prop · GK0381 · 1997-01-01 00:00:00 — Enligt artikel 27 i sjätte direktivet kan rådet efter förslag från kommissionen medge att ett medlemsland antar regler i sin nationella lagstiftning som avviker från bestämmelserna i sjätte direktivet. De avvikande reglerna skall syfta till att förenkla förfarandet för påförandet av skatten eller att förhindra skatteundandraganden eller skatteflykt. För att komma till rätta med skatteundandragandena och för att motverka att leverantörerna inom EG etablerar sig utanför gemenskapen har och övriga medlemsländer i likalydande ansökningar begärt undantag med stöd av artikel 27 från reglerna om beskattningsland för telekommunikationstjänster. För att förenkla skatteuttaget har länderna begärt att beskattningsordningen skall vara densamma oavsett om leverantören är etablerad i EG eller i tredje land. Rådet har därefter bemyndigat och övriga medlemsländer att avvika från artikel 9 i sjätte direktivet när det gäller telekommunikations- tjänster. Genom att alla medlemsländer erhållit samma bemyndigande får rådets beslut samma effekt som en ändring av sjätte direktivet. För att inte kringgå och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter har bemyndigandena tidsbegränsats i avvaktan på ett rådsdirektiv om ändring i sjätte direktivet. De gäller således till och med eller om ett direktiv om ändring av beskattningsland för telekommuniktionstjänster träder i kraft vid ett tidigare datum, till och med det datumet. Rådets beslut innebär att varje medlemsland som så önskar får en rätt att utnyttja artikel 9.2.e i sjätte direktivet i fråga om telekommunikations- tjänster. Artikel 9.2.e medger beskattning i kundens land för vissa uppräknade tjänster som tillhandahålls näringsidkare inom EG. Artikeln har följande lydelse: "Platsen för tillhandahållandet åt kunder som är etablerade utanför gemenskapen eller åt skattskyldiga personer som är etablerade i gemenskapen men inte i samma land som leverantören, skall för följande tjänster vara den där kunden har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftställe åt vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av någon sådan plats, den där han är bosatt eller stadigvarande vistas: Hel eller delvis överlåtelse av upphovsrätter, patent, licencer, varumärken och liknande rättigheter. Tjänster av konsulter, ingenjörer, konsultbyråer, jurister, revisorer och andra liknande tjänster, liksom databearbetning och tillhandahållande av information. Åtaganden att helt eller delvis avstå från att utöva en näringsverksamhet eller utöva en rättighet som avses i denna punkt (e). Bank- finansierings- och försäkringstjänster, däribland återförsäkring, med undantag för uthyrning av bankfack. Tillhandahållande av personal. Tjänster av handelsagenter som agerar i annans namn och för annans räkning, när de åt sin uppdragsgivare anskaffar de tjänster som avses i denna punkt (e)." Artikel 9.2.e skall förstås så att den avser inte endast tjänster som levereras ut, dvs. tjänster som leveratörer inom gemenskapen tillhandahåller näringsidkare i ett annat eller en kund utanför EG, utan även inkommande tjänster, dvs. tjänster som en näringsidkare utanför EG levererar till en näringsidkare inom EG. En tillämpning av artikel 9.2.e medför också att kunden blir skattskyldig för omsättningen. Av artikel 21.1.b i lydelse enligt artikel i sjätte direktivet framgår att den som tillhandahålls tjänster som anges i artikel 9.2.e av en näringsidkare bosatt utomlands är betalningsskyldig för skatten, s.k. "reverse charge". En annan konsekvens av artikel 9.2.e är att sådana tjänster som leverantörer inom EG tillhandahåller förvärvare utanför EG inte beskattas inom EG. För att också förvärv från tredje land som görs av enskilda personer eller av juridiska personer som inte är näringsidkare skall omfattas av EG:s beskattningsrätt har genom rådets beslut artikel 9.3.b i sjätte direktivet gjorts obligatoriskt tillämplig på telekommunikationstjänster som till- handahålls andra än näringsidkare. Syftet att beskatta den samlade konsumtionen inom EG anses därmed uppnått. Av artikel 9.3.b framgår att medlemsländerna i fråga om tjänster som avses i artikel 9.2.e och som tillhandahålls från tredje land under vissa förutsättningar får anse som beskattningsland det land där den egentliga användningen och utnyttjandet av tjänsten äger rum. Artikel 9.3.b har följande lydelse: "För att undvika dubbelbeskattning, utebliven beskattning eller konkurrenssnedvridning, kan medlemsstaterna med hänsyn till sådant tillhandahållande av tjänster som avses i 2.e och uthyrning av lös materiell egendom betrakta a) =:=:=:= b)platsen för tillhandahållandet av tjänster som enligt denna artikel skulle ligga utanför gemenskapen såsom liggande inom landets territorium, om den egentliga användningen och utnyttjandet av tjänsterna äger rum inom landets territorium." Rådets beslut innehåller även en definition av de telekommunikations- tjänster som avses. Definitionen motsvarar den bestämning av begreppet som finns i den s.k. Melbournekonventionen vilken antagits 1988 av Internationella Teleunionen vid den administrativa världskongressen (World Administrative Telegraph and Telephone Conference) i . Konventionen innehåller vissa normer för hur internationella telekommunikationstjänster skall behandlas och definitionen anses internationellt vedertagen. Med telekommunikationstjänster avses således endast det medium genom vilket andra varor och tjänster förmedlas. Även om allt fler tjänster tillhandahålls över nät för telekommunikation anses det olämpligt att innefatta dem i definitionen. Tjänsterna kan också tillhandahållas på annat sätt än över telenät. Att ha olika beskattningsregler beroende av överföringssätt medför risk för konkurrenssnedvridning. En åtskillnad mellan överföringen av meddelandet och dess innehåll har därför ansetts nödvändig. 4.3 Genomförande av bemyndigandet Regeringens förslag: Regler om omsättningsland för telekommunikationstjänster införs i 5 kap. 7 § mervärdesskattelagen (1994:200), ML. I paragrafen tas också in en definition av begreppet telekommunikationstjänst samt görs vissa förtydliganden och redaktionella justeringar. Ett klargörande i fråga om vem som skall anses skattskyldig för förvärv enligt 5 kap. 7 § görs i 1 kap. 2 § ML. Skälen för regeringens förslag: Omsättningsland för telekommunikationstjänster fastställs i enlighet med reglerna i 5 kap. 8 § ML. Av bestämmelsen, som motsvarar artikel 9.1 i sjätte direktivet, framgår att en omsättning skall anses ha gjorts i om tjänsten tillhandahålls från ett fast driftställe eller motsvarande i . Med hänvisning till ansökan om att avvika från sjätte direktivet och med stöd av rådets bemyndigande bör omsättningslandet för telekommunikationstjänster i stället fastställas i enlighet med 5 kap. 7 § ML där bestämmelser motsvarande artikel 9.2.e i sjätte direktivet finns. Genom att telekommunikationstjänster hänförs till de i 5 kap. 7 § andra stycket uppräknade tjänsterna kommer de att anses omsatta i om de tillhandahålls från ett annat eller från ett land utanför EG och förvärvaren är en näringsidkare som har fast driftställe i till vilket tjänsten tillhandahålls eller är bosatt eller stadigvarande vistas här (första stycket 1 och 2). Om förvärvaren inte är näringsidkare anses tjänsterna som omsatta utomlands om de tillhandahålls från ett annat (tredje stycket 3). Tjänster som tillhandahålls från anses omsatta utomlands i de fall förvärvaren är en näringsidkare i ett annat (tredje stycket 1) eller tillhandahålls någon som finns utanför EG oavsett om han är näringsidkare eller inte (tredje stycket 2). Av 5 kap. 7 § första stycket 2 framgår att tjänster i paragrafens andra stycke som tillhandahålls från ett land utanför EG skall anses omsatta i om förvärvaren har ett fast driftställe i eller annars är bosatt eller stadigvarande vistas i . Bestämmelsen omfattar inte endast tillhandahållanden som görs till en näringsidkare i utan även tillhandahållanden som görs till någon annan än en näringsidkare om han är bosatt eller stadigvarande vistas här. Bestämmelsen kan i sistnämnda avseende anses motsvara innebörden av artikel 9.3.b i sjätte direktivet och därmed den beskattningssituation som åsyftas i bemyndigandet. I förtydligande syfte föreslås dock vissa omdisponeringar i första stycket 1 och 2 så att punkten 2 endast avser tillhandahållanden till andra än näringsidkare. Punkten 2 bör förtydligas så att det klart framgår att den omfattar inte endast privatpersoner utan även svenska juridiska personer som inte är näringsidkare. Detta innebär ett tillägg i förhållande till det till Lagrådet remitterade lagförslaget. Vidare bör en definition av begreppet telekommunikationstjänster införas i 5 kap. 7 § andra stycket. Definitionen är utformad i enlighet med vad som anges i rådets bemyndigande. Den närmare innebörden av begreppet telekommunikationstjänster redovisas i författningskommentaren. Enligt 1 kap. 2 § första stycket 2 ML är det förvärvaren av en sådan tjänst som anges i 5 kap. 7 § som är skattskyldig för omsättningen om tjänsten tillhandahålls av en utländsk företagare. Bestämmelsen motsvarar artikel 21.1.b i dess lydelse enligt artikel i sjätte direktivet. Av direktivet får anses framgå att de förvärvare som kan komma i fråga för skattskyldighet skall vara näringsidkare. Avsikten är att svensk rätt skall tillämpas på samma sätt. Detta framgår emellertid inte direkt av ordalydelsen i 1 kap. 2 § första stycket 2. Ett klargörande bör därför göras. Som framgått under avsnitt 4.2 är rådets bemyndigande av temporär natur och avses att bli ersatt av permanenta regler i sjätte direktivet. De föreslagna lagändringarna avseende telekommunikations- tjänster måste således omprövas i samband med en framtida direktiv- ändring. 5 Särskilda mervärdesskatteregler beträffande , m.m. Regeringens förslag: I 5 kap. 9 § mervärdesskattelagen (1994:200), ML, införs bestämmelser beträffande som lagfäster de begränsningar i fråga om skattefri försäljning till turister som följer av gällande nordiska avtal. I 5 kap. 2 § ML införs förtydliganden i fråga om var beskattningen skall ske vid försäljning av varor ombord på fartyg, luftfartyg eller tåg vid resor mellan . Slutligen görs en smärre ändring i 3 kap. 3 § ML som konsekvens av en tidigare lagändring. Skälen för regeringens förslag: tillhör inte EG:s skatteterritorium. Detta följer av ett särskilt protokoll som utgör bilaga till fördraget om anslutning till EU. Vid tillämpning av mervärdesskatteregler m.m. skall därför i huvudsak behandlas enligt reglerna om tredje land. Den nuvarande lagstiftningen är också konstruerad så att detta uppnås. Däremot är lagstiftningen inte utformad med tillräcklig hänsyn till att vissa nordiska särlösningar, grundade på nordiska avtal, alltjämt bör gälla även i förhållande till . Frågan om och tillämpningen av bl.a. dessa nordiska särlösningar har aktualiserats även i , där ny lagstiftning införts . Även i förbereds en komplettering av lagstiftningen i enlighet med vad som här föreslås. Enligt 5 kap. 9 § första stycket 9 ML gäller att skattefri försäljning till turister kan ske under vissa villkor, bl.a. att personen i fråga är bosatt i eller stadigvarande vistas i ett annat land än ett . Det innebär att sådan skattefri försäljning skulle kunna ske till den som är bosatt på . Enligt 5 kap. 9 § andra stycket ML gäller särskilda regler i fråga om sådan s.k. tax-free försäljning inom landet till en person som är bosatt i . Bestämmelsen grundar sig på en nordisk överenskommelse av (SÖ 1980:81, ändrad genom SÖ 1985:44 och SÖ 1988:34) om beskattning av resgods i resetrafiken mellan , , och samt om skattefri försäljning på flygplatserna i dessa länder. Överenskommelsen går ut på att skattefri försäljning till den som är bosatt i ett annat nordiskt land endast skall kunna ske om det visas att skatt betalas i hemlandet. Denna regel bör tillämpas inte bara gentemot dem som är bosatta i , utan även gentemot dem som är bosatta på . För dem som är bosatta på finska fastlandet eller i har all skattefri försäljning av detta slag slopats till följd av EG-reglerna. När det gäller reglerna om proviantering på färjor och luftfartyg, liksom försäljning ombord på bl.a. färjetrafiken till och från liksom överhuvudtaget mellan de nordiska länderna, har medlemskapet i EU medfört vissa tillämpningsproblem. Detta beror till en del på att det är oklart hur vissa äldre nordiska avtal numera skall tillämpas. Regeringen avser bereda denna fråga vidare. I 5 kap. 2 b § ML anges var beskattning skall ske i fråga om omsättning av varor på fartyg, luftfartyg eller tåg under transport av passagerare mellan . Beskattning skall enligt bestämmelsen ske i om transporten avgår härifrån. Bestämmelsen tar närmast sikte på transporter som går direkt mellan och ett annat . I den mån transportmedlet under en sådan resa går in i hamn etc. i tredje land, eller i en hamn inom ett område som inte tillhör EG:s skatteterritorium, bör denna regel emellertid inte tillämpas. Omsättning av varor ombord på en sådan resa skall i stället anses som omsättning utomlands, jämför 5 kap. 1 § första stycket ML, och följaktligen inte beskattas. Att regeln skall tillämpas på detta sätt framgår av artikel 8.c i sjätte direktivet. Lagbestämmelsen bör förtydligas i enlighet med detta. Även i övrigt bör paragrafen anpassas till ordalydelsen i artikel 8 c. beslutades en ändring i bl.a. 3 kap. 2 § ML, innebärande att andra stycket i paragrafen upphävdes (prop. 1996/97:10, bet. 1996/97:SkU6, rskr. 1996/97:69). Av förbiseende ändrades därvid inte 3 kap. 3 § första stycket 1 i enlighet härmed. Ändringen bör genomföras . 6 Justering av 24-timmarsregeln Regeringens förslag: Den 24-timmarsregel som gäller som en förutsättning för att en resande som inte färdas med luftfartyg i yrkesmässig trafik skall få införa vissa kvantiteter alkoholdrycker och tobaksvaror skattefritt från annat EU-land, respektive tull- och skattefritt från land utanför gemenskapen, sätts ned . Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import, m.m. skall frihet från tull och annan skatt för vissa kvantiteter alkoholdrycker och tobaksvaror medges en resande som är bosatt i och som anländer från land utanför gemenskapen om inresan sker med flyg i yrkesmässig trafik. Sker inresan på annat sätt är villkoret för tull- och skattefrihet antingen att utlandsvistelsen har varat längre än eller att varorna beskattats i () eller . En motsvarande bestämmelse när det gäller frihet från skatt för den som är bosatt i och som anländer från annat finns i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen. Enligt denna lag gäller 24-timmarsgränsen dock inte för varor som beskattats i annat . Av de i avsnitt 3 nämnda skrivelserna från /Ånedinlinjen och framgår att kravet på att utlandsvistelsen skall ha varat längre än komplicerar de nämnda rederiernas verksamhet och motverkar möjligheterna till en rationell planering av tidtabellerna. Det framgår vidare att en nedsättning av tiden för utlandsvistelsens varaktighet skulle möjliggöra tidtabeller med fasta avgångstider. Enligt regeringens bedömning finns det inte anledning att helt ta bort den tidsgräns som gäller för införsel av alkoholdrycker och tobaksvaror som inköpts skattefritt ombord på fartyg. Däremot talar övervägande skäl för att tidsgränsen bör sättas ned något. Det förslag om en 20-timmarsgräns som framförts av de båda rederierna förefaller väl avvägt och bör möjliggöra tidtabeller med fasta avgångstider, vilket skulle ge rederierna möjlighet att utöka turtätheten på de aktuella färjelinjerna. Detta skulle i förlängningen kunna medföra ett ökat antal arbetstillfällen inom rederinäringen. En 20-timmarsregel har också tillstyrkts av som anser att en sådan regel skulle vara gynnsam ur tullkontrollsynpunkt. 7 Ikraftträdande och övergångsfrågor Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna skall träda i kraft . De nya bestämmelserna om telekommunikations- tjänster i 5 kap. 7 § mervärdesskattelagen (1994:200) skall tillämpas på sådana tjänster som tillhandahålls eller senare samt för sådana tjänster för vilka förskottsbetalning erlagts eller senare och som utförs eller . Skälen för regeringens förslag: Den begärda beskattningsordningen får enligt rådets bemyndigande tillämpas på telekommunikationstjänster för vilka skattskyldigheten inträtt eller . Medlemsländerna har åtagit sig att införa den nya ordningen i sin nationella lagstiftning. Länder som infört de nya reglerna redan före bör förhindra dubbelbeskattning av tjänster som tillhandahålls från ett annat genom att inte ta ut skatt. Den nya beskattningsprincipen skall enligt bemyndigandet också till- lämpas på telekommunikationstjänster som betalats i förskott om betalningen gjorts innan medlemslandet infört de nya reglerna och förskottsbetalningarna avser leveranser som utförs efter det att de nya reglerna införts. Medlemsländerna har vidare åtagit sig att informera varandra om när de överfört rådets bemyndigande till sin nationella lagstiftning. De föreslagna ändringarna i ML bör således träda i kraft och tillämpas i fråga om tillhandahållanden av telekommunikationstjänster som görs för ikraftträdandet eller . De nya reglerna bör även avse förskottsbetalningar som erlagts eller senare och som avser telekommunikationstjänster som skall utföras eller . Leverantörer och kunder bör inte före anses ha haft skäl att anta att den då gällande lagstiftningen skulle upphöra att gälla. De lagändringar som tas upp under avsnitt 5 och 6 föreslås träda i kraft De nya principer som föreslås för beskattning av telekommunikations- tjänster bör medföra en ökad beskattning av konsumtionen av sådana tjänster i samt en förbättrad konkurrenskraft för de svenska leverantörerna. Det är emellertid inte möjligt att beräkna storleken av den ökning av statsintäkterna som kan föranledas härav. Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) Hänvisningarna till artiklar avser artiklar i EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv (77/388/EEG). 1 kap. 2 § Den föreslagna ändringen i första stycket 2 kommenteras i avsnitt 4.3. Bestämmelsen i första stycket 2 innebär att en näringsidkare med fast driftställe i eller som i avsaknad av sådant driftställe är bosatt eller stadigvarande vistas här, är skattskyldig för de förvärv av telekommunikationstjänster som en utländsk företagare i ett annat eller i ett land utanför EG tillhandahåller honom (jfr föreslagna 5 kap. 7 § första stycket 1 ML). Förvärvaren skall redovisa skatten i sin mervärdesskattedeklaration och får, om full avdragsrätt föreligger göra avdrag med samma belopp såsom ingående skatt (jfr 8 kap. 2 § ML). 3 kap. 3 § Ändringen som föreslås i första stycket 1 kommenteras i avsnitt 5. 5 kap. 2 b § De föreslagna ändringarna kommenteras i avsnitt 5. 5 kap. 7 § I propositionen föreslås att reglerna om omsättningsland i 5 kap. 7 § skall gälla för telekommunikationstjänster, se avsnitt 4.3. Detta innebär att till- handahållanden av telekommunikationstjänster från ett annat eller från tredje land till en näringsidkare med rörelse i kommer att kunna beskattas i (jfr artikel 9.2.e och föreslagna 5 kap. 7 § första stycket 1). Tillhandahållanden från tredje land beskattas i också i de fall kunden inte är näringsidkare (jfr artikel 9.3.b och föreslagna 5 kap. 7 § första stycket 2). Telekommunikationstjänster som tillhandahålls näringsidkare i EG eller näringsidkare eller annan i ett land utanför EG av leverantörer i skall inte längre beskattas i (jfr artikel 9.2.e och 5 kap. 7 § tredje stycket 1 resp. 2). För telekommunikationstjänster som tillhandahålls andra än näringsidkare i av en leverantör i ett annat gäller fortfarande huvudregeln i artikel 9.1, dvs. beskattning i det land där den som tillhandahåller tjänsten har etablerat sin rörelse (jfr 5 kap. 7 § tredje stycket 3). Telekommunikationstjänster som tillhandahålls andra än näringsidkare i ett annat av en leverantör i skall på motsvarande sätt beskattas i (jfr 5 kap. 8 § ML). När föreslagna 5 kap. 7 § första stycket 1 är tillämpligt gäller att kunden är skattskyldig (jfr 1 kap. 2 § första stycket 2). När föreslagna 5 kap. 7 § första stycket 2 är tillämpligt gäller att skatt- skyldigheten ligger på den som tillhandahåller tjänsten. Det innebär att leverantörer i tredje land som tillhandahåller telekommuniktionstjänster till sådana kunder i som inte är näringsidkare måste registrera sig till mervärdesskatt i . Genom att näringsidkare som förvärvar telekommunikationstjänster från ett annat land blir skattskyldiga för förvärvet blir det möjligt att undvika den nuvarande situationen där fakturering mellan skattskyldiga operatörer i samband med upplåtelse av telenät leder till ett stort antal krav på återbetalningar med stöd av åttonde eller trettonde direktivet. Det handlar om kostnadsavräkningar mellan de olika telekommunikationsföretagen för deras delaktighet i en tjänst som tillhandahålls en kund. De nya principer för beskattning av telekommunikationstjänster som regeringen nu föreslår, innebär att sådana tjänster kommer att beskattas efter samma regler som gäller för exempelvis tillhandahållande av reklam, datatjänster, konsulttjänster, bank- och finansieringstjänster samt information. Detta är exempel på tjänster i 5 kap. 7 § som ofta omsätts med användande av någon form av telekommunikation. Åtskilliga av de tillämpningsproblem som finns på grund av att telekommunikationstjänster beskattas med stöd av 5 kap. 8 §, kommer därmed att försvinna. Det blir således inte nödvändigt att på samma sätt som särskilja den del av ett tillhandahållande som avser telekommuniktion. Det kommer emellertid fortfarande att vara nödvändigt att särskilja den rena telekommunikationstjänsten från det som överförs med hjälp av telekommunikation i de fall tjänsterna tillhandahålls av olika leverantörer. I paragrafen har även tagits in en definition av begreppet telekommunikationstjänst. Såsom framgår av avsnitt 4.3 omfattar begreppet endast själva överföringen av telekommunikationstjänster och inte vad som överförs. Detta skulle annars kunna leda till att tjänsternas innehåll skulle kunna behandlas olika beroende på om överföringen gjordes via telekommunikation eller på annat sätt. Definitionen omfattar således överföring, sändning och mottagning av vilket slags information som helst med hjälp av tråd, radio eller optiska eller andra elektromagnetiska medel. Här avses exempelvis telegrafi, telefoni - såväl fast som mobil - och telefax. Även överföring av data, ljudradio och TV-program omfattas av definitionen. Det är emellertid endast själva transporten av meddelandet som avses. Meddelandet i sig, exempelvis ett radio- eller TV-program, omfattas inte. Utöver sådana tjänster som nämnts inkluderas i definitionen även överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja kapacitet för överföring, sändning eller mottagning. Definitionen omfattar således rätten att få utnyttja nät eller infrastrukturer såsom kablar eller satelliter för telekommunikation. Överlåtelse eller upplåtelse av vad som brukar benämnas råkapacitet omfattas därmed av begreppet telekommunikationstjänst. Exempel härpå är tillhandahållande av anslutningar till nätverk (såsom Internet) och till nät för elektronisk post samt upplåtelse av kapacitet på en server i syfte att skapa en s.k. hemsida. Även handel med råkapacitet, dvs. överlåtelser av råkapacitet som görs av annan än den som disponerar ett nät eller nätverk kommer att omfattas av begreppet telekommunikationstjänst. Definitionen omfattar även tjänster för dirigering och terminering av internationella telefonsamtal. Vid diskussioner inom EU har särskilt frågan om anslutningsavgifter till I samband därvid har observerats att det i dagens Internetabonnemang kan ingå vissa tjänster av mindre värde vilka faktureras tillsammans med själva uppkopplingstjänsten.