prop · GK0357 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1996/97:57 Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning vid förundersökning i brottmål Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen redogörs för tillämpningen av bestämmelserna i om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning vid förundersökning i brottmål. 1 Ärendet och dess beredning................................. 3 2 Närmare om hemlig teleavlyssning ......................... 3 3 Närmare om hemlig teleövervakning ......................... 6 4 Slutsatser................................................. 6 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 9 1 Ärendet och dess beredning Bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning som tvångsmedel vid beivrande av brott finns i första hand i 27 kap. . Sådana bestämmelser finns även i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. samt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Sistnämnda lag trädde i kraft och ersatte lagen (1989:530) om åtgärder för att förebygga våldsdåd med internationell bakgrund, den s.k. terroristlagen. Tillämpningsområdet för hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning är föremål för en översyn av en särskild utredare (1996:64). I enlighet med önskemål (bet. 1981/82:JuU54, rskr. 1981/82:298) redovisar regeringen hur reglerna om teleavlyssning i har tillämpats. I samband med att reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning ändrades uttalades i lagstiftningsärendet (prop. 1988/89:124 s. 55) att regeringens redovisning till angående tillämpningen av bestämmelserna borde behållas och att en motsvarande redovisning beträffande hemlig teleövervakning borde lämnas. Regeringen lämnade en redogörelse till för tillämpningen av bestämmelserna i om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (skr. 1995/96:9, bet. 1995/96:JuU1, rskr. 1995/96:17). I samband med utskottsbehandlingen av den redovisningen uppdagades vissa brister i rapporteringen. Det handlade om två fall där åklagaren vänt sig direkt till domstol och fått avslag på sin framställan, vilket inte kommit till polisens kännedom. uttalade därvid att utskottet utgår från att regeringen ser till att det skapas gemensamma rapporte- ringsrutiner för Riksåklagaren och i aktuella ärenden (bet. 1995/96:JuU1). Regeringen lämnar nu motsvarande redogörelse för . Redogörelsen bygger på uppgifter som har lämnat i en skrivelse till regeringen . Med anledning av de ovan nämnda bristerna i förra årets redogörelse har även Riksåklagaren i en skrivelse till lämnat uppgifter om antalet fall av hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning . Dessa uppgifter stämmer inte överens med uppgifterna från . Regeringen åter- kommer till detta under avsnitt 4. 2 Närmare om hemlig teleavlyssning Hemlig teleavlyssning innebär - - att telemeddelanden som befordras till eller från ett telefonnummer, en kod eller annan teleadress, i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i meddelandet (27 kap. 18 § första stycket ). För att sådan avlyssning skall få ske krävs att någon är skäligen misstänkt för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Även försök, förberedelse eller stämpling till dessa brott omfattas av bestämmelsen, om gärningen är belagd med straff (18 § andra stycket). För tillstånd till hemlig teleavlyssning krävs vidare att vissa andra rekvisit är uppfyllda. Så t.ex. måste åtgärden vara av synnerlig vikt för utredningen. Tvångsmedlet kan användas både för avlyssning av telefonsamtal och för upptagning av annan telekommunikation än muntlig sådan, såsom telefax och datakommunikation. Efter lagändringar som trädde i kraft kan avlyssning numera, med vissa begränsningar, ske även utanför allmänt tillgängliga telenät. För alltvångsmedelsanvändning anses gälla tre allmänna principer. De tre principerna, som anknyter till innehållet i 2 kap. 12 § regeringsformen, är ändamålsprincipen, behovsprincipen och proportionalitetsprincipen. Ändamålsprincipen innebär att en myndighets befogenhet att använda tvångsmedlet skall vara bunden till det ändamål för vilket tvångsmedlet har beslutats. Behovsprincipen innebär att en myndighet får använda ett tvångsmedel bara när det finns ett påtagligt behov och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig. Proportionalitetsprincipen, som är lagfäst i bl.a. 27 kap. 1 § tredje stycket , innebär att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som finns att vinna med åtgärden. redogörelse visar att domstol , när det gäller förundersökning avseende grova narkotikabrott, har meddelat tillstånd att i hemlighet lyssna av kommunikation till eller från telefonapparater eller andra teleanläggningar som har innehafts eller använts av 333 misstänkta personer. Som jämförelse redovisas nedan antalet fall . -------------------------------------------------------------------- 1969 28 1978 102 1987 205 1970 39 1979 147 1988 210 1971 44 1980 220 1989 214 1972 34 1981 277 1990 214 1973 46 1982 313 1991 243 1974 44 1983 418 1992 258 1975 42 1984 414 1993 261 1976 64 1985 233 1994 309 1977 122 1986 213 När det gäller andra grova brott där det enligt är tillåtet att använda hemlig teleavlyssning har detta skett i 83 fall . Det har gällt förundersökningar huvudsakligen rörande mord och försök och förberedelse till mord, grovt rån samt medhjälp, försök, förberedelse och stämpling till detta brott, människorov och försök till grov allmänfarlig ödeläggelse. Antalet fall de närmast föregående åren var följande.2 -------------------------------------------------------------------- 1983 17 1987 15 1991 31 1984 13 1988 15 1992 61 1985 6 1989 24 1993 84 1986 15 1990 13 1994 81 Den genomsnittliga avlyssningstiden var . Motsvarande siffror var 43 (1994), 43 (1993), 47 (1992), 44 (1991), 46 (1990), 44 (1989), 48 (1988), 54 (1987), 53 (1986) och 60 (1985). Avlyssningstiden varierar dock kraftigt. förekom ett fall där avlyssningstiden var så kort som , medan den i några fall pågick i . I ett fall pågick avlyssningen och . Avlyssningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga om den misstänkte i av fallen , vilket kan jämföras med av fallen 1994, 1993, 1992, 1991, 1990, 1989, 1988, 1987, 1985. Avlyssningen har inte gett något resultat i fråga om den misstänkte i av fallen och avlyssningen har avbrutits med kvarstående misstanke i av fallen. Enligt Riksåklagarens uppgifter har det totala antalet fall av hemlig teleavlyssning , dvs. både med anledning av grova narkotikabrott och andra grova brott, uppgått till 349. Detta är 67 fall mindre än vad redovisat. Regeringen kommenterar detta i avsnitt 4. har det förekommit fyra fall där en ansökan om hemlig teleavlyssning lämnats utan bifall av domstolen eller där vid sin förhandsprövning har lämnat negativt besked (jfr prop. 1980/81:76 s. 277 och 278). Även Riksåklagaren har uppgett att fyra ansökningar om hemlig teleavlyssning inte har vunnit bifall. 3 Närmare om hemlig teleövervakning Hemlig teleövervakning innebär att uppgifter i hemlighet hämtas in om telemeddelanden som har expedierats eller beställts till eller från en viss teleadress eller att sådana meddelanden hindras från att nå fram. Tvångsmedlet får enligt 27 kap. 19 § användas vid förundersökning i brottmål, om det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse och vid narkotikabrott med enbart fängelse i straffskalan. I övrigt gäller motsvarande regler som för hemlig teleavlyssning. Av redovisning framgår att det lämnades tillstånd i 44 fall till hemlig teleövervakning. Av dessa avsåg 33 fall narkotikabrott. Övriga fall avsåg grovt rån, medhjälp/försök till grovt rån, grovt bedrägeri, grov stöld, grovt mutbrott och förberedelse till mord/människorov. lämnades 68 tillstånd, varav 62 fall avsåg narkotikabrott. Övriga fall avsåg grov stöld, grovt häleri och stämpling till grovt rån. lämnades 60 tillstånd, varav 54 fall avsåg narkotikabrott, 3 fall mord och 3 fall andra brott. Den genomsnittliga tiden för teleövervakning var . Motsvarande siffra för var och för . Tiderna för teleövervakning varierar mellan och knappt 8 månader. Teleövervakningen har haft betydelse för förundersökningen i fråga om den misstänkte i av fallen. Övervakningen har inte gett något resultat i av fallen och de fall där åtgärden har avbrutits med kvarvarande brottsmisstanke utgjorde . Motsvarande procentsatser för var 28, 44 och 28 och för 35, 10 och 55. har det inte förekommit något fall där en domstol har lämnat en ansökan om hemlig teleövervakning utan bifall och inte heller något fall där vid förhandsprövning har lämnat negativt besked. Enligt Riksåklagaren uppgår antalet ansökningar om tillstånd till hemlig teleövervakning till 41, varav 2 inte har vunnit bifall. Av skrivelse framgår att tvångsmedlen, i likhet , främst har använts i förundersökningar där det funnits starka misstankar om organiserad eller annars omfattande handel med narkotika. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning har använts då andra spaningsmetoder har prövats utan resultat eller redan från början befunnits otillräckliga. Huvudsyftet har alltjämt varit att avslöja den mera omfattande narkotikasmugglingen till och försäljningen av narkotika inom landet. Regeringen konstaterar att antalet teleavlyssningar på grund av misstanke om grov narkotikabrottslighet har ökat avsevärt , då möjligheten att tillgripa detta tvångsmedel infördes. En markant ökning av antalet tillstånd kan noteras . Fram låg sedan antalet tillstånd på en ganska nivå motsvarande nivå men har återigen ökat. Jämfört med antalet tillstånd har det skett en ökning med 24 tillstånd. Regeringen konstaterar att mängden beslagtagen narkotika har ökat väsentligt . Antalet beslag av och mängden beslagtaget kokain har dock minskat kraftigt . Det finns emellertid inga andra indikationer på att mängden kokain skulle ha minskat på den svenska marknaden. Beslagsmängden amfetamin och heroin är den största som någonsin har redovisats. Regeringen noterar att den kraftiga ökning av mängden beslagtagen amfetamin som skedde - från år året därpå - alltså fortsätter och att beslagsmängden amfetamin uppgick till drygt . Uppskattningsvis av den i beslagtagna mängden amfetamin har tillverkats i . Antalet beslag avseende amfetamin har, trots den ökade beslagsmängden, minskat något jämfört med . Antalet beslag av heroin har emellertid ökat kraftigt. har mängden beslagtagen cannabis ökat väsentligt jämfört med det föregående året medan antalet beslag i princip är oförändrat. Regeringen konstaterar ånyo att det är alldeles uppenbart att läget på narkotikaområdet alltjämt är djupt oroande. Det kan därför inte komma i fråga att avstå från hemlig teleavlyssning i den angelägna kampen mot narkotikabrottsligheten. Hemlig teleavlyssning kan uppenbarligen inte heller avvaras i kampen mot annan grov brottslighet. Den relativt omfattande avlyssning som skett på grund av misstanke om bl.a. mord och grovt rån bekräftar detta. Det kan noteras att antalet tillstånd för annan grov brottslighet än narkotikabrott i princip är oförändrat jämfört med de två föregående åren. Det nu sagda innebär dock inte något ändrat ställningstagande när det gäller vikten av att värna om den personliga integriteten. Det är alltjämt angeläget att åtgärderna begränsas så långt som möjligt vad gäller både antalet avlyssningar och den tid som avlyssningen pågår. Som tidigare framhållits måste den framtida utvecklingen när det gäller hemlig teleavlyssning följas noggrant. Det kan emellertid konstateras att den hemliga teleavlyssningen även har varit framgångsrik. Som nämnts inledningsvis är reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning föremål för en översyn. Vad avser de redovisade siffrorna för hemlig teleövervakning är det främst, i likhet , vid förundersökningar rörande narkotikabrott som detta tvångsmedel kommer till användning. Det kan konstateras att den hemliga teleövervakningen dels har förekommit i avsevärt färre fall än , dels har varit mycket framgångsrik. Hemlig teleövervakning har varit lika effektivt som hemlig teleavlyssning, vilket inte brukar vara fallet. Det är tydligt att hemlig teleövervakning utgör ett viktig redskap i den brottsutredande verksamheten, inte minst i kampen mot narkotika- brottsligheten. Vad gäller det förhållandet att Riksåklagaren och har redovisat olika uppgifter om antalet tillstånd m.m. är det enligt regeringens mening uppenbart att detta beror på att rapporterings-rutinerna inte är samordnade och att ärendena redovisas på olika sätt. Så till exempel kan ett avlyssningsärende redovisas som flera beslut om man i stället för att ta sikte på den misstänkte personen i ärendet ser till antalet teleanläggningar som omfattas av beslutet. Den möjligheten finns också att ett beslut om förlängning av ett tidigare beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning räknas som ett separat tillstånd av en myndighet medan den andra myndigheten endast beaktar det ursprungliga beslutet. Vidare kan det förhållandet att flera misstänkta personer omfattas av ett beslut ge upphov till skilda uppgifter när ärendet redovisas. Det kan också förekomma att en begäran från åklagaren om tillstånd till en tvångsåtgärd, som domstolen lämnar utan bifall, aldrig kommer till polisens kännedom. rapportering bygger på mångåriga och väl inarbetade rutiner mellan styrelsen och polismyndigheterna medan de uppgifter som Riksåklagaren har lämnat bygger på uppgifter som i efterhand och inhämtats från landets åklagarmyndigheter. Av Riksåklagarens skrivelse framgår att redovisningen inte kunnat ske enligt de rutiner som tillämpar och att viss osäkerhet råder om den beräkningsgrund som tillämpats vid respektive åklagarmyndighet. Enligt regeringens mening är det nödvändigt att även Riksåklagaren lämnar underlag till regeringen. Regeringen konstaterar med anledning härav, i likhet med justitieutskott, att det för framtiden måste skapas för Riksåklagaren och gemen- samma rapporteringsrutiner i aktuella ärenden (bet. 1995/96:JuU1). Regeringen har därför givit dessa myndigheter i uppdrag att se till att så sker och att en gång före augusti månads utgång lämna regeringen en gemensam redogörelse för användningen av hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning under föregående år. Uppdraget gäller även för myndigheternas rapportering avseende tillämpningen . **FOOTNOTES** 1 Möjligheten att använda hemlig teleavlyssning vid misstanke om grova narkotikabrott infördes . 2 siffra innnefattar inte den telefonavlyssning som det året ägde rum i utredningen av mordet på statsminister . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar skrivelse 1996/97:57 Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning vid förundersökning i brottmål .