligt och har samma ersättare utsetts till fem eller flera ledamöter görs för dessa ytterligare sammanräkning för att utse ersättare. Förfarandet upprepas för de ledamöter vilkas ersättare utsetts för sju eller flera, nio eller flera osv. till dess att tillräckligt många ersättare har utsetts. Kan någon ersättare för en viss ledamot inte utses på detta sätt utses inte någon ersättare. Dessa regler framgår av 14 kap. 19 § den nuvarande vallagen. Om ett parti har vunnit ett mandat utses alltid en ersättare. Har partiet vunnit två mandat kan, beroende på omständigheterna, en eller två personer komma att utses till ersättare. Om partiet vunnit tre mandat, och den andel ersättare som fullmäktige bestämt är hälften, kommer det att utses minst två och högst tre ersättare. För ett parti som vunnit fyra mandat blir motsvarande antal ersättare två respektive fyra. Ett parti som fått fem eller sex mandat kommer att få minst tre ersättare och högst fem respektive sex ersättare. En förutsättning för att antalet ersättare skall bli fler än vad fullmäktige bestämt är att partiet gått fram med flera listor. De angivna reglerna medför en sårbarhet för partier med endast en ersättare. Denna sårbarhet blir tydlig framför allt vad gäller närvaron vid kommunfullmäktiges sammanträden. Det finns en viss risk för att majoritetsförhållandet i kommunfullmäktige skulle kunna komma att förskjutas om ett parti helt saknade representation vid omröstningar. Små partier som har en eller två platser i fullmäktige och därmed ofta endast en ersättare riskerar att bli utan representation vid förfall från ledamoten. Problemet blir särskilt synbart för partier i vågmästarställning. De olägenheter som nämnts kan undanröjas på så sätt att fler ersättare utses. Regeringen föreslår att kommitténs förslag genomförs. Antalet ersättare för ledamot i kommunfullmäktige skall således minimeras till två. Härigenom uppnås effekten att för partier som har fått ett eller två mandat utses alltid två ersättare. Ersättare när ledamöter eller ersättare avgår samt frågan om ledamot utan ersättare från den egna listan Om en ledamot i kommunfullmäktige avgår skall den ersättare som står i tur att inträda kallas in för tjänstgöring. Finns det ingen ersättare att kalla in skall göra en ny sammanräkning för att utse efterträdare. Då skall man tillämpa de bestämmelser i 14 kap. 19 § i den nuvarande vallagen som beskrivits tidigare. Om en ersättare tas i anspråk på detta sätt eller avgår av annan anledning är huvudregeln att en ny ersättare skall utses. Från den regeln gäller dock ett viktigt undantag, vilket är en följd av att ett parti kan ha fått fler ersättare än vad fullmäktige bestämt. En ny ersättare skall nämligen utses endast om avgången medför att antalet ersättare kommer att understiga den av fullmäktige bestämda andelen ersättare. Denna begränsningsregel infördes i 14 kap. 23 § i den nuvarande vallagen . Det hade nämligen visat sig att bestämmelserna utan begränsningsregel kunde leda till att antalet ersättare ökade genom att en avgången ersättare ersattes med flera personer. Detta trots att det återstående antalet ersättare varit tillräckligt. Sådana effekter kunde exempelvis uppstå om ett parti gått fram med flera olika listor med delvis samma namn. vallagskommitté behandlade frågan om antalet ersättare skall vara i kommunfullmäktige. Kommittén menade dock att det förefaller ogörligt att uppnå en ordning som garanterar att ersättarantalet är utan att göra betydande ingrepp i systemet. Regeringen delar den uppfattningen. I och med införandet av ett ökat personval har förutsättningarna för utseende av ersättare förändrats något. Ersättare utses enligt förslaget i första hand på grundval av sitt personliga röstetal för ett parti. Listtroheten frångås i vissa fall. Detta kan antas leda till att antalet ersättare stabiliseras. Detsamma gäller den ordning som kommittén förespråkade för det fall ersättare utses från den valsedel som mest bidragit till att ledamoten tog plats. Dessa regler medför att en ledamot som inte utses på personliga röster alltid skall få en ersättare om det finns ytterligare namn på den egna listan. En följd av det sagda, menade vallagskommitté, blir att något fler personer än nu kommer att tas i anspråk som ersättare. Det är tveksamt om så blir fallet när ersättarna i första hand skall utses bland de kandidater som fått personliga röster över spärren. Regeringen föreslår den ordning som kommittén föreslagit för det fall ersättare inte kan utses på sina personliga röstetal utan utses från den valsedel som mest bidragit till att ledamoten tog plats. Sådana regler föreslås i 18 kap. 66 § förslaget. 10.4 Utjämningsmandat och småpartispärr föreslås inte för val till kommunfullmäktige -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Det bör inte införas utjämningsmandat för| | val till kommunfullmäktige. Inte heller föreslås införande av någon| | småpartispärr. Kommittéförslag: vallagskommitté lämnade inget förslag till utjämningsmandat eller småpartispärr för val till kommunfullmäktige.