prop · GK0341 · 1997-01-01 00:00:00 — JämO föreslår vidare att begreppet sexuella trakasserier definieras i lagtexten och att arbetsgivarens nuvarande skyldighet enligt 6§ att verka för att inte någon arbetstagare utsätts för sexuella trakasserier eller trakasserier på grund av en anmälan om könsdiskriminering specificeras. Slutligen föreslår JämO att särskilda domförhetsregler tillskapas för AD, i syfte att garantera en jämn könsfördelning bland dem som dömer i mål om könsdiskriminering, och att jämställdhetslagens skadeståndsregler ses över. Regeringen anser att de frågor som JämO tar upp i sina skrivelser är angelägna. Sexuella trakasserier på arbetsplatser kan självfallet inte accepteras. Mycket tyder på att det finns bristande kunskaper på arbetsmarknaden om både innebörden och konsekvenserna av sexuella trakasserier samt om hur de skall motverkas. Detta har tydliggjorts av både JämO och den projektverksamhet som bedrivits med stöd från anslaget UO14C2.Särskilda jämställdhetsåtgärder och som finns beskriven i ett magasin om sexuella trakasserier, utgivet av . Mot denna bakgrund anser regeringen i likhet med JämO att det finns starka skäl att se över reglerna om sexuella trakasserier. Regeringen kommer därför att inleda ett sådant arbete . I sammanhanget bör det även nämnas att i sitt slut- betänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) föreslog att frågan om sexuella trakasserier bör ses över. Regeringen ser även allvarligt på det faktum att de generella löneskillnaderna mellan kvinnor och män tycks öka på vissa områden samt att osakliga löneskillnader mellan könen förekommer. Lönediskriminering som beror på kön måste bekämpas med alla medel. Den viktiga roll som både arbetsmarknadens parter och JämO spelar i detta arbete kan inte nog understrykas. Regeringen har vid ett flertal tillfällen tagit upp frågor om löneskillnader mellan könen med parterna och deklarerat sin avsikt att noga följa det arbete som bedrivs på området. Det är vidare angeläget att frågor om lönediskriminering prövas i domstol och regeringen välkomnar därför JämO:s insatser för att få till stånd sådana prövningar. måste det konstateras att de två fall som avgjorts i AD inte ger tillräcklig vägledning i fråga om räckvidden av lönediskrimineringsförbudet. Inte heller i fråga om den nya lagen i övrigt och de lagändringar som trädde 1994 finns det tillräckligt underlag att kunna bedöma räckvidden. Det är således, enligt regeringens uppfattning, ännu för tidigt att med säkerhet kunna uttala sig om gränserna för rättstillämpningen. När det gäller frågan om lagens diskrimineringsförbud bör göras tillämpligt även i fall då det saknas jämförelseperson av motsatt kön, anser regeringen att det finns skäl att avvakta den fortsatta rättsutvecklingen i frågan. Någon lagändring bör därför inte nu aktualiseras. budgetproposition har regeringen föreslagit en avsevärd ökning av anslaget till JämO. Det innebär den största ökningen sedan tillkomsten av myn- digheten . Bakgrunden är det stora behov som finns av att intensifiera arbetet med de frågor som jämställdhetslagen reglerar, t.ex. frågor om lönediskriminering och arbetsgivares skyldighet att kartlägga löneskillnader på arbetsplatser med minst tio anställda. De föreslagna ökade resurserna är avsedda att underlätta ombudsmannens arbete med stöd, råd och information om lagens regler samt att frigöra resurser för arbetet med anmälningar om könsdiskriminering. JämO har föreslagit omfattande ändringar i jämställdhetslagen. Regeringen anser emellertid att JämO genom det stora resurstillskott som föreslagits får ökade möjligheter att driva frågor om t.ex. lönediskriminering, både rättsligt och i övrigt. Återkommande ändringar av lagstiftningen måste, enligt regeringens uppfattning, vägas mot behovet av att reglerna får verka och bli kända hos de aktörer som skall följa och tillämpa dem. JämO har en viktig uppgift härvidlag. När det gäller JämO:s önskemål om möjlighet att föra grupptalan i jäm- ställdhetsmål kan erinras om det arbete som bedrivits av . I utredningens slutbetänkande Grupprättegång (SOU 1994:151) föreslås bl.a. att grupprättegång skall kunna föras i Arbetsdomstolen enligt jämställdhetslagen. Utredningens förslag bereds inom . I samband med att regeringen tar ställning till förslagen kommer även jämställdhetslagens skadeståndsregler att ses över i den mån så erfordras. Regeringen anser det angeläget med en jämn könsfördelning i Arbetsdomstolen liksom i övriga domstolar och i andra samhällsorgan. Andelen kvinnor i AD har ökat väsentligt . var av domstolens ledamöter och ersättare kvinnor, varav andelen kvinnor bland ämbetsledamöterna (ordförande, vice ordförande och s.k. tredje man) var och andelen kvinnor bland dem som sammantaget utses av parterna var . Arbetet med att åstadkomma en ökad kvinnorepresentation på det statliga området sker bl.a. genom målformulering samt särskilda rutiner inom . Dessa frågor beskrivs närmare i avsnittet II.1. Regeringen kommer att ägna ökad uppmärksamhet åt AD:s sammansättning vad avser kvinnor och män. Parternas beredvillighet att hörsamma regeringens önskemål om ökad kvinnorepresentation är då av största betydelse. Regeringen är dock inte beredd att tillskapa särskilda regler för AD i denna fråga. Sammanfattningsvis kommer regeringen att se över jämställdhetslagens regler om sexuella trakasserier och trakasserier, liksom vid behov reglerna om skadestånd. Regeringen bereder frågan om grupptalan. JämO, vars verksamhet är omistlig i jämställdhetsarbetet, föreslås få väsentligt ökade resurser att användas bl.a. i kampen mot lönediskriminering på grund av kön. Mot denna bakgrund är regeringen inte beredd att nu vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av JämO:s skrivelser. JämO:s arbetsmängd har ökat betydligt . Det beror främst på tillkomsten av den nya jämställdhetslagen samt de lagändringar som trädde i kraft , varigenom t.ex. myndighetens tillsynsansvar när det gäller lagens regler om aktiva åtgärder, inklusive krav på upprättandet av årliga jämställdhetsplaner, utvidgades till att omfatta hela arbetsmarknaden. JämO:s ärendemängd ökade markant mellan verksamhetsåren 1993/94 och 1995/96. Anmälningarna om könsdiskriminering ökade exempelvis från 106 till 298, främst beroende ett stigande antal fall av påstådd lönediskriminering. ökade antalet ärenden om aktiva åtgärder från 386 till 556, delvis på grund av att JämO initierade ett större antal granskningar av jämställdhetsplaner. /95 uppkom en topp när det gäller antalet anmälda fall av könsdiskriminering, framförallt beroende på att elva gruppanmälningar om lönediskriminering lämnades in vilka omfattade ett stort antal enskilda anmälningar. Som redovisats ovan har JämO under 1994-1996 drivit två fall om påstådd lönediskriminering i Arbetsdomstolen. har behandlat tre ärenden då arbetsgivare på begäran av JämO vägrat att lämna in planer för sitt jämställdhetsarbete. I samtliga tre fall har berörd arbetsgivare efter föreläggande om vite lämnat in en jämställdhetsplan. Inom området för arbetsgivares skyldighet att vidta aktiva åtgärder har JämO lagt ner stora resurser för att begära in, granska och lämna stöd när det gäller upprättandet av jämställdhetsplaner. /95 begärdes t.ex. planer in från 57 arbetstagar- och 17 arbetsgivarorganisationer, samt från riksdagspartierna. /96 begärdes planer in från arbetsgivare inom de tio största koncernerna, mediabranschen, departementen och rättsväsendet. En satsning riktade sig till 150 företag i . JämO:s arbete på detta område har, enligt myndighetens egen bedömning, lett till en kvalitativ förbättring av jämställdhetsplanerna från berörda arbetsgivare. Tidningen upplaga har ökat kontinuerligt och ligger på 25 000 - 30 000 exemplar. Knappa ekonomiska resurser har dock gjort att man har tvingats dra ner utgivningen av tidningen från sex till fyra nummer . Vidare har en mängd rapporter och andra trycksaker utarbetats och distribuerats, bl.a. handböcker om lönediskriminering, arbetsvärdering respektive aktiva åtgärder. I regleringsbreven för JämO för budgetåren 1994/95 och 1995/96 anges som ett prioriterat verksamhetsmål att myndigheten aktivt skall verka för att öka kännedomen hos arbetsgivare och arbetstagare om jämställdhetslagens krav, särskilt de lagändringar som trädde i kraft . JämO skall vidare öka insatserna i fråga om tillsyn och uppföljning av om arbetsgivare uppfyller lagens krav på aktiva åtgärder och upprättande av jämställdhetsplan. Dessutom skall lönefrågor och frågor om sexuella trakasserier prioriteras. JämO:s resultatredovisning visar, som redovisas i budgetpropositionen för , att resurserna har varit otillräckliga för att möta de ökade krav som ställts på myndigheten, beroende på att dess tillsynsansvar har utökats till att omfatta hela arbetsmarknaden i fråga om arbetsgivares skyldigheter att vidta aktiva jämställdhetsåtgärder och upprätta årliga jämställdhetsplaner. Bristen på resurser har bl.a. gjort att JämO i flera fall har begärt förlängda preskriptionstider. På grund av bristande resurser har JämO, enligt sin årsredovisning, inte heller kunnat möta den ökade efterfrågan på information och medverkan i utbildnings- och konferensverksamhet. Regeringen har därför i budgetpropositionen föreslagit en ökning med av JämO:s budget. Förslaget om ökade anslag skall ses som ett uttryck för den vikt som regeringen fäster vid myndighetens arbete och det behov som finns när det gäller att intensifiera insatserna till stöd för respektive för tillsyn av arbetsgivares skyldigheter enligt lagen. 5 Arbetsmarknads- och arbetslivspolitik Ett väl fungerande välfärdssamhälle som tar tillvara både kvinnors och mäns vilja att arbeta och utvecklas är en god grund för tillväxt. Rättvis fördelning av tillväxt och välfärd bygger i hög grad på en jämn fördelning av löneinkom- ster, som i sin tur möjliggörs av en hög och jämn sysselsättning. Det är mot den bakgrunden som regeringen inom arbetsmarknads-, arbetslivs- och den ekonomiska politiken prioriterar åtgärder för att bekämpa arbetslösheten, öka sysselsättningen för både kvinnor och män och verka för en väl fungerande lönebildning. En hörnsten i regeringens jämställdhetspolitik är kvinnors och mäns lika möjligheter till ekonomiskt oberoende och försörjning genom eget arbete. Utvecklingen på arbetsmarknaden har därför stor betydelse för jämställdheten mellan kvinnor och män. Trots att andelen kvinnor i arbetskraften är i stort sett lika stor som andelen män har kvinnor i genomsnitt alltjämt en svagare ställning än män på arbetsmarknaden. Därför är åtgärder för att stärka kvinnors ställning och förbättra deras villkor i arbetslivet en viktig jämställdhetspolitisk fråga. Utvecklingen på arbetsmarknaden under 1970- och 1980- talen har tillsammans med en aktiv familjepolitik och utbyggnaden av barnomsorgen bidragit till att kvinnor förvärvsarbetar i allt större utsträckning. fanns i stort sett lika många kvinnor som män i arbetskraften. har arbetskraftstalen sjunkit för både kvinnor och män och var för kvinnor och för män. Arbetslösheten har ökat för både kvinnor och män. Kvinnor arbetar oftare deltid än män vilket påverkar inkomstens storlek och därmed möjligheten att kunna försörja sig. av kvinnorna och av männen arbetar deltid. Skillnaderna i antalet timmar i förvärvsarbete mellan kvinnor och män hänger samman med fördelningen av hemarbetet. Av SCB:s tidsanvändningsstudie /91 framgår att kvinnor i genomsnitt ägnar och män åt hemarbete. Mödrar till barn hemarbetar mest. Bland män förvärvsarbetar fäder till barn mest och bland kvinnor förvärvsarbetar mödrar till barn i skolåldern mest. Minst skillnader i tidsanvändning visar kvinnor och män i åldern utan barn. har dock kvinnor i flera avseenden stärkt sin ställning på arbetsmarknaden. Fler kvinnor finns i arbetskraften. Andelen heltidsarbetande kvinnor i åldern har ökat från till . Vidare har småbarnsmödrar ökat sina faktiskt arbetade timmar och kvinnor utanför arbetskraften ser sig i minskad utsträckning som hemarbetande. De betraktar sig i större utsträckning än män som studerande eller arbetssökande. Genom att kvinnor har ökat sin tid i förvärvsarbete har också deras inkomster ökat. Fler kvinnor är ekonomiskt obeoroende av någon annan för sin försörjning. En studie (Nermo, 1994) visar bl.a. att av kvinnorna var helt beroende av en man för sin försörjning . hade andelen sjunkit till . Lönen är den viktigaste inkomstkällan för såväl kvinnor som män. Enligt SCB:s inkomststatistik har den genomsnittliga arbetsinkomsten för helårs- och heltidsanställda kvinnor priser ökat från 1988 till dvs. För männen är motsvarande siffror respektive , en ökning . Relationen mellan kvinnors och mäns genomsnittliga arbetsinkomst har varit i stort sett oförändrad (kvinnors genomsnittliga arbetsinkomst är av mäns). Män har haft högre arbetslöshet än kvinnor. Kon- junkturnedgången drabbade främst industri- och byggsektorn, som domineras av män. Det innebar att arbetslösheten bland män ökade kraftigt . Minskningen av sysselsättningen i offentlig sektor var störst , vilket i första hand drabbade kvinnor. vände utvecklingen inom det privata näringslivet och sysselsättningen ökade igen. Detta fick till följd att männens arbetslöshet minskade medan kvinnornas fortsatte att öka. Kvinnornas arbetslöshet har dock inte ökat så kraftigt att den överstiger männens. De utomnordiska medborgarna har en svår situation på arbetsmarknaden. Arbetskraftsdeltagandet för kvinnor med utländsk bakgrund har sjunkit kraftigt . Både bland kvinnor och män har de lågutbildade drabbats hårdast av arbetslösheten. I takt med att kompetenskraven höjs i arbetslivet får arbetstagare med de kortaste utbildningarna allt svårare att behålla sina anställningar. De som blivit arbetslösa har också allt svårare att komma tillbaka i arbete. finns det tecken som tyder på att grundskoleutbildade kvinnor har större problem att hävda sig på arbetsmarknaden än män med motsvarande utbildning. Stora besparingskrav och neddragning av verksamheten i den offentliga sektorn spelar särskilt stor roll för kvinnors situation på arbetsmarknaden. Den kommunala sektorn (kommuner och landsting) sysselsatte drygt 1 miljon personer, varav kvinnor utgjorde och män . minskade sysselsättningen, i , med ca 97 000 personer, varav kvinnorna svarade för och männen för . Drygt 230 000 var anställda i den statliga sektorn . Av dem var kvinnor och män . I den statliga sektorn minskade antalet anställda med 155 000 . Relativt sett står männen för en större del av minskningen men skillnaden är liten, var kvinnor och var män. med att arbetslösheten ökat har också otrygga former av anställningar ökat. Det gäller t.ex. tidsbegränsade anställningar, där kvinnor är överrepresenterade. var det av alla anställda kvinnor, , som hade någon form av tidsbegränsad anställning. Motsvarande siffra för män var . Deltidsarbetslösheten har också ökat , något som drabbar kvinnor i högre utsträckning än män. När andelen som arbetade mindre än de skulle vilja låg som lägst bland kvinnorna, , var den av det totala antalet anställda kvinnor i åldern . hade andelen ökat till . Bland män i samma ålder ökade andelen från år . har deltidsarbetslösheten börjat sjunka. har en mycket könsuppdelad arbetsmarknad. Uppdelningen förekommer på minst tre plan. Det första kan sägas vara uppdelningen mellan hushållsarbete och marknadsarbete, det andra mellan olika arbetsområden, kvinnor finns t.ex. i högre grad än män inom områden som barnomsorg och vård medan män dominerar i tekniska yrken. Det tredje planet av könsuppdelningen rör olika villkor inom yrken, t.ex. i fråga om löner och positioner. Den könsuppdelade arbetsmarknaden hämmar rörligheten på arbetsmarknaden och bidrar till lägre sysselsättning. Regeringen anser därför att åtgärder för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden också fortsättningsvis kommer att vara nödvändiga inom arbetsmarknadspolitiken. Bland annat har utbildning och kompetenshöjning stor betydelse för att bryta könsuppdelningen och minska arbetslösheten. Vid konjunkturförändringar måste hela arbetskraften - dvs. både kvinnor och män - kunna vara med och konkurrera om de nya jobben. Förnyelsen av arbetslivet och det aktiva arbetsmiljöarbetet är en nödvändig del av arbetet med att öka tillväxten och skapa nya jobb. Arbetets organisation och utformning har stor betydelse för kvinnors och mäns hälsa och kraven på forskningsinsatser inom detta område ökar. Det är viktigt att ett jämställdhetsperspektiv beaktas från början då en ny arbetsorganisation införs och att interna utvecklingsmöjligheter skapas i arbetsorganisationen så att kvinnors och mäns kompetens kan utnyttjas fullt ut. Här har också arbetsmarknadens parter ett stort ansvar. Regeringens viktigaste uppgift är att halvera den öppna arbetslösheten. I det arbetet kommer regeringen att beakta de olika villkor som råder för kvinnor och män på och utanför arbetsmarknaden. ökar kvinnors arbetslöshet mer än mäns och det är inom de traditionellt manliga arbetsområdena som tillväxten är störst. Detta kräver särskilda åtgärder för att stärka kvinnornas situation. I det följande redogörs för de åtgärder regeringen vidtagit för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden och stärka kvinnornas situation på arbetsmarknaden samt de förslag som beslutat om med anledning av regeringens sysselsättningsproposition (prop. 1995/96:222, bet. 1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307). Åtgärderna redovisas under rubrikerna Arbetsmarknadsfrågor, Lönefrågor och Arbetslivsfrågor. För att motverka den ökade arbetslösheten har regeringen kraftigt ökat anslagen till arbetsmarknadspolitiken . De centrala myndigheterna och länsstyrelserna har bl.a. uppgiften att inom sina respektive myndighetsområden anvisa åtgärder eller fördela medlen på ett sådant sätt att det bidrar till större smidighet på arbetsmarknaden, förbättrar arbetsmiljön, ger bättre villkor för kvinnor och män på arbetsmarknaden och ekonomiskt skydd vid arbetslöshet eller sjukdom. För , som omfattar (), länsarbetsnämnderna, , arbetslivstjänster och de lokala arbetsförmedlingarna, har regeringen i 1995/regleringsbrev slagit fast att den arbetsmarknadspolitiska verksamheten skall genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv. Ett av verkets övergripande mål är att jämställdheten på arbetsmarknaden skall öka. Genom väglednings-, utbildnings- och informationsinsatser som riktas till både arbetssökande och arbetsgivare skall kvinnor och män ges större möjligheter till ett vidgat yrkesval. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall också i högre grad än tidigare utnyttjas för att främja jämställdhet på arbetmarknaden. Vidare anges i regleringsbrevet att arbetsförmedlingen skall intensifiera sina ansträngningar för att motverka deltidsarbetslösheten. För att regeringen fortlöpande skall kunna följa utvecklingen när det gäller sysselsättningen för kvinnor respektive män har regeringen föreskrivit att AMS i den kvartalsvisa rapporteringen till skall redovisa statistik över verksamhetens resultat uppdelad på kvinnor och män. Regeringen prioriterar insatser för att bryta den könsuppdelade arbets- marknaden. /95 tilldelades AMS och för /för projektverksamhet som syftar till att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden samt för utbildning av den egna personalen i jämställdhetsfrågor. Aktiviteterna inom projekten har varierat men vissa inslag har varit vanligt förekommande, såsom t.ex. vägledningsinsatser särskilt riktade till arbetslösa kvinnor och deras behov av stöd, mentorprogram, studiebesök samt utbildningsinsatser i bl.a data och ekonomi för kvinnor. Ett 15-tal projekt har haft som mål att hjälpa kvinnor att starta eget och ett 10-tal projekt har avsett insatser som direkt har syftat till att underlätta för kvinnor att göra inbrytningar på manligt dominerade arbetsplatser. Ett 15-tal projekt har riktat sig enbart till män och några projekt till invandrarkvinnor. Ungefär 200 projekt har beviljats medel för tiden fram till . AMS kommer att presentera en kvalitativ uppföljning av de s.k. brytprojekt som genomförts under budgetåren 1993/94, 1994/95 och 1995/96. Denna uppföljning kommer även att redovisa erfarenheterna från det utvecklingsprogram som bedrivits och där två deltagare från varje län deltagit. Inom ramen brytprojekt avser AMS att ge i uppdrag att ur ett genusperspektiv analysera hur det nya sysselsättningsläget på arbetsmarknaden fungerar och vilken roll arbetsförmedlingen kan spela. Regeringen anser det vara av stor vikt att AMS fortsätter att utveckla metoder för att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden. Kvinnors och mäns studie- och yrkesval måste breddas för att öka möjligheterna till sysselsättning. Regeringen har därför budgetproposition (prop. 1996/97:1 utg.omr. 14 avsnitt 3) föreslagit att skall avsättas för fortsatt verksamhet med brytprojekt under . Utbildningsinsatser spelar en stor roll i ambitionen att bryta den könsuppdelade arbetsmarknaden och öka sysselsättningen. För att öka kompetensen inom naturvetenskap och teknik infördes ett särskilt studiearvode, N/T- arvodet, för studier vid högskola och universitet. För tillträde till dessa särskilda utbildningsplatser krävs yrkeserfarenhet och en ålder på lägst och högst . Regeringen anser det särskilt angeläget att ansträngningar görs för att rekrytera kvinnor till dessa utbildningar eftersom andelen kvinnor inom de sektorer av arbetsmarknaden som anknyter till naturvetenskap och teknik är mycket låg. I förordningen (1995:819) om vissa naturvetenskapliga och tekniska högskoleutbildningar med särskilt vuxenstudiestöd föreskrivs att vid i övrigt likvärdiga meriter skall urval till utbildningarna ske med hänsyn till kön, om ett kön är underrepresenterat inom utbildningen. Regeringen har givit i uppdrag att följa upp denna satsning som skall pågå . Datorteken kan bidra till att kvinnors intresse för yrken inom den tekniska sektorn ökar. Datortek är en form av arbetsmarknadsutbildning som var avsedd för arbetslösa ungdomar . är datorteken öppna även för dem som fyllt 25. Deltagarna ges datorutbildning och de får arbeta med bl.a. arbetsmarknadsinriktade projekt och jobbsökaraktiviteter. För många av dem som blivit arbetslösa i samband med strukturförändringar inom den offentliga sektorn kan nya möjligheter ges via datorteken. har fördelningen mellan kvinnor och män varit jämn bland deltagarna och det är viktigt att denna jämna könsfördelning behålls. För att motverka arbetslöshet och underlätta omställningen i den offentliga sektorn medverkade den dåvarande regeringen till möjligheten att inrätta de s.k. kommunavtalen . Avtalen kan träffas mellan länsarbetsnämnderna och kommuner och landsting. De innebär att kommuner respektive landsting förbinder sig att satsa på utbildning istället för att säga upp fast anställd personal. Länsarbetsnämnderna å sin sida kan via åtgärdsmedel lämna bidrag till kostnader för utbildning av fast anställd personal för att förhindra uppsägning. Medlen har i första hand riktats till undersköterskor och vårdbiträden. Möjlighet att träffa s.k. kommunavtal finns t.o.m. utgången av . vid företagsekonomiska institutionen vid har fått uppdraget att utvärdera utfallet av dessa avtal. En rapport beräknas vara klar /97. Kommuner och landsting har även i stor utsträckning använt sig av systemet med utbildningvikariat - som är en arbetsmarknadspolitisk åtgärd för kompetensutveckling av anställda. har arbetslösa fått en möjlighet att arbeta som vikarier för de som deltagit i utbildning/kompetensutveckling. Under /95 var av alla vikarier kvinnor. tillsattes en utredning (A 1995:13, dir. 1995:119) för att göra en kartläggning av situationen för kvinnor och män på arbetsmarknaden , särskilt vad avser sysselsättning. Utredningen hade inte uppgiften att lägga förslag till regeringen, syftet var främst att belysa konsekvenser av neddragningar inom kvinnodominerade yrkesområden på arbetsmarknaden. Slutbetänkandet Hälften vore nog - om kvinnor och män arbetsmarknad (SOU 1996:56) presenterades .