prop · GK03173 · 1997-01-01 00:00:00 — Om arbetsgivaren däremot begränsar erbjudandet att låna hem datorer till enstaka anställda eller till en viss personalkategori, bör frågan om skattepliktig förmån uppkommer bedömas utifrån om datorutrustning är av väsentlig betydelse för utförandet av den anställdes arbetsuppgifter etc. En annan sak är att antalet datorer som företaget har ekonomisk möjlighet att tillhandahålla kan vara begränsat. Även i dessa fall bör dock i princip hela personalen utan åtskillnad ha samma möjlighet att ta del av erbjudandet genom t.ex. ett lottningsförfarande. Vid anställningens upphörande bör utgångspunkten vara att datorutrustningen återlämnas till arbetsgivaren. Ingenting bör dock hindra att den anställde då förvärvar utrustningen. Om detta sker till marknadspriset uppkommer inte någon skattepliktig förmån. Några särskilda regler för fåmansföretag föreslås inte. Om särskilda regler behövs får bedömas inom ramen för utredningen om översyn av reglerna för beskattning av fåmansföretag och delägare m.fl i sådana företag (dir. 1997:70). Förslaget föranleder ändring i 32 § 3 c mom. KL. 8 Avdrag för avgift till utländsk arbetslöshetskassa Enligt nuvarande bestämmelser räknas dagpenning från arbetslöshetskassa som skattepliktig inkomst av tjänst (punkt 12 fjärde stycket av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen [1928:370], KL). är avgifter till arbetslöshetskassa avdragsgilla. Avdrag för avgifter får göras från både intäkt av tjänst och intäkt av näringsverksamhet punkt 6 av anvisningarna till 33 § respektive punkt 23 tredje stycket av anvisningarna till 23 § KL. Avgifter till arbetslöshetskassa är enligt punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL undantagna från det generella avdragsförbudet för den skattskyldiges privata levnadskostnader. I inkomstslaget tjänst omfattas avgifter till arbetslöshetskassa av avdragsbegränsningen i 33 § 2 mom. KL. Begränsningen innebär att avdrag medges endast till den del kostnaderna överstiger . Avgifterna till arbetslöshetskassa måste således, eventuellt tillsammans med vissa andra kostnader, uppgå till för att vara avdragsgilla. Med arbetslöshetskassa i kommunalskattelagen avses arbets- löshetskassa enligt lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring. Avdragsrätten omfattar således endast avgifter till en arbetslöshetskassa som regleras i den lagen. Detsamma gäller enligt den nya lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring respektive den nya lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (prop. 1996/97:107, bet. 1996/97:AU13, rskr. 1996/97:236). Utgifter för andra slag av arbetslöshetsförsäkringar, t.ex. utländska försäkringar, är alltså inte avdragsgilla. Lagen om arbetslöshetsförsäkring gäller . infördes en skatteplikt för dagpenning från arbetslöshetskassa. Den särskilda avdragsrätten för avgifter till arbetslöshetskassa tillkom däremot först . Enligt vår interna rätt är fysiska personer som är bosatta i oinskränkt skattskyldiga här, dvs. de är skattskyldiga för alla inkomster inklusive arbetsinkomster från ett annat land. Vissa inskränkningar i vår beskattningsrätt kan följa av bestämmelser i skatteavtal. Enligt modellavtal får inkomst av enskild tjänst beskattas i den stat där arbetet utförs. Undantag gäller vid visst korttidsarbete enligt den s.k. 183-dagarsregeln. Det nuvarande nordiska dubbelbeskattningsavtalet innehåller särskilda bestämmelser om s.k. gränsgångare, som innebär ett visst avsteg från modellavtal. Enligt dessa bestämmelser skall i vissa fall inkomst som en person uppbär på grund av arbete i ett annat land beskattas endast i hemviststaten. Mellan och gäller vidare särskilda bestämmelser som har samband med byggandet av . Bestämmelserna innebär i huvudsak att en person med hemvist i eller som uppbär löneinkomst från företag som deltar i byggandet och driften av fasta förbindelser över beskattas endast i hemviststaten, om arbetet avser byggandet och driften av bron respektive den därmed sammanhängande tunnelförbindelsen. Gränsgångarreglerna i det nordiska dubbelbeskattningsavtalet upphörde att gälla i förhållande till . I stället gäller regler motsvarande de i modellavtal. Äldre bestämmelser tillämpas dock på den som vid i kraftträdandet var och fortsätter att vara gränsgångare enligt äldre bestämmelser. Likaså gäller alltjämt de särskilda bestämmelserna för arbete vid . har således behållit exklusiv beskattningsrätt till arbetsinkomster som uppburits i utlandet i vissa situationer. 8.3 Förmåner vid arbetslöshet inom EU m.m. På bl.a. arbetslöshetsförsäkringens område gäller rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Förordningen ger i princip möjlighet att ta med sig förmåner som upparbetats (kvalifikationsperioder) i en stat till en annan medlemsstat. Det gäller även förmåner vid arbetslöshet. En förutsättning är dock att man har omfattats av arbetslandets system för förmåner vid arbetslöshet. Vissa särskilda regler gäller enligt EG-förordningen för gränsarbetare och andra än gränsarbetare som bor i ett land och arbetar i ett annat, s.k. sällanhemvändare. Som gränsarbetare räknas en anställd eller egenföretagare som är verksam inom en medlemsstats territorium men bosatt i en annan medlemsstat, dit han i regel återvänder eller åtminstone en gång (artikel 1). Definitionen av gränsarbetare omfattar bl.a. personer som är gränsgångare enligt det nordiska dubbelbeskattningsavtalet. En gränsarbetare som är delvis eller arbetslös, har rätt till förmåner i den stat i vilken han eller hon arbetade. Om gränsarbetaren däremot blir helt arbetslös, har han eller hon rätt till förmåner i bosättningslandet (artikel 71). För sällanhemvändare gäller till skillnad från gränsarbetare att han vid hel arbetslöshet kan söka förmåner i arbetslandet, om han står till arbetsmarknadens förfogande i det landet. Han kan emellertid också söka ersättning i den stat där han är bosatt. För del gäller vidare en nordisk konvention av om social trygghet. Denna konvention är mer långtgående än EG- förordningen. Enligt konventionen behöver inte den som återvänder till ett nordiskt land, där han eller hon tidigare omfattades av försäkringen eller uppbar förmåner, uppfylla villkoren i EG- förordningen på att utföra arbete, för att åter omfattas av landets försäkring. Bestämmelsen innebär i praktiken att om en person flyttar inom och återvänder till har han rätt att få inträde i sin förra arbetslöshetskassa och uppbära ersättning såsom arbetslös, dock under förutsättning att han har omfattats av arbetslöshetsförsäkringen i det land han arbetat. 8.4 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Avgift till utländsk arbetslöshetskassa eller motsvarande enligt ett annat lands system för förmåner vid arbetslöshet skall vara avdragsgill från intäkt av tjänst, om arbetsinkomst från det landet där utgifterna betalats beskattas i som intäkt av tjänst under beskattningsåret. Promemorians förslag: Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. tillstyrker förslaget i huvudsak men föreslår att avdragsrätten begränsas till sådana avgifter som är avdragsgilla enligt bestämmelserna i arbetslandet. Skälen för regeringens förslag: För den som bor i och arbetar i en annan stat inom EU eller EES-området har det betydelse för hans eller hennes rätt till arbetslöshetsersättning, bl.a. i , om han eller hon har omfattats av det system för förmåner vid arbetslöshet som gäller i arbetslandet. Utgifter för att omfattas av ett utländskt arbetslöshetssystem kan därför i princip sägas ha samma betydelse för rätten till arbetslöshetsersättning i som avgifter till svensk arbetslöshetskassa. Omvänt gäller också att avgifter till svensk arbetslöshetskassa kan ge rätt till förmåner i en annan stat. I de fall arbetsinkomster beskattas i den stat där arbetet utförs, kommer frågan om en avgift till en utländsk arbetslöshetskassa eller motsvarande är avdragsgill eller inte att bedömas enligt lagstiftningen i arbetsstaten. Nuvarande bestämmelse om avdragsrätt för avgifter till svensk arbetslöshetskassa föranleder i sådana fall inga inkonsekvenser. Arbetsinkomsten beskattas i den stat vars trygghetssystem som den som uppbär inkomsten också omfattas av. Det förhåller sig emellertid annorlunda i de fall förbehållit sig exklusiv beskattningsrätten till utländska arbetsinkomster, såsom är fallet när det gäller gränsgångare enligt det nordiska dubbelbeskattningsavtalet. I dessa fall tillkommer inte beskattningsrätten till arbetsinkomsten den stat i vilken den som uppbär inkomsten har att betala avgifter eller liknande för förmåner vid arbetslöshet. Även om gränsgångarregeln i det nordiska dubbelbeskattningsavtalet i förhållande till upphört att gälla, kan alltjämt de beskrivna inkonsekvenserna uppkomma i ett flertal situationer . Det som kan tala emot en utvidgad avdragsrätt för avgifter till utländsk arbets- löshetskassa eller motsvarande är att det föreligger en viss osäkerhet om utfallande utländska arbetslöshetsersättningar utgör skattepliktig intäkt i , dvs. om reciprociteten i beskattningen upprätthålls. I det sammanhanget bör dock sägas att avdrag medges redan enligt nuvarande bestämmelser för utländska obligatoriska social- försäkringsavgifter utan att det för den skull har ansetts vara nödvändigt att införa en uttrycklig bestämmelser om att utländska socialförsäkringsersättningar är skattepliktiga i . En eventuell brist på reciprocitet i behandlingen av arbetslöshetsförsäkringar bör därför inte anses utgöra något hinder mot att införa en avdragsrätt för avgifter till utländska arbetslöshetskassor eller motsvarande. I promemorian föreslås det därför att nuvarande avdragsmöjligheter för avgifter till svensk arbetslöshetskassa utvidgas till att även omfatta utgifter för avgifter för arbetslöshetsförsäkringar som har betalats i ett annat land, under förutsättning att inkomst av arbete från det landet beskattas i och att den skattskyldige varit bosatt här hela beskattningsåret. En ytterligare förutsättning för avdrag för utgifter för arbetslöshetsförsäkring föreslås vara att det inte är fråga om sådana obligatoriska social- försäkringsavgifter som avses i 46 § 2 mom. 3 KL. Om så är fallet före- ligger i stället rätt till avdrag för avgifterna enligt sistnämnda bestämmelse. Regeringen delar i huvudsak denna bedömning men förslaget bör justeras i följande avseenden. För det första kan konstateras att vad som är avdragsgillt enligt intern rätt är avgift till arbetslöshetskassa, inte avgift för arbetslöshetsförsäkring. Avgift eller premie för sådan försäkring är inte avdragsgill. Det är därför inte lämpligt att uttrycka avdragsrätten för avgift till motsvarande förmånssystem i ett annat land som att avdrag medges för utgift för en försäkring. Avdragsrätten bör alltså inte avse avgifter för sådana privata arbetslöshetsförsäkringar som över huvud taget inte beaktas i fråga om möjligheten att omfattas av den svenska arbetslöshetsförsäkringen. I stället bör avgift till utländsk arbetslöshetskassa eller motsvarande enligt ett annat lands system för förmåner vid arbetslöshet vara avdragsgill. För det andra bör avdrag medges även om den skattskyldige inte varit bosatt här hela beskattningsåret. Avdrag bör då medges till den del avgifterna belöper på tid då den skattskyldige varit bosatt eller stadigvarande vistats här. Förslaget föranleder tillägg i punkt 23 av anvisningarna till 23 § och i 6 av anvisningarna till 33 § KL. Den utvidgade avdragsrätten bör avse endast inkomst av tjänst. Några skäl att vidga avdragsrätten i näringsverksamhet finns inte. 9 Justering av skiktgränsen Regeringens förslag: Vid beräkning av skiktgränsen vid taxering skall det särskilda tillägget, det s.k. reallöneskyddet, uppgå till i stället för . Skälen för regeringens förslag: I 10 § lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (SIL) finns bestämmelser om beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster. Där anges att statlig inkomstskatt utgår med och med på den del av inkomsten som överstiger en skiktgräns på vid taxering. Vid följande taxeringar uppgår skiktgränsen till skiktgränsen för föregående taxeringsår multiplicerad med det jämförelsetal, uttryckt i procent, som anger förhållandet mellan det allmänna prisläget andra året före taxeringsåret och prisläget tredje året före taxeringsåret med tillägg av . Skiktgränsen fastställs av regeringen och avrundas nedåt till helt hundratal kronor. För taxeringsåren 1996 1999 utgör dock skatten, enligt den tillfälliga lagen (1994:1852) om beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996 taxeringar, (års taxering ) samt av den del av förvärvsinkomsten som överstiger en skiktgräns som vid taxering uppgår till 209 100 kr.Vid följande taxering uppgår skiktgränsen till skiktgränsen för föregående taxeringsår multiplicerad med ett tal, uttryckt i procent, som anger förhållandet mellan det jämförelsetal som enligt 1 kap. 6 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring ligger till grund för bestämmande av basbeloppet för året före taxeringsåret och det jämförelsetal som enligt nämnda lagrum ligger till grund för bestämmande av basbeloppet för andra året före taxeringsåret, med tillägg av . Det särskilda tillägget, det s.k. reallöneskyddet, har i den särskilda lagen begränsats till . Den uppräkning som beror på reallöneskyddet begränsades således i den särskilda lagen på motsvarande sätt som uppräkningen av basbeloppet, vilket för var av full uppräkning (jfr prop. 1994/95:25, s. 66). Det har därefter varit oförändrat. Regeringen har ekonomiska vårproposition föreslagit bl.a. att basbeloppet för skall justeras av prisutvecklingen . har beslutat i enlighet härmed (prop. 1996/97:150, s. 121, bet. 1996/97:FiU20, rskr. 1996/97:284, SFS 1997:565). Regeringen anser därför att reallöneskyddet , på motsvarande sätt som vid beräkning av basbeloppet, vid bestämmande av skiktgränsen taxering bör höjas så att det motsvarar av det oreducerade reallöneskyddet om , vilket innebär att det särskilda tillägget bör höjas från till . Förslaget föranleder ändring i 2 § lagen om beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996 taxeringar. 10 Ekonomiska effekter för det allmänna Det intäktsbortfall som kan följa av förslaget att göra förmån av lånedator skattefri är svårt att uppskatta. Den form av lånedatorer som förslaget omfattar har inte förekommit i någon större omfattning och effekterna torde därför vara marginella. Förslaget avseende justering av skiktgränsen påverkar statens intäkter men är endast en följd av vad som beslutats när den särskilda lagen (1994:1852) om beräkning av statlig inkomstskatt på förvärvsinkomster vid 1996 taxeringar infördes (prop. 1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, rskr. 1994/95:145) och kostnaderna har därför redan beaktats i samband därmed. Övriga förslag torde ha marginell ekonomisk betydelse för det allmänna. Sammantaget torde således förslagen inte påverka den konsoliderade offentliga sektorn. 11.1 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 32 § 3 c mom. Förslaget innebär att det införs ett nytt andra stycke avseende skattefrihet i vissa fall för förmån av fri datorutrustning. Bestämmelsen omfattar endast lån eller hyra av datorutrustning från arbetsgivare. Förfaranden som innebär att äganderätten till utrustningen övergår till den anställde omfattas inte av skattefriheten. Med datorutrustning i detta sammanhang avses i första hand själva datorn inklusive bildskärm, tangentbord o.d. och nödvändiga program. I utrustningen bör även kunna ingå t.ex. skrivare och modem. Däremot skall inte abonnemang på uppkopplingar mot t.ex. Internet hänföras till datorutrustning. Skattefriheten avser endast en datorutrustning per anställd. Med kravet att erbjudandet skall väsentligen gälla hela den stadigvarande personalen på arbetsplatsen bör i första hand förstås att erbjudandet skall komma alla tillsvidareanställda till del. För skattefrihet bör inte krävas att erbjudandet också skall gälla vid olika tidsbegränsade anställningar, t.ex. vikariat, praktikarbete eller feriearbete. Däremot omfattas dessa av skattefriheten om arbetsgivaren erbjuder dem lånedatorer. Om en person som tillhör den stadigvarande personalen blir uppsagd bör han eller hon också anses tillhöra den stadigvarande personalen. Uppdragstagare omfattas inte av bestämmelsen. Med arbetsplats i detta sammanhang avses en naturligt avgränsad arbetsplatsenhet, geografiskt eller verksamhetsmässigt. För de som arbetar i en och samma byggnad är det normalt fråga om en och samma arbetsplats och så bör även anses vara fallet när arbetet visserligen bedrivs i flera byggnader men dessa ligger samlade inom ett väl avgränsat område. till 23 § punkt 23 Ändringen är endast av redaktionell art. till 32 § punkt 3 Ändringen innebär att det nuvarande första stycket delas in fyra stycken och att en hänvisning avseende värdering av bostadsförmån görs till 42 § och därtill hörande anvisningar. I det nya första stycket klargörs att garageförmån inte ingår i bostadsförmån. Detta gäller både varm- och kallgarage. Dessutom föreslås att det nuvarande andra stycket slopas. En motsvarighet till andra stycket införs i stället i punkt 1 av anvisningarna till till 33 § punkt 6 Ändringarna i första stycket är endast redaktionella. Beteckningen erkänd arbetslöshetskassa används inte längre i lagen (1973:370) om arbetslöshetskassor. I ett nytt andra stycke föreslås en avdragsrätt i vissa fall för avgifter till utländsk arbetslöshetskassa eller motsvarande enligt ett annat lands system för förmåner vid arbetslöshet. Förslaget har kommenterats i avsnitt 8. till 41 § punkt 4 Ändringen innebär att drivmedelsförmån skall anses åtnjuten först månaden efter det att drivmedlet har kommit den skattskyldige till godo. Det innebär att den som får bensin blir skattskyldig för denna . Av bestämmelserna i skattebetalningslagen (1997:483) följer att förmånen då skall redovisas i den skattedeklaration som lämnas . till 42 § punkt 1 Förslaget innebär att det införs ett nytt andra stycke. Det innehåller i princip samma bestämmelse som tidigare fanns i punkt 3 andra stycket av anvisningarna till 32 §. Förändringen är av redaktionell art. De nuvarande andra och tredje styckena blir i stället tredje och fjärde styckena. Anvisningspunkten reglerar värdering av bilförmån. Ändringen i punktens andra stycke innebär att det lägsta belopp som bilförmånsvärdet får beräknas utifrån skall motsvara fyra basbelopp. Skälen härför har närmare utvecklats i avsnitt 5.2. Dessutom klargörs att vid jämförelsen mellan det verkliga nybilspriset och fyra basbelopp, skall till det verkliga nybilspriset läggas kostnader för extrautrustning. Ändringen i tredje stycket innebär att anskaffningskostnad för extrautrustning endast skall läggas till det verkliga nybilspriset och inte i de fall nybilspris enligt andra stycket skall bestämmas till ett belopp som motsvarar fyra basbelopp. Enligt Lagrådet bör andra och tredje styckena förtydligas i förhållande till förslaget i lagrådsremissen. Styckena har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Syftet med bestämmelsen i sjunde stycket är att om förmånsbilen har använts i tjänsten eller i övrigt på ett sätt som inte omfattas av den skattskyldiges privata körning, den skattskyldige skall kunna få till stånd en motsvarande minskning av värdet av drivmedelsförmånen. Enligt Lagrådets mening bör detta framgå direkt av lagtexten. Lagtexten har utformats i enlighet med vad Lagrådet förordat. I ett nytt åttonde stycke definieras begreppet nybilspriset för årsmodellen. Begreppet bör inte kunna inrymma en tidsperiod som är . Vad som är bör också avgöras i förhållande till om det fanns en rimlig möjlighet att utnyttja ett priserbjudande och om det faktiskt såldes några bilar till det första introduktionspriset. Har t.ex. ett kampanjpris satts att endast ett fåtal köpare har kommit att kunna utnyttja det och priset därefter höjts, bör det senare priset föranleda ändring av nybilspriset. Om det visar sig att ett introduktionspris måste sänkas för att försäljningen skall komma i gång, och det endast sålts ett fåtal bilar, bör också nybilspriset ändras trots att priset gällt . Nyheten är att det klargörs vad som skall anses vara nybilspris för årsmodellen när det saknas introduktionspris, som t.ex. fallet kan vara med privatimport. I sådant fall skall som nybilspris för årsmodellen anses ett belopp som motsvarar det pris det kan antas att den skulle ha haft om den hade introducerats i när den var ny. 11.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:244) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) till 32 § punkt 12 I ett nytt sjunde stycke anges att vissa forskarstipendier som utges direkt eller indirekt av Europeiska gemenskaperna skall tas upp som intäkt av tjänst. Förslaget har närmare kommenterats i avsnitt 6. 11.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1331) om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Ändringen innebär att vissa forskarstipendier från Europeiska gemenskaperna inte skall ingå bland de stipendier som är undantagna från skatteplikt. Skälen för detta har närmare utvecklats i avsnitt 6. 11.4 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) 9 kap. 2 § Ändringen är en följdändring av att punkt 3 andra stycket av anvisningarna till 32 § kommunalskattelagen tas bort och att en motsvarande bestämmelse förs in i punkt 1 av anvisningarna till 42 § samma lag. 11.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter 3 kap. 7 § I första stycket görs ett tillägg om att det i fråga om bostadsförmån skall anges på kontrolluppgiften om bostaden är belägen på sådan taxeringsenhet som i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) benämns småhusenhet. I tredje stycket ändras formuleringen så att det framgår att förmån av fritt drivmedel som ingår i bilförmån inte skall ingå i det sammanlagda värdet av förmåner som skall anges för sig. Enligt nuvarande fjärde stycket skall uppgift i fråga om bilförmån lämnas bl.a. om förmån av fritt drivmedel enligt punkt 2 sjunde stycket av anvisningarna till 42 § kommunalskattelagen har utgått. Detta görs i praktiken med en kryssmarkering. Förslaget innebär att värdet för drivmedelsförmånen i stället skall anges med belopp. Vidare klargörs att den uppgift om nedsättning av bilförmånsvärdet som skall anges på kontrolluppgiften endast skall avse bilförmånsvärdet exklusive drivmedel. Lagrådet har i sak inte haft något att erinra mot de föreslagna ändringarna enligt lagrådsremissens lagtextförslag. Däremot anser Lagrådet att ordningsföljden mellan de fem punkterna i stycket framstår som ologisk och har därför föreslagit en ändring av styckets lydelse. I propositionen har lagtexten utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. I andra stycket görs endast ett förtydligande om att endast den del av ersättningen för körning med förmånsbil i tjänsten som överstiger avdragsgillt schablonbelopp skall behandlas som lön i kontrolluppgiften. 11.6 Förslaget till lag om ändring lagen (1987:813) om homosexuella sambor Ändringen innebär att det i lagens punkt 6 införs en hänvisning till punkt 3 b och 4 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370). Dessa bestämmelser ändrades till följd av att det infördes avdragsrätt för kostnader för drivmedel vid körning med förmånsbil. Sådan avdragsrätt gäller enligt lagtexten både förmånshavaren och dennes sambo eller närstående. Med sambo avsågs enligt författningskommentaren (prop. 1996/97:19) en person som stadigvarande lever tillsammans med förmånshavaren. Något krav på att det skulle vara en sambo av motsatt kön uppställdes inte. Med hänsyn till den lagteknik som emellertid används som innebär att alla bestämmelser som även är tillämpliga på homosexuella sambor räknas upp i lagen om homosexuella sambor bör även uppräkningen omfatta de nämnda anvisningspunkterna.