prop · GK03112 · 1997-01-01 00:00:00 — Förskollärares och grundskollärares insatser under de första årens läs- och skrivutveckling är alltså mycket betydelsefulla. Men även senare är det en väsentlig uppgift för skolan att arbeta intensivt med elevernas utveckling inom området. Att stimulera läs- och skrivutvecklingen för elever som fortfarande kan ha svårigheter med läsning och skrivning är en uppgift för alla lärare och får inte överföras enbart på specialläraren. Regeringen ser det som särskilt angeläget att söka finna åtgärder för att förebygga att elever får läs- och skrivsvårigheter. En särskild kommitté, Läs- och skrivkommittén (dir. 1996:60), har därför tillsatts för att redovisa viktiga utgångspunkter för arbetet med att stödja elever med stora läs- och skrivsvårigheter samt föreslå åtgärder i förebyggande och avhjälpande syfte. Skolans inre arbete Skolans inre arbete måste utvecklas för att skolan bättre skall kunna nå läroplanens mål. Skolan har av tradition haft en ämnesinriktad undervis- ning som styrts av läraren och läroboken och som förmedlats genom ka- tederundervisning till elever som haft mycket lite inflytande över sin egen utbildning. Om skolan skall kunna vidmakthålla barns nyfikenhet och lust att lära och vidareutveckla nyckelkompetenser som samarbets- förmåga, självförtroende, självständighet, förmåga att kommunicera, att tänka själv, att ta initiativ, att lösa problem, då måste skolans inre arbete utvecklas. Det måste vara roligt och viktigt att gå i skolan. Elevers in- flytande över sin egen utbildning måste därför bli större. Längre, sam- manhållna arbetspass och ämnesövergripande undervisning, organiserad utifrån teman eller problem i verkligheten, är i många fall att föredra för att ge eleverna möjligheter att uppfatta sammanhang, få en helhetsbild och kunna ta ställning i olika avseenden. Lärares ensamarbete behöver brytas till förmån för arbete i arbetslag. Lärarutbildningarna borde kunna en spela en stor och betydelsefull roll för att ge blivande lärare impulser till förändringar i skolarbetet, till att utforma nya arbetssätt, utveckla nya arbetsformer etc. Förutsättningarna för en förändring av skolans inre ar- bete har även ökat bl.a. genom det skolutvecklingsavtal som slutits mel- lan parterna. Regeringen har också tillsatt en kommitté, (dir. 1995:19 och 1997:2), som har till uppgift att belysa det inre arbetet i skolan och föreslå åtgärder för att stimulera den pedagogiska utveck- lingen. Kommittén skall därvid bl.a. stimulera en offentlig debatt om frå- gor som rör det inre arbetet. Kursplanerna i innefattar två slags mål, både mål att sträva mot och mål att uppnå. uppföljningar pekar på att målen att uppnå tycks ha blivit såväl planerings- som bedömningsmål. Uppnåendemålen uppfattas alltså som en sorts grundkurs medan strä- vansmålen uppfattas som överkursen. Regeringen utgår från att denna missuppfattning är ett övergångsfenomen men finner det ändå angeläget att understryka att det är målen att sträva mot som skall utgöra utgångs- punkten för arbetet i skolan. Varje elev skall nå så långt som möjligt i den riktning som strävansmålen anger. Möten och influenser från förskolan kommer i och med den ökade in- tegrationen mellan förskola, skola och skolbarnsomsorg att få stor be- tydelse för att utveckla skolans kvalitet. Särskilt i skolan är viktiga. Där kan barns nyfikenhet, intresse och engagemang för det fort- satta skolarbetet grundläggas eller hämmas. Den utveckling av grund- skolans och motsvarande skolformers arbetssätt som en integration mel- lan förskola, skola och skolbarnsomsorg kommer att leda till är därför mycket betydelsefull. Här kan förskolans pedagogik och arbetssätt med arbetslag och variation och balans mellan olika aktiviteter innebära en utveckling av det inre arbetet i skolan under de första viktiga åren. En viktig uppgift för skolan är att hos både flickor och pojkar skapa intresse för naturvetenskap och teknik samt utveckla miljömedvetenhet. Många uppgifter ställer krav på naturvetenskapligt kunnande hos var och en inte minst gäller detta miljöfrågorna, som är en avgörande framtidsfråga. Hur kommer t.ex. skollagens mål om respekten för vår gemensamma miljö till uttryck i undervisningen? Tekniska kunskaper blir i allt högre grad en förutsättning för att vi skall kunna bemästra och använda den teknik som omger oss. Många av skolans ämnen kommer barn och ungdomar i kontakt med även i livet utanför skolan. De natur- vetenskapliga ämnenas innehåll och struktur möter de dock oftast endast inom skolans väggar. Undersökningar har visat att elevernas begrepps- bildning och problemlösningsförmåga inom det naturvetenskapliga om- rådet behöver utvecklas. Elevernas svar tyder på att de skulle uppnå bättre och mer varaktiga kunskaper i naturvetenskapliga ämnen om de i undervisningen fick hjälp att uppmärksamma skillnaden mellan det var- dagliga och det vetenskapliga tänkandet. Det finns därför skäl att i under- visningen i större utsträckning utgå från elevernas egen vardag och erfa- renheter. Regeringen kommer även fortsättningsvis att ägna utvecklingen av undervisningen inom dessa områden stor uppmärksamhet. Praktisk arbetslivsorientering (PRAO) i är ett sätt att öka kontakten mellan skola och arbetsliv. Omfattningen av PRAO är inte längre nationellt reglerad och risk finns för att elevernas arbetslivsorien- tering därmed har minskat. Det är regeringens uppfattning att den prak- tiska arbetslivsorienteringen är en väsentlig och värdefull del av grund- skolans verksamhet. Regeringen har därför givit i uppdrag att analysera konsekvenserna av den förändrade regleringen och föreslå åt- gärder om granskningen föranleder detta. Mobbning och våld Alla elever måste kunna känna sig trygga i skolan. Skolan måste vara en plats dit barn kan gå utan att vara rädda och dit föräldrar utan oro kan skicka sina barn. Så är det inte alltid . rappor- ter uppger att , eller ungefär 100 000 elever, utsätts för mobbning. Detta är helt oacceptabelt. När elever blir mobbade får det vittgående psykologiska konsekvenser för dem, för deras identitet, deras självkänsla, deras möjligheter att utvecklas till harmoniska vuxna. Men mobbning får också konsekvenser för lärandet. Självklart lär man sig sämre om man är otrygg. Mobbning förekommer inte bara mellan elever. Mobbning mellan ele- ver och lärare och mellan lärare själva är alltför vanligt förekommande. Kravet på trygghet i skolan måste omfatta både elever och vuxna. Mobbning och trakasserier får inte förekomma i skolan. Det är perso- nalens ansvar att se till att elever inte utsätts för kränkande behandling. Detta framgår av skollag och läroplaner. Det är varje skolas skyldighet att upprätta ett program mot mobbning. Ändå visar i en enkätundersökning att , eller omkring 500 skolor, helt saknar program mot mobbning. Rektor har ett särskilt ansvar för att ett sådant program används och utvecklas. I utvecklingssamtalen kan problem med mobbning uppmärksammas och skolan skall i så fall i ett åtgärdsprogram ange hur problemen kan lösas. Det är en självklarhet att svårare fall av kränkande behandling, t.ex. misshandel eller andra över- grepp, måste anmälas till polis på samma sätt som sker om motsvarande händelser utspelas utanför skolan. Det är viktigt att de vuxna i skolan tar sitt ansvar och tydligt markerar vad som är tillåtet och inte. Detta kräver både civilkurage och mod. har i en enkätundersökning riktad till 13- åringar kommit fram till att ett av de viktigaste inslagen för att motverka mobbning är att de vuxna engagerar sig i eleverna. Stödet från vuxna är också ofta en förutsättning för att eleverna själva skall engagera sig och ta ansvar. Men endast hälften av eleverna anser att de kan vända sig till lärare om de mobbas. Det är en oacceptabel situation. Elever måste känna att de har de vuxnas stöd, om de upplever otrygghet eller hot. Det gäller för skolan att skapa kontinuitet och närhet i arbetet så att lärare kan se problemen och ta ansvar för den psykosociala miljön. Det är också viktigt för arbetet mot mobbning att de vuxna i skolan känner stöd från varandra. Både föräldrar och eleverna själva har viktiga roller när det gäller att skapa en trygg arbetsmiljö. Föräldrar har omfattande kunskap om barns upplevelse av otrygghet i skolan. De kan i direktkontakt, i lokala styrelser, i utvecklingssamtal och på föräldramöten ge sina bidrag till arbetet med en trygg skolmiljö. Elevernas medverkan är viktig. Eftersom mobbning ofta sker i situa- tioner som är svårgenomskådliga för vuxna är det särskilt angeläget att lyssna på elevernas förslag till åtgärder. Elever har i regel långt bättre kännedom än lärare och skolledare om vad som sker mellan eleverna och har därigenom lättare att förstå hur man skall utforma miljöer och arbets- processer för att undvika att enskilda elever eller grupper blir utsatta för fysiska eller psykologiska övergrepp. Regeringen ser mycket allvarligt på problemet med mobbning. Det är ett brott mot skolans värdegrund och måste motverkas med kraft. Barn- ombudsmannen skall lämna en särskild rapport om arbetet med mobbning och därvid föreslå lämpliga åtgärder. I samband därmed planeras en hearing. Regeringen avser att återkomma till med förslag i frågan. timplan Det finns en inbyggd motsättning mellan målstyrning och tidsstyrning. Det är inte antalet timmar i ett ämne som skall utgöra grunden för den likvärdiga utbildningen utan att alla elever ges förutsättningar att nå de mål för undervisningen som anges i läroplanen och i kursplanerna. Tiden kan behöva variera för att elever skall nå samma mål. Det är därför målen som bör vara styrande för skolornas uppläggning av undervisningen framför tiden i timplanen. Regeringen bedömer att timplanens roll som styrmedel kommer att tonas ned. Finns det då skäl att fortsatt fastställa en nationell timplan? Ja, tillsvi- dare behövs den eftersom de kvalitetsmått eller det kvalitetssäkringssys- tem som kan garantera att alla skolor ger eleverna en likvärdig och kva- litativt god utbildning ännu inte existerar. I brist på bättre mått ger timplanen en garanti för utbildningens omfattning och därmed i viss mån dess kvalitet. Timplanen fyller därför alltjämt en funktion som statligt styrmedel. Timplanen får dock inte utgöra ett hinder för pedagogiskt ny- tänkande och förändring. Därför finns det skäl att underlätta ett förändrat arbetssätt genom att öka skolornas möjligheter att tillämpa timplanen mer flexibelt. sammanfattade i betänkandet Skola för bildning (SOU 1992:94) sin syn på kunskap och lärande med utgångspunkt i ak- tuell forskning. Kunskap utvecklas i ett växelspel mellan vad man vill uppnå, den kunskap man har, problem man upplever med utgångs- punkt i denna samt de erfarenheter man gör. Kunskap utvecklas alltid i ett sammanhang en praktisk, social, språklig situation. Det finns kun- skap i olika former, som fakta, förståelse, färdighet och förtrogenhet. Med utgångspunkt i denna kunskapssyn som regeringen delar är det väsentligt att skoltiden ses som en helhet, som ger eleverna kunskaper som redskap för att lösa såväl praktiska som teoretiska problem. Kun- skaper utvecklas och förändras genom att användas. Därför måste hand och tanke följas åt . Enligt läroplanen skall skolan främja elevernas harmoniska utveckling. Detta skall åstadkommas genom en varierad och balanserad sammansättning av ämnen och arbetsformer. De praktisk-estetiska ämnena fyller en viktig funktion för att åstadkomma denna variation och balans. I samband med läroplansreformen gjordes stora förändringar i olika ämnens timtal. Flera ämnen fick därvid minskad tid till sitt förfogande för att möjliggöra en förstärkning av de grundläggande kunskaperna, ge utrymme för utökat språkval och för att ge eleverna möjligheter till eget val. Den inbördes balansen mellan olika ämnen förändrades, varvid sär- skilt slöjd samt idrott och hälsa kom att få en förhållandevis kraftig tim- talsreduktion. Slöjd är det ämne som eleverna var mest positiva till i den nationella utvärderingen av . Där kunde man få utlopp för den egna kreativiteten och hade stort inflytande över arbetet. Det var också ett ämne som uppfyllde läroplanens mer allmänna målsättningar om att utveckla elevernas självständighet, deras skapande förmåga och förmåga att lösa problem. Nödvändigheten av att utöka idrottsämnets timtal motiveras främst av folkhälsoskäl. Den fysiska aktivitetens be- tydelse för folkhälsan har betonats från både beteendevetare och fysiologer. har i idéskriften Vårt behov av rörelse betonat att skolbarn behöver mer rörelse och lek. Mot bakgrund av vad som beskrivits ovan anser regeringen att utform- ningen av timplanen fortlöpande bör omprövas. Det kan finnas anledning att överväga förändringar vad gäller balansen mellan olika ämnen. Rege- ringen avser att senare återkomma till med en proposition om ändringar i timplan, som inom ramen för nuvarande totala timtid dels ger skolor bättre möjligheter att anpassa timplanen efter lokala behov, dels ger slöjd och idrott och hälsa mer tid. Kostnadsfria skolmåltider Elever i , särskolan, specialskolan och sameskolan är genom bestämmelser i skollagen garanterade fria läromedel, fri skolhäl- sovård och under vissa förutsättningar fria skolskjutsar. Att dessa be- stämmelser efterlevs är förutsättningar för att kraven på lika tillgång till respektive likvärdig utbildning skall kunna upprätthållas. När det gäller skolmåltider är situationen något annorlunda. Trots att det inte är obligatoriskt för kommunerna att erbjuda skolmåltider, har skolhuvudmännen låtit elever i och gymnasie- skolan samt motsvarande skolformer få kostnadsfria skolmåltider. har ett antal kommuner infört avgifter för elever i gymna- sieskolan och i några kommuner pågår diskussioner om att införa sådana avgifter. Ett fåtal kommuner diskuterar också att införa avgifter för elever i . Kostnadsfria skolmåltider fyller en viktig funktion. Eleverna behöver ett näringsriktigt mål mitt för att de skall kunna vara aktiva och ta till sig kunskaper , som de också får del av den sociala samvaro som skolluncherna ger. Skolmåltiderna har även betydelse för att grundlägga goda och regelbundna matvanor. har senast vid behandlingen av mo- tionsyrkanden från den allmänna motionstiden vid 1994/(bet. 1995/96:UbU3) behandlat frågan om lagstiftning angående fria skolmåltider. fann utvecklingen mot att införa skolmåltids- avgifter oroande och begärde därför att regeringen skall överväga möj- ligheten att lagstifta om elevers rätt till fria skolmåltider i och gymnasieskolan. Regeringen avser att senare återkomma till i frågan. 5.4 Gymnasieskolan Regeringens bedömning: Gymnasieskolan befinner sig i ett intensivt utvecklingsskede. Det finns dock redan nu behov av justeringar och för- bättringar, något som gymnasiereformen som sådan medger. De natio- nella styrdokumenten behöver ses över i syfte att tydliggöra varje natio- nellt programs inriktning och profil och därmed stärka programmålens betydelse. En översyn bör även göras av utbudet av nationella program och deras grenar. Den låsta ämnesstrukturen i naturvetenskaps- och samhällsvetenskaps- programmen behöver luckras upp och ett nytt tekniskt program införas. Programmen med yrkesämnen behöver stärkas till innehåll och upp- läggning samt utvecklas kvalitativt på egna meriter. En större flexibilitet behöver skapas. Ett nationellt program med yrkesämnen skall kunna läg- gas upp på olika sätt. Inom ramen för dessa program bör en alternativ studieväg införas med en modern och helt ny typ lärlingsutbildning, som skiljer sig markant från tidigare former. Den kan gymna- sieutbildning utgöra en väg att fullfölja ett nationellt program. Den bör erbjudas som alternativ till nuvarande studieorganisation. För att ytterligare höja kvaliteten på programmen med yrkesämnen bör det prövas om en yrkesexamen inom gymnasieskolan skall införas. Ar- betslivets branschorganisationer bör få ett ökat ansvar för gymnasiesko- lans yrkesutbildningar. Ambitionerna och målsättningen för kärnämnena är fortsatt höga. Därför måste nya vägar prövas för att alla elever skall nå målen i dessa ämnen. Regeringens bedömning är att kursplanerna fortfarande skall vara gemensamma för alla nationella program men en tydligare öppning mot varje programs speciella karaktär behöver skapas. En förändring av utbu- det av kärnämnen bör prövas. Inom ramen för det individuella programmet bör erbjudas en utbild- ning som förenar undervisning i vissa grundskolekurser, vissa gymnasie- kurser och en yrkesinriktad praktik praktikprogrammet. Den nya gymnasieskolans framväxt Den nya gymnasieskolan kan ses som ett naturligt led i en utveckling allt sedan 1970 års gymnasiereform. Den innebar att utbildningar som fanns inom olika skolformer samlades i en gymnasieskola med linjer, grenar och specialkurser. presenterade betänkan- det En reformerad gymnasieskola (SOU 1981:96). Förslagen tog sin ut- gångspunkt i en gymnasieskola med bl.a. breda ingångar och vad gäller yrkesutbildningarna undervisning varvad med praktik. Propositionen Gymnasieskola i utveckling (prop. 1983/84:116) angav riktlinjerna för det s.k. , där FS stod för de frivilliga skolformerna gymnasieskolan och komvux. Projektet omfattade försök inom fyra områden: den yttre organisationen, det inre arbetet, praktikförsök och samarbete mellan gymnasieskolan och komvux. presenterades en översyn av den gymnasiala yrkesutbild- ningen (SOU 1986:2 och 3). Utredningen ledde till en omfattande försöksverksamhet med treåriga yrkesutbildningar, som bl.a. kännetecknades av en indelning av ämnen i mindre delar moduler och att viss del av utbildningen genomfördes i arbetslivet. Det viktigaste målet för reformen i propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85) var att höja den allmänna utbildningsnivån och för- bereda alla för ett livslångt lärande, där återkommande utbildningar blir allt vanligare . Bakgrunden var arbetslivets snabba utveckling, där nya yrken utvecklas med mer sammansatt innehåll, som också suddar ut gränserna mellan de klassiska arbetar- och tjänstemannarollerna. För att rusta ungdomarna för en föränderlig framtid gjordes gymnasieskolan mer flexibel. Yrkesutbildningarna skulle inte vara återvändsgränder och smala utan skulle kunna ge behörighet för vidare studier. Både resultaten från och ÖGY-försöken har legat till grund för utformningen av dagens gymnasieskola. De studieföreberedande linjerna, humanistisk, samhällsvetenskaplig, ekonomisk, naturvetenskaplig och teknisk linje, ersattes genom riksdags- beslutet med naturvetenskaps- och samhällsvetenskapsprogram- men. Specialitéerna ekonomi, humaniora och teknik täcks numera av grenar. Skillnaderna mellan dessa studievägar och tidigare studieförbe- redande utbildningar var betydligt mindre än yrkesutbildningarnas för- ändring. Redan vid behandling av propositionen Växa med kun- skaper anfördes att reformen skall ses som en grund för en fortsatt ut- veckling av gymnasieutbildningen. I propositionen betonades också vik- ten av att förslagen skulle skapa lösningar som ger förutsättningar för en fortgående utvecklingsprocess. Behov av förnyelse och förbättrade lös- ningar för att intentionerna i reformen skall förverkligas kommer konti- nuerligt att uppstå. Efter beslutet om En ny läroplan (prop. 1992/93:250, bet. 1993/94:UbU2, rskr. 1993/94:93), som bl.a. innefattade utvecklingen av en kursutformad gymnasieskola, tillsattes en parlamenta- risk kommitté med uppgift att följa utvecklingen av gymnasieskolan (U94:02), utveckling. Kommittén har lämnat två betänkanden, Den nya gymnasieskolan hur går det? (SOU 1996:1) och Den nya gymnasieskolan steg för steg (SOU 1997:1). Praktiskt taget alla går till gymnasieskolan I föregående avsnitt har den tidigare inlärningens och be- tydelse som grund för ett fortsatt lärande framhållits. Det är nödvändigt för individen att skaffa sig en gymnasieutbildning, som ger bredd och fördjupning, både för personlig utveckling och för att kunna hävda sig i ett framtida samhälls- och arbetsliv. Även med den kvalitetshöjning som den obligatoriska skolan skall svara för räcker inte en grundskoleutbild- ning, om skall nå målet att få en ledande plats i utbildnings- hänseende. Genom samhällsutvecklingen och förändringarna i arbets- livet, då arbetsmarknaden för 16-åringar i princip är obefintlig, finns ett val för ungdomarna att avstå från att gå vidare till gym- nasieskolan. Av de elever som lämnar går en allt större andel direkt till studier i gymnasieskolan: , och . Gymnasieskolan tar således emot så gott som alla ungdomar. Omkring nio av tio elever som börjat gymnasieskolan har också fullföljt utbildningen . Dessa fakta visar att gymnasieskolan når bra resultat i synner- het i en internationell jämförelse. Naturvetenskaps- och samhällsvetenskapsprogrammen väljs av av eleverna. Intresset för naturvetenskapsprogrammet har ökat . /97 började av samtliga elever på detta program. Denna andel bör dock öka ytterligare för att bl.a. utbildningar inom universitet och högskolor med en naturvetenskaplig och teknisk inriktning skall kunna få tillräckligt med sökande. Detta gäl- ler särskilt när utbudet inom detta utbildningsområde i högskolan byggs ut. Avsikten med riksdagsbeslutet om den reformerade utbild- ningen var att skapa en studievägsstruktur som skulle göra alla ungdomar motiverade att skaffa sig en gymnasieutbildning. Eleverna skulle i större utsträckning än tidigare få sina utbildningsval tillgodosedda, i första hand i fråga om program och grenar. Enligt uppgifter från var andelen elever som tagits in på sitt förstahandsval till ett nationellt program , vilket är en ökning jämfört med året innan. av eleverna på handels- och administrationsprogrammet och på barn- och fritidsprogram- met har fått sitt förstahandsval tillgodosett, medan fått detta på naturvetenskapsprogrammet. Kommunerna har lyckats förhål- landevis väl med sitt ansvar för att erbjuda ungdomarna ett allsidigt urval av gymnasieprogram. Det är viktigt att eleverna får sådana valmöjligheter att individuella studieintressen och utbildningsbehov för fortsatta studier och yrkesliv kan tillgodoses. Att själv få välja studieväg bidrar dessutom till ökad motivation och framgång i studierna. Gymnasiereformen får blandad kritik. I massmedierna lyfts nega- tiva faktorer fram och ges en dominerande plats. och Kom- mittén för gymnasieskolans utveckling visar dock även på flera positiva resultat. Av Bilden av skolan 1996 framgår bl.a. att eleverna i stort är positiva till reformen. Kommittén kommer med sitt slutbetänk- ande , vilket medför att det då kommer att finnas en samlad analys av med den reformerade gymnasieskolan. Det är viktigt att bedöma vad som är övergående problem, som hänger samman med det snabba genomförandet och vad som är mer strukturella problem. En del problem är inte nya men blir synliga genom det mål- och kun- skapsrelaterade betygssystemet där en icke-godkändnivå införts. I det gamla centraliserade planeringssystemet för gymnasieskolan be- stämde staten vilka kommuner som fick ha gymnasieskola. I samband med gymnasiereformen fick varje kommun rätt att själv besluta om att inrätta egen gymnasieskola. Detta har lett till att gymnasieskolor etable- rats i ytterligare 39 kommuner. Eleverna har därmed fått kortare restider och närsamhället bör ha fått en påtaglig stimulans. I flertalet av de nya gymnasiekommunerna har man en väl fungerande samverkan med den kommunala vuxenutbildningen och samråd med det lokala näringslivet. utveckling ser inga skäl att föreslå en omprövning av kommunernas fria rätt att etablera en gymnasieskola. Kommittén bedömer dock att effekterna av att ett antal gymnasieskolor har tillkommit behöver följas ytterligare, t.ex. i vad mån utbudet av ut- bildningsalternativ inom regioner och riket påverkas. Program- och kursutformningen Gymnasial utbildning bedrivs på nationella, specialutformade och indivi- duella program. De nationella programmens inriktning skall täcka viktiga områden inom arbetslivet, med eller utan fortsatta studier.