prop · GK03112 · 1997-01-01 00:00:00 — För att eleverna tidigt i utbildningen skall få en inblick inom det valda yrkesområdet samt bli motiverade för de teoretiska inslagen senare i pro- grammet bör en större del av APU än vad som är brukligt genomföras redan första läsåret. Om APU utvecklas i den riktning som angetts ovan, ges eleverna även möjligheter att på ett tidigt stadium få kontakter med arbetsgivare. I slutet av utbildningen kan, , sådana kontakter utvecklas så att det även kan bli fråga om en anställning efter det att eleven lämnat gymnasieskolan. Därigenom ökar också möjligheterna att minska ung- domsarbetslösheten. En ny och modern lärlingsutbildning Inom de nationella programmen med yrkesämnen bör det inom de flesta program erbjudas en alternativ väg att tillägna sig en yrkesutbildning. Det skulle ytterligare öka individens valfrihet i den reformerade gymnasieskolan. Regeringen bedömer att en modern lärlingsutbildning bör erbjudas elever som vill genomföra en större del av sin yrkesutbildning på en arbetsplats. Utbildningen bör inledas inom nuvarande nationella program och avslutas genom en lärlingsutbildning i arbetslivet, som varvas med teoretiska studier i skolan. Det bör vara fråga om utbildning där lärlingen har elevstatus. Omkring av programmet skall i princip läggas upp lika för alla elever på ett program, de med lärlingsutbildning och de som följer en normal studieväg på ett program. Lärlingsutbildningen i den nya formen bör innebära ett aktivt lärande på en arbetsplats. Under lärlingsutbildningen bör eleverna också få goda förutsättningarna att se, erfara och praktiskt tillämpa de kunskaper som de dels inhämtat i skolans undervisning, dels skaffat sig i APU . Lärlingsutbildningen bör ta till vara fördelarna från lär- lingssystemen i andra länder och kombinera dem med den ambitionsnivå och bredd som kännetecknar svensk gymnasieskola och utbildningstradi- tion. Positiva erfarenheter som vinns genom försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning bör också tillvaratas i detta sammanhang. Elever som följer ett nationellt program med lärlingsutbildning kan komma att behöva en längre total utbildningstid, dvs. Hur mycket längre beror på yrkesområdets behov och karaktär. Upplägg- ningen måste vara flexibel och anpassas till de rådande förutsättningarna. Det är viktigt att utveckla ett nära samarbete mellan skolan och berörda arbetsplatser, som bör göra överenskommelser om elevens utbildning på arbetsplatsen. Arbetsgivaren måste ta ansvar för att lärlingen når utbild- ningsmålen, bl.a. genom att utse lämpliga handledare. Under lärlingspe- rioden har skolan kvar det övergripande utbildningsansvaret för eleven. Det kan t.ex. gälla att besöka arbetsplatsen och diskutera kunskapsut- vecklingen med handledare och lärling. Skolan bör också ha ett ansvar att ge handledare viss grundläggande pedagogisk utbildning. För små före- tag måste krav på handledare och deras utbildning utformas flexibelt så att särskild hänsyn tas till dessa företags förutsättningar. Under lärlings- utbildningen skall eleverna även få undervisning i resterande kärn- och karaktärsämnen som fordras för en fullständig gymnasieutbildning. De som fullföljer ett program med lärlingsutbildning bör även om det tar nå samma kunskapsnivå som gäller för de nationella pro- grammen, dvs. grundläggande behörighet till högskolan. Förutsättningen för att genomföra utbildningen är att det finns lärlings- platser. Det bör precis som för vara en uppgift för skolan att så långt möjligt skaffa lärlingsplatser. Det bör dock inte finnas något hin- der för eleven att själv ta initiativ till att skaffa en lärlingsplats. Det är dock skolan som måste svara för att lärlingsplatserna har god kvalitet. Olika slag av arbetsplatser kan vara tänkbara för lärlingsutbildningen. Det kan vara både varu- och tjänsteproducerande företag, både större fö- retag och småföretag och såväl privat som offentlig verksamhet. Olika yrkesområden kan komma att beröras, t.ex. handel, service, turism, hant- verksyrken och omsorgsverksamhet. Formerna för en ny lärlingsutbild- ning bör utvecklas i samverkan med arbetslivets parter och berörda branschorganisationer. På lokal nivå bör samarbetsformerna utvecklas genom programråd för att lärlingsutbildningen skall kunna få den kvali- tet, som arbetslivet kräver. Enligt vår bedömning ligger den form av lärlingsutbildning, som skis- serats ovan, på samma nivå som dagens nationella program och därmed en väsentligt högre nivå än nuvarande lärlingsutbildningar. Den bör häri- genom få en högre kvalitet och ge bättre resultat. Därtill kan den komma att utgöra en naturlig brygga över till arbetslivet. Ökat samarbete mellan skola och arbetsliv om yrkesutbildningar I och med genomförandet av APU har arbetslivet fått en viktigare roll i gymnasieskolan. I arbetsgruppens för industriprogrammets rekrytering rapport (Ds 1996:53) behandlades betydelsen av en samverkan mellan skola och arbetsliv. Det finns flera exempel på arbetslivets engagemang inom utbildnings- området. Det finns bl.a. ett antal fristående skolor med företagsanknyt- ning, t.ex. ABB:s gymnasieskolor i och , SAAB-Sca- nias gymnasieskola i och . I vissa kommuner engagerar man företag entreprenadutbildning för vissa utbildningsavsnitt, t.ex. där det krävs speciell lärarkompetens eller utrustning. I flera kommuner växer det också fram olika typer av samverkansfor- mer, där industrin går in och på olika sätt stöder utbildningen, t.ex. i Ti- daholm, och . I bygger samverkan på ett spe- cialutformat program, som består av en kombination av naturveten- skapsprogrammet och industriprogrammet. Den lokala industrin har medverkat i uppläggningen av programmet och medverkar i genomfö- randet av de arbetsplatsförlagda delarna, som delvis sker under sommar- tid. Regeringen ser positivt på en utveckling där olika former av samver- kan växer fram och där kommunen som utbildningsanordnare och före- tagen i kommunen representerande både fack och arbetsgivare sam- arbetar i genomförande av yrkesutbildning. Det bör inte bara ske inom det tekniskt-industriella området och privata företag. Samverkan om bl.a. utbildningar inom vård och omsorg mellan kommunen eller som arbetsplats och skolan är lika värdefull. Arbetsgruppen för industriprogrammets rekrytering föreslog också att arbetslivet bör få ett större inflytande över gymnasieskolans utbildningar med yrkesämnen. Därigenom bedöms arbetslivets företrädare få större intresse av att ta ansvar för utbildningarna. lans utveckling stöder i sitt senaste betänkande en sådan utveckling. Kommittén anser att detta skulle kunna bidra till kvalitetsförbättringar i all gymnasieutbildning. Regeringen delar bedömningen att det behövs ett inflytande från arbetslivet i gymnasieskolan. Detta gäller framför allt yr- kesutbildningarna. På många gymnasieskolor finns programråd, som består av representanter från det lokala eller regionala arbetslivet. Det har framförts, bl.a. från , att samarbetet mellan skola och arbetsliv är viktigt kanske det viktigaste för att gymnasieskolans yrkesutbildningar skall ge eleverna en bra grund för ett framtida arbetsliv. Enligt regeringens bedömning bör sam- arbetsformerna mellan skola och arbetsliv utvecklas vidare och program- råd bör finnas på skolor som anordnar program med yrkesämnen. En yrkesexamen på gymnasienivå Företag som skall anställa nya medarbetare kräver att dessa har åtminstone fullständig gymnasieutbildning. Det finns i princip ingen arbetsmarknad för dem som har en kortare utbildning. Det är därför vik- tigt att utbildningen i gymnasieskolan har en god kvalitet och ger aktuella kunskaper. En kvalitetssäkrad utbildning, som även kan värderas inter- nationellt, utgör ett starkt incitament för alla elever att skaffa sig en full- ständig gymnasieutbildning. Det skulle också kunna motivera eleverna på det individuella programmet, inkl. den form som i kommande avsnitt benämns praktikprogrammet, att ta sig vidare till de nationella program- men. utveckling (SOU 1997:1) anser att någon form av kvalitetssäkring behövs för att en yrkesutbildning skall kunna vara effektiv. En sådan bör ta fasta på bredden i en yrkesutbildning i och bör kunna höja utbildningens status. Alla elever som lämnar gymnasieskolan får ett slutbetyg där be- tyg i fullföljda kurser och specialarbete är dokumenterade. Det kan även innehålla icke godkända betyg. beslutade om nya krav på grundläggande behörighet för högre utbildning. Dessa innebär att det krävs godkända betyg i kurser omfattande av antalet gymnasiepoäng, vilket är en skärpning jämfört med tidigare behörighets- regler. Regeringen bedömer att det även finns behov av en höjd kvalitet i ele- vernas kunnande som förberedelse för ett yrkesliv. Enligt regeringens bedömning finns det goda skäl att pröva om en yrkesexamen kan införas på flera nationella program och för flera yrkesinriktningar. För en sådan bör det ställas vissa minimikrav. Ett krav kan vara en minsta andel god- kända betyg. Det bör övervägas om yrkesexamen skall ha samma krav på godkända betyg som kraven i grundläggande behörighet för högskolestu- dier. Yrkesexamen skall även kunna nås om eleven avslutar ett nationellt program med lärlingsutbildning. Vidare bör eleven för att få en yrkesexamen ha genomfört ett projekt- arbete som bygger på både praktiskt och teoretiskt kunnande inom yr- kesområdet. Utformningen av projektet bör vara sådan att det återspeglar en verklig arbetsuppgift inom yrkesområdet. Projektarbetet bör därför kunna ersätta specialarbetet. Det finns redan nu goda exempel på skolor där man inom industriprogrammet genomför projektarbeten, t.ex. utför en arbetsuppgift som visar på ett yrkesmässigt kunnande. Ett alternativ till projektarbete kan vara att eleven får sitt praktiska kunnande bedömt. Hur detta praktiskt skall genomföras på den enskilda gymnasieskolan bör vara en fråga för skolan och branschorganisationerna, t.ex. i programråd, att komma överens om. Kraven på en yrkesexamen och vad den skall innehålla, vilka kurser och omfånget av APU eller lärlingsutbildning, bör utarbetas i nära sam- råd med berörda branschföreträdare. En yrkesexamen kommer därigenom att kunna vara ett grundläggande bevis på att eleven har tillräckliga kunskaper för att kunna anställas på sin första arbetsplats. En yrkesexamen skall inte innebära att eleven har kunskaper som gäller för ett helt yrkesliv. För att utvecklas i yrkeslivet, som anställd eller som småföretagare, ställs krav på en kontinuerlig kompetenshöjning och en förnyelse i yrkeskunnandet. har flera branscher ett särskilt utbildningsavtal inom bransch- området, som reglerar när en lärling eller en nyanställd, som kommer direkt från en utbildning, skall anses som fullärd yrkesman. Införandet av yrkesexamen hindrar inte detta utan kan ses som ett första steg. Hur en färdigutbildning, som ett andra steg, och vidareutbildning i företagen skall se ut är en fråga för branschorganisationerna att ta ansvar för. En färdigutbildning kan leda till ett branschspecifikt yrkeskompe- tensbevis eller certifikat där sådant förekommer. Även genom studier i gymnasial vuxenutbildning bör det vara möjligt att nå en yrkesexamen. Personer yrkesverksamma eller ej som sak- nar en formell yrkesutbildning eller har utländsk yrkesutbildning bör ge- nom studier i komvux kunna komplettera tidigare utbildning med de kur- ser som behövs för en yrkesexamen. Därmed kan de förbättra sina förut- sättningar på arbetsmarknaden. Kärnämnena - hur går det? 1991 om den nya strukturen för gymnasieskolan in- gick beslut om en för alla program gemensam kärna av kunskaper. Kärn- ämnena skall ge eleverna grundläggande förutsättningar att nå gymnasieskolans mål i karaktärsämnena. De skall som del i utbildningen som helhet leda till kunskaper som krävs för arbete inom olika yrkesområden, för fortsatta studier och för samhällslivet i övrigt. Det är först , , som en majoritet av en årskull ungdomar genomgått en hel treårig gymnasieutbildning enligt den nya läroplanen. Denna expansion har givetvis i sig krävt stora ansträngningar. Tillämp- ningen av de nya nationella styrdokumenten och regelverket är nu ett faktum. Den kraftfulla satsningen både på nationell och lokal nivå har gett goda resultat och bekräftat möjligheten att höja kunskapsnivån gene- rellt. över den senaste tioårsperioden har också en allt större andel ungdomar fullföljt en gymnasieutbildning . Den debatt som förts om reformens kritiska punkter har i stor utsträck- ning gällt kärnämnena. I debatten ifrågasätts möjligheten att alla, oavsett specialisering i karaktärsämnena, skall klara studierna. Spannet mellan dem som har goda kunskaper då de börjar gymnasiestudierna och är mo- tiverade för studier i akademiskt inriktade ämnen och övriga elever är stort. I debatten har framförts att det handlar om hur undervisningen läggs upp. Det har framhållits att resultaten i undervisningen i kärnäm- nena till stor del är en fråga om pedagogisk utveckling på den enskilda skolan. Lärare i kärnämnen som planerar undervisningen tillsammans med eleverna och i samverkan med lärare i karaktärsämnena når bättre resultat. Om programmets mål och elevernas förutsättningar är utgångs- punkt för planeringen av undervisningen oavsett ämne fungerar utbildningen bättre. Den statistik över betygssättningen som finns och som hämtats från skolor innan elever fullföljt en hel utbildning visar att den absolut största andelen av eleverna () når godkända resultat i de kärnämneskurser som avslutats. utveck- ling redovisar i sin senaste delrapport, trots att det är vanskligt att göra jämförelser, att andelen lägsta och högsta betyg inte skiljer sig påtagligt mellan nuvarande och tidigare betygssystem. Det finns i båda betygssys- temen en begränsad andel med det lägsta betyget. Enligt en- kät till ett 60-tal skolor var av de satta betygen i tre kärnämneskurser icke godkänd. Det bekymmersamma är, enligt den nu befintliga statistiken och annan rapportering från skolor och lärare, att en oproportionellt stor andel elever i program med yrkesämnen inte god- känts i någon av dessa kärnämneskurser, t.ex. är andelen icke godkänd i matematik och engelska på fordons- och industriprogrammen ca 23 pro- cent. Med den rätt till undervisning och stöd som eleverna har också un- der sitt tredje studieår är det svårt att dra säkra slutsatser om hur det slut- liga resultatet kommer att se ut . Regeringen är medveten om de svårigheter som finns att ge en undervisning i kärnämnena så att alla elever får ett godkänt betyg. Detta gör sig särskilt gällande på vissa pro- gram. Gymnasiereformen innebar en väsentlig nivåhöjning av kunskapsmålen i förhållande till tidigare gymnasieutbildningar. Tillkomsten av bl.a. kärnämnen för alla utbildningar i gymnasieskolan innebar en markant höjning av de utbildningspolitiska ambitionerna. Detta tillsammans med det faktum att gymnasieskolan i praktiken vänder sig till alla ungdomar i en årskurs, innebär att en reformerad gymnasieskola inte kan genomföras utan problem även om reformeringen var och än mer nu är nödvändig. utveckling har diskuterat problematiken och konstaterar att det finns framgångsrika vägar. I många skolor har ett omfattande arbete lagts ned på att utveckla undervisningen. Det är därmed enligt regeringens bedömning rimligt att utgå från att skolorna kommer att välja att anpassa pedagogiken och resurserna, bl.a. med en flexibel användning av undervisningstiden, så att en större andel elever än nu kan fullfölja utbildningen med godkända resultat i kurserna. Ett problem som framhållits har att göra med elevernas bristande för- kunskaper i ämnena då de börjar sin gymnasieutbildning. De elever som tagits emot i den reformerade utbildningen har en grundskole- utbildning enligt läroplanen . I och med att den nya läroplanen för omfattar alla elever i finns krav på skolorna att eleverna skall nå de mål som kursplanerna anger. Den kvali- tetsutveckling av skolan som regeringen förordar i kommande avsnitt bör också kunna bidra till att skapa bättre förutsättningar för gymnasieskolan. Mycket talar för att gymnasieskolan får bättre förutsättningar att genomföra utbildningen så som avsågs i reformen. En utveckling av kärnämnena Den gymnasiala utbildningen måste också fortsättningsvis ha en hög am- bitionsnivå. En fråga som måste lösas är hur en större andel av eleverna bättre kan nå målen i kärnämnena utan att kraven sänks. Utvecklingen av kärnämnena bör därför utgå från den omfattning som i tidigare beslut avsett, dvs. de kunskaper som alla elever behöver för att vara väl rustade för samhällsliv, arbetsliv och som grund för ett livslångt lärande. Kunskaper som till stor del förvärvas inom kärnämnenas ram är att be- trakta som nödvändiga verktyg för kommunikation, för beräkningar, för problemanalys, för att förstå och kunna påverka i demokratiska processer. En förutsättning för att eleverna skall lyckas inhämta de avsedda kunskaperna är att de själva kan konstatera att kunskaperna är viktiga och nödvändiga. En fortsatt utveckling av undervisningen och resultaten i kärnämnena är därför väsentligen en fråga om val av innehåll och arbetsformer på skolorna. Men det är även en fråga om styrinstrumenten, dvs. programmål och kursplaner. Regeringen anser att en omarbetning måste göras av kursplanerna i kärnämnena, så att respektive programs karaktär får större genomslag i den faktiska utbildningen. Detta innebär inte att det skall vara program- specifika kursplaner. Kursplanerna skall däremot tydligare än nu knyta samman ämnesmål med utbildningsmål för programmet. Kursmålen skall öppna för samverkan med karaktärsämnena så att varje programs särart kan framträda i undervisningen. Därmed kan en utveckling som redan pågår på skolorna stödjas. Kursmålen i kärnämnena skall också bättre än kopplas till kursmålen för motsvarande ämnen i . Över- synen skall vidare syfta till att skapa bättre förutsättningar för en under- visning som tar sikte på elevernas behov och intressen, mindre på skolämnets tradition. Kursplanerna skall utformas så att generella kom- petensnivåer och kvaliteter i kunskaper klart framgår, men de skall lämna frihet för lärare och elever att välja innehåll och metod. Detta innebär att undervisningen inte har samma innehåll i alla program men att den ändå ger eleverna likvärdiga kunskaper. Behovet av förändringar gäller särskilt kursplanerna i matematik, svenska och engelska. Det är framför allt i dessa ämnen de baskunskaper inhämtas, som behövs för studierna i karaktärsämnena. Att dessa tre äm- nen är särskilt viktiga har bl.a. markerats genom att det krävs godkända betyg från i matematik, svenska/svenska som andraspråk och engelska för att en elev skall vara behörig till studier på ett nationellt program . Övriga kärnämnen, dvs. samhällskunskap, religionskunskap, naturkun- skap, estetisk verksamhet samt idrott och hälsa, ger eleverna andra vik- tiga medborgerliga kunskaper. Religionskunskap, naturkunskap och este- tisk verksamhet omfattar bara 30 gymnasiepoäng vardera. Kursplanerna anger i förhållande till omfattningen i poäng mycket ambitiösa kun- skapsmål. Korta kurser innebär en onödig splittring och små möjligheter för eleverna att se helheter och samband. Regeringen bedömer att också här krävs en översyn. En utredning bör göras av konsekvenserna för både gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning om den sammanlagda omfattningen i tre av dessa ämnen, dvs. 90 gymnasiepoäng, kan utnyttjas för att studera ett av ämnena. Det blir i så fall ett val mellan religionskun- skap, naturkunskap och estetisk verksamhet. Ämnet historia bör införas som ett ytterligare val. Kärnämnena skulle om en sådan ändring kom till stånd bli svenska eller svenska som andraspråk, engelska, mate- matik, samhällskunskap, idrott och hälsa samt ett valbart ämne. Rege- ringens avsikt är att utforma kärnämnen så att de ger de medborgerliga kunskaper som behövs för framtida samhälls- och yrkesliv. De elever som vill läsa fler ämnen bör kunna välja ytterligare kurser inom ramen för individuellt val. Det individuella programmet Alla ungdomar har rätt till en gymnasieutbildning. Gymnasieskolan skall vara en skola för alla. Målet är att alla ungdomar skall genomgå en fullständig gymnasieutbildning. För att förhindra ut- slagning måste elever som lämnar utan tillräckliga kun- skaper ges tillfälle att i gymnasieskolan inhämta dessa. Det individuella programmet måste bli en god början i gymnasieskolan för dessa elever, så att de senare kan påbörja ett nationellt program. I propositionen Vissa skolfrågor m.m. (prop. 1995/96:206) redovisade regeringen behovet av förändringar av det individuella programmet. Ge- nom riksdagsbeslutet med anledning denna proposition infördes en möj- lighet att erbjuda en viss typ av individuella program, de s.k. preparand- programmen, till grupper av elever. För många invandrarelever, som ny- ligen kommit till och är för gamla för att gå i , har programmet stor betydelse för att inhämta grundskolekunskaper, t.ex. i engelska. Det individuella programmet har efter hand fått allt fler elever och var 1996 det tredje största programmet i den första årskursen . Till- strömningen av sökande till det individuella programmet har dock avtagit . Elever som går på det individuella programmet är mycket nöjda med undervisningen och lärarna. Många elever går vidare till ett nationellt program. Alla elever som har följt ett individuellt program kan få ett bevis över genomgången utbildning, där det framgår vad eleven deltagit i, t.ex. vilka kurser och vilken praktik. För de kurser som också finns på nationella program kan beviset kompletteras med ett dokument som visar betygen på dessa kurser, ett s.k. samlat betygsdokument. Genom gjorda lagändringar kan det individuella programmet nu erbjudas som ett sökalternativ för elever som vill förbereda sig för ett nationellt program, t.ex. genom att inhämta bristande grundskolekun- skaper. Inom ramen för det individuella programmet genomförs en mängd olika utbildningsaktiviteter i kommunerna. Det finns i utbudet också kombina- tioner av repetitionskurser på grundskolenivå och olika slag av praktik. I de flesta fallen rör det sig om miljöpraktik, som inte leder till några egentliga yrkeskunskaper. I enstaka fall ordnas praktiken tillsammans med företag i lärlingsliknande former, dvs. det är inte en sådan lärlings- utbildning som det finns möjlighet att genomföra inom det indivi- duella programmet. Enligt regeringens bedömning behöver det indivi- duella programmet utvecklas kvalitativt för att erbjuda ungdomar en god utbildning som förenar undervisning i vissa grundskolekurser, vissa gymnasiekurser och en yrkesinriktad praktik ett praktikprogram. Syftet med ett praktikprogram är att ge elever som finns på det individuella programmet i utbildnings- och praktikaktiviteter med olika kvalitet ett konstruktivt och praktiskt inriktat alternativ till enbart teo- retiska studier inom programmet. Ett praktikprogram skall främst vara öppet för elever som saknar behörighet till ett nationellt program och därmed inte har möjlighet att gå direkt till en yrkesutbildning på ett na- tionellt program. Det bör vara ett sökbart alternativ från . Eleverna förutsätts tas emot på ett praktikprogram på samma grunder som inom det individuella programmet. Detta innebär exempelvis att en individuell planering skall göras för varje elev. Ett praktikprogram bör till stor del utgöras av en praktik där det yr- kesmässiga lärandet består av att eleven, tillsammans med erfarna arbets- kamrater, i arbetslivet successivt skaffar sig kunskaper. Det praktiska lärandet, som bedöms utgöra i genomsnitt , bör kompletteras med undervisning i skolan. Den bör utöver kompletterande undervisning i ämnen främst bestå av kärnämnena engelska, svenska och matematik och kanske även idrott och hälsa. Om eleven önskar det bör övriga kärnämnen och vissa karaktärs- ämnen kunna erbjudas.