prop · GK0325 · 1997-01-01 00:00:00 — Myndigheten menar, att missförhållandena med långa väntetider påtalats för regeringen under en lång rad av år och att kommitténs förslag om överläggningar mellan , och därför innebär att lösningen på problemet ytterligare försenass. Även regeln i 3 kap. 7 § UtlF bör ändras, så att ansökan om uppehållstillstånd kan lämnas in i , om det land barnet befinner sig i saknar svensk beskickning eller konsulat. vänder sig mot att låta handläggningen av barnärenden ske välvilligt vid identitetskontroll m.m. samt pekar i sammanhanget på möjligheten till DNA-test. Svenska röda korset tillstyrker kommitténs förslag om överläggningar mellan berörda myndigheter samt föreslår att ansökan om familjeåterförening skall kunna inges även om den härvarandes asylansökan inte är avgjord för att härigenom möjliggöra samtidig handläggning. Organisationen påtalar också, att enligt får inte enbart den omständigheten att dokumentation saknas utgöra hinder för bifall samt betonar vikten av ett flexibelt synsätt i sådana fall. stöder kommitténs förslag om utredning om hur handläggningen skall gå till samt understryker, att en sådan utredning bör göras omgående. Vidare anser , att åsikten att många barn skickas till för att fungera som anknytning inte bör resultera i att anhöriga till ett ensamt barn i vägras rätten att ansöka om uppehållstillstånd grundat på anknytningen. framhåller att kvarvarande barn i hemlandet kan ha stora svårigheter att få fram identitetshandlingar och efterlyser en mer positiv inställning vid prövningen från svenska myndigheters sida. Synpunkter i samband med utfrågning om : Hörande av barn m.m. BO tillstyrker liksom flera andra myndigheter och organisationer att en särskild lagregel införs som klargör att barnets situation skall utredas i ett ärende om uppehållstillstånd. BO menar emellertid att lagtexten bör anknyta till artikel 12 i och ha lydelsen Vid bedömningen av fråga om tillstånd enligt denna lag skall barnets situation särskilt klarläggas och om det inte är olämpligt, vad barnet själv har att anföra. Det skall därvid med beaktande av barnets ålder och mognad tas hänsyn till det anförda. Enligt BO:s mening är det väsentliga i sammanhanget att klargöra barnets situation. kommun anser att de uppgifter barnet lämnar skall användas enbart till att bedöma barnets egna skäl.Invandrarverket anser, att frångått konventionens princip att föräldrarna har huvudansvaret och att utgångspunkten skall vara att föräldrarna är bäst skickade att bedöma barnets bästa. Enligt verket finns det skäl för myndigheterna att ingripa och besluta i föräldrarnas ställe först när dessa inte tar sitt ansvar. anser att barnets inställning liksom i annan lagstiftning bör vägas in utifrån barnets ålder och mognad samt att en rimlig avvägning i asylärenden kan vara . ställer sig vidare tveksamt till förslagen om generellt fördjupade utredningar rörande barnens hälsa och andra humanitära aspekter. Det blir då ett utredande för utredandets egen skull, vilket strider mot förvaltningslagen. För att uppnå korta handläggningstider måste enligt verkets uppfattning en avvägning göras till ytterligare fördjupade utredningar som i vart fall i första instans inte påverkar utgången av ärendet. anser att barnet själv måste få komma till tals. Särskild sakkunskap om barn krävs vid samtalet med barnet. För barn som kommer ensamma krävs särskilda hänsyn och frågeställningar. FARR anser att det måste finnas utrymme för flexibilitet när det gäller att höra barn. Enligt FARR:s uppfattning skall god man liksom ombud vara närvarande när barn hörs. Organisationen tar vidare upp den specialistkompetens för barnpsykiater som utfärdar intyg, som rekommenderas i av åberopade riktlinjer. Detta krav kan enligt FARR vara näst intill omöjligt att uppfylla. framhåller att kommitténs negativa syn på de asylsökande som icke kapabla personer bl.a. kommer fram i förslagen att för varje asylsökande skall införskaffas läkar- och psykologintyg och att föräldrarna inte antas kunna påtala humanitära omständigheter rörande sina barn eller avgöra om barnen bör höras i ärendet. Det är enligt verket heller inte rimligt att kräva att handläggare av barnärenden förutom juristutbildning eller liknande skall ha barnpedagogisk utbildning. I stället bör enligt verket relevant expertis anlitas då det finns indikationer på ett sådant behov. anser för sin del, att större hänsyn vid bedömningen av barnets bästa måste tas till kunnigt fackfolk och att experter bör beredas möjlighet att höras inför dem som skall besluta i ärendet. Röda korset anser att förslaget att i ökad utsträckning komplettera utredningarna med sakkunnigutlåtanden bör utredas ytterligare. kommun och föreslår, att systemet med förtroendeläkare avskaffas. Enligt bör i annat fall förtroende- läkare ställs under tillsyn. FARR tillstyrker att förtroende- läkarsystemet ses över samt anser att användningen av förtroendeläkare bör ersättas med utvidgad användning av muntlig handläggning, om ett intyg är oklart beträffande innehåll eller kvalité. Röda korset tillstyrker liksom att en översyn av systemet görs. Röda korset anser att en översyn även bör göras för rutinerna för andra ärenden där läkarintyg förekommer utan att bedömas av förtroendeläkare. anser att det tydligt bör framgå av enskilda beslut att barnets bästa noga övervägts. FARR välkomnar bättre underbyggda och mer utförligt motiverade beslut men understryker, att en viktig orsak till att asylsökande inte accepterar avvisningsbeslut ändå kan komma att kvarstå, nämligen att den sökande finner att hans asylskäl inte har bektats. anser att även svenska barn med utländska föräldrar som utvisas bör höras. Hänsyn bör även tas till den barnexpertis som regelbundet träffar dessa barn i PBU-kontakter och liknande. förordar att ett skyndsamhetskrav i enlighet med artikel 10 i införs i utlänningslagen eller -förordningen. Förslaget om överläggningar om handläggningen mellan berörda myndigheter. skulle endast innebära att frågans lösning ytterligare försenas. instämmer i kravet på att handläggningen skall ske snabbt och med omsorg men anser det tveksamt om en ytterligare minskning av beviskraven är förenlig med barnets bästa. De barn som med nu tillämpade beviskrav kommer hit till personer som inte är deras föräldrar får enligt verket en svår uppväxt. ifrågasätter om inte en prövning av vad som är bäst för barnet, i motsats till vad som sker, bör äga rum i familjeåterföreningsärenden. Verket anser att socialnämnden i respektive kommun bör höras i sådana ärenden. kommun framhåller värdet av att underlätta återförening i de fall föräldrar i utlandet har svårt att lämna in ansökan vid en svensk ambassad. Skälen för regeringens förslag: Barn och utredning vid ansökan om uppehållstillstånd Medan artikel 12 i är entydig i kravet på att barnet skall beredas möjlighet att höras, överlämnas åt den enskilda staten att avgöra om barnet skall höras personligen eller genom t.ex. en förälder. EU:s ovannämnda resolution om minimigarantier vid handläggning av asylansökningar innehåller bestämmelser rörande asylsökande underåriga utan ledsagare. Vid prövningen av ansökan skall hänsyn enligt artikel 27 i resolutionentas till den sökandes mentala utveckling och mognad. Under det personliga samtal, som en sökande enligt artikel 14 skall få tillfälle till, kan den underårige enligt artikel 26 biträdas av den vuxna person eller av de företrädare för en organisation som kan vara utsedda som företrädare. Dessa personer skall bevaka barnets intressen. Vidare kan nämnas UNHCR:s ovannämnda handbok om flyktingbarn. När det gäller barn i asylutredningar görs i flertalet av de länder som inhämtat upplysningar från (se avsnitt 14.1) inte någon särskild utredning om barn som kommer med vårdnadshavare annat än om det finns speciella förhållanden beträffande barnet eller det självständigt söker asyl. I hörs emellertid barn i asylärenden regelmässigt särskilt. Eftersom barn i , i enlighet vad som ovan redovisats, inte behöver uppehållstillstånd är särskilda utredningar för barn inte aktuella där. Det finns inga särskilda bestämmelser i utlänningslagstiftningen om i vilken utsträckning eller hur barn skall höras i ärenden om uppehållstillstånd. En varierande praxis har utvecklats hos . Barn som kommer ensamma och söker asyl hörs alltid, oftast vid två eller tre tillfällen. Barn som kommer med sin familj hörs . Föräldrarna hörs visserligen i sina egna ärenden och skulle i många fall även kunna höras som ställföreträdare för barnet, i enlighet med . har centralt utfärdade handläggningsråd om utredning och hörande av barn. Dessa står i överensstämmelse med bestämmelsen i artikel 12 i . görs en fullständig utredning för 16- och 17- åringar, vilka är de ålderskategorier där man kan anta att det är vanligast med barn som riskerar att själva utsättas för förföljelse. kunde emellertid () konstatera att reglerna för barn mellan inte då fått fullt genomslag i den praktiska verksamheten men gjorde inte någon bedömning av de annorlunda rutiner som användes i en del av organisation. Enligt uppgift av verket kommer handläggningsrutinerna av de aktuella ärendekategorierna att övervägas . Regeringen anser, i likhet med och , att en så viktig regel som den att barn har rätt att komma till tals bör komma till uttryck i lag. Detta är angeläget såväl av hänsyn till olika konventioner och EU:s ovannnämnda resolution som av strikt utredningsmässiga skäl. Regeln bör utformas så att den i princip förpliktar myndigheterna att klarlägga vad det berörda barnet har att anföra i ärendet och inte begränsa sig till barnets åsikt. Artikel 12 i anger som en av olika möjligheter att barnet hörs genom sina föräldrar. Även om det inte sägs ut i artikeln måste detta förutsätta att man kan vara övertygad om att det verkligen är barnets egen åsikt som kommer till uttryck. Att låta en förälder uttrycka barnets uppfattning kan inte vara tillräckligt när det kan finnas motstridiga intressen eller om man har någon anledning att tro att föräldern inte klarar av att föra fram barnets åsikt. Utredningen skall inte bara säkerställa att asylskälen klarläggs utan även omständigheter som kan belysa frågan om andra skäl för uppehållstillstånd föreligger. Därigenom finns också underlag för en bedömning av vad som är barnets bästa. Det kan diskuteras om skyldighet att höra barn i utlänningsärenden skall inträda när barnet uppnått en viss ålder eller om det skall ankomma på att utifrån det enskilda barnets ålder och mognad avgöra om och hur barnet skall få komma till tals. Det senare alternativet bör väljas. Regeringen delar uppfattning att det är viktigt med utrymme för flexibilitet. En generell regel som enbart utgår från barnets ålder är olämplig just av det skälet att barns mognad vid en viss ålder är mycket skiftande och att omständigheterna i det enskilda fallet dessutom påverkar lämpligheten av att höra ett yngre barn. Regeringen är medveten om det förhållandet att det inte alltid, i vart fall inte tveklöst, kan sägas vara till barnets bästa att det hörs. Barnet hamnar då inte sällan i en utsatt situation med trycket från föräldrar och sig själv att entydigt understödja föräldrarnas berättelse som stöd för ansökan om uppe- hållstillstånd. I de fall föräldrarna berättelse är oriktig kan detta vara en alltför svår uppgift för barnet. Oavsett om barnets berättelse fått någon betydelse för en negativ utgång av ansökan, kan inte minst barnet själv tro att det förhåller sig så. Detta kan bli mycket tungt att bära sedan familjen tvingats återvända till hemlandet. Regeringen delar uppfattning att barnets rätt att bli hörd skall syfta till att förtydliga barnets situation. Ofrånkomligen kan vad barnet anför dock påverka asylutredningen vad gäller familjen som helhet. Huruvida föräldrarna skall vara närvarande när ett barn hörs får avgöras från fall till fall med ledning av omständigheterna. Att det förordnade biträdet skall vara med när ett barn hörs är givet. och uppmärksammar utredningarnas betydelse för bedömningen av barns behov i ärenden om uppehållstillstånd. föreslår att får i uppdrag att undersöka möjligheterna att utveckla rutinerna för utredning om barn i barnfamiljer utifrån UNHCR:s utredningsmall. bör vidare enligt kommittén i ökad utsträckning komplettera utredningarna med sakkunnigutlåtanden om barnets hälsotillstånd. Regeringen vill understryka fördelarna med att under utredningen använda personal med erfarenhet av och kunskaper om barn. Även kompetens utanför myndigheten kan givetvis vara värdefull att ta tillvara. Särskilt angeläget är att ensamma barn liksom mindre barn hörs av handläggare med särskild kompetens, vilket också interna handläggningsråd förutsätter. Detta kräver att personal med sådan kompetens i den egna organisationen tas tillvara. Väsentligt är också att genom vidareutbildning och erfarenhetsutbyte utveckla personalens kompetens. bedömning är, att utredningar av de barn som kommer ensamma bättre uppfyller de krav som kan ställas.än utredningar för barn när de kommer i familj. Kommittén föreslår att utredningarna av barn i familj förbättras i linje med det utvecklingsarbete som pågår för utredningarna av ensamkommande barn. Att det som barnet ger uttryck för skall, som framhåller, bedömas med sakkunskap och med hänsyn tagen till omständigheterna i det enskilda fallet är en självklarhet. har liksom tidigare uppmärksammat den förtroendeklyfta som i vissa fall uppstått mellan utlänningsmyndigheterna och hälso- och sjukvårdspersonal som utfärdar intyg. säger sig vara medveten om att det förekommer att intygsgivare inte är objektiva. Regeringen vill liksom framhålla föreskrifter för hälso- och sjukvårdspersonal om avfattande av intyg m.m. (SOSFS /M/ 1981:25). Intygsgivare som inte är objektiva eller uttalar sig om förhållanden utanför det egna kompetensområdet gagnar inte det berörda barnet. Regeringen vill också, som gjort, peka på den möjlighet som enligt 11 kap. 1 § andra stycket UtlL finns för utlänningsmyndigheterna att bestämma att även andra personer än utlänningen skall höras vid handläggningen. Konflikter mellan intygsgivare och beslutande myndigheter är i sig olyckliga och riskerar att försvåra bedömningen av barnets situation. Det är därför värdefullt med initiativ för att förbättra det ömsesidiga förtroendet. förslag att se över förtroende- läkarsystemet berör som kommittén framhållit flera områden och kräver beredning i annat sammanhang. har framfört uppfattningen att kvaliteten i beslutsmotiveringarna bör förbättras. Regeringen delar uppfattningen om beslutsmotiveringarnas betydelse när barn berörs. Frågan om beslutsmotiveringar behandlas i avsnitt 12.4. 10 i innehåller ett krav på att myndigheterna behandlar ärenden om familjeåterförening där barn berörs positivt, humant och snabbt. Den avser endast familjemedlemmar som tidigare bott tillsammans. Det har ifrågasatts, om uppfyller konventionens krav dels när det gäller handläggningstid, dels när det gäller kravet på identifiering. Från bl.a. invandrarorganisationer och Svenska röda korset har påtalats det starka krav på identitetshandlingar som ställer upp även där det är allmänt omvittnat att förhållandena i det berörda landet gör det omöjligt att skaffa sådana handlingar, i vart fall med äkthetsvärde. Det har även påtalats, att när sådana handlingar undantagsvis ändå finns, underkänns de av just med åberopande av förhållandena i landet. har med instämmande av funnit det tveksamt, om verkets hittillsvarande handläggning av återföreningsärenden från vissa länder uppfyllt kraven i konventionen. Enligt 3 kap. 7 § UtlF skall en ansökan om uppehållstillstånd av den som inte befinner sig i ges in till en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat i hemlandet eller i det land där sökanden annars är stadigvarande bosatt. har emellertid möjlighet att föreskriva att en ansökan får ges in även till annan myndighet. I praxis godtar således att ansökan ges in direkt till verket bl.a. om ett besök på en svensk utlandsmyndighet skulle vara förenat med mycket stora praktiska problem för sökanden samt om humanitära skäl talar för att ansökan bör kunna godtas från någon här i landet. Svensk utlandsmyndighet saknas i många länder. Det är av vikt att särskilt yngre barn inte tvingas att göra långa och ibland besvärliga resor för att ansöka om familjeåterförening. Det är därför angeläget att i sådana fall gör en välvillig bedömning när det gäller att godta att ansökan ges in direkt till verket. Enligt artikel 10 i skall återföreningsärendena handläggas snabbt. Även UNHR:s ovannämnda handbok om flyktingbarn understryker återföreningsfrågans vikt. Tidsutdräkten är emellertid ofta betydande vid handläggningen hos utlandsmyndigheterna, polismyndigheterna och . Det finns vidare situationer, då handlingar som visar en persons identitet saknas i ett ärende och den sökande heller inte kan anskaffa ett sådant dokument med bevisvärde. Detta får inte omöjliggöra familjeåterförening i . Myndigheterna måste i dessa fall göra stora ansträngningar att med de olika metoder och kontakter som kan stå till buds i det enskilda fallet skaffa fram underlag. Regeringen förutsätter att ansvariga myndigheter ser till att handläggningen av ansökningar om återförening från ensamstående barn eller från föräldrar till ensamstående barn i uppfyller krav på en positiv, human och snabb behandling. Regeringen vill uttala oro över det förhållandet att, enligt , ett inte ringa antal barn får tillstånd att komma till för återförening med personer som senare visar sig inte vara deras föräldrar. Även i bästa fall är detta förenat med negativa konsekvenser för barnet och står i dålig överensstämmelse med . Som tidigare redovisats är familjens betydelse för barnen central i konventionen. För barnets bästa måste sådana situationer som inträffar i möjligaste mån förebyggas av myndigheterna. De metoder och kontakter som kan vara ändamålsenliga för att klarlägga förhållandena i det enskilda fallet måste även utifrån denna aspekt tas tillvara. Regeringens förslag: Tidsbegränsat uppehållstillstånd får meddelas när det behövs för vård enligt lagen (1990:52) med särskilda be- stämmelser om vård av unga (LVU) eller för genomförande av fader- skapsutredning. Flyktingpolitiska kommittèns förslag rörande faderskapsutredning, som instämmer i, överensstämmer med regeringens förslag. bedömning rörande LVU, som instämt i, överensstämmer med regeringens. förslag överensstämmer med regeringens. har avstått från att ta ställning i denna fråga. Remissinstanserna om Flyktingpolitiska kommitténs och Verkställig- hetsutredningens förslag: Faderskapsutredning Flertalet remissinstanser tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar det utan erinran. anser att det dessutom krävs en vidgad tolkning av hemvistbegreppet utifrån vad som är bäst för barnet så att socialnämnden enligt 2 kap. 1 § kan medverka till att få faderskapet fastställt även i de fall då båda föräldrarna utan att ha uppehållstillstånd vistas i på en förläggning eller i en kommunplacering. Barn omhändertaget enligt ansluter sig till uppfattning. anser att frågan måste lösas genom lagstiftning med uttryckligt krav på att verkställighet inte sker med mindre än att det är klarlagt att de skyddsintressen som föranlett LVU-beslutet kan tillgodoses i mottagarlandet. JO hänvisar till sitt beslut med framhållande av att lagstiftningen nu är oklar men att i avsaknad av särskilt lagstöd för annan bedömning avlägsnandebeslut inte kan verkställas förrän vård enligt LVU avslutats. anser att en bedömning skall göras i varje enskilt fall med barnets bästa satt i centrum samt att skall avstå från beslut som medför att barn hamnar i förhållanden som man vid tillämpningen av svensk sociallagstiftning aldrig skulle acceptera. BO framför som sin principiella uppfattning att barnets behov av skydd väger tyngst och menar att att det är nödvändigt att skapa en ordning där de sociala myndigheterna ges avgörande betydelse i beslutsprocessen. anser att klarläggande krävs om förhållandet mellan de båda lagarna. Enligt förbundets mening bör hänsyn till barnets situation ges företräde. anser att huvudregeln måste vara att skyddslagstiftningen för barn väger tyngst och att inte ger utrymme för någon annan bedömning. Eftersom kollisioner mellan utlännings- och skyddslagstiftning har vållat rättsosäkerhet krävs enligt samfundet en reglering i lag, med möjlighet att undantagsvis inte bevilja barnet uppehållstillstånd. anser att tidsbegränsat uppehållstillstånd bör beviljas som de sociala myndigheterna bedömer att behov av omhändertagande finns. Ett annat synsätt skulle medföra att ett utländskt barn får en annan behandling än ett svenskt barn och därmed innebära en kränkning av . anser att utvisning/avvisning endast bör kunna ske om föräldrarna utgör en fara för rikets säkerhet eller de är synnerligen grovt kriminaliserade. FARR anser att LVU självklart måste ges företräde men utesluter inte att detta sker genom tillfälligt uppehållstillstånd. föreslår med utgångspunkt i principen om alla barns lika rätt att slutligt beslut om avvisning ej tas så länge ett barn är omhändertaget enligt LVU. RIB anser att om ett barns liv och hälsa riskeras om det överlämnas till vårdnadshavare måste barnets rätt enligt socialtjänstlagen gå före. ifrågasätter om den myndighet som skall besluta om LVU-vårdens upphörande kommer att göra detta om man vet att barnet då blir utvisat. Föreningen anser det rimligare att avvakta med det slutliga beslutet enligt utlänningslagen tills LVU-vården upphört. finner det anmärkningsvärt att kommitténs förslag att möjliggöra faderskapsutredning genom tillfälligt uppehållstillstånd inte har tillämpats på LVU-frågan. Synpunkter i samband med utfrågning om : Faderskapsutredning Bland andra BO, och Röda korset tillstyrker kommitténs förslag. LVU och utlänningslagen BO föreslår i likhet med , Svenska röda korset och kommun att uppehållstillstånd skall meddelas i de aktuella fallen. Om barnets behov bedöms vara så starkt att vården blir långvarig bör detta enligt BO vara skäl för permanent uppehållstillstånd, med tanke på att behövlig vård kan antas sällan kunna ges i många av de aktuella länderna. Enligt BO kan vårdbehovet vara lika starkt då ett barn omhändertagits enligt socialtjänstlagen på frivillig basis samt föreslår att denna fråga utreds vidare. kommun anser, att socialtjänstlagen bör ta över utlänningslagen, särskilt i de fall där familjevåld och andra övergrepp mot barn förekommit. kommun erinrar om, att det är mer vanligt att göra en placering med stöd av socialtjänstlagen än enligt LVU. Röda korset tillstyrker förslaget om samarbete mellan myndigheter och organisationer i både och hemlandet. Kommitténs förslag tillstyrks eller lämnas utan erinringar av och . Skälen för regeringens förslag: Faderskapsutredning Alla barn bör kunna få veta vilka dess föräldrar är. Om barnet har hemvist i , föreligger svensk domsrätt och svenska myndigheter är skyldiga att utreda vem som är far till barnet. Svensk domsrätt föreligger. Att under sådana förhållanden en som fader utpekad man måste lämna får, om faderskapsutredningen faktiskt inte kan fortsätta, till konsekvens att barnet inte genom utredningen kan få vetskap om vem fadern är. Barnet blir då beroende av att faderskapet kan klargöras i det andra berörda landet. En förhållandevis enkel lösning är att bevilja ett tidsbegränsat uppehålls- tillstånd i de fall där det behövs för att genomföra en faderskapsutredning. Barnets rätt enligt artikel 7 i , att så långt möjligt få vetskap om sina föräldrar, kan då tillgodoses. Ett tidsbegränsat tillstånd leder heller inte till större risk för att de uppställda kraven för invandring åsidosätts. Om den utpekade fadern begått brott eller annan särskild anledning finns måste dock en avvägning göras mellan barnets intresse av att få faderskapsfrågan utredd och det allmänna intresset av att vederbörande lämnar landet. Svensk domsrätt finns även i de fall där inte barnet men den utpekade mannen har hemvist i .