prop · GK03128 · 1997-01-01 00:00:00 — Första stycket gäller inte utnyttjande som innefattar export av växtmaterial som kan användas för förökningsändamål, om exporten sker till ett främmande land där sorter av växtsläktet eller växtarten i fråga inte kan skyddas och det exporterade materialet inte är avsett för slutlig förbrukning. I denna paragraf regleras när växtförädlarrätten skall anses konsumerad (uttömd). Till grund för bestämmelsen ligger artikel 16 (1) i växtförädlarrättskonventionen. Som har nämnts bl.a. i avsnitt 4.2 gäller som en huvudregel inom immaterialrätten att en ensamrätt omfattar bara den första överlåtelsen av ett exemplar av en skyddad produkt. Därefter är ensamrätten konsumerad. Bestämmelsen i första stycket överensstämmer med 4 § tredje stycket lag. Artikel 16 (1) i växtförädlarrättskonventionen föreskriver nationell konsumtion, vilket innebär att ensamrätten är uttömd endast i det land där förfogandet har ägt rum. Här liksom lag föreskrivs emellertid regional konsumtion innebärande att om växtmaterialet har bringats i omsättning någonstans inom inom EES-området, ensamrätten är konsumerad i . Detta är nödvändigt för att skall leva upp till de principer om varors fria rörlighet som slås fast i och som utvecklats av . Enligt svensk rätt avser konsumtionen bara det överlåtna exemplaret, inte nya exemplar som kan framställas med hjälp av detta. Detta gäller generellt inom immaterialrätten. På växtförädlarrättens område innebär det att växtförädlarrätten konsumeras bara beträffande just det växtmaterial som är föremål för det ursprungliga förfogandet. Om växtmaterialet sedermera förökas, anses sortinnehavarens ensamrätt åter inträda. Förvärvarens rätt att förfoga över visst växtmaterial omfattar alltså inte följande generation (jfr prop. 1992/93:48 s. 40). I artikel 16 (1) (i) i växtförädlarrättskonventionen anges som ett undantag från konsumtionsprincipen att växtmaterial för vilket ensamrätten i och för sig är konsumerad inte får användas för vidare förökning. Detta undantag är nödvändigt i konventionen på grund av att man där utgår från en huvudregel om att konsumtionen omfattar inte bara det omsatta växtmaterialet utan även annat växtmaterial som härör från det som omsatts. Med den i svensk rätt vedertagna utgångspunkten, att konsumtionen inte avser mer än det exemplar som bringats i omsättning på marknaden, blir det undantag som anges i konventionen överflödigt. Artikel 16 (1) (i) behöver alltså inte införlivas genom någon uttrycklig bestämmelse; principen gäller ändå. Lagrådet har ansett att det i klarhetens intresse är motiverat med en bestämmelse motsvarande artikel 16 (1) (i) i växtförädlarrättskonventionen. Enligt regeringens mening kan en sådan regel skapa missförstånd angående principens generella tillämplighet inom immaterialrätten. Med andra ord finns det en risk för det felaktiga motsatsslutet att en annan ordning skulle gälla på patentområdet, där en uttrycklig lagbestämmelse saknas. Det man skulle vinna i klarhet när det gäller växtförädlarrätt skulle man förlora i fråga om patent. Med hänsyn härtill föreslår regeringen inte någon bestämmelse av det slag Lagrådet förordat. En praktisk konsekvens av konsumtionsprincipen är således att den som köpt utsäde i handeln normalt kan fritt sälja det vidare eller själv använda det till sådd, men efter förökningen återinträder växtförädlarrätten och omfattar den nya generationen växtexemplar. I artikel 16 (1) (ii) i växtförädlarrättskonventionen finns ett undantag som däremot fordrar uttrycklig föreskrift för att det skall gälla. Där sägs att konsumtionen inte skall omfatta export av växtmaterial, som kan användas för förökningsändamål, till ett land där det växtsläkte eller den växtart som sorten i fråga tillhör inte kan skyddas, såvida det inte är fråga om export för slutlig förbrukning. Det kan alltså gälla export till stater som står utanför UPOV- systemet såväl som till UPOV-medlemmar som inte tillämpar sin lagstiftning på just det släkte eller den art växtsorten tillhör. Denna konventionsbestämmelse införlivas genom andra stycket. I dessa fall räcker det alltså att växtmaterialet kan användas för förökning på ett territorium där något immaterialrättsligt skydd inte erbjuds för sorten ifråga för att utnyttjandet skall undantas från huvudregeln om konsumtion av växtförädlarrätten. Inom EU är det nödvändigt att denna undantagsregel inte kommer i konflikt med principen om varors fria rörlighet. Man måste räkna med att inte alla EU- medlemmar kommer att ratificera konventionstext . är det två medlemsstater som inte är med i UPOV överhuvud taget. Det kommer därför att kunna uppstå många situationer där det blir aktuellt att exportera växtmaterial av en skyddad sort från till något annat EU-land där sorten inte kan skyddas enligt nationell lag. Det kan då förefalla finnas en konflikt mellan å ena sidan växtförädlarrättskonventionens och den svenska lagens regel om att konsumtionen inte omfattar denna situation och, å andra sidan, EG-rättens princip om varors fria rörlighet. Konventionen säger att innehavaren av växtförädlarrätten kan hindra export. EG-rätten säger att det utgör ett otillåtet handelshinder att med stöd av immaterialrättsliga ensamrätter söka hindra parallellimport inom EG. Denna konflikt är dock skenbar då den endast utgår från vad importlandets nationella rätt ger för möjligheter att skydda sorten i fråga. Även EG- växtförädlarrätten måste beaktas. Den gäller utan begränsningar till särskilda växtsläkten eller växtarter. Eftersom det genom EG-växtförädlarrätten är möjligt att immaterialrättsligt skydda växtsorter av alla släkten och arter i hela gemenskapen, kan en export av växtmaterial till ett annat EU-land inte träffas av undantagsbestämmelsen i andra stycket. Något handelshinder uppstår därför inte inom gemenskapen. 5 § Vad som sägs om undantag från ensamrätten i artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av om gemenskapens växtförädlarrätt och i de tillämpningsföreskrifter som har meddelats med stöd av artikeln skall också tillämpas på en växtsort som registrerats enligt denna lag. Vad som i artikeln och tillämpningsföreskrifterna sägs om gemenskapens växtförädlarrätt skall avse växtförädlarrätt enligt denna lag. I denna bestämmelse föreskrivs ett undantag från växtförädlarrätten med samma innebörd som EG-rättens regler om jordbruksundantag (se avsnitt 6.4). Både artikel 14 i förordningen nr 2100/94 och Kommissionens tillämpningsföreskrifter (Kommissionens förordning (EG) nr 1768/95) som antagits med stöd av artikel 14 (3) skall tillämpas. 3 kap. Villkor för registrering 1 § En växtsort får registreras endast om den är 1. ny, 2. särskiljbar, 3. enhetlig med avseende på dess väsentliga kännetecken och 4. stabil. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Till grund för paragrafen ligger artikel 5 lydelse av växtför- ädlarrättskonventionen. Villkoren för skydd är desamma som enligt 3 § växtförädlarrättslag, även om innehållet i de olika villkoren förändrats något enligt vad som framgår av 3 kap. 2-5 §§. Vidare innebär denna utformning en viss terminologisk förändring jämfört med vad som sägs i förarbetena till lag. Där behandlades nyhetskravet som en aspekt av särskillnadskravet medan det här utgör en självständig skyddsförutsättning (se avsnitt 4.2). När det gället enhetlighetskravet är angivandet att enhetligheten skall avse de väsentliga kännetecknen avsett som ett förtydligande. Någon saklig förändring i förhållande till lag är inte avsedd. 2 § En växtsort skall anses som ny, om inte förökningsmaterial eller skördeprodukter av sorten med samtycke från förädlaren eller dennes rättsinne- havare har sålts eller på annat sätt avyttrats till andra i syfte att utnyttja sorten 1. här i landet tidigare än före dagen för registreringsansökan, 2. utomlands tidigare än före dagen för registreringsansökan, när denna gäller träd eller vin, eller 3. utomlands tidigare än före dagen för registreringsansökan, när denna gäller något annat växtslag än träd eller vin. Artikel 6 lydelse av växtförädlarrättskonventionen utgör grund för paragrafen. Avgörande för om en försäljning eller annan avyttring skall anses nyhetsskadlig är syftet med åtgärden. Det relevanta är om det har skett för att utnyttja sorten. Att t.ex. avkastning från en provodling har försålts utgör inte nyhetshinder, då avsikten med provodlingen är en annan än att utnyttja sorten, och försäljningen är en bisak i sammanhanget. En skillnad i förhållande till lag är att växtmaterialet verkligen skall ha avyttrats för att ett nyhetshinder skall vara för handen. Utbud till försäljning eller liknande tillhandahållande behöver således inte innebära något nyhetshinder. Genom bestämmelsen i punkt 1 införs en ettårig nyhetsfrist beträffande utnyttjande inom landet. Försäljning och annat tillhandahållande här i före ansökningsdagen skall alltså inte vara nyhetsförstörande. I fråga om utnyttjande som skett utomlands görs ingen saklig ändring i förhållande till 3 § tredje stycket 2 och 3 lag. Lagrådet har här föreslagit en annan utformning av bestämmelsen (se bilaga 6). Frågan om vad som gäller när någon annan än förädlaren eller dennes rättsinnehavare utan samtycke har fört ut en växtsort på marknaden regleras emellertid inte med den lösning som Lagrådet förordat. Vid den diplomatkonferens där konventionstext antogs synes det ha rått enighet om att marknadsföring som skett på grund av ett illojalt agerande i förhållande till förädlaren inte skall anses utgöra nyhetshinder och detta har man särskilt velat framhålla i konventionstexten. Med hänsyn härtill finner regeringen det motiverat att välja en sådan utformning av paragrafen, som stämmer nära överens med konventionstexten. Regeringen har därför inte följt Lagrådets förslag i denna del. 3 § En växtsort skall anses som särskiljbar, om den tydligt skiljer sig från andra sorter som är kända för registreringsansökan. En växtsort skall anses som känd, om material av den yrkesmässigt bjudits ut till försäljning, sålts eller på annat sätt tillhandahållits. Växtsorten skall också anses som känd, om den registrerats för växtförädlarrätt, tagits in i en officiell sortlista, förekommer i en allmänt tillgänglig referenssamling, be- skrivits i en allmänt tillgänglig skrift eller på något annat sätt kommit till allmänhetens kännedom. Även en växtsort som inte har kommit till allmänhetens kännedom skall anses som känd, om en ansökan om ensamrätt eller om intagning i officiell sortlista har gjorts i något land och ansökan senare bifalls. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Till grund för paragrafen ligger artikel 7 lydelse av växtför- ädlarrättskonventionen. Första stycket I likhet med vad som anges i 3 § första stycket 1 lag föreskrivs här att den sort som ansökan avser skall tydligt skilja sig från andra sorter som är kända. Däremot är kravet på att denna skillnad skall kunna fastställas "genom minst ett viktigt kännetecken" borttaget. Som berörts i avsnitt 5.3 hänger detta samman med att det krävs minst ett särskiljande kännetecken för att en grupp växter överhuvud taget skall betraktas som en växtsort. Förekomsten av kännetecken får därför anses underförstådd vid prövningen av om en växtsort besitter särskiljbarhet. Andra stycket Den exemplifierande uppräkningen över förhållanden som gör att en växtsort skall anses känd överensstämmer i sak med 3 § andra stycket lag. Det jämförelsematerial som är relevant för särskillnadsprövningen omfattar således även växtsorter som utbjudits till försäljning eller på annat sätt tillhandahållits, även om någon försäljning inte har ägt rum. Således är det i viss mån olika slags åtgärder som har betydelse för nyhetsprövningen enligt 2 § och särskillnadsprövningen i denna paragraf. Tredje stycket En nyhet är att jämförelsematerialet vid särskillnadsprövningen även skall omfatta inneliggande ansökningar om växtförädlarrätt eller intagning i officiell sortlista någonstans i världen. Bristande särskiljbarhet i förhållande till en sort som omfattas av en sådan annan ansökan utgör dock hinder för beviljande av växtförädlarrätt endast under förutsättning att ansökningen sedermera bifalles. Anledningen till att denna situation behandlas separat i förhållande till de fall som nämns i andra stycket är att en sort inte kan anses ha kommit till allmänhetens kännedom endast genom att en ansökan om växtförädlarrätt, patent eller intagning i officiell sortlista har givits in. Det rör sig alltså om ett särfall där en sort skall anses känd trots att den ännu inte har kommit till allmänhetens kännedom. 4 § Vid bedömningen av om en växtsort är enhetlig bortses från de variationer som kan förväntas med hänsyn till särskilda förhållanden vid sortens förökning. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen grundar sig på artikel 8 lydelse av växtförädlarrätts- konventionen. Av särskild betydelse för enhetlighetsbedömningen är frågan om sorten förökas sexuellt eller vegtativt (jfr 3 § första stycket 2 lag). 5 § En växtsort skall anses som stabil, om dess väsentliga kännetecken förblir oförändrade efter upprepad förökning eller, när sorten har en särskild förökningscykel, vid slutet av varje sådan cykel. Artikel 9 lydelse av växtförädlarrättskonventionen utgör grund för paragrafen. Bestämmelsen stämmer i sak överens med 3 § första stycket 3 lag. 6 § Har sökanden eller någon från vilken sökanden härleder sin rätt tidigare ansökt om skydd för växtsorten i någon stat som är ansluten till den internationella konventionen för skydd av växtför- ädlingsprodukter och söks registrering här i landet från den dag då ansökan gjordes i den främmande staten, skall vid tillämpningen av 2-5 §§ den här ingivna ansökan anses gjord med ansökan i den främmande staten, om sökanden yrkar det. Sådan prioritet får även medges från en ansökan om skydd som har gjorts i en annan främmande stat, om motsvarande prioritet från en svensk ansökan om skydd för växtsort medges i den staten och om den där gällande lagstiftningen i huvudsak stämmer överens med konventionen. Om skydd har sökts i flera främmande stater, räknas tolvmånadersfristen från den dag då den första ansökan om skydd gjordes. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva i vilken ordning ett yrkande om prioritet skall framställas och vilka handlingar som skall ges in till stöd för yrkandet. Om dessa föreskrifter inte iakttas, gäller inte rätten till prioritet. Den föreslagna lydelsen, som i sak stämmer överens med 5 § lag, innebär att prioritetsrätt kan grunda sig på en tidigare ansökan som har gjorts antingen i ett UPOV-land eller i något annat land med i huvudsak konventionsenlig lagstiftning. Det saknar betydelse vilken version av växtförädlarrättskonventionen som landet i fråga är anslutet till eller grundar sin lagstiftning på. Om landet inte är ett UPOV-land, ställs krav på reciprocitet, dvs. en svensk ansökan om växtförädlarrätt skall vara prioritetsgrundande i den främmande staten för att prioritet i skall kunna gälla från en ansökan som har gjorts där. 7 § En växtsort får inte registreras, om den redan är registrerad för gemenskapens växtförädlarrätt enligt rådets förordning (EG) nr 2100/94 av om gemenskapens växtförädlarrätt. Av de skäl som anges i avsnitt 7.5 innebär förbudet mot dubbelt skydd i artikel 92.1 i EG-förordningen att en registrering för EG-växtförädlarrätt utgör ett registreringshinder för en ansökan om nationell växtförädlarrätt för samma sort. 1 § En registrerad växtsort skall ha en sortbenämning. Denna skall göra det möjligt att skilja växtsorten från andra sorter. En sortbenämning får inte godtas, om den 1. består av enbart siffror, såvida det inte är fast praxis att beteckna sorter på det sättet, 2. uppenbarligen är ägnad att vilseleda allmänheten, 3. strider mot lag eller annan författning eller mot allmän ordning eller är ägnad att väcka förargelse, 4. kan förväxlas med en sortbenämning som för en sort inom växtarten eller en näraliggande växtart införts i eller föreslagits för införande i växtsortregistret, ett motsvarande utländskt register eller en annan officiell sortlista eller som används på förökningsmaterial av en sådan sort, 5. kan förväxlas med ett varumärke, ett namn, en firma eller någon annan be- teckning för vilken någon annan än sökanden har skydd och som skulle ha utgjort hinder mot att registrera sortbenämningen som varumärke för material av en växtsort eller för varor av liknande slag, 6. kan förväxlas med ett sådant varumärke för material av en växtsort eller för varor av liknande slag för vilket sökanden har skydd. Regeringen får under förutsättning av ömsesidighet förordna att en sortbenämning som har registrerats eller sökts registrerad i en främmande stat skall registreras i trots första och andra styckena, om det inte finns synnerliga skäl mot detta. Paragrafen är nära nog identisk med 8 § lag. Artikel 20 lydelse av växtförädlarrättskonventionen utgör grunden för bestämmelsen. Beträffande första punkten kan nämnas att det för vissa växtslag, bl.a. majs, är praxis att ange sortbenämningen med siffror. 2 § Den som bjuder ut förökningsmaterial av en registrerad växtsort till försäljning eller på något annat sätt tillhandahåller sådant material skall använda den registrerade sortbenämningen. Detta gäller även sedan skyddstiden har gått ut eller växtförädlarrätten av någon annan anledning har upphört. En registrerad benämning på en sort eller en med denna förväxlingsbar benämning får inte användas för en annan sort av samma eller närstående växtart eller för material av en sådan sort så länge registreringen av benämningen består. Artikel 20 (7) lydelse av växtförädlarrättskonventionen ligger till grund för bestämmelsen. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 22 § lag med den skillnaden att skyldigheten att använda den registrerade benämningen nu gäller även vid tillhandahållande som inte är yrkesmässigt. Konventionstexten begränsar nämligen inte skyldigheten att använda rätt sortbenämning till yrkesmässig verksamhet. 1 § Registrering enligt denna lag sker i det växtsortregister som förs av . När en växtsort registreras skall även sortens benämning registreras. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 6 § lag. 2 § En ansökan om registrering av en växtsort skall göras skriftligen hos . Ansökan skall innehålla 1. en tydlig beskrivning av sorten med särskilt angivande av det eller de kännetecken som skiljer sorten från andra sorter, 2. uppgift om sortens härstamning, 3. förslag till benämning på sorten, och 4. uppgift om förädlarens namn. Om någon annan än förädlaren söker registrering, skall sökanden styrka sin rätt till sorten. Till ansökan skall fogas en av sökanden egenhändigt underskriven försäkran på heder och samvete att sorten, såvitt sökanden känner till, inte före den dag då ansökan görs eller enligt 3 kap. 6 § skall anses ha blivit gjord har avyttrats på ett sådant sätt att den enligt 3 kap. 2 § inte skall anses som ny. I samband med ansökan skall sökanden tillhandahålla växtmaterial av sorten i den mängd som behövs för att prova sorten. Sökanden skall betala föreskriven ansökningsavgift. Paragrafens sakliga innehåll överensstämmer med 7 § lag med den skillnaden att det nu också föreskrivs att det i ansökan skall finnas en uppgift om sortens härstamning. Detta har betydelse bl.a. för att man vid provningen skall kunna fastställa om det rör sig om en väsentligen avledd sort (jfr 2 kap. 1 § 3). 3 § En ansökan får gälla registrering av endast en växtsort. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 9 § lag. 4 § får förelägga en sökande som inte har hemvist i att för sig ställa ett ombud som har hemvist inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och att anmäla detta hos nämnden. Ombudet skall ha behörighet att ta emot delgivning i ärendet. Underlåter sökanden att följa föreläggandet, får delgivning ske genom att handlingen med posten sänds till sökanden under dennes senaste kända adress. Motiven för bestämmelsen är desamma som för 10 § lag, men regeln har gjorts fakultativ. Det är alltså bara om finner det motiverat som sökanden kan bli skyldig att ställa ombud för sig. Om sökanden själv är lätt att nå och har goda språkkunskaper, torde det inte alltid finnas något behov av ombud. Med hänsyn till medlemskap i är kravet lag på att ombudet skall vara bosatt i ändrat till att ombudet skall ha hemvist inom EES-området. Detta överensstämmer med det krav som ställs på sådant ombud som en part kan åläggas att ställa vid allmän domstol enligt 33 kap. 8 § . Härigenom undanröjs såväl risken för diskriminering ombud emellan inom EES-området som risken för hinder mot den fria rörligheten för tjänster (jfr prop. 1992/93:64 s. 26 f.). 5 § Om sökanden inte har iakttagit vad som är föreskrivet om ansökan eller om det finns något annat hinder för bifall till ansökan, skall sökanden föreläggas att yttra sig eller vidta rättelse. Om sökanden underlåter att inom förelagd tid ge in yttrande eller vidta rättelse, skall ansökan avskrivas. En upplysning om detta skall tas in i föreläggandet. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 11 § lag. 6 § Finns det något hinder för bifall till ansökan även efter det att sökanden yttrat sig och har sökanden haft tillfälle att yttra sig över hindret, skall ansökan avslås, om det inte finns anledning att ge sökanden ett nytt föreläggande. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 12 § lag. 7 § Om någon inför påstår sig ha bättre rätt till växtsorten än sökanden och är saken oviss, kan nämnden förelägga honom eller henne att väcka talan vid allmän domstol vid påföljd att påståendet annars lämnas utan avseende vid ansökans fortsatta prövning. Om en tvist om bättre rätt är inledd vid domstol, kan registreringsansökan förklaras vilande i väntan på att målet slutligt avgörs. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 13 § lag. 8 § Om någon inför visar att han eller hon har bättre rätt till växtsorten än sökanden, skall nämnden på yrkande överföra ansökan på honom eller henne. Den som får ansökan överförd på sig skall betala ny ansökningsavgift. Om överföring yrkas, får ansökan inte avskrivas, avslås eller bifallas förrän yrkandet slutligt har prövats. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 14 § lag. 9 § Om ansökan är fullständig och det inte finns något hinder för registrering, skall kungöra ansökan för att bereda allmänheten tillfälle att framställa invändningar mot ansökan. Invändningar skall göras skriftligen hos inom den tid som nämnden bestämmer. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 15 § lag. 10 § skall se till att material av växtsorten provas, om inte detta av särskilda skäl är onödigt. Sökanden skall betala föreskriven avgift för utförd provning. Paragrafen sakliga innehåll stämmer överens med 16 § lag. 11 § Sedan tiden för att framställa invändning mot ansökan har gått ut och provning med material av växtsorten har slutförts skall ansökan tas upp till fortsatt prövning. Vid denna prövning är 4-8 §§ tillämpliga. Sökanden skall ges tillfälle att yttra sig över framställda invändningar och utförd provning. Paragrafens sakliga innehåll stämmer överens med 17 § lag. 12 § Om en ansökan om registrering av en växtsort bifalls och beslutet vinner laga kraft, skall sorten tas in i växtsortregistret och registreringen kungöras. Avskrivs eller avslås en ansökan som har kungjorts enligt 9 §, skall beslutet kungöras sedan det vunnit laga kraft. Paragrafen sakliga innehåll stämmer överens med 20 § lag. 6 kap. Giltighetstid, årsavgifter och efterkontroll 1 § Växtförädlarrätten gäller från den dag då ansökan om registrering bifölls och kan upprätthållas under räknat året efter det då beslutet om registrering vann laga kraft. I fråga om potatis, träd och vin kan dock växtförädlarrätten upprätthållas under räknat från samma tidpunkt.