prop · GK03111 · 1997-01-01 00:00:00 — Vid de nordiska tjänstemanna- överläggningarna har man emellertid varit enig om att exemplifieringen av verk i 1 § inte bör utökas ytterligare, och regeringen finner inte anledning till någon annan bedömning. Frågan om skyddsföremålet för verk som är sammanställningar berörs även i avsnitt 5.4.6. 5.4.4 Vem upphovsrätten tillkommer -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Direktivet kräver inte någon ändring av vem| | upphovsrätten tillkommer. En arbetsgivarregel bör inte införas. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens bedömning (se promemorian s. 36). Remissinstanserna: Det övervägande antalet remissinstanser har delat promemorians bedömning. Några remissinstanser har ansett att en arbetsgivarregel bör införas. Skälen för regeringens bedömning: Som har konstaterats i promemorian är upphovsrättslagens bestämmelser om vem upphovsrätten tillkommer i överensstämmelse med direktivets krav. Någon ändring behöver alltså inte göras. , , , , och Tid- ningsutgivarna har föreslagit att det i lagen införs en arbetsgivarregel trots att det inte krävs enligt direktivet. Regeln skulle innebära att, om ett verk som är en sammanställning skapas av en arbetstagare i ett anställningsförhållande, hans eller hennes upphovsrätt skall gå över till arbetsgivaren, om inte något annat har avtalats. Remissinstanserna har pekat på att arbetsgivaren står för den investering som är nödvändig för att skapa verket, att framställandet ofta är av rent teknisk natur, att en arbetsgivarregel finns för datorprogram och att det kunde leda till praktiska problem för arbetsgivaren, om detsamma inte gällde för sammanställningar, särskilt sådana i digital form. Flertalet remissinstanser, inte bara företrädare för rättighetshavare utan också t.ex. och Mediaföretagens , har dock anslutit sig till promemorians bedömning att en arbetsgivarregel inte bör införas för denna typ av verk. Dessa remissinstanser har framhållit att lagen inte bör gripa in i avtalsförhandlingarna genom att, till fördel för en av parterna, föreskriva vad som skall gälla, om de inte kan enas om anställningsvillkoren. Den särskilda arbetsgivarregeln för datorprogram i 40 a § infördes i upphovsrättslagen på grund av att rådet hade funnit en sådan reglering nödvändig (se artikel 2.3 i datorprogramdirektivet). Rådets synsätt torde bygga på att utvecklingen av datorprogram som regel innebär en betydande investering och att det därför är viktigt för arbetsgivaren att kunna tillgodogöra sig datorprogrammets ekonomiska värde (jfr prop. 1992/93:48 s. 117). När det däremot gäller direktivet om rättsligt skydd för databaser har man från gemenskapens sida gjort den bedömningen att det inte finns några skäl att föreskriva en arbetsgivarregel i direktivet utan att det bör stå medlemsstaterna fritt att avgöra den saken i enlighet med sina egna traditioner. Som har konstaterats vid de nordiska tjänstemannaöverläggningarna vore en arbetsgivarregel ett stort avsteg från en grundläggande princip i den nordiska upphovsrätten (jfr prop. 1960:17 s. 50 f., prop. 1988/89:85 s. 21 f. och prop. 1992/93:48 s. 116). Det är riktigt att, i likhet med vad som gäller för datorprogram, en arbetsgivare står för den väsentliga investering som är nödvändig för att en anställd upphovsman skall kunna skapa en upphovsrättsligt skyddad sammanställning med t.ex. uppgifter. Det är just på grund av denna investering som arbetsgivaren i egenskap av framställare enligt direktivet skall ha en egen rätt till det arbete där uppgifterna samlats, en rätt som skall gälla vid sidan av upphovsmannens rätt och som är principiellt likställd med denna (se avsnitt 5.4.7). De skäl som motiverade en arbetsgivarregel för datorprogram har följaktligen inte samma tyngd när det gäller sammanställningar. Till detta kommer att det kan ligga i ett anställningsavtal - även utan en uttrycklig avtalsklausul - att förfoganderätten till verk som arbetstagaren skapar som ett led i sina arbetsuppgifter skall tillkomma arbetsgivaren. Ifall framställandet av en samling är av uteslutande teknisk natur, torde sällan kraven på självständighet och originalitet vara uppfyllda, varför samlingen över huvud taget inte omfattas av upphovsrätt. Inte heller kan regeringen finna att det leder till större problem här än annars, om flera rättighetshavare kan göra gällande upphovsrätt till en och samma produkt, t.ex. en diktantologi i digital form med ett inbyggt datorprogram där poeten kan ha upphovsrätt till dikterna, sammanställaren kan ha upphovsrätt till själva den systematiska samlingen och sammanställarens arbetsgivare kan ha upphovsrätt till ett datorprogram som finns i produkten. En sådan situation är vanlig i konstnärlig verksamhet och är förutsedd i direktivet (jfr artikel 7.4). Det kan naturligtvis förekomma att parterna i ett anställningsavtal inte uttryckligen kommer överens om vad som skall gälla i en viss fråga, men om det blir tvist om innebörden av avtalet får man i vanlig ordning försöka utröna deras avsikt och då ta hänsyn till omständigheterna kring avtalet, t.ex. syftet med anställningen och den praxis som råder i branschen. Regeringen delar således promemorians och flertalet remissinstansers bedömning att det inte finns skäl att införa en arbetsgivarregel nu vid genomförandet av direktivet. I linje med vad som uttalats från kommer frågan om upphovsrätten i anställningsförhållande dock att aktualiseras vid en översyn av bestämmelserna i 3 kap. om upphovsrättens övergång (jfr bet. 1995/96:LU1 s. 27). -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Direktivet kräver inte någon ändring i | | upphovsmannens förfoganderätt. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens bedömning (se promemorian s. 37). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har delat promemorians bedömning. Flera remissinstanser har haft synpunkter på innebörden av förfoganderätten när det gäller exemplar i digital form. Skälen för regeringen bedömning: I enlighet med promemorians bedömning, vilken remissinstanserna i princip delat, kräver direktivets beskrivning av ensamrätterna inte någon ändring i upphovsmannens förfoganderätt.Med hänsyn till att flera remissinstanser har haft olika, ibland motstridiga, uppfattningar om innebörden av förfoganderätten när det gäller exemplar i digital form finns det anledning att utveckla hur regeringen uppfattar rättsläget. Förfoganderätten är reglerad i 2 §, en bestämmelse som för övrigt är oförändrad sedan lagens ikraftträdande . Upphovsrätten innefattar, med angivna inskränkningar, uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar av det och genom att göra det tillgängligt för allmänheten, i ursprungligt eller ändrat skick, i översättning eller bearbetning, i annan litteratur- eller konstart eller i annan teknik (första stycket). Som framställning av exemplar anses även att verket förs över på en anordning genom vilken det kan återges (andra stycket). Verket görs tillgängligt för allmänheten då det framförs offentligt och då exemplar av det bjuds ut till försäljning, uthyrning eller utlåning eller på något annat sätt sprids till allmänheten eller visas offentligt (tredje stycket). Lagtexten anger inte att exemplaren skall ha en viss varaktighet utan omfattar enligt sin lydelse även tillfälliga exemplar. Av motiven till lagrummet framgår att med exemplar förstås varje föremål i vilket arbetet är fixerat, likgiltigt med vilken teknik detta skett (jfr SOU 1956:25 s. 93). För att ett exemplar av verket skall anses ha framställts krävs att fixeringen är självständig. Lagen bygger på förutsättningen att fixeringen är så självständig att den i sig kan spridas bland allmänheten genom t.ex. försäljning (jfr 2 och 19 §§). Kravet på en självständig fixering gäller också för de fall som åsyftas i 2 § andra stycket. Det krävs vidare någon form av aktivt handlande för att ett förfogande över verket skall anses ha skett i den mening som avses i 2 § (jfr rättsfallet NJA 1996 s. 79). Det anförda innebär att enbart det förhållande att ett verk som är återgivet i digital form kommer upp på en bildskärm inte medför att ett exemplar framställs av verket, eftersom detta inte fixeras på bildskärmen (jfr prop. 1988/89:85 s. 23). Om ett verk i digital form visserligen fixeras inne i en dator, t.ex. på dess hårddisk, men fixeringen är osjälvständig, t.ex. försvinner eller när datorn stängs av, framställs inte heller ett exemplar av verket. Om man däremot gör en självständig fixering av verket, t.ex. genom att lagra det på datorns hårddisk eller på en datadiskett, framställs ett exemplar av verket. Att ett verk i digital form kommer upp på en bildskärm kan innebära att sammanställningen görs tillgänglig för allmänheten (jfr prop. 1988/89:85 s. 24). Det krävs då samtycke av upphovsmannen i de fall där förfogandet inte kan stödjas på en inskränkning i upphovsrätten. Som ett exempel på en sådan inskränkning kan nämnas den i 21 § första stycket 1, som i regel torde leda till att det är tillåtet för ett bibliotek att göra ett verk tillgängligt för allmänheten genom bildskärmar. I sammanhanget förtjänar att nämnas att det inför diplomatförhandlingarna om det nya WIPO-fördraget om upphovsrätt fanns ett förslag om att skulle tolkas så att upphovsmannens reproduktionsrätt kunde täcka även automatiska och flyktiga digitala lagringar av verket och bildskärmsvisning. Förslaget, som aktivt motarbetade, stöddes emellertid endast av en minoritet av deltagarna, varför det helt utgick ur den slutligt antagna konventionstexten. Det står klart en så långtgående tolkning av reproduktionsrätt inte omfattas av det stora flertalet av de stater som är med i . 5.4.6 Inskränkningar i upphovsrätten -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den som har rätt att använda en samman- | | ställning får alltid förfoga över den på det sätt som är nödvändigt för| | att han eller hon skall kunna använda sammanställningen för dess| | avsedda ändamål. Inskränkningen för framställning av exemplar för| | enskilt bruk ger inte rätt att framställa exemplar i digital | | form av sammanställningar i digital form. Inskränkningen för | | offentligt framförande ger inte rätt att i förvärvssyfte framföra| | sammanställningar vid undervisning. Promemorians förslag: Möjligheten att alltid använda en sammanställning för dess avsedda ändamål föreslogs gälla endast i de fall där användaren hade förvärvat rätt att använda sammanställningen. Det föreslogs även att inskränkningarna för framställning av exemplar inom undervisningsverksamhet inte skulle ge rätt att i förvärvssyfte framställa exemplar av sammanställningar. I övrigt stämmer promemorians förslag överens med regeringens förslag (se promemorian s. 37 f.). Remissinstanserna: Ett par remissinstanser har invänt att promemo-rians förslag om rätt att använda en sammanställning för dess avsedda ändamål är mer restriktivt än vad direktivet kräver. Flera remissinstanser har kritiserat promemorians förslag om ändring av inskränkningarna för undervisningsverksamhet. Det övervägande antalet remissinstanser har godtagit promemorians förslag i övrigt, men flera remissinstanser har uttryckt farhågor om att de föreslagna reglerna om begränsning av möjligheten för var och en att framställa exemplar i digital form skulle få orimliga konsekvenser. Några remissinstanser som företräder rättighetshavare har förordat ytterligare minskade möjligheter att framställa exemplar för enskilt bruk. Skälen för regeringens förslag: Direktivet kräver vissa, men inte några mera genomgripande, ändringar i inskränkningarna i upphovsrätten.Utgångspunkten är att medlemsstaterna själva skall avgöra vilka inskränkningar som skall finnas i enlighet med vad som traditionellt gäller hos dem (jfr artikel 6.2 d). Vissa inskränkningar måste dock gälla (artikel 6.1 om behörig användare och artikel 5 c andra meningen om vidare spridning av överlåtna exemplar) och vissa inskränkningar får inte gälla (artikel 6.2 a om enskilt bruk och artikel 6.2 b om undervisning och forskning). Enligt den obligatoriska inskränkningen i artikel 6.1 skall en behörig använ- dare av en sammanställning alltid få vidta sådana förfoganden som är nödvändiga för tillgång till innehållet eller för ett normalt utnyttjande av sammanställningen och skall avtal som strider häremot vara ogiltiga. Upphovsrättslagen innehåller inte någon sådan inskränkning för sammanställningar och skall följaktligen ändras. Som föreslogs i promemorian bör, i avvaktan på en redaktionell översyn av lagen, inskränkningen införas i § som innehåller motsvarande regler för datorprogram. I promemorian föreslogs att inskränkningen skulle gälla när någon hade "förvärvat rätt" att använda en sammanställning, dvs. när någon genom överlåtelse eller upplåtelse hade fått rätt att använda sammanställningen. Som och har invänt är promemorians förslag i detta avseende snävare än bestämmelsen i direktivet och skulle kunna utesluta någon som fullt legitimt använder en sammanställning i digital form t.ex. på internet. Regeringen delar dessa remissinstansers uppfattning att inskränkningen skall omfatta inte bara de fall där någon förvärvat rätt att använda en sammanställ- ning utan också andra fall där någon har rätt att använda sammanställningen. När det sedan gäller det resultat som skall uppnås med den obligatoriska in- skränkningen i artikel 5 c andra meningen är resultatet uppfyllt med nuvarande bestämmelser i upphovsrättslagen. Av 19 § följer sålunda att upphovsmannen inte kan använda sin spridningsrätt avseende exemplar av sammanställningar för att hindra den fria rörligheten av sådana varor inom gemenskapen. Denna bedömning av direktivets innebörd, som har godtagits av samtliga remissinstanser, bör föranleda en ändring av motsvarande bestämmelse för datorprogram, och regeringen återkommer till det i avsnitt 5.5. Regeringen har tidigare redovisat (se avsnitt 5.3) att den kommit fram till att artikel 6.2 a bör tolkas så att bestämmelsen innebär att inskränk-ning i upphovsrätten till förmån för enskilt bruk inte får gälla för framställning av exemplar i digital form av databaser i digital form. Med stöd av 12 § första stycket får emellertid var och en framställa exemplar av offentliggjorda verk för enskilt bruk, oavsett i vilken teknisk form verket och exemplaret före- ligger. Paragrafen måste följaktligen ändras. Visserligen gäller direktivets harmonisering, vilket några remissinstanser har berört, inte för alla sammanställningar av verk, uppgifter eller annat material utan bara för sådana sammanställningar där de insamlade elementen är tillgängliga var för sig (jfr definitionen i artikel 1.2). Begränsningen, som inte finns i t.ex. motsvarande bestämmelse i , synes emellertid sakna betydelse för svenskt vidkommande. I praktiken torde alla utgivna sammanställningar vara sådana att de insamlade elementen är självständigt tillgängliga; det är svårt att tänka sig ett exemplar av en sammanställning med t.ex. uppgifter där man kan inte ens ser de särskilda uppgifterna. har gett exemplet att ett äventyrsspel på i vissa fall skulle kunna anses vara en sammanställning av verk men inte utgöra en databas i direktivets mening och därmed inte omfattas av harmoniseringen. Till detta kan läggas att en sammanställning som sänds ut i t.ex. ljudradio skulle kunna sägas återges på ett sådant sätt att de ingående elementen i själva verket inte är tillgängliga var för sig. Direktivet, och därmed bestämmelsen i artikel 6.2 a, skulle då i och för sig omfatta en diktantologi som har getts ut på datadiskett men inte en användning av diktantologin där den framförs offentligt genom att läsas upp och sändas ut digitalt i radio, eftersom de dikter som ingår i antologin inte är tillgängliga var för sig för radiolyssnarna. Likväl instämmer regeringen i promemorians slutsats, vilken också delats av det övervägande antalet remissinstanser, att, om nu en särskild reglering för framställning av exemplar för enskilt bruk av digitala sammanställningar måste införas, det inte är motiverat att skilja ut de enstaka fall där t.ex. ett förfogande över verket sker på ett sådant sätt att de olika delarna av det insamlade innehållet inte är tillgängliga var för sig. Regeringen föreslår således att möjligheten att framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk för enskilt bruk inte skall ge rätt att framställa exemplar i digital form av sammanställningar i digital form. En sådan ordning kommer att ansluta till vad som redan gäller i bl.a. dansk rätt. Det finns remissinstanser, även företrädare för rättighetshavare, som har kritiserat direktivets strikta syn på möjligheten till enskilt bruk och de ändringar i 12 § som i följd därav blir nödvändiga. Som redan har framgått är regeringens uppfattning att möjligheten till privat kopiering skall vara så generös som möjligt. Det är ett grundläggande inslag i den svenska upphovsrätten att rätten inte skall gripa in i privatlivet, och den enskilde måste ha rimliga möjligheter att utnyttja den digitala tekniken även för kopiering för enskilt bruk. Med det anförda är också sagt att andra ändringar i 12 § inte bör göras än de som direktivet kräver och att regeringen alltså inte nu är beredd att tillmötesgå remissinstanser som har förordat en ytterligare begränsning av tillämpningsområdet för 12 §. , , och en del andra remissinstanser har befarat att den särskilda regleringen för sammanställningar i digital form kommer att få orimliga konsekvenser, eftersom enligt dem många användare omedvetet skulle framställa exemplar i digital form. Av liknande skäl har föreslagit att skadeståndsskyldighet vid sådana intrång skall föreligga endast om det skett uppsåtligen. Remissinstanserna har särskilt pekat på att provisorisk digital lagring kan inkludera alla de mellanlagringar som sker när en sammanställning i digital form överförs på nät. Många av de program som används för att surfa på internet gör automatiska lagringar i datorns minne av de sammanställningar som användaren läser. Tillfällig lagring kan ske från en dators hårddisk till arbetsminnet även om användaren bara bläddrar sig fram. En exemplarframställning i digital form hos mottagaren kan vara en teknisk nödvändighet för läsning av hemsidor på internet. har haft liknande betänkligheter, bl.a. att bildskärmsvisning kunde innebära exemplarframställning, och har lagt vikt vid att det skulle hindra allmänheten från tillgång till information. har betonat att upphovsmannen i varje fall måste anses ha upplåtit en rätt för var och en att förfoga över en digital sammanställning genom att framställa tillfälliga exemplar av den i sin dator, om han gjort sammanställningen tillgänglig för allmänheten på internet. Synpunkterna är värdefulla bl.a. eftersom de visar att det är väsentligt att vara uppmärksam på att upphovsrätten inte genom den tekniska utvecklingen får ett innehåll som står i strid med informationsintresset, men regeringen kan inte se att det finns grund för några farhågor. De frågor som remissinstanserna har tagit upp har till stor del bäring på den grundläggande utformningen av upphovsmannens förfoganderätt och innebörden av denna, och regeringen kan därför här hänvisa till vad som redan har anförts i avsnitt 5.4.5. Det är tillräckligt att erinra om att genomförandet av direktivet i detta avseende inte medför någon ändring av gällande rätt, vilket betyder att ett verk även i fortsättningen måste ha fixerats på ett självständigt sätt för att ett exemplar över huvud taget kan anses framställt och att det krävs ett aktivt handlande för att ett intrång skall föreligga. Den typ av rent automatiska, mycket kortvariga lagringar som sker när ett verk överförs på internet torde inte uppfylla dessa krav och omfattas därmed inte alls av kopieringsrätten. Inte heller omfattas bildskärmsvisning i sig av förfoganderätten. I de fall där det är nödvändigt för användaren att verkligen framställa ett exemplar i digital form, kan han eller hon alltid göra detta med stöd av den särskilda inskränkningen som föreslås bli införd i §. Om någon för sitt enskilda bruk framställer ett exemplar i digital form av en offentliggjord sammanställning i digital form utan vare sig stöd i någon inskränkning eller med upphovsmannens samtycke, föreslås att han eller hon som huvudregel inte skall dömas till ansvar (se avsnitt 5.4.8). Om ansvar ändå kan komma i fråga, krävs att den åtgärd som innebär intrång skett uppsåtligen eller av grov oaktsamhet (53 § första stycket). Det sagda visar att det inte finns anledning att befara några orimliga konsekvenser av den föreslagna ändringen i 12 §, men det utesluter naturligtvis inte att det kan vara befogat att göra ytterligare inskränkningar i förfoganderätten, t.ex. för användning hos biblioteken, och regeringen återkommer till den saken i avsnitt 5.5. Med anledning av vad har anfört kan bara tilläggas att det väl i och för sig är riktigt att en upphovsman genom att göra ett verk tillgängligt för allmänheten ofta måste anses ha samtyckt till viss exemplarframställning, men så kan inte alltid anses vara fallet utan frågan får på vanligt sätt bedömas med beaktande av samtliga omständigheter. Regeringen vill vidare understryka att den föreslagna ändringen i 12 § inte träffar varje framställning av exemplar i digital form av verk i digital form. Liksom tidigare är det endast sammanställningen som sådan, dess struktur, som är skyddsföremål och det är denna som inte får kopieras. Däremot kommer ändringen inte att hindra att exemplar i digital form framställs av de enskilda verk eller uppgifter som ingår i samlingen. Som exempel kan nämnas en antologi med dikter som har getts ut i form av en datadiskett. Dikterna kan ha samlats systematiskt efter vissa motiv, och detta kan ha gjorts så självständigt och originellt att denna sammanställning som sådan utgör ett verk och omfattas av upphovsrätt. I ett sådant fall hindrar den föreslagna ändringen inte att man till en datadiskett kopierar de enskilda dikterna eller samtliga dikter men i en annan struktur, t.ex. efter litterära perioder. Ändringen hindrar aldrig att man för enskilt bruk gör en papperskopia av antologin, utan detta får man göra också i samma sammanställning som finns i antologin. Det bör vidare erinras om att upphovsrätten över huvud taget inte omfattar verkets ämne, motiv eller idé och inte heller de tankar, erfarenheter eller uppgifter om fakta som läggs fram i verket. Likaså är teknik, stildrag, manér och dylikt inte föremål för upphovsrätt. Dessa principer gäller också i de fall där verket är en sammanställning, och de allmänna begränsningar i skyddsföremålet som följer därav träffar naturligtvis särskilt sådana verk (jfr SOU 1956:25 s. 68 f.). Slutligen får i enlighet med artikel 6.2 b inskränkningar för undervisning och forskning inte gå längre än vad som motiveras av det eftersträvade icke- kommersiella syftet. I promemorian föreslogs därför ändringar i inskränkningarna i upphovsrätten i 13, 14 och 21 §§, vilka reglerar användningen av verk vid undervisning, så att det av lagtexten skulle framgå att upphovsrätten omfattade sådan användning av sammanställningar som skedde i förvärvssyfte. Förslaget har föranlett kritik av remissinstanserna, och inte heller regeringen kan helt ställa sig bakom den bedömning som gjordes i promemorian. Enligt 13 § får exemplar framställas av utgivna verk för undervisningsändamål oavsett om det sker i kommersiellt syfte eller inte, men för att bestämmelsen över huvud taget skall vara tillämplig krävs dels att avtalslicens gäller, dvs. att avtal har träffats om utnyttjandet med en organisation som företräder ett flertal svenska upphovsmän på området (se 26 i §), dels att upphovsmannen inte har meddelat förbud mot exemplarframställningen.