prop · GK03100D2 · 1997-01-01 00:00:00 — Därefter behandlas i skilda avsnitt skatteavdrag från ersättning för arbete, skatteavdrag från ränta och utdelning, beslut om befrielse från skatteavdrag, vissa skyldigheter för ar- betstagaren respektive arbetsgivaren och föreläggande att göra skatteavdrag. I 1 § sägs att en arbetsgivare är skyldig att göra skatteavdrag enligt bestämmelserna i 5 kap. då lön betalas ut. Med lön avses, som tidigare behandlats, enligt 1 kap. 6 § sådan ersättning, ränta eller utdelning för vilken utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag eller att betala arbetsgivaravgifter. Lagrådet har tidigare förordat att man avstår från att definiera begreppet lön i 1 kap. 6 §. På de olika ställen i det remitterade förslaget där ordet lön förekommer bör i stället, beroende på sammanhanget, orden "ersättning för arbete" respektive "ersättning för arbete, ränta och utdelning" användas. I enlighet härmed bör i 1 § i förevarande kapitel föreskrivas att den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning är skyldig att göra skatteavdrag enligt kapitlets bestämmelser då utbetalning sker. Enligt 2 § första stycket skall skatteavdrag, med vissa inskränkningar, göras från kontant ersättning för arbete. Med ersättning för arbete likställs enligt andra stycket en rad andra typer av ersättning, bl.a. pension, livränta och sjukpenning. 3 och 4 §§ innehåller bestämmelser om undantag från huvudregeln i 2 §. Enligt 4 § skall skatteavdrag inte göras från ersättning som betalas ut till vissa angivna mottagare. Till dessa hör i princip innehavare av en F- skattsedel. Enligt 6 § skall dock skatteavdrag göras från vissa uppräknade typer av ersättningar även om mottagaren har en F-skattsedel. I 5 § finns en rad bestämmelser om när en person skall anses inneha F-skattsedel. Enligt Lagrådets mening blir lagregleringen enklare och tydligare, om man bryter ut bestämmelsen om ersättning till F-skattsedelsinnehavare ur 4 §. Frågan vad som bör gälla när ersättning betalas till den som har F- skattsedel bör i stället regleras enbart i 5 och 6 §§. Lagtexten i 5 § bör härvid i stor utsträckning kunna utformas efter modell av 39 § 1 mom. tredje och fjärde styckena uppbördslagen. 6 § bör liksom i remissförslaget ta upp fall då skatteavdrag skall göras trots att det är fråga om betalning av ersättning till någon som har F-skattsedel. 6 § bör bl.a. innehålla en regel motsvarande 5 § andra stycket andra meningen i remissförslaget, av innehåll att skatteavdrag skall göras från pension, sjukpenning och annan ersättning som avses i 2 § andra stycket. Av de olika typer av ersättning som räknas upp i 6 § i remissförslaget torde såväl dagpenning från arbetslöshetskassa som kontant arbetsmarknadsstöd, korttidsstudiestöd och särskilt vuxenstudiestöd kunna hänföras till sådan ersättning som avses i 2 § andra stycket. Det är därför beträffande sådana ersättningar tillräckligt att i 6 § hänvisa till ersättning som avses i 2 § andra stycket. Därutöver finns det skäl att nämna ersättning från semesterkassa. Sådan ersättning får närmast ses som ersättning för arbete, vilket innebär att den faller utanför 2 § andra stycket och i stället omfattas av 2 § första stycket. I 6 § bör sålunda föreskrivas att skatteavdrag skall göras från ersättning från semesterkassa samt från pension, sjukpenning och annan ersättning som avses i 2 § andra stycket, även om mottagaren har F-skattsedel. I 10 och 11 §§ finns bestämmelser om befrielse från skatteavdrag. Enligt 10 § kan skattemyndigheten under vissa angivna förutsättningar besluta att skatteavdrag inte skall göras från viss ersättning för arbete. Ett sådant beslut får enligt punkt 1 fattas, om ersättningen betalas ut till någon som inte är skattskyldig för den i och överenskommelse inte har träffats med den stat där ersättningen skall beskattas för undvikande av att preliminär skatt tas ut i mer än en av staterna. Lagrådet ifrågasätter om inte, vid sidan av kravet på att mottagaren av ersättning inte är skattskyldig för ersättningen i , det som villkor för skattemyndighetens beslut bör gälla att överenskommelse inte har träffats med den utländska staten att skatteavdrag skall göras här i landet. Enligt 10 § punkt 2 får skattemyndigheten besluta att något skatteavdrag inte skall göras från viss ersättning för arbete, om skatteavdraget, med hänsyn till den skattskyldiges inkomst- eller anställningsförhållanden, skulle medföra avsevärda besvär för arbetsgivaren eller om det annars finns särskilda skäl. Lagrådet efterlyser här, liksom beträffande många andra bestämmelser i lagen, ett uttalande om vad som bör kunna falla under uttrycket "särskilda skäl". Vidare ifrågasätter Lagrådet om inte förutsättningen för skattemyndighetens beslut enligt punkt 2 bör vara att skatteavdraget, med hänsyn till den skattskyldiges inkomst- eller anställningsförhållanden eller på grund av andra särskilda skäl, skulle medföra avsevärda besvär för arbetsgivaren. I 11 § ges skattemyndigheten möjlighet att besluta att skatteavdrag inte skall göras beträffande vissa arbetstagare. Paragrafen bör enligt Lagrådets uppfattning formuleras om något, så att den blir tydligare. Enligt 12 § har den som skall ta emot ersättning för arbete skyldighet att bl.a. visa upp sin skattsedel. Enligt Lagrådets mening får det anses naturligt att reglera dessa och andra skyldigheter för den som skall ta emot ersättning sist i 5 kap., efter det att de olika skyldigheter som gäller för ut- betalare av ersättning har behandlats. De bestämmelser som i remissförslaget har tagits in i 12 § bör således bilda en 16 §. Vidare bör den svepande rubriken bytas ut mot "Skyldighet att visa upp skattsedel m.m.". Som följd av vad Lagrådet nu har föreslagit bör 13-16 §§ i remissförslaget betecknas 12-15 §§. Rubriken framför 12 § i Lagrådets förslag bör lyda "Skyldighet att lämna uppgift om skatteavdrag", medan 13 § bör förses med rubriken och 14 § med rubriken . Utöver vad Lagrådet nu har förordat bör även en del andra justeringar göras i 5 kap. Lagrådets förslag till utformning av 5 kap. i dess helhet fram- går av bilagan till lagrådsyttrandet. Kapitlet innehåller dels bestämmelser om skyldighet att betala F-skatt, dels bestämmelser om beräkning av F-skatt. Lagrådet har i det föregående föreslagit att en bestämmelse motsvarande 6 kap. 1 § första stycket om att F-skatt skall betalas av den som har fått F- skattsedel tas in i 4 kap. 4 §. Den i 6 kap. 1 § andra stycket intagna upplysningen att beräkning av F-skatt skall göras enligt schablon eller preliminär taxering är knappast motiverad, eftersom regler härom i sak följer under särskilda underrubriker. Med hänsyn till vad som har sagts anser Lagrådet att den föreslagna 1 § kan utgå och att kapitlet kan koncentreras till bestämmelser om beräkning av F-skatt. Man uppnår därigenom också en bättre överensstämmelse med kapitelrubriken. Kapitlet bör således inledas direkt med bestämmelser om beräkning av F- skatt enligt schablon. 2 och 3 §§ i remissförslaget bör sammanföras till en 1 §, där det i första stycket slås fast att F-skatt skall beräknas enligt schablon, om den inte skall beräknas enligt preliminär taxering. I tre följande stycken bör med vissa förtydliganden tas in bestämmelser om schablonberäkning av F-skatt motsvarande dem som finns i 2 och 3 §§ i remissförslaget. 2 § bör innehålla regler om bl.a. vad som gäller när den skattskyldige skall redovisa mervärdesskatt i självdeklaration men sådan skatt inte ingår i den slutliga skatt som skall ligga till grund för beräkningen av F-skatt. Paragrafen bör utformas i huvudsak i överensstämmelse med 4 § i remissförslaget. I 3 § bör regleras i vilka fall F-skatt skall beräknas med ledning av preliminär taxering. Bestämmelserna bör i allt väsentligt kunna utformas i enlighet med 5 § i remissförslaget. Det fall då beräkning av F-skatt enligt preliminär taxering skall ske till följd av den skattskyldiges eget initiativ bör dock brytas ut ur uppräkningen och bilda ett nytt andra stycke. En av de situationer då F-skatt skall beräknas med ledning av preliminär taxering är enligt fjärde punkten i den föreslagna paragrafen då det finns s- ärskilda skäl. I remissprotokollet ges inte något exempel på när sådana särskilda skäl kan anses föreligga. Enligt Lagrådets mening är det önskvärt med ett uttalande i denna fråga. 4 § bör innehålla den bestämmelse som återfinns i 6 § i remissförslaget och som föreskriver att preliminär taxering skall ske med ledning av de uppgifter som lämnats i en preliminär självdeklaration och andra tillgängliga uppgifter. Till 4 § bör också föras vissa andra bestämmelser i remissförslaget som tar direkt sikte på debitering av F-skatt med ledning av preliminär taxering. Sådana bestämmelser finns i 11 kap. 3 och 10 §§ i remissförslaget. I 5 § bör tas in regler om ändrad beräkning av F-skatt motsvarande dem som finns i 7 § i remissförslaget. Det bör enligt Lagrådets mening göras ett uttalande till ledning för rättstillämpningen, när det gäller föreskriften att ändrad beräkning får beslutas, om det finns "andra särskilda skäl". 6 § bör innehålla bestämmelser om att man vid beräkningen av F-skatt skall om möjligt ta hänsyn till beräknad A-skatt och vissa andra belopp. Paragrafen bör utformas i huvudsaklig överensstämmelse med 8 § i remissförslaget. Lagrådets förslag till utformning av 6 kap. i dess helhet framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. 7 kap. innehåller dels en paragraf angående skyldighet att betala särskild A- skatt, dels en paragraf om beräkning av sådan skatt. I den sistnämnda paragrafen hänvisas till bestämmelserna i 6 kap. 2-8 §§ om beräkning av F- skatt. Lagrådet har tidigare föreslagit att man i 4 kap. 5 § tar in bestämmelser om särskild A-skatt, motsvarande vad som sägs i 7 kap. 1 § i remissförslaget. Den föreslagna 7 kap. 1 § bör därför utgå. Kvar i 7 kap. blir en bestämmelse om beräkning av särskild A-skatt. Bestämmelsen bör bilda en 1 § och torde inte behöva någon särskild rubrik. I paragrafen bör sägas att vid beräkning av särskild A-skatt gäller bestämmelserna i 6 kap. om beräkning av F-skatt. 8 kap., som handlar om beräkning av skatteavdrag, inleds med ett avsnitt (1-7 §§) om skatteavdrag enligt skattetabell. I 1 § har tagits in en huvudregel om att skatteavdrag från sådan ersättning för arbete som betalas ut till en fysisk person skall göras enligt allmänna eller särskilda skattetabeller. I lagen sägs inte något om vem som fastställer skattetabellerna. Av författningskommentaren framgår emellertid att avsikten är att tabellerna skall upprättas av efter bemyndigande av regeringen. Enligt Lagrådets mening är det av värde att i den nya lagen ha en be- stämmelse om vem som fastställer skattetabellerna, motsvarande vad som sägs i 4 § 1 mom. första stycket uppbördslagen. Bestämmelsen kan lämpligen tas in sist i första stycket i den nu diskuterade 1 §. Enligt 4 § skall skatteavdrag göras enligt särskilda skattetabeller från sjukpenning och annan ersättning som - med visst angivet undantag - avses i punkt 11 av anvisningarna till 22 § kommunalskattelagen samt första, andra och femte styckena i punkt 12 av anvisningarna till 32 § samma lag. Skatteavdrag skall göras även då ersättning av angivet slag lämnas till någon som har F-skattsedel (5 kap. 6 §). Har mottagaren skall dock skatteavdrag, enligt vad som föreslås i 9 § i det nu behandlade 8 kap., alltid göras . Lagrådet föreslår att det i 4 § förs in en reservation med tanke på bestämmelsen i 9 §. 4 § bör således inledas på följande sätt: "Skatteavdrag skall, om inte annat följer av 9 §, göras enligt särskilda skattetabeller...". Lagrådet anser vidare att rubriken före 9 § bör vara "Pension och sjukpenning m.m." i stället för "Dagpenning från arbetslöshetskassa m.m.". I 6 § används i lagen begreppet "sidoinkomst". Det korresponderande begreppet "huvudinkomst" förekommer i 7 §. Lagrådet har tidigare föreslagit att de angivna begreppen, med hänsyn till att de förekommer endast i ett fåtal paragrafer, inte skall definieras i 1 kap. 6 §. I stället bör definitioner tas in i 6 respektive 7 § i förevarande kapitel. 11-13 §§ innehåller bestämmelser om särskild beräkningsgrund för skatteavdrag. Särskild beräkningsgrund skall enligt förslaget tillämpas efter beslut av skattemyndigheten i varje särskilt fall. Förutsättningen för att skattemyndigheten skall fatta beslut om skatteavdrag enligt särskild beräkningsgrund framgår inte av lagtexten. I författningskommentaren sägs emellertid att en förutsättning för ett sådant beslut är att den preliminära skatten genom beslutet bättre kommer att överensstämma med den slutliga skatten. I 11-13 §§ anges inte heller närmare hur skatteavdraget skall beräknas och vad beräkningen skall grunda sig på, när beslut har fattats om en särgskild beräkningsgrund. I 11 kap. 9 §, som handlar om beslut om skyldighet att betala A-skatt, sägs emellertid att, i de fall som avses i 8 kap. 11, skattemyndigheten med ledning av bestämmelserna i 11 kap. 12-14 §§ - dvs. vissa bestämmelser som gäller beräkning av slutlig skatt - skall bestämma den särskilda beräkningsgrund efter vilken skatteavdrag skall beräknas. Avsikten torde vidare vara att skattemyndigheten skall ta hänsyn till sådana uppgifter som har lämnats i en preliminär självdeklaration och andra tillgängliga uppgifter (jfr. vad som sägs i 6 kap. 6 § - 6 kap. 4 § enligt Lagrådets förslag - angående beräkning av F-skatt på grundval av preliminär taxering). Enligt Lagrådets mening bör bestämmelserna i 8 kap. 11-13 byggas ut och göras tydligare. Bl.a. bör förutsättningen för ett beslut om särskild beräkningsgrund framgå av bestämmelserna. Vidare bör det sägas något om hur den särskilda beräkningen skall göras och vad den skall grunda sig på. Lagrådets förslag till utformning av 1-13 §§ framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. Kapitlet behandlar enligt sin rubrik redovisning av skatt. Redovisningen skall göras i olika deklarationer, och flertalet bestämmelser avser eller har samband med skyldigheten att lämna deklarationer. Innehållet i kapitlet återspeglas därför enligt Lagrådets mening tydligare i rubriken, om den ändras till "Skyldighet att lämna deklaration". I 1 § finns en inledande bestämmelse som endast ger upplysningar om vad kapitlet innehåller. Bestämmelsen är inte nödvändig och bör kunna utgå. I 2 § första stycket föreskrivs om skyldighet att lämna preliminär självdeklaration och i paragrafens andra stycke anges vilka uppgifter en sådan deklaration skall innehålla. I likhet med vad som föreslås i remissen i fråga om skattedeklaration (17 §) bör andra stycket bilda en särskild paragraf, 7 §, under rubriken . Till följd av vad Lagrådet har föreslagit angående 1 § i remissförslaget bör bestämmelserna om skyldighet att lämna preliminär självdeklaration bilda 1 §. Enligt 5 § första stycket föreligger en skyldighet för den som annars inte är deklarationsskyldig att lämna en preliminär självdeklaration efter föreläggande av skattemyndigheten. I andra stycket anges att en skattskyldig får lämna preliminär självdeklaration även i andra fall. Möjligheten att lämna en deklaration i andra fall är generellt utformad och utgör därför inte ett komplement endast till bestämmelsen i 5 § första stycket. Bestämmelsen kan därför enligt Lagrådet lämpligen placeras som 2 §. Både 6 och 7 §§ i remissförslaget innehåller bestämmelser om när en preliminär självdeklaration skall lämnas. De kan lämpligen föras samman till en paragraf, 6 §. I 9 § anges i fem olika punkter vem som är skyldig att lämna en skattedeklaration. Enligt punkt 1 i remissförslaget skall en skattedeklaration lämnas av "den som har betalat ut lön eller i annat fall har gjort ett skatte- avdrag". Det förhållandet att, enligt vad Lagrådet har kommit fram till, begreppet lön inte bör ha den innebörd som anges i 1 kap. 6 §, gör att bestämmelsen får ändras. Lagrådet förordar att det i punkt 1 talas om "den som har varit skyldig att göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter eller som har gjort ett skatteavdrag utan att vara skyldig att göra det". Skattedeklaration skall enligt punkt 3 också lämnas av den som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen och enligt punkt 4 av handelsbolag som är skattskyldigt enligt mervärdsskattelagen. Som lagtexten är utformad kommer handelsbolag att kunna omfattas av både punkt 3 och punkt 4. Det är därför lämpligare att låta punkterna byta plats och att i punkt 4 föreskriva om skyldighet för annan (än handelsbolag) att lämna skattedeklaration. I 11 och 12 §§ liksom i ett flertal andra paragrafer i lagen används uttrycket "om det finns särskilda skäl" utan att det i remissprotokollet anges närmare vad som kan tänkas utgöra särskilda skäl. Det är angeläget att något uttalande härom görs, t.ex. i form av exempel. Enligt 13 § första stycket skall en skattedeklaration lämnas för varje redovisningsperiod. Om den som är registrerad enligt 3 kap. 1 § inte skall redovisa vare sig skatteavdrag eller arbetsgivaravgifter i skattedeklaration för en eller flera perioder och om skattemyndigheten skriftligen upplysts om detta, behöver enligt andra stycket någon deklaration inte lämnas. Enligt Lagrådets mening blir bestämmelsen i andra stycket tydligare, om det som förutsättning för undantaget anges att skatteavdrag eller ar- betsgivaravgifter inte finns att redovisa för en viss redovisningsperiod och undantaget får gälla den perioden. I tredje stycket bör göras vissa redaktionella ändringar. Redan av 13 § första stycket framgår att en skattedeklaration skall lämnas för varje redovisningsperiod. Det framstår därför som onödigt att i 14 § föreskriva att redovisningen i en deklaration skall göras löpande för bestämda tidsperioder (redovisningsperioder). Bestämmelsen bör därför kunna utgå. Första stycket i 15 §, där det sägs att redovisningsperioden omfattar en kalendermånad, kan, efter en redaktionell ändring, bilda 14 §. Andra stycket bör ensamt bilda 15 §. I förtydligande syfte bör de inledande orden "För en sådan skattskyldig" ändras till "För en sådan mervärdesskattskyldig". I 17 § föreskrivs vad en skattedeklaration skall ta upp. Enligt vad som upplysts vid lagrådsföredragningen skall, såvitt gäller första stycket, upp- gifterna om lön enligt punkt 3 a, skatteavdrag enligt punkt 3 b, lön enligt punkt 4 a, avdrag enligt punkt 4 b och avgifter enligt punkt 4 c avse det sammanlagda beloppet av varje sådan post. Lagrådet förordar att detta anges uttryckligen i bestämmelserna. Vidare bör ordet "lön" bytas ut mot "ersättning". I 20 § första stycket finns en specialregel om redovisning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter i fall då återbetalning av överskjutande ingående mervädesskatt begärs. Enligt vad som sägs i andra stycket gäller specialregeln i första stycket inte landsting och kommuner. I 23 § finns särskilda bestämmelser om när landsting och kommuner skall lämna skattedeklaration. Innehållet i andra stycket bör lämpligen flyttas till 23 § och där bilda ett andra stycke. I 24 § har tagits in bestämmelser om anstånd med att lämna skatte- deklaration. Förutsättningen för anstånd är enligt första stycket att det finns särskilda skäl. Det är angeläget att något uttalande görs om vad som kan tänkas utgöra sådana särskilda skäl. I tredje stycket finns en upplysning om var bestämmelser om anstånd med inbetalning av skatt finns. Upplysningen synes inte vara nödvändig, varför stycket kan utgå. Enligt 25 § skall en preliminär självdeklaration, en skattedeklaration eller en särskild skattedeklaration lämnas till skattemyndigheten enligt fastställt formulär. Särskilda skattedeklarationer framstår som väsentligt ovanligare än övriga deklarationer. Dessutom avser de endast mervärdesskatt. Enligt Lagrådets mening är det därför en fördel om bestämmelserna i 25 § och därmed också bestämmelserna i 26-28 §§ begränsas till att omfatta preliminära självdeklarationer och skattedeklarationer. Vad som skall gälla beträffande särskilda skattedeklarationer kan då lämpligen tas in i de bestämmelser som handlar om redovisning i sådana deklarationer. Dessa bestämmelser bör enligt vad Lagrådet förordar i det följande återfinnas i 32 §. I 26 § regleras möjligheterna att lämna deklarationer i form av ett elektroniskt dokument. Med ett elektroniskt dokument avses enligt andra stycket en upptagning vars innehåll och utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande. Såvitt framgår av remissprotokollet skall det vara fråga om upptagningar som har gjorts med hjälp av automatisk databehandling. Detta bör enligt Lagrådet framgå av lagtexten. Det är angeläget att något uttalande görs om vad som kan tänkas utgöra "särskilda skäl" enligt 28 §. 31 §, som har rubriken , innehåller i första och andra styckena bestämmelser om förutsättningarna för att mervärdesskatt skall få redovisas i självdeklaration, om förfarandet vid mervärdesbeskattningen och om vad redovisningen skall innehålla. Lagrådet förordar att dessa två stycken, med någon redaktionell justering, bildar 31 § och placeras under rubriken , medan tredje stycket flyttas och får utgöra första stycket i 32 §. Remissförslagets 32 - 36 §§ bör till följd därav betecknas 33 - 37 §§. De bestämmelser som enligt Lagrådets förslag skall bilda 32 § bör placeras under rubriken och innehålla, utöver första stycket som flyttas från 31 § tredje stycket, bestämmelser om till vem särskild skattedeklaration skall lämnas och om att den skall lämnas enligt fastställt formulär, att den får lämnas i form av ett elektroniskt dokument samt att skattemyndigheten - i överensstämmelse med vad som enligt 10 kap. 27 § gäller andra deklarationer - får förelägga den deklarationsskyldige att lämna särskild skattedeklaration eller att komplettera en sådan deklaration. Enligt vad som kan utläsas av 2 kap. 4 § skall särskild skattedeklaration lämnas till i , vilket bör framgå direkt av 32 §. Utöver vad Lagrådet nu har förordat bör även en del andra justeringar göras i 10 kap. Lagrådets förslag till utformning av 10 kap. i dess helhet framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. Kapitlet innehåller bestämmelser om beskattningsbeslut. Inledningsvis anges bl. a. vad som skall avses med beskattningsbeslut och att beskattningsbeslut skall fattas för varje redovisningsperiod för sig. Därefter ges bestämmelser om bl.a. preliminär skatt, slutlig skatt och beslut med anledning av skattedeklaration eller andra uppgifter. I 2 § anges som huvudregel att beskattningsbeslut skall fattas för varje redovisningsperiod för sig. Vidare sägs i andra stycket att om ett bes- kattningsbeslut ändras efter beskattningsårets utgång och ändringen avser mer än en redovisningsperiod, ändringen får hänföras till den sista re- dovisningsperioden under beskattningsåret. Om ändringen görs under bes- kattningningsåret, får ändringen hänföras till "den senast aktuella redovis- ningsperioden". Vilken period som avses i det sistnämnda fallet går inte att klart avgöra. Lagrådet föreslår att man i stället talar om "den senaste redovisningsperiod som berörs av ändringen." Enligt 3 § skall vid debitering av F-skatt eller särskild A-skatt med ledning av preliminär taxering tillämpas de bestämmelser om slutlig skatt som finns i vissa angivna paragrafer. Lagrådet har tidigare uttalat att denna föreskrift hör bättre hemma i 6 kap., där frågan om beräkning av F-skatt och särskild A-skatt närmare regleras. Den föreslagna 3 § i förevarande kapitel kan därför utgå. I 4 § och 6 § finns bestämmelser om hur och när F-skatt och särskild A- skatt skall debiteras. I 5 § finns regler om hur skatten skall betalas. Enligt Lagrådets mening bör ordningsföljden mellan paragraferna ändras så att det först anges när debitering skall ske, sedan hur debitering skall ske och därefter hur skatten skall betalas. 6 § bör således flyttas fram före 4 och 5 §§ och, med hänsyn till vad Lagrådet föreslagit i det föregående, bilda en 3 §.