prop · GK03104 · 1997-01-01 00:00:00 — Mot den valda kopplingen talar enligt Lagrådet vidare det förhållandet att en näringsidkare aldrig skulle kunna åläggas ersättningsskyldighet i mål som på grund av prejudikatvärdet eller liknande anledning funnits skäl att pröva, eftersom bestämmelserna i 18 kap. 6 § inte är tillämpliga på KO:s kostnader. Regeringen instämmer i vad Lagrådet har anfört i denna del. Näringsidkarens ersättningsskyldighet för KO:s kostnader kan därför i stället lämpligen kopplas till fall då näringsidkaren brustit i sin processföring. Regeringen föreslår sålunda att näringsidkaren skall vara skyldig att ersätta staten för kostnad som näringsidkaren vållat KO genom vårdslös eller försumlig processföring. Näringsidkaren bör inte behöva betala kostnaderna för de rättshjälpsförmåner som konsumenten enligt förslaget skall kunna få. Enligt den nya rättshjälpslagen skall motparts ersättningsskyldighet endast omfatta kostnader som avser ersättning till rättshjälpsbiträde och den rättssökandes rådgivningsavgift. Det finns inte skäl att ha någon avvikande reglering här. 7 De s.k. småmålen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: De mål där deltar som| | ombud för enskilda konsumenter undantas från de särskilda | | reglerna om s.k. småmål i 1 kap. 3 d §, 10 kap. 8 a § och 18 kap.| | 8 a § . Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen har föreslagit att de mål där KO deltar som ombud för enskilda konsumenter skall undantas från samtliga bestämmelser om s.k. småmål. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig är positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det finns en särskild processordning för de s.k. småmålen (se avsnitt 4). Småmålsreglerna är utformade med tanke på att parterna inte skall behöva juridiskt biträde. På så sätt skall parternas kostnader hållas nere. När bestämmelserna infördes var avsikten att målen i stor utsträckning skulle avgöras genom rättens förlikningsverksamhet. För småmålen finns särskilda bestämmelser om bl.a. rättens sammansättning, rättegångskostnader och forum i konsumentmål. En tillämpning av dessa bestämmelser i mål där KO biträder en enskild konsument är enligt regeringens mening inte lämplig. Reglerna bör vara sådana att de inte försvårar för näringsidkaren att i de mål där KO biträder motparten låta sig företrädas av ett kvalificerat ombud. De särskilda reglerna om rättegångskostnader som regeringen har föreslagit kan svårligen förenas med de begränsningar i detta hänseende som gäller för småmålen. Mål där KO bistår konsumenten torde också i vissa fall vara så svårbedömda och kvalificerade att tre domare bör ha möjlighet att delta i tingsrättens avgörande. I fråga om den särskilda forumregeln om att en konsument kan väcka talan vid rätten i den ort där konsumenten har sitt hemvist anser regeringen att det inte är motiverat att tillämpa denna i mål där KO biträder en enskild konsument, i vart fall inte om KO beslutat att biträda konsumenten innan talan har väckts. I enlighet med vad Lagrådet anfört anser regeringen däremot inte att det är nödvändigt att undanta de mål i vilka KO biträder enskilda konsumenter från övriga bestämmelser som särregleringen rörande småmålen omfattar. De särskilda reglerna om småmål i fråga om rättens sammansättning, rättegångs- kostnader och forum i konsumentmål bör således inte tillämpas i de mål där KO deltar som ombud för enskilda konsumenter. Detta bör gälla även om KO inträder i ett pågående mål som handläggs enligt reglerna om småmål. I en sådan situation bör således målet om och handläggas enligt reglerna för ordinära tvistemål i enlighet med vad vi sagt. Om KO därefter skulle besluta att avträda som ombud torde målet däremot inte kunna om för att återigen handläggas enligt småmålsreglerna (se prop. 1973:87 s. 175; NJA II 1973 s. 746 och NJA 1982 s. 723). Om ett mål överförs till att handläggas enligt reglerna för ordinära tvistemål torde de rättegångskostnadsregler som gäller för sådana mål vara att tillämpa även i fråga om kostnader som uppstått före det att målet lottades om. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Sekretess skall gälla för vissa uppgifter i| | ärende hos där denne deltar som ombud för | | enskilda konsumenter. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: I denna del har endast en remissinstans yttrat sig. Skälen för regeringens förslag: I sekretesslagen (1980:100) finns bestämmelser om sekretess för uppgifter hos myndigheter med anledning av deras rättstvister om det kan antas att det allmännas ställning som part försämras om uppgiften röjs (se t.ex. 6 kap. 7 § sekretesslagen). Motsvarande sekretess gäller hos Justitiekanslern i myndighetens verksamhet för att bevaka statens rätt (11 kap. 4 § fjärde stycket sekretesslagen). Dessa bestämmelser tar sikte endast på situationer där det allmänna är part. En enskild part som företräds av KO i en rättstvist bör beredas ett likartat skydd. Sekretess bör därför gälla hos KO för uppgifter som myndigheten har fått i anledning av det lämnade biträdet om det kan antas att den enskildes ställning som part försämras om uppgiften röjs. Hos KO kan det i samband med en tvist också finnas uppgifter om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden som inte är av sådan natur att sekretess kommer att gälla i enlighet med vad som har föreslagits , och vilkas röjande kan förorsaka skada eller men för den enskilde. För uppgifter av denna art gäller enligt 9 kap. 21 § sekretesslagen sekretess hos JämO och DO i ärenden enligt jämställdhetslagen (1991:433) respektive lagen (1994:134) mot etnisk diskriminering om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. En motsvarande sekretess bör gälla hos KO när denne företräder en enskild konsument. Syftet med en försöksverksamhet med en medverkan av KO i vissa konsumenttvister är som framgått tidigare främst att främja prejudikatbildningen på konsumentområdet. Ett klarare rättsläge på området kommer sannolikt i ett längre perspektiv att leda till besparingar för det allmänna. I ett kortare perspektiv leder dock förslaget till vissa smärre kostnadsökningar. KO:s arbetsuppgifter enligt förslaget kommer inte bara att bestå i att förbereda och utföra talan i enskilda ärenden. En hel del tid kan förväntas gå åt till att välja ut de fall som skall drivas. Med hänsyn till att det årliga antalet ärenden i vilka KO kommer att medverka enligt lagen kan bedömas bli mycket begränsat bör en smärre personalförstärkning vara tillräcklig för KO:s aktiva medverkan i domstol. De ökade kostnader för KO:s verksamhet som förslaget leder till kan finansieras av de medel som anslagits till på området för finansiella tjänster (prop. 1995/96:82, bet. 1995/96:LU10, rskr. 1995/96:81). Införandet av den nya ordningen medför sannolikt en viss ökad arbetsbörda och därmed ökade kostnader för domstolarna. En del av de mål som KO kommer att medverka i skulle dock sannolikt ha kommit under domstolsprövning även utan KO:s medverkan. Med hänsyn till detta och till beräknat antal mål torde därför denna kostnadsökning endast bli marginell. Förslaget innebär också ett visst åtagande för staten i fråga om rättegångskostnader. Med hänsyn till det mycket begränsade antalet mål kan kostnadsökningarna i form av rättegångskostnader också förväntas bli låga. 10.1 Förslaget till lag om försöksverksamhet avseende medverkan av Konsu- mentombudsmannen i vissa tvister 1 § I denna lag finns bestämmelser om medverkan i vissa tvister mellan konsumenter och näringsidkare och om rättegången i sådana fall. I paragrafen anges det huvudsakliga innehållet i lagen. 2 § I en tvist mellan en konsument och en näringsidkare, som gäller en finansiell tjänst, får biträda konsumenten såsom ombud vid allmän domstol och kronofogdemyndighet om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns särskilda skäl för det. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om () medverkan i tvister. Det är KO som beslutar om han eller hon skall medverka enligt lagen. KO prövar således ensam om de i paragrafen angivna förutsättningarna är uppfyllda. Någon särskild bestämmelse om detta har inte ansetts nödvändig. Enligt paragrafen tillämpas lagens bestämmelser på tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Begreppen konsument och näringsidkare har samma innebörd som i annan konsumentlagstiftning. En redogörelse för innebörden av begreppen finns bl.a. i förarbetena till avtalsvillkorslagen (se prop. 1994/95:17 s. 29 ff.). KO:s medverkan skall till en början ske i en försöksverksamhet som skall avse tvister som rör finansiella tjänster. Med begreppet finansiella tjänster avses främst sådana tjänster som tillhandahålls av de finansiella instituten, som t.ex. banker, finansbolag, försäkringsbolag och värdepappersinstitut. Dessutom erbjuder detaljhandeln och bensinbranschen finansiella tjänster genom att erbjuda bl.a. kontokortstjänster. Området finansiella tjänster omfattar bl.a. följande. Insättningar och sparande: inlåningskonton, fonder, obligationer och andra värdepapper, pensionssparande. Betaltjänster: gireringar, kontokort, smartkort, checker. Konsumentkrediter: kreditköp, blanco- och borgenslån, boendekrediter. Försäkringar: sak- och personförsäkring. Det är konsumenten som är part och huvudman medan KO företräder honom eller henne som ombud. I fråga om KO:s behörighet att företräda konsumenten gäller fullmaktsregler. KO har samma befogenheter och skyldigheter som tillkommer ett ombud enligt reglerna i . Att KO skall medverka som konsumentens ombud innebär att han eller hon skall förbereda och utföra konsumentens talan och biträda denne såväl före som efter en process. KO:s medverkan före processen kan t.ex. avse kontakt med konsu- mentens motpart för att inhämta dennes inställning till konsumentens anspråk. Det kan också gälla rättsutredningar och inhämtande av andra erforderliga fakta. KO:s medverkan efter en process kan t.ex. avse att förklara innehållet i en dom och att diskutera frågan om ett avgörande skall överklagas eller inte. KO medverkar sålunda i stort sett på samma sätt som andra ombud. I fråga om de närmare formerna för KO:s medverkan och KO:s förhållande till konsumenten och till dennes motpart samt till domstolen kan advokatsamfunds vägledande regler om god advokatsed vara till viss ledning. Det finns inte något som hindrar att KO för konsumentens räkning träffar förlikning med näringsidkaren. Det förutsätts dock att KO inför beslutet att företräda konsumenten har bedömt saken vara av det slag att den bör avgöras av domstol. Inget hindrar KO att anlita ombud för såväl processförberedelserna som själva processandet. Regler angående detta får tas in i instruktion. Det förutsätts dock att talan normalt utförs av en tjänsteman vid myndigheten. För KO:s medverkan krävs att konsumenten ger KO fullmakt. Fullmakten kan återkallas när som helst. KO kan på eget initiativ frånträda uppdraget. En anledning till detta kan vara exempelvis att konsumenten har lämnat felaktiga uppgifter eller att KO till skillnad från konsumenten anser att målet efter domstolens avgörande inte bör överklagas till högre instans. Vidare gäller att utgången i tvisten bedöms vara av betydelse för rättstillämpningen eller att det annars föreligger särskilda skäl för KO:s medverkan. Som ett exempel på när särskilda skäl skall anses föreligga kan nämnas att tvisten allmänt är av betydelse för en större grupp konsumenter. En situation där KO skall kunna medverka i en tvist där ett stort antal konsumenter berörs, är om näringsidkaren i civilrättsligt hänseende inte följer en dom där KO har fört talan vid enligt avtalsvillkorslagen eller där likartade skador på grund av otillbörlig marknadsföring drabbat en grupp konsumenter. En omständighet som inte skall tillmätas någon självständig betydelse för frågan om KO skall delta är att målet rör en tvist som är av stor ekonomisk betydelse. Inte heller skall KO kunna ta sig an mål enbart av den anledningen att den enskilde av någon anledning befinner sig i en i ekonomiskt eller personligt hänseende pressande situation. KO skall kunna medverka vid allmän domstol och kronofogdemyndighet. 3 § som är ombud enligt denna lag skall konsumenten få de förmåner som avses i 16-20 §§ rättshjälpslagen (1996:1619). Kostnaderna för dessa förmåner skall stanna på staten. beslutar om sådan utredning som avses i 17 § rättshjälpslagen samt om ersättning till den som medverkat vid utredningen. Enligt första stycket får en konsument som biträde lämnas av KO de förmåner som motsvarar dem som enligt 16 20 §§ rättshjälpslagen tillkommer den som har beviljats rättshjälp. Det gäller bl.a. kostnader för bevisning vid allmän domstol, utredningskostnader samt ansökningsavgifter. Ersättning för bevisning betalas som regel enligt bestämmelserna i förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen m.m. Konsumenten är heller inte skyldig att ställa säkerhet för att få till stånd kvarstad eller någon annan liknande åtgärd. I dessa fall svarar staten för den skada som kan tillfogas motparten genom åtgärden. Kostnaderna för förmånerna skall stanna på staten. Detta stämmer överens med vad som gäller enligt rättshjälpslagen (se avsnitt 6.2 ). Kostnaden för konsumentens resa och uppehälle ersätts inte enligt denna bestämmelse. Dessa kostnader kan ersättas av allmänna medel om det i enlighet med 11 kap. 6 § är skäligt med hänsyn till konsumentens ekonomiska förhållanden, de kostnader som kan uppstå i samband med inställelsen och omständigheterna i övrigt (se prop. 1996/97:9). Om dessa kostnader inte ersätts enligt 11 kap. 6 § kan konsumenten i stället få ersättning av motparten enligt reglerna i 18 kap. . KO:s biträde till konsumenten skall vara kostnadsfritt för denne. Detta gäller såväl kostnaderna för KO:s egna tjänstemän som för eventuellt av KO anlitat ombud. Konsumentens rätt till ersättning enligt denna paragraf gäller endast kostnader som har uppkommit efter det att KO har beslutat att medverka enligt denna lag. Om konsumenten har haft kostnader som hänför sig till tiden får han eller hon själv svara för dem. Detta motsvarar vad som gäller för den som har beviljats rättshjälp. Sådana kostnader kan dock konsumenten få ersättning för av motparten enligt reglerna i 18 kap. . Om KO beslutar att inte längre företräda konsumenten eller om konsumenten anmäler att han eller hon själv eller genom någon annan vill föra sin talan får konsumenten själv stå för kostnader som uppkommer därefter. Enligt rättshjälpslagen kan den vars rättshjälp upphör bli skyldig att själv bära kostnaderna för denna, vilket kan innebära att de förmåner han eller hon erhållit skall återbetalas. Någon återbetalningsskyldighet har inte ansetts erforderlig i de fall då KO:s biträde enligt denna lag har upphört. Enligt andra stycket är det KO som beslutar i fråga om sådan utredning som avses i 17 § rättshjälpslagen och om ersättning enligt samma paragraf. 4 § Om enligt denna lag biträder en konsument vid talan i allmän domstol skall bestämmelserna om tvistemål om mindre värden i 1 kap. 3 d §, 10 kap. 8 a § och 18 kap. 8 a § inte tillämpas. Enligt paragrafen skall de särskilda reglerna om s.k småmål i fråga om rättens sammansättning, rättegångskostnader och forum i konsumentmål inte tillämpas när KO biträder en konsument. Detta innebär att rätten kan bestå av tre domare vid det slutliga avgörandet och att rättegångskostnaderna kan ersättas fullt ut enligt 18 kap. 8 § . Bestämmelsen innebär också, i vart fall om KO beslutat medverka enligt lagen innan konsumenten väcker talan vid allmän domstol, att den särskilda forumregeln i 10 kap. 8 a § om att en konsument kan väcka talan vid rätten i den ort där konsumenten har sitt hemvist inte kan tillämpas. Om målet har börjat handläggas enligt det särskilda förfarandet för småmål skall, om KO inträder i tvisten först efter det att talan väckts, målet till följd av denna bestämmelse - i enlighet med vad som närmare utvecklats i avsnitt 7 - överföras till ordinär handläggning. 5 § Om konsumenten enligt bestämmelserna i 18 kap. är skyldig att ersätta näringsidkaren dennes rättegångskostnader skall staten i stället för konsumenten förpliktas betala dessa kostnader. Staten svarar dock inte för näringsidkarens kostnader som uppstått efter det att upphört att vara ombud och näringsidkaren underrättats om detta. Om näringsidkaren genom handlande som avses i 18 kap. 6 § föranlett uppskov i målet eller på annat sätt vållat kostnad för är näringsidkaren skyldig att ersätta staten sådan kostnad. I paragrafens första stycke regleras ansvaret för näringsidkarens rättegångs- kostnader i de fall konsumenten enligt 18 kap. är skyldig att ersätta dessa. Rättegången i de mål där KO biträder en konsument enligt denna lag skall i huvudsak följa reglerna i . Detta innebär att om näringsidkaren vinner målet skall han enligt huvudregeln i 18 kap. 1 § få ersättning för sina rättegångskostnader. Ersättningen skall enligt 18 kap. 8 § fullt ut motsvara kostnaderna för rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode till ombud eller biträde. Enligt första meningen i förevarande stycke skall domstolen, när den dömer i mål av denna art, i de fall konsumenten enligt skulle vara skyldig att helt eller delvis ersätta näringsidkaren dennes rättegångskostnader ålägga staten att i stället för konsumenten betala denna kostnad. Detta skall ske oavsett när KO har inträtt i processen. Av andra meningen följer att staten inte svarar för näringsidkarens rättegångskostnader som uppstått efter det att KO upphört att vara ombud och näringsidkaren underrättats om detta. Dessa kostnader får således konsumenten själv svara för. I andra stycket finns regler om näringsidkarens ansvar för KO:s kostnader. Dessa skall som regel stanna på staten oavsett utgången i målet. Om näringsid- karen på grund av vårdslös eller försumlig processföring har vållat kostnader för KO är näringsidkaren enligt denna bestämmelse dock skyldig att ersätta staten för dessa kostnader. I fråga om näringsidkarens ansvar för konsumentens rättegångskostnader gäller reglerna i 18 kap. . 6 § Om en konsument har beviljats rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1996:1619) skall rättshjälpen upphöra om beslutar att biträda konsumenten. Konsumenten skall i sådant fall endast betala rättshjälpsavgift. En konsument som företräds av KO enligt denna lag skall inte beviljas rättshjälp i den aktuella rättsliga angelägenheten. Om rättshjälp har beviljats tidigare skall den upphöra. I sådant fall behöver konsumenten endast betala rättshjälps- avgift enligt bestämmelserna i 23-25 §§ rättshjälpslagen. Bestämmelsen i andra meningen har tillkommit för att det klart skall framgå att konsumenten i detta fall inte är skyldig att betala några kostnader utöver själva rättshjälpsavgiften. KO skall kontrollera om konsumenten har rättshjälp. Om så är fallet skall KO meddela detta till den myndighet som har att fatta beslut i rättshjälpsfrågan. Har konsumentens rättshjälp upphört när talan väcks vid allmän domstol skall KO upplysa domstolen om att konsumenten haft rättshjälp i den rättsliga angelägenheten. Regler angående detta får tas in i instruktion. Avträder KO som ombud är det åter möjligt för konsumenten att få rättshjälp om förutsättningarna härför är uppfyllda. 7 § beslut enligt denna lag får inte överklagas. De beslut som kan komma i fråga enligt denna lag är beslut att biträda respektive frånträda samt beslut om att utredning skall företas och om ersättning för sådan utredning. Dessa beslut kan inte överklagas. 10.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 8 kap. 25 § Sekretess gäller hos i ärende enligt lagen (1997:000) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister för uppgift som tillkommit eller inhämtats med anledning av en rättstvist enligt lagen, om det kan antas att den enskildes ställning som part i tvisten försämras om uppgiften röjs. Paragrafen, som är ny, innebär att sekretess gäller för uppgifter som avser de rättstvister där KO företräder en enskild konsument enligt lagen om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister, om det kan antas att den enskildes ställning som part i tvisten försämras om uppgiften röjs. De uppgifter för vilka sekretess gäller kan härröra från myndigheten själv eller vara införskaffade utifrån. För att uppgiften skall anses ha tillkommit eller inhämtats med anledning av rättstvist krävs att det mellan uppgiften och tvisten finns ett sådant samband som fallet är med t.ex. rättsutredningar, värderingsutlåtanden, uppgifter om bevisning och förhandlingstekniska överväganden som hänför sig till en rättstvist. Ordet rättstvist avser både pågående och möjligen blivande rättstvister. Någon bestämmelse om tidsbegränsning av sekretessen har inte ansetts erforderlig eftersom risken för skada som regel upphör i och med att tvisten avslutats. Sekretess för uppgifterna kan dock i vissa fall även härefter komma att föreligga enligt den föreslagna bestämmelsen i 9 kap. 21 § sekretesslagen. Om KO frånträder sitt uppdrag trots att tvisten ännu inte avslutats gäller sekretess tills så sker. 9 kap. 21 § Sekretess gäller i ärende hos eller enligt jämställdhetslagen (1991:433) för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretess gäller hos Ombudsmannen mot etnisk diskriminering och diskriminering i ärende enligt lagen (1994:134) mot etnisk diskriminering för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretess gäller i verksamhet enligt lagen (1994:749) om för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretess gäller hos i ärende enligt lagen (1997:000) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Av ett nytt fjärde stycke framgår att uppgifter som KO får del av i den verksamhet som bedrivs med stöd av den föreslagna lagen om försöksverksamhet avseende medverkan av KO i vissa tvister skall omfattas av sekretess, om uppgifterna rör någons personliga eller ekonomiska förhållanden och om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretessen omfattar därigenom alla typiskt sett känsliga uppgifter om enskildas såväl personliga som ekonomiska förhållanden. Bestämmelsen har utformats efter förebild av de sekretessregler som gäller hos vissa andra ombudsmän. Bestämmelsen har sålunda ett rakt skaderekvisit, vilket innebär att en presumtion gäller för offentlighet. Den nya lagen och ändringen i sekretesslagen skall träda i kraft i samband med att den nya rättshjälpslagen träder i kraft. Konsumentpolitiken i har långa traditioner. Ett av de övergripande målen är att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Härvid utövar många myndigheter och andra offentliga organ verksamhet av betydelse för konsumenterna, t.ex. och (). Konsumentlagstiftningen är i huvudsak av civilrättslig eller marknadsrättslig natur. De civilrättsliga reglerna är inriktade på att stärka enskilda konsumenters ställning i förhållande till näringsidkare och ger anvisningar om hur en tvist skall eller bör lösas. Den marknadsrättsliga lagstiftningen syftar till att stärka konsumentkollektivets ställning genom ingripanden mot näringsidkare från det allmännas sida. Här har () en viktig uppgift genom dennes möjligheter att väcka talan om förbud eller före- lägganden. Konsumentpolitiskt arbete bedrivs även inom EU.