prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Om det vid den årliga debiteringen av slutlig skatt uppkommer ett underskott på skattekontot skall ett belopp motsvarande underskottet till den del det beror på att den slutliga skatten överstiger summan av sådan preliminär skatt och andra belopp som skall tillgodoräknas enligt 11 kap. 14 § betalas senast vid den förfallodag som infaller närmast efter det att har förflutit från beslutsdagen. Detta följer av 16 kap. 6 § första stycket. Paragrafen blir tillämplig även när den skattskyldige lämnat in en skattedeklaration med överskjutande ingående mervärdesskatt. En förutsättning är emellertid att deklarationen innehåller redovisning även för avdragen skatt och arbetsgivaravgifter för närmast föregående redovisningsperiod samt att oredovisad skatt för tidigare perioder redovisas enligt bestämmelserna i 10 kap. 20 §. Av andra stycket framgår att en avstämning skall göras också om den skattskyldige begär det om inte särskilda skäl talar emot det. En begäran om avstämning från den skattskyldige skall normalt bifallas. Om en skattskyldig begär upprepad avstämning i en sådan omfattning att de begärda avstämningarna inte kan antas ha någon väsentlig betydelse för honom bör särskilda skäl anses finnas för skattemyndigheten att avslå hans begäran. Tredje stycket, i vilket det anges när den årliga avstämningen skall göras, har lagts till efter föredragningen i Lagrådet. Texten har utformats med hänsyn till det tillägg som gjorts i 5 § tredje stycket om när registrering skall ske. Preliminär skatt och skattsedel på sådan skatt I kapitlet har på Lagrådets inrådan tagits in tre nya paragrafer, 3-5 §§. Dessutom har 10 § i det remitterade förslaget ersatts med två paragrafer. Detta medför att 3-12 §§ i det remitterade förslaget nu motsvaras av 6- 16 §§. Skyldighet att betala preliminär skatt I skattebetalningslagen har i förhållande till uppbördslagen en redaktionell ändring gjorts som innebär att den skattskyldige inte ges någon uttrycklig skyldighet att betala A-skatt utan endast en skyldighet att vidkännas avdrag från ersättning för arbete, ränta och utdelning för betalning av sådan skatt. Däremot skall arbetsgivaren alltjämt vara skyldig att göra skatteavdrag för betalning av den A-skatt som belöper på arbetstagarens ersättning för arbete. Detsamma gäller den som betalar ut ränta eller utdelning. Detta nya synsätt, vars syfte är att så långt möjligt samordna reglerna för uppbörd av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter och därmed förenkla såväl förfarandet som lagtexten, har föranlett redaktionella ändringar i flera av de paragrafer som flyttats över från uppbördslagen. Detta gäller bl.a. 4 kap. 1 § skattebetalningslagen. 1 § I paragrafen finns huvudregeln om uttag av preliminär skatt. Den utgör grunden för lagens övriga regler i 6Ä8 kap. om uttag av sådan skatt. Utgångspunkten vid all beräkning av preliminär skatt skall alltså vara att den så nära som möjligt skall motsvara den slutliga skatten i den betydelse detta begrepp har enligt definitionen i 11 kap. 9 §. En motsvarande regel finns nu i 3 § 1 mom. första stycket UBL. I den bestämmelsen föreskrivs emellertid att det är den skattskyldige som skall betala den preliminära skatten. Där sägs också att den slutliga skatten vid tillämpningen av paragrafen skall justeras på visst sätt. Några motsvarande bestämmelser behövs inte i skattebetalningslagen, eftersom den slutliga skatten inte längre omfattar särskilda avgifter (se 11 kap. 10 §). I förhållande till utredningens förslag har endast ändringar av redaktionell natur gjorts. 2 § I paragrafen anges hur den preliminära skatten skall betalas. Det kan ske på i huvudsak två olika sätt. Det ena är genom att den skattskyldiges arbetsgivare gör ett skatteavdrag vid utbetalning av lön och betalar in det innehållna beloppet till skattemyndigheten. Detsamma gäller den som betalar ut ränta eller utdelning. Den preliminära skatten kallas då A-skatt. Det andra sättet är att den skattskyldige själv betalar in skatten till skattemyndigheten efter särskild debitering. Sådan preliminär skatt före- kommer i två olika former; F-skatt och särskild A-skatt. Motsvarande bestämmelser finns i 3 § 1 mom. andra stycket UBL. Även inom det nya systemet kommer den skattskyldige att ha möjlighet att själv beräkna ett preliminärskattebelopp och betala in detta till skattemyndigheten i form av en fyllnadsinbetalning. Det är emellertid inte säkert att beloppet kommer att räknas av just mot den slutliga skatten för det löpande inkomståret. Detta hänger samman med konstruktionen av skattekontosystemet. Har den skattskyldiges konto debiterats en skatt eller avgift som kvarstår obetald och det därigenom uppkommit ett underskott på kontot kommer fyllnadsinbetalningen att i första hand räknas av mot underskottet. Någon särskild bestämmelse om fyllnadsinbetalning av preliminär skatt har mot den nu angivna bakgrunden inte tagits in i förevarande paragraf. Om den skattskyldige vill göra en fyllnadsinbetalning för att undvika att debiteras ränta på ett underskott på skattekontot som uppkommit på grund av att kontot debiterats den slutliga skatten för inkomståret måste betal- ningen göras så att den har bokförts på skattemyndighetens särskilda konto året efter inkomståret (se 19 kap. 4 och 5 §§). 3 § Bestämmelsen har i förtydligande syfte införts på inrådan av Lagrådet. 4 § I första meningen anges vem som skall betala F-skatt. Motsvarande bestämmelse finns nu i 3 § 3 mom. första stycket UBL. Bestämmelsen, som motsvarar 6 kap. 1 § första stycket i utredningens förslag, har på inrådan av Lagrådet flyttats till den nu aktuella paragrafen som även i övrigt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 5 § I paragrafen anges vem som skall betala särskild A-skatt. Sådan preliminär skatt skall ses som ett komplement till den A-skatt som kan komma att betalas genom skatteavdrag. Det har överlåtits till skattemyndigheten att bestämma när särskild A- skatt skall betalas. Ett villkor är emellertid att debiteringen av sådan skatt kan antas medföra en bättre överensstämmelse mellan den preliminära och den beräknade slutliga skatten för inkomståret. I huvudsak motsvarande bestämmelser finns nu i 3 § 4 mom. UBL. Eftersom en A-skattsedel skall utfärdas för den skattskyldige endast efter särskild begäran (se 4 kap. 16 §), är en förutsättning för skattemyndighetens möjlighet att debitera särskild A-skatt inte längre att den skattskyldige har tilldelats en A-skattsedel utan att den skattskyldige inte har en F-skattsedel. Om en skattskyldig som bedriver näringsverksamhet har fått sin F-skattsedel återkallad bör skattemyndigheten rutinmässigt undersöka om den bör debitera särskild A-skatt i stället för F-skatt. En debitering av särskild A-skatt bör också ske, om det inte finns särskilda skäl som talar emot det, när en skattskyldig utan F-skattsedel regelmässigt debiteras en slutlig skatt som inte endast obetydligt överstiger den preliminära skatten. Om den skattskyldige har en arbetsgivare som kan göra skatteavdrag bör emellertid skattemyndigheten i första hand fatta ett beslut om särskild beräkningsgrund för sådant avdrag. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 7 kap. 1 § i utredningens förslag, har på inrådan av Lagrådet flyttats till sin nuvarande plats. Den har också utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skattsedel på preliminär skatt 6 § I paragrafen anges att skattemyndigheten skall utfärda skattsedlar på preliminär skatt för varje inkomstår. Av redaktionella skäl anges också att det skall finnas två olika slag av sådana skattsedlar och hur de benämns. Under vilka förutsättningar de olika skattsedlarna skall utfärdas anges i de följande paragraferna. Skattsedel på preliminär skatt skall utfärdas av den skattemyndighet som har att fatta beslut rörande den skattskyldige. Bestämmelser om detta finns i 2 kap. 1Ä3 §§. Några särskilda bestämmelser som gäller just beslut om skattsedlar som den som finns i 34 § UBL har därför inte ansetts nödvändiga. 7 § I paragrafen anges förutsättningarna för att någon skall tilldelas en F-skattsedel efter särskild ansökan. De är dels att sökanden bedriver eller kan antas komma att bedriva näringsverksamhet här i landet, dels att bestämmelserna i 8, 10 eller 11 § inte är tillämpliga. Bestämmelserna i paragrafen ersätter 33 b § första och fjärde styckena UBL. Den nya paragrafen innebär att även den som inte är skattskyldig i men bedriver eller kan antas komma att bedriva näringsverksamhet här i landet har rätt att få en F-skattsedel under samma förutsättningar som gäller för den som är skattskyldig här. Bestämmelsernas syfte är att underlätta för utländska fysiska och juridiska personer att bedriva näringsverksamhet här i landet. Att den som inte är skattskyldig här i landet men som har tilldelats en F- skattsedel enligt den nu aktuella paragrafen likställs med en skattskyldig anges i 1 kap. 4 § tredje stycket 3. I förhållande till utredningens förslag har endast redaktionella ändringar gjorts. Vad som avses med näringsverksamhet framgår av definitionen 1 kap. 6 §. 8 § Den som vid utgången av ett inkomstår har en F-skattsedel skall auto- matiskt få en sådan skattsedel även för det efterföljande inkomståret. Bestämmelser om detta finns i denna paragraf. Den gäller såväl fysiska som juridiska personer inklusive handelsbolag och, på grund av 1 kap. 5 §, även europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Paragrafen ersätter 33 c § första stycket UBL. 9 § I paragrafen anges att en F-skattsedel får utfärdas under visst villkor. Den ersätter 33 b § andra stycket UBL. Någon motsvarighet till 33 b § tredje stycket UBL om att kända arbetsgivare skall underrättas har inte tagits med i lagen. Av praktiska skäl bör det överlåtas till skattemyndigheten att bedöma vilka arbetsgivare som skall underrättas inom ramen för eventuella direktiv från sida. I förhållande till utredningens förslag har endast redaktionella ändringar gjorts. 10 § Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser för delägare i handelsbolag. Den motsvarar 33 b § fjärde stycket andra meningen UBL. Den nu aktuella paragrafen gäller på grund av 1 kap. 5 § även i fråga europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Av kommentaren till 1 kap. 5 § framgår att såväl handelsbolag som europeiska ekonomiska intressegrupperingar måste vara registrerade hos för att vara sådana rättssubjekt. 11 § I paragrafen anges vissa hinder mot att en F-skattsedel utfärdas. Paragrafen ersätter 33 c § andraÄfjärde styckena UBL. Skattemyn- dighetens möjligheter att vägra att utfärda en F-skattsedel har emellertid i första stycket utvidgats till att även avse det fallet att den skattskyldige fått sin F-skattsedel återkallad enligt de nya bestämmelserna i 13 § 8. En F-skattsedel får sålunda i regel inte utfärdas för en företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett handelsbolag som har fått sin F-skattsedel återkallad på grund av att det fanns förutsättningar att återkalla företagets eller bolagets F-skattsedel på grund av ett förhållande som kunde hänföras till företagsledaren. Företagets eller bolagets F-skattsedel behöver sålunda inte ha återkallats. Enligt andra stycket, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, gäller en tvåårig karenstid även om företagsledaren inte har haft någon F- skattsedel, men skulle ha fått en sådan återkallad på grund av förhållande som avses i 13 § 8. Tvåårsperioden räknas i dessa fall från det att företaget eller bolaget fått sin F-skattsedel återkallad eller, utan att så har skett, försatts i konkurs. I tredje stycket anges att en F-skattsedel får utfärdas trots vad som sägs i första och andra styckena om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen motsvarar 33 c § fjärde stycket UBL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Om exempelvis den skattskyldige försummat att betala skatter eller avgifter skall den skattskyldige ändå kunna få en F-skattsedel om orsaken till betalningsförsummelsen är tillfälliga likviditetsproblem på grund av omständigheter som han inte kunnat råda över. För att en F-skattsedel skall kunna utfärdas i ett sådant fall krävs dock att skattemyndigheten bedömer att den skattskyldige kan reda ut sina betalningsproblem samt att han också kan bedömas vilja göra rätt för sig. I förhållande till utredningens förslag har redaktionella ändringar gjorts. 12 § I paragrafen anges att den som har fått en F-skattsedel också skall få ett F- skattebevis. Motsvarande bestämmelser finns nu i 33 d § första stycket UBL. Att bestämmelserna om F-skattebevis till skillnad från bestämmelserna om bevis om registrering av den som är arbetsgivare eller är skyldig att betala mervärdesskatt, har getts lagform beror på att särskilda rättsverkningar har knutits till innehavet av en F-skattsedel (se t.ex. 5 kap. 5 §). I förhållande till utredningsförslaget har, efter förebild i 9 §, tillagts att villkor enligt 9 § skall framgå av F-skattebeviset. Att det kan vara lämpligt att i F-skattebeviset även ta in uppgift om huruvida innehavaren är registrerad som mervärdesskattskyldig har sagts redan i kommentaren till 3 kap. 2 §. Bestämmelser om när en F-skattsedel med F-skattebevis skall sändas ut till den skattskyldige bör meddelas i form av verkställighetsföreskrifter. 13 § I paragrafen anges när en F-skattsedel skall återkallas. Den ersätter 38 a § UBL. Förutom några redaktionella ändringar har i punkt 2 lagts till orden ''''''''här i landet''''''''. Syftet med tillägget är att göra det möjligt att återkalla en F- skattsedel från en utländsk näringsidkare, som inte är skattskyldig i men som enligt den föreslagna 7 § ändå skall ha rätt att få en F-skattsedel, om han upphör med att bedriva näringsverksamhet här i landet. Ändringen i punkt 4 innebär att bestämmelserna har skärpts något i förhållande till nuvarande reglering. Ändringen i punkt 5, som är av redaktionell natur, har möjliggjorts genom att all mervärdesskatt, dvs. inte endast sådan mervärdesskatt som skall redovisas i särskild självdeklaration, skall betalas in enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen. Till följd av 1 kap. 4 § första stycket gäller bestämmelserna också avgift som skall redovisas och betalas enligt lagen. Syftet med ändringen i punkt 8 är att ge skattemyndigheten möjlighet att återkalla en företagsledares F-skattsedel även om myndigheten av någon anledning, t.ex. i en konkurssituation, inte har återkallat företagets eller bolagets F-skattsedel. Det måste emellertid även i fortsättningen ha funnits grund för återkallelse av företagets eller bolagets skattsedel för att företagsledarens F-skattsedel skall få återkallas. Även den som har varit företagsledare kan, genom det tillägg som gjorts till utredningens förslag, få sin F-skattsedel återkallad enligt bestämmelsen. Detta är nödvändigt för att inte företagsledaren genom att avgå konkursen och i stället sätta in en s.k. målvakt skall kunna undvika att få sin skattsedel återkallad. Genom bestämmelsen i 11 § första stycket 1 gäller i dessa fall en karenstid inom vilken en F-skattsedel inte får utfärdas. Bestämmelserna i punkt 9, som ersätter 38 a § tredje stycket UBL, har utvidgats till att gälla även om företagsledarens F-skattsedel kan återkallas enligt punkterna 6-8. Därigenom ges skattemyndigheten möjlighet att återkalla F-skattsedeln för varje fåmansföretag eller fåmansägt handelsbolag som har en företagsledare som har meddelats näringsförbud, är i konkurs eller har handlat på ett sådant sätt att han fått sin F-skattsedel återkallad enligt punkt 8. ges också, på grund av bestämmelserna i 11 § första stycket 3, möjlighet att vägra att utfärda en F- skattsedel för ett nytt företag så länge som företagsledaren, på grund av bestämmelserna i 11 § första stycket 1 inte själv har rätt att få en F- skattsedel. 14 § Bestämmelsen, som anger att skattemyndigheten får avstå från återkallelse om det finns särskilda skäl, motsvarar 10 § andra stycket i utredningens förslag. Bestämmelsen har på Lagrådets inrådan brutits ut och fått bilda en egen paragraf. Den ersätter 38 a § andra stycket UBL. Den har utvidgats till att avse även det återkallelsefall som regleras i 13 § 9 och ersätter därigenom motsvarande regel i 38 a § tredje stycket UBL. När det gäller återkallelse av ett fåmansföretags eller ett fåmansägt handelsbolags F-skattsedel enligt 13 § 8 finns ett exempel på vad som kan utgöra ett sådant särskilt skäl som kan medföra ett F-skattsedeln inte återkallas i kommentaren till 11 § tredje stycket. När det gäller återkallelse av ett fåmansföretags eller ett fåmansägt handelsbolags F-skattsedel enligt 13 § 9 kan ett särskilt skäl att inte återkalla skattsedeln vara att den juridiska personens samtliga skattebetalningar gjorts i föreskriven tid och ordning. 15 § I paragrafen ges skattemyndigheten möjlighet att förelägga den skattskyldige att återlämna en återkallad F-skattsedel jämte F-skattebevis till myndigheten samt att lämna uppgift om återkallelsen till sådana berörda uppdragsgivare som myndigheten känner till. Paragrafen motsvarar 38 b § första stycket UBL. Nuvarande skyldighet att lämna uppgift om återkallelsen till sådana berörda uppdragsgivare som myndigheten känner till har emellertid, eftersom en sådan skyldighet i vissa fall kan bli mycket betungande, ersatts med en möjlighet för myndigheten att själv avgöra i vilka fall kända uppdragsgivare skall underrättas om återkallelsen. Att ett föreläggande enligt denna lag får förenas med vite framgår av 23 kap. 2 §. 16 § Enligt nuvarande ordning skall varje skattskyldig som inte har fått en F- skattsedel tilldelas en A-skattsedel. Inom det nya uppbördssystemet skall A-skattsedel utfärdas endast för den som begär det. Bestämmelser om detta har tagits in i den nu aktuella paragrafen. Varje skattskyldig som inte har tilldelats en F-skattsedel skall sålunda enligt huvudregeln i punkt 1 tilldelas en A-skattsedel om han begär det. En A-skattsedel skall också utfärdas för den som fått sin F-skattsedel återkallad om han begär det. I förhållande till nuvarande ordning, som framgår av 38 b § andra stycket UBL och som innebär att A-skattsedel skall utfärdas om det inte är obehövligt, är regeln mer allmän. skall inte behöva undersöka om det finns något behov av en A-skattsedel utan skall rutinmässigt kunna utfärda en sådan om den skattskyldige begär det. En A-skattsedel skall på begäran utfärdas också om skattemyndigheten utfärdat en F-skattsedel med villkor att den endast åberopas i personens näringsverksamhet. Detta anges i punkt 2. Bestämmelserna ersätter 33 a § första stycket UBL. I förhållande till utredningens förslag har endast redaktionella ändringar gjorts. Någon särskild reglering i fråga om handelsbolag och europeiska ekono- miska intressegrupperingar motsvarande den som finns i 33 a § andra stycket UBL behövs inte i skattebetalningslagen, eftersom utfärdandet av en A-skattsedel alltid kräver en särskild begäran om detta. Av kommentaren till 1 kap. 5 § framgår att såväl handelsbolag som europeiska ekonomiska intressegrupperingar måste vara registrerade hos för att vara sådana rättssubjekt. Från ränta och utdelning skall skatteavdrag beräknat efter en på förhand bestämd procentsats, , göras oberoende av vilket slag av skattsedel på preliminär skatt mottagaren har (se 5 kap. 8 § och 8 kap. 10 §). En A- skattsedel fyller alltså i detta sammanhang inte någon funktion. I 33 § UBL föreskrivs nu att en A-skattsedel inte skall utfärdas för den som endast har ränte- eller utdelningsinkomster. Några motsvarande bestämmelser behövs inte i skattebetalningslagen, eftersom A-skattsedel skall utfärdas endast efter särskild begäran. En fysisk persons A-skattsedel bör innehålla uppgift om beslut antingen om tillämplig skattetabell för beräkning av skatteavdrag från lön som betalas ut till den fysiska personen eller, i förekommande fall, om den särskilda beräkningsgrund efter vilken skatteavdrag skall beräknas. Bestämmelser om vilka uppgifter en A-skattsedel skall innehålla bör meddelas i form av verkställighetsföreskrifter (jfr 24 § UBL). Skattebetalningslagen innehåller därför ingenting om detta. Någon bestämmelse om skattekort motsvarande den som finns i 33 d § första stycket första meningen UBL har inte heller tagits in i lagen. En sådan handling fyller inte längre någon självständig funktion. Om en skattskyldig har lämnat sin A-skattsedel hos en arbetsgivare och skulle behöva en handling som visar en annan arbetsgivare vilket slag av preliminär skatt han har att betala, har han möjlighet att begära en duplettskattsedel hos skattemyndigheten. Skyldighet att göra skatteavdrag 1 § I paragrafen anges vem som är skyldig att göra sådant skatteavdrag som enligt 4 kap. 2 § skall användas för betalning av preliminär skatt. Paragrafen gäller inte enbart fysiska personer utan också juridiska personer, t.ex. aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar. Skyldigheten att göra skatteavdrag åvilar dem som betalar ut sådan ersättning från vilken skatteavdrag skall göras enligt bestämmelserna i 2 § (skatteavdrag från ersättning för arbete) eller 8 § (skatteavdrag från ränta och utdelning). Bestämmelserna i förevarande paragraf kompletteras alltså av de övriga bestämmelserna i kapitlet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Huvudregeln om skatteavdrag från ersättning för arbete finns nu i 39 § 1 mom. första stycket UBL. En motsvarande regel när det gäller ränta och utdelning finns i 3 mom. samma paragraf. Skatteavdrag från ersättning för arbete 2 § I första stycket finns huvudregeln om från vilka ersättningar skatteavdrag skall göras. Regeln gäller all kontant ersättning för arbete, alltså även förskott på sådan ersättning. En särskild regel om förskott har inte ansetts nödvändig här med hänsyn till bestämmelserna om beräkning av skatteavdrag från förskott i 8 kap. 26 §. Motsvarande bestämmelser finns nu i 3 § 2 mom. första stycket och 39 § 1 mom. första stycket UBL. Undantag från huvudregeln finns i 3 och 4 §§. I den nya bestämmelsen sägs, till skillnad från i den nuvarande, inget om att avdraget skall göras för betalning av mottagarens preliminära A- skatt. Detta framgår i stället av 4 kap. 2 §. Enligt den nya bestämmelsen är det inte en förutsättning för skatteav- drag att mottagaren är skattskyldig för ersättningen i . En sådan ordning gäller nu på grund av kopplingen mellan 39 § 1 mom. samt 3 § 1 och 2 mom. UBL. Skillnaden är emellertid inte så stor på grund av de undantag som finns i 4 § första stycket 2 och 3. Där sägs att skatteavdrag inte skall göras från sådan ersättning för arbete som betalas ut till fysiska personer som inte är bosatta här i landet eller till utländska juridiska personer. Eftersom det inte längre skall vara en förutsättning för skatteavdrag att mottagaren är skattskyldig, behövs ingen särskild regel om att ett handelsbolag skall vara skyldigt att betala preliminär skatt liknande den i 3 § 1 mom. tredje stycket UBL. Att skatteavdrag skall göras också från ersättning för arbete som betalas ut till ett handelsbolag framgår av förevarande paragraf som gäller i fråga om såväl fysiska som juridiska personer. Skatteavdrag skall emellertid inte göras om någon av undantagsbestämmelserna i 3 eller 4 § är tillämpliga. Vad som sagts i föregående stycke om handelsbolag gäller, på grund av bestämmelserna i 1 kap. 5 §, också i fråga om europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Det särskilda undantaget i 4 § i det nu aktuella kapitlet för utländska juridiska personer som saknar fast driftställe i gäller emellertid även för europeiska ekonomiska intressegrupperingar som saknar fast driftställe i . I andra stycket anges vissa ersättningar som skall likställas med ersättning för arbete. Motsvarande bestämmelser finns nu i 3 § 2 mom. andra stycket UBL. Punkt 4 har utvidgats till att gälla även sjukpenning och annan ersättning som avses i punkt 11 av anvisningarna till 22 § kommunalskattelagen. Att skatteavdrag från sådan ersättning inte skall göras om mottagaren har debiterats preliminär skatt för inkomståret framgår av 3 § 7. I förhållande till utredningens förslag har redaktionella ändringar gjorts.