prop · GK034 · 1997-01-01 00:00:00 — förordnade Försvarsdepartementet förre chefen för flygvapnet, generallöjtnant , att utreda frågan om en fortsatt statlig trafikflygarutbildning. redovisade utredaren resultatet av sitt uppdrag och föreslog i huvudsak följande. TFHS bör förbli under statligt huvudmannaskap och vara lokaliserad till . Skolan bör samverka med flygbolagen. Utbildningen bör återupptas för att möta ett förmodat nyrekryteringsbehov av civila piloter . I ett längre perspektiv, menade utredaren, bör TFHS överföras till ett civilt huvudmannaskap och ett inordnande i högskolan bör åter övervägas. Ytterst har utredaren ekonomiska bevekelsegrunder för sina slutsatser. Han visar bl.a. att utbildningskostnaderna för två Gripenpiloter som lämnar Försvarsmakten och rekryteras av de civila flygbolagen överstiger kostnaderna för den årliga driften av TFHS vid full utbildningsvolym. Härutöver redovisar utredaren bl.a. flygsäkerhetsmässiga skäl för en fortsatt statlig trafikflygarutbildning. Denna syn delades i huvudsak av . Försvarsmakten har i ett yttrande över utredning anfört att myndigheten i huvudsak biträder utredningens slutsatser. Försvarsmakten framhåller dock att ett framtida TFHS varken ekonomiskt eller organisatoriskt bör belasta Försvarsmakten. Regeringen kan konstatera att de civila flygbolagens efterfrågan på piloter nu har ökat. Prognoserna pekar vidare på att efterfrågan kommer att bestå under i vart fall framöver. Regeringen anser att de argument av ekonomisk art som utredaren för fram talar för en bevarad trafikflygarutbildning genom TFHS. delar regeringen uppfattning i frågan, nämligen att TFHS trots det nämnda inte är någon garanti för att flygbolagen inte rekryterar flygvapenpiloter. En kärnfråga i sammanhanget är enligt regeringens mening, vilket även utredaren och Försvarsmakten har pekat på, att utbildningen av civila trafikflygare inte är en uppgift för Försvarsmakten. Detta synsätt har också tidigare regeringar givit uttryck för. Denna utbildning bör enligt regeringen bedrivas av annan huvudman än Försvarsmakten. Inriktningen är alltså att Försvarsmakten skall upphöra att vara huvudman för trafikflygarutbildningen. Det ankommer på Försvarsmakten att till regeringen ha inkommit med förslag om överförande av TFHS till annan huvudman. Utbildningen av civila trafikflygare vid Försvarsmakten skall upphöra . 17.2 Sjuktransporter med helikopter -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Försvarsmaktens omorganisering av helikopterverksamheten bör ge | | ökade möjligheter att förbättra räddningsberedskapen i hela landet.| | | | Försvarsmaktens helikoptrar är vid angelägna situationer en god | | tillgång för civila ändamål. | | Regeringen lämnade budgetproposition (prop. | | 1994/95:100 | | bil. 5) en utförlig information till i frågan om | | sjuktransporter med Försvarsmaktens helikoptrar. | | Försvarsmaktens helikoptrar kan utnyttjas för angelägna civila | | ändamål. Främst gäller detta vid räddningstjänst, för avtalsreglerade| | sjuktransporter samt, numera, genom nödhelikoptrar. | | Regeringen vill inledningsvis belysa en del frågor om försvarets| | helikoptrar och räddningstjänsten. regleras i | | räddningstjänstlagen (1986:1102) där de grundläggande ansvars- | | förhållandena läggs fast. Sålunda skall kommunen svara för | | räddnings-tjänsten inom kommunen om inte annat sägs. Vidare anges| | att skall svara för flygräddningstjänsten och | | för sjöräddningstjänsten. Av räddningstjänstlagen och| | räddningstjänst-förordningen (1986:1107) framgår vidare att | | räddningsledaren har en mycket stark ställning vid en insats. | | Bl.a. kan denne begära hjälp från statliga och kommunala | | myndigheter. | | träffade och Försvarsmakten avtal| | om helikopterberedskap för sjöräddningsinsatser. Enligt avtalet | | skall Försvarsmakten dygnet runt hålla viss beredskap med | | helikopter på , , och . | | och studerar | | tillsammans frågor om en samordning av räddningsresurserna, | | bl.a. för att få belyst beredskapen i norra . | | överlämnade utredningen om fredstida utnyttjande för| | civila ändamål av resurser avsedda för försvarsändamål - den s.k.| | civilbruksutredningen - delbetänkandet (SOU 1995:29) Civilt | | bruk av försvarets resurser. I fråga om utnyttjandet av | | försvarets helikoptrar föreslog utredaren att de fem särskilt | | anskaffade helikoptrarna för sjuktransporter skall kunna | | ianspråktas av sjukvårdshuvudmännen genom långsiktiga avtal. | | Prissättningen bör bestämmas enligt självkostnadsprincipen. | | Utredaren föreslog vidare att ett system med nödhelikopter | | infördes. | | Betänkandets förslag om utnyttjande av Försvarsmaktens helikoptrar| | har remissbehandlats. Flertalet remissinstanser var mer eller | | mindre positiva till förslagen. Kritiska synpunkter gällde främst| | konkurrensfrågorna. | | lämnade utredningen sin slutrapport. | | Försvarsmakten har deltagit i de sju upphandlingar av | | sjuktransporthelikopterresurser som har förevarit under senare | | år. Försvarsmakten har i en upphandling fått uppdraget att svara| | för sjuktransporter. Två upphandlingar har avbrutits av | | sjukvårdshuvudmännen. I övriga upphandlingar har uppdragen gått | | till privata helikopterföretag. Regeringen drar av detta | | slutsatsen att Försvarsmakten av bl.a. prissättningsskäl har haft| | svårt att hävda sig i konkurrensen med de civila företagen. | | Försvarsmakten har således kunnat teckna avtal med | | läns landsting. förlängde och | | Försvarsmakten avtalets giltighetstid med att gälla till | | . beslutade regeringen att den | | ifrågavarande sjuktransportverksamheten för läns | | landsting skulle få bedrivas enligt ordnings- och | | säkerhetsföreskrifterna för militär flygverksamhet. Regeringen | | meddelade vidare militärt drifttillstånd för verksamheten. | | Efter en anmälan granskar vissa | | frågor om sjuktransporter med Försvarsmaktens helikoptrar. | | Prövningen avser främst den av Försvarsmakten använda | | kostnadskalkylmodellen. | | gäller ett system med nödhelikopter med | | Försvarsmaktens helikoptrar. Detta regleras i 2 § förordningen | | (1986:1111) om militär medverkan i civil verksamhet. Systemet | | innebär följande. Försvarsmaktens helikoptrar, främst helikopter| | 4, 10 och 11, skall kunna utnyttjas av sjukvårdshuvudmännen för | | sjuktransporter vid livshotande situationer där omedelbar | | transport är avgörande för behandlingen av skadade eller sjuka. | | Helikoptrarna behåller sin ordinarie basering och beredskap. | | Försvarsmakten är skyldig att utföra en transport om inte | | ordinarie verksamhet av större betydelse allvarligt hindras. | | Transport skall utföras till ett i förväg fastställt pris, nämligen| | Försvarsmaktens genomsnittliga internkostnad för de ifrågavarande| | helikoptrarna. skall larmas av sjukvårdshuvudman | | genom flygräddningscentralen i . Flygräddningscentralen | | larmar därefter lämpligt helikopterförband. | | Genom detta nödhelikoptersystem får sjukvårdshuvudmännen - till en| | rimlig kostnad - tillgång till samtliga de försvarets | | helikoptrar som är lämpliga för akuta sjuktransporter. Eftersom | | systemet omfattar helikoptrar vid såväl flygflottiljerna som | | marinens helikopterdivisioner och och Östgöta | | arméflygbataljoner täcker det i princip hela landet. Regeringen | | vill framhålla att systemet omfattar även de särskilt anskaffade| | nya sjuktransporthelikoptrarna, i den mån de inte har | | ianspråktagits av en enskild sjukvårdshuvudman genom avtal om | | sjuktransporter. | | Regeringen vill med systemet med nödhelikopter utöka möjligheterna| | att använda Försvarsmaktens resurser för angelägna civila ändamål.| | Regeringen vill även framhålla att systemet med nödhelikopter | | skall ses som ett komplement till systemet med avtalstecknade | | helikoptrar. Den sjukvårdshuvudman som vill försäkra sig om | | kontinuerlig tillgång till helikopterresurser för | | sjuktransporter har att teckna avtal härom med Försvarsmakten | | eller ett privat företag. | | Regeringen har vidare uppdragit åt Försvarsmakten att senast den| | redovisa, såväl egna som övriga berördas, | | dittillsvarande erfarenheter av verksamheten till regeringen. | | Avslutningsvis vill regeringen erinra om sin uppfattning i | | kapitel 11 beträffande Försvarsmaktens grundorganisation, | | nämligen att Försvarsmaktens omorganisering av | | helikopterverksamheten bör ge ökade möjligheter att förbättra | | räddningsberedskapen inom landet som helhet. -------------------------------------------------------------------- | | | | | 17.3Informationskrigföring | | Information som ett medel i konflikter är en känd företeelse. Den accelererade utvecklingen på informationsteknologiområdet berör alla samhällsområden och har en djupgående inverkan på frågorna om försvar och nationell säkerhet. har i detta sammanhang begreppet "informationskrigföring" kommit att användas alltmera. Informationskrigföring kan beröra i stort sett all verksamhet i samhället och innebär att enskilda personer, grupper eller stater kan uppnå sina syften utan att behöva tillgripa konventionella hot eller påtrycknings-medel. Därigenom suddas gränsen ut mellan begreppen fred, kris och krig. Informationstekniken tillför nya hot och möjligheter till dagens och morgondagens konflikter och kommer sannolikt också att medföra förändrade säkerhetspolitiska förutsättningar. Det svenska samhället är utomordentligt beroende av väl fungerande IT-system. Den svenska IT-strukturen utmärks av att den ofta är avreglerad och i vissa avseenden decentraliserad. Det finns mot denna bakgrund starka skäl att analysera sårbarheter över ett hotspektrum som täcker området från enskilda aktörers dataintrång till organiserade storskaliga angrepp samt söka säkerställa nödvändigt skydd. Inom det militära området möjliggör informationstekniken radikalt förändrade sätt att bedriva traditionell militär verksamhet såsom stridsledning, styrning av precisionsvapen mot olika mål, inhämtning och bearbetning av underrättelser. Men även psykologiska krigföringsmetoder inom de militära operationernas ram, t.ex vilseledning kan genom den moderna teknikens tillämpningar ges avsevärt mer sofistikerade former. De allmänna samhälleliga strukturomvandlingar som IT-utvecklingen innebär kan dock komma att förändra förutsättningarna för nationella säkerhet på ännu mer genomgripande sätt. Nätverk för tele- och datakommunikation förändrar förutsättningarna för produktion, handel och distribution av alla varor och tjänster. Detta gäller materiel och tjänster för hela totalförsvaret liksom vitala försörjningssystem som betalningsväsen, energi, vatten och livsmedel samt inte minst myndighetsinformation och nyhetsförmedling. Utvecklingen kan innebära både nya sårbarheter och förbättrade möjligheter att säkra vår försörjning i ett krisläge. Att samma sårbarheter kan utnyttjas både vid ett väpnat angrepp och av icke-statliga aktörer med kriminell avsikt ställer krav på samverkan mellan försvar och rättsvårdande myndigheter. Utmärkande för den samhällsutveckling där informationsteknologi är en central drivkraft, är att den innebär en allt mer långtgående integration, både internationellt och sektoriellt. För det svenska totalförsvaret ställer detta krav på ett kompetent sätt att förhålla sig till och i samarbete med andra aktörer söka påverka en utveckling med i huvudsak internationella och kommersiella drivkrafter. Viktiga påverkansmöjligheter ligger i kunskapsuppbyggnad och kunskaps-spridning, liksom i statens agerande som mottagande av kunskap. För alla påverkansmöjligheter är det av stor vikt att forskning och studier bedrivs i former som möjliggör att framväxande möjligheter och hot kan identifieras och analyseras utan låsningar och etablerade ansvarsuppdelningar. Samverkan mellan olika forskningsutövare är både önskvärt och nödvändigt. I måste vi dels studera och successivt vidtaga åtgärder för att motstå informationskrigföring, dels som en del i möjligheterna att öka kunskaperna om skydd mot informationskrigföring, studera möjligheter till aktiva åtgärder inom informationskrigföringsområdet och utarbeta en nationell policy. Regeringen avser därför att uppdra åt berörda myndigheter att studera möjligheterna till aktiva åtgärder inom informationskrigföring. I IT-propositionen 1995/96:125 som lades fram för förklarade regeringen att den avsåg att tillsätta en gemensam civil och militär arbetsgrupp med uppdraget att följa utvecklingen av hot och risker inom IT- området. I ett yttrande till trafikutskottet anförde försvarsutskottet att den i propositionen föreslagna arbetsgruppen var otillräcklig. uttalade att regeringen borde organisera ett mer samlat och samordnat ansvar för IT-säkerhetsfrågor och ansåg att regeringen skulle återkomma till med en utvecklad strategi på IT-säkerhetsområdet där regeringen preciserar statens ansvar och anger hur säkerhetsarbetet inordnas i det nationella handlingsprogrammet och hur det bör vara organiserat. delade försvarsutskottets uppfattning och på trafikutskottets hemställan gav som sin mening regeringen till känna vad försvarsutskottet hade anfört i frågan (bet. 1995/96:TU19, rskr. 1995/96:282) Inom området informationskrigföring som omfattar betydligt mer än bara IT- säkerhetsfrågor så finns det ett stort behov av att samla, organisera och sprida kunskap för att kunna utveckla en strategi. Inom detta område är mycket lite gjort. Regeringen avser att tillsätta en arbetsgrupp med uppdraget att följa utvecklingen av hot och risker inom informationskrigföring, sprida kunskap om informations-krigföring samt att lämna förslag till hur ansvar inom området skall preciseras och hur riktlinjerna för en strategi bör se ut. Denna arbetsgrupps medlemmar bör ha kunskaper om bland annat säkerhetspolitik, kriminalitet, samhällets IT-strukturer, underrättelsetjänst, teknik och psykologisk krigföring. Regeringen avser vidare att tillsätta en arbetsgrupp för forskning kring nya hot och risker inom ramen för det vidgade säkerhetsbegreppet, se avsnitt 15.2. Syftet är att åstadkomma förbättrad samverkan inom forskning om nya hot och risker samt att hålla sig väl informerad om pågående och planerade forskningsprojekt. Informationskrigföring faller väl inom ramen för detta. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag | | | | Ett totalförbud mot användning av antipersonella minor i det | | svenska försvaret införs. Befintliga lager skall förstöras så snart| | som praktiska möjligheter föreligger och i vart fall | | 2001. | | | | Regeringens åtgärder | | | | skall fortsätta att verka för ett internationellt | | totalförbud mot antipersonella minor. 17.4.1 Internationellt förbud mot antipersonella minor beslutade att inom ramen för pågående översyn av skulle lägga förslag med syfte att få till stånd ett internationellt totalförbud mot antipersonella minor. framhöll (bet. 1993/94:UU19) att ett sådant internationellt totalförbud utgör den enda verkliga lösningen på det humanitära problem användningen av minor ger upphov till. rörande översyn av vapenkonvention, där innehaft ordförandeskapet, avslutades förhandlingar. Konferensen ledde bl.a. till att ett reviderat protokoll avseende landminor antogs. Syftet med översynen av minprotokoll var att stärka skyddet för civilbefolkningen. Det reviderade minprotokollet är på praktiskt taget alla punkter betydligt starkare utformat än dess föregångare . Följande förändringar förtjänar härvidlag att särskilt nämnas. * Protokollets tillämpningsområde har utvidgats så att det numera även omfattar interna konflikter. * De allmänna restriktionerna för användningen av alla typer av minor har stärkts. Detta innebär bl.a. att en krigförande part åläggs ett större ansvar för mineringar. Vidare förbjuds detekteringsskydd och det ställs långtgående krav på försiktighetsåtgärder i samband med minering, t.ex. krav på inhägnad, varningsskyltar och övervakning. * Användning av s.k. icke-detekterbara antipersonella minor förbjuds. Härvid gäller en övergångstid . * Export av icke tillåtna minor förbjuds med omedelbar verkan. Detta gäller bl.a. icke-detekterbara antipersonella minor. * Långtgående krav på självförstörelse och självdeaktivering uppställs för platslagda antipersonella minor utanför utmärkta och övervakade områden och för fjärrlagda antipersonella minor. * Förbättrade regler uppställs för att skydda fredsbevarande styrkor (t.ex. inom ramen för FN och ) och olika humanitära missioner mot minor. * Staterna åläggs att utkräva individuellt straffrättsligt ansvar för överträdelser av protokollets regler. Protokollet träder i kraft efter det att tjugo länder har ratificerat det reviderade landmineprotokollet. avser att förklara sig bundet av bestämmelserna i protokollet . Regeringen avser att fortsätta att verka för ett internationellt totalförbud mot antipersonella minor. 17.4.2 Antipersonella minor i det svenska försvaret Regeringen gav Försvarsmakten i uppdrag att redovisa behovet av antipersonella minor och konsekvenserna av ett utnyttjande av andra försvarsalternativ än antipersonella minor. Försvarsmakten har redovisat uppdraget, samt tilläggsuppdrag angående befintliga lager av antipersonella minor. 1995/96:12 bedömde regeringen att väpnat angrepp i nuvarande säkerhetspolitiska läge är osannolikt. Därtill kommer, att de rent militära förutsättningarna att genomföra ett sådant angrepp under kommer att vara starkt begränsade. Regeringen anser därför, även om dessa vapen har stor betydelse för försvarsförmågan, att det nu är möjligt att genomföra den omställning som ett förbud mot de antipersonella minorna kommer att innebära. Regeringen anser att det bör införas ett totalförbud mot användning av antipersonella minor. Befintliga antipersonella minor som finns förrådsställda i bör inom ramen för befintliga medel förstöras så snart praktiska möjligheter föreligger och i vart fall . Självfallet gäller detta inte minor för forsknings- och utbildningsändamål. Härigenom skapas bättre förutsättningar för att tillsammans med andra länder som vidtagit liknande åtgärder, verka för ett internationellt förbud för detta minvapen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens åtgärder | | | | Insatserna i internationella sammanhang samt inom forskning | | och utveckling beträffande upptäckt och röjning av minor skall | | ökas. | | | | Ett totalförsvarets minröjningscentrum skall inrättas inom | | Försvarsmakten. insatser internationellt vad avser humanitär minröjning har under varit bland de främsta i världen. har bidragit med ekonomiska medel och kunnande i , , och . har även pågående verksamhet med röjning av sjöminor i . För att underlätta den fortsatta verksamheten sker satsningar på forskning och utveckling för detektering och röjning av minor. Dessa insatser sker i samverkan med Försvarsmakten och SIDA, över vilkas anslag verksamhet finansieras vid både och försvarsindustrin. Regeringen avser att fortsätta att utveckla insatserna i internationella humanitära sammanhang samt inom forskning och utveckling beträffande minröjning. 17.5.2 Inrättande av totalförsvarets minröjningscentrum förstärkta engagemang i internationell verksamhet för fredsfrämjande och humanitära insatser har skapat ett behov av ökad svensk kompetens inom humanitär minröjning. Regeringen avser därför att ge Försvarsmakten i uppdrag att tidigt inrätta ett svenskt minröjningscentrum. Detta skall utgöra en bas för forskning och utveckling inom området. Minröjningscentret skall aktivt kunna medverka vid genomförande av försök och utprovning av olika prototyper m.m. Minröjningscentret skall vara en totalförsvarsresurs. Det bör ha uppgifter vad avser utbildning i ammunitionsröjning och minröjning för både det internationella kommandots och krigsorganisationens behov. med Swedrelief, polisen och humanitära organisationer skall kunna utnyttja centret för internationella insatser. Även utländska organisationer och myndigheter skall kunna få dra nytta av den kompetens och kunskap som avses samlas här, och omvänt överföra kompetens till centret. Inom Försvarsmakten utbildas personal för krigsorganisationen inom armén vid de tre ingenjörregementena i , och . Viss del av befattningsutbildningen genomförs för samtliga vid Fältarbetscentrum med ammunitionsröjningsskolan i . Inom flygvapnet genomförs motsvarande utbildning vid F14 i . Här finns även Försvarets hundtjänstenhet, som utbildar bl.a. minhundar av olika slag. Inom det civila försvaret utbildar personal i hantering av oexploderad ammunition. Även har egen utbildning inom området. utbildar dessutom sina egna hundar. Regeringen avser att i det fortsatta arbetet med inrättandet av minröjningscentret ta ställning till uppgifter, organisation och lokalisering för centret. Kostnaderna uppskattas till ca och finansieras inom totalförsvarets samlade resurser. 17.6 Skydd av samhällsviktig verksamhet -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Hemvärnet utgör en viktig bevakningsresurs. | | | | Regeringens förslag | | | | Organisering av särskilda bevakningsplutoner under ett | | anpassningsskede skall förberedas. | | | | Regeringens åtgärder | | | | skall beredskapspolisens | | organisation utökas. Regeringen underströk i försvarsbeslutets första etapp vikten av att vi har ett bra säkerhetsskydd kring de skyddsobjekt som är väsentliga för att infrastrukturen i samhället skall fungera. Särskilt framhölls att behovet av ytterligare personal för bevakningsuppgifter under höjd beredskap måste tillgodoses. Det befarades att utan en tillgång på bevakningssoldater eller beredskapspoliser kommer möjligheterna att bli begränsade att kunna bevaka många för totalförsvaret väsentliga skyddsobjekt i ett krisläge eller vid ett angrepp. konstaterade bl.a. att den föreslagna bevakningsorganisationen kan byggas upp och bemannas på olika sätt men att målet ej nåtts. Utskottet poängterade betydelsen av att hemvärnsorganisationen personellt och materiellt utvecklas efter tidigare beslutad inriktning och utgick vidare från att Försvarsmakten och regeringen granskar för- och nackdelar med skilda sätt att lösa de tillkommande bevakningsuppgifterna och för redovisar ett utifrån en helhetssyn avvägt förslag . 17.6.2 Olika sätt att tillgodose bevakningsbehoven bedömde i försvarsbeslutets första etapp det säkerhetspolitiskt motiverat möjligt att reducera territorialförsvaret. Vidare övervägdes möjligheten att bland annat genom korttidsutbildning av totalförsvarspliktiga för bevakningsuppgifter förbättra skyddet för vissa skyddsobjekt inom totalförsvaret. Försvarsmakten framhåller i försvarsmaktsplanen att korttidsutbildning , utan annan kompletterande utbildning, inte kan leda till krigsplacering i stridande förband och avråder därför från ett sådant alternativ. Om en bevakningsorganisation skall organiseras föreslår Försvarsmakten att detta görs till en fråga att lösa först i ett anpassningsskede och då genom överföring av totalförsvarspliktiga med militär grundutbildning. Regeringen delar Försvarsmaktens uppfattning i denna fråga. Regeringen bedömer sålunda att uppsättning och bemanning av en bevakningsorganisation med bevakningsplutoner bör förberedas men genomföras först i ett anpassningsskede och då genom överföring av totalförsvarspliktiga med militär grundutbildning. bör omfatta ca 40 000 personer. Hemvärnet utgör en viktig bevakningsresurs. Dock har Försvarsmakten problem med att uppfylla de personella och materiella mål som tidigare beslutats. En minskning har skett bland annat p.g.a. bristande kontraktsuppfyllelse, vilket medfört uteslutning. Personalstyrkan uppgår till ca 94 000 personer och målet är 125 000 personer år Regeringen föreslår i kapitel 13 ytterligare åtgärder för att utveckla hemvärnsorganisationen och underlätta rekryteringen. Driftvärnets huvudsakliga uppgift är bevakning och skydd av den egna anläggningen eller arbetsplatsen.