prop · GK03107 · 1997-01-01 00:00:00 — Vad som sagts om normalarbetstidens beräkning föranleder en ändring i 20 § ALF-lagen. För den som en gång har påbörjat en ersättningsperiod och skall kvalificera sig för ytterligare ersättningsperioder gäller både i ALF- och KAS-lagarna att med förvärvsarbete jämställs tid med vissa i lagarna angivna verksamheter som således med räknas för kvalificering för ytterligare ersättningsperioder. Det rör sig bl.a. om fullföljd arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering, tjänstgöring enligt lagen om totalförsvarsplikt, tid med föräldrapenningförmån och vissa typer av statligt subventionerade arbeten. Regeringen föreslår här en justering i förhållande till vad som gäller . Regeringens satsning på ett massivt utbildningsprogram för främst arbetslösa innebär att det skall bli möjligt för arbetslösa att studera och få ett särskilt utbildningsbidrag. Regeringens bedömning är att även sådana fullföljda studier, i likhet med vad som gäller för arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering, skall jämställas med förvärvsarbete när det gäller kvalificering till ytterligare ersättningsperioder. I likhet med vad som gäller för arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering bör också studier med särskilt utbildningsbidrag som inte fullföljts förlänga ramtiden. Tid i studier med särskilt utbildningsbidrag skall inte inräknas i ersättningsperioden och reglerna om avstängning i KAS- och ALF-lagarna skall äga motsvarande tillämpning på dem som studerar med särskilt utbildningsbidrag. Den föreslagna justeringen föranleder ändringar i 7, 8 och 31 §§ lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och 7, 8 och 28 §§ lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Förslagen, såvitt gäller arbetsvillkoret, bör träda i kraft och i övrigt . 6.5 Samordning med studiestöd -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Arbetslöshetsersättning lämnas som regel inte| | till den som bedriver studier och därvid uppbär någon form av | | studiestöd. Är studierna en direkt fortsättning av studier som | | varaktigt bedrivits vid sidan av förvärvsarbete får dock | | arbetslöshetsersättning lämnas för inkomstbortfallet av arbetet | | under förutsättning att studierna inte utvidgas under | | arbetslösheten. | | Förslaget gäller fr.o.m. . Utredningens förslag: Utredningen anser att om en arbetslös uppbär studiestöd bör han eller hon oavsett studiestödets omfattning inte vara berättigad till arbetslöshetsersättning. Remissinstanserna: anser att avvägningen mellan å ena sida den önskvärda möjligheten att utnyttja tiden till meningsfulla studier och å andra sidan kravet att stå till arbetsmarknadens förfogande inte är enkel. Oavsett vilket mått man väljer är det viktigt att hänsyn endast tas till studiernas faktiska omfattning. Det primära vid ett sådant hänsynstagande är att den studerande faktiskt står till arbetsmarknadens förfogande på heltid. TCO förordar en samordningsregel mellan arbetslöshetsersättning och eventuellt studiestöd. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 §§ ALF-lagen och KAS-lagen lämnas inte ersättning till den som deltar i utbildning om det inte finns särskilda skäl. Närmare föreskrifter om tillämpningen av denna bestämmelse meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen har i 22a § förordningen (1988:1400) om arbetslöshetsförsäkring föreskrivit att sådana särskilda skäl finns bl.a. när den arbetslöse bedriver studier på deltid, under förutsättning att studierna inte hindrar honom från att söka och ta heltidsarbete samt att han är beredd att avbryta studierna om dessa kan hindra honom från att ta arbete. Några egentliga regler om vad som skall gälla för den som får studiestöd finns inte. AMS har i skrivelse föreslagit en ändring av dessa förskrifter. AMS menar att det bör vara en grundläggande princip att utbildningars finansiering skall vara skild från arbetslöshetsersättning och att studier i stället skall finansieras med de former av ekonomiskt stöd som samhället tillhandahåller för detta ändamål. Risken är uppenbar att arbetslöshetsersättningen, vid en alltför generös tillämpning, felaktigt blir en förmånlig studiefinansiering. AMS anser att den som uppbär studiestöd skall bedömas vara studerande i första hand och inte arbetssökande. AMS föreslår att en förutsättning för arbetslöshetsersättning skall vara att den sökande inte uppbär någon form av studiestöd. SO har i skrivelse föreslagit en samordningsregel som innebär att arbetslöshetsersättning inte får lämnas för tid för vilken den försäkrade uppbär särskilt vuxenstudiestöd. Den som under arbetslösheten börjar en deltidsutbildning kan alltså få hel arbetslöshetsersättning om han eller hon söker heltidsarbete och studierna inte hindrar personen från att ta ett heltidsarbete. Det förekommer också att hel arbetslöshetsersättning lämnas även om personen uppbär studiestöd för sina deltidsstudier. Regeringen anser att det finns anledning att betona att rätten att studera med arbetslöshetsersättning är en ren undantagssituation. Sådana studier bör vara tillfälliga och kunna avbrytas när som helst till förmån för ett arbete. Regeringen delar AMS uppfattning att det förhållandet att en person uppbär någon form av studiestöd, som helt eller delvis består av bidrag, är ett bland flera sätt att visa att han eller hon främst är studerande och inte i första hand arbetssökande. Arbetslöshetsersättning bör därför i normalfallet inte lämnas till en sådan studerande. Det kan emellertid uppstå situationer där det kan vara befogat att lämna arbetslöshetsersättning trots att personen bedriver vissa studier med studiestöd som helt eller delvis består av bidrag. Det kan röra sig om en person som varaktigt vid sidan av sitt deltidsarbete studerat och uppburit studiestöd. Den personen bör kunna få arbetslöshetsersättning för det inkomstbortfall som uppstått på grund av han eller hon ofrivilligt fått lämna arbetet. Det är i detta sammanhang angeläget att betona att studierna inte får hindra den arbetslöse från att ta ett nytt arbete i åtminstone samma omfattning som tidigare och även med andra arbetstider. Regeringen kommer också mot bakgrund av regeringens satsning på det s.k. att överväga om det bör finnas ytterligare möjligheter att få arbetslöshetsersättning vid sidan av studier. Förslaget föranleder ändringar i 4 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsför- säkring och 4 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Förslaget bör träda i kraft . 6.6 Samordning med bisyssla -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Som ett av kriterierna för vad som skall | | anses som bisyssla införs en inkomstgräns för bisysslan motsva- | | rande högst . Den del av inkomsten av | | bisyssla som överstiger skall till | | hälften reducera ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen. | | Förslaget träder i kraft . Utredningens förslag: Dagens regler om bisysslor bör behållas, som en samordningsregel införs. Kravet på varaktighet i bisysslan bör vara jämsides med huvudsysselsättningen. Alla inkomster av bisysslan som överstiger nivån på grundbeloppet i arbetslöshetsförsäkringen bör fr.o.m. andra delperioden reducera ersättningen i motsvarande mån. Remissinstanserna: TCO anser att utredningens förslag är alltför långtgående och motverkar arbetslinjen. LO tycker att det är riktigt att bisyssla kan få fortsätta utan att ersättningen äventyras. LO tillstyrker förslaget att bisyssla skall ha pågått i arbetsvillkoret. anser att en samordningsregel mellan bisyssleinkomster och arbetslöshetsersättning innebär att ersättningen behovsprövas. I stället bör ett visst antal arbetstimmar tillåtas i bisysslan. AMS anser att samordning bör ske av antalet timmar, inte av inkomsterna på grund av kontrollsvårigheter. SO föreslår att enbart en del av utökningen som inkräktar på medlemmens arbetsutbud skall avräknas från arbetslöshetsersättningen. Skälen för regeringens förslag: När en sökande begär arbetslöshetsersättning med anledning av att ett av hans eller hennes arbeten har upphört uppstår frågan hur man skall se på det arbete som den sökande fortfarande utför. Skall man helt bortse från att den sökande faktiskt har visst arbete eller skall detta arbete på något sätt reducera den ersättning som lämnas? Reglerna om bisyssla finns i ALF-lagen där det stadgas i 23 § andra stycket att vid beräkning av arbetslöshet enligt första stycket tas inte hänsyn till bisyssla som försäkrad före arbetslöshetens inträde varaktigt utfört vid sidan av heltidsarbete om bisysslan inte utvidgas under arbetslösheten och inte hindrar den försäkrade från att anta erbjudet lämpligt arbete. AMS har föreskrivit att bestämmelserna i 23 § andra stycket ALF-lagen skall tillämpas även i fråga om kontant arbetsmarknadsstöd. Kravet på varaktighet har enligt praxis knutits till arbetsvillkoret vilket innebär att det krävs att verksamheten utförts vid sidan av heltidsarbete för att betraktas som bisyssla. Regeringen delar utredningens uppfattning att varaktighetskravet bör överensstämma med arbetsvillkoret. I ALF-lagen finns ingen beloppsgräns för bisyssla. I de fall det bedömts att en bisyssla, som varit på heltid, inte hindrat den sökande från att ta ytterligare ett heltidsarbete kan de totala inkomsterna under arbetslösheten bli betydande. Det förekommer också att en deltidsbisyssla ger inkomster som kanske motsvarar vad många arbetstagare tjänar vid heltidsarbete. Regeringen anser att inkomsterna av bisysslan bör få betydelse både i början av arbetslösheten när det gäller att bedöma om verksamheten är en bisyssla och i arbetslöshet där inkomster som överstiger en viss nivå bör reducera arbetslöshetsersättningen. Inkomsterna av verksamheten i genomsnitt bör inte få ha överstigit för att betraktas som en bisyssla. Bisysslan bör inte heller få hindra den sökande från att aktivt söka och anta nytt heltidsarbete. Bisysslan bör vidare inte få utvidgas under arbetslösheten. Om inkomsten från bisysslan, utan att den arbetslöse lägger ned mer tid i bisysslan, överstiger bör hälften av det överskjutande beloppet reducera det belopp som utbetalas från arbetslöshetskassan för den veckan. Beloppet bör vara knutet till vecka eftersom arbetslösheten och det arbete som eventuellt utförs redovisas till arbetslöshetskassan. Det bör åligga den arbetslöse att på eget initiativ redovisa såväl om bisysslan utvidgas under arbetslösheten som om inkomsten skulle komma att överstiga . Reduceringen av ersättningen bör gälla från och med den första ersättningsperioden. Förslaget föranleder en ändring i 23 § lagen (1973:370) om arbetslös- hetsförsäkring. Förslaget bör träda i kraft . -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: För sökande som inte arbetat på grund av att| | han eller hon följt med sin maka eller make vid dennes arbete i | | utlandet hos arbetsgivare med säte i och vars lön | | utbetalats härifrån föreslås följande: Vid bestämmande av ramtid för| | prövning av arbetsvillkoret och vid återgång i en pågående | | ersättningsperiod räknas inte in tid då den sökande inte arbetat.| | I ramtiden räknas inte heller in tid då den sökande varit | | hindrad att arbeta på grund av vård av adoptivbarn efter| | barnets ankomst till familjen. | | Ändringarna föreslås träda i kraft . Utredningens förslag: Utredningen har inte lämnat något förslag i dessa delar. Skälen för regeringens förslag: För att beviljas arbetslöshetsersättning krävs att den arbetslöse under en ramtid av närmast före arbetslösheten utfört arbete. I ramtiden ingår inte tid då den arbetslöse har varit hindrad att arbeta av skäl som närmare anges i ALF- och KAS-lagarna. Sådana skäl är t.ex. sjukdom, heltidsutbildning och vård av eget barn eller adoptivbarn som inte fyllt . Med anledning av att adoptivbarn oftast kommer till familjen efter sin födelse föreslår regeringen att den överhoppningbara tiden för vård av adoptivbarn inte direkt knyts till barnets egen ålder utan till tidpunkten för barnets ankomst till adoptivfamiljen. Regeringen har i skrivelse (skr. 1994/95:221) till redovisat förslag från en arbetsgrupp inom som tillsatts med uppgift att behandla de frågor som anmält i skivelse 1993/94:439. Arbetsgruppen föreslår att den tid då en medföljande UD-make är bosatt utomlands skall få betraktas som överhoppningsbar enligt 8 § ALF- och KAS-lagarna. har i betänkande 1995/96:UU11 konstaterat att en utredning av reglerna om arbetslöshetsersättningen har tillsatts och anser att utredningen även bör vidta en översyn och prövning av UD-makars rätt till arbetslöshetsersättning. Mot bakgrund av detta föreslår regeringen en viss utvidgning av vad som skall utgöra s.k. överhoppningbar tid vid fastställande av den ramtid inom vilken arbetsvillkoret skall vara uppfyllt eller vid återgång i ersättningsperiod inom samma tidsram. Det bör gälla tid då en person som medföljt en make eller maka som arbetat i utlandet hos arbetsgivare med säte i och vars lön utbetalas härifrån. En förutsättning för att tiden skall vara överhoppningsbar bör dock vara att den inte är tillgodoräkningsbar i arbetsvillkoret till följd av överenskommelse som träffat med annan stat eller på grund av medlemskap i eller till följd av . 6.8.1 När anses en företagare som arbetslös? -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Avgörandet för om företagare skall anses som| | arbetslös skall ske utifrån en samlad bedömning av om hans eller| | hennes personliga verksamhet i rörelsen har upphört annat än | | tillfälligt. | | Även en företagare som har upphört med sin personliga verksamhet| | i en och samma rörelse endast tillfälligt skall i vissa fall | | kunna anses som arbetslös. Detta gäller dock endast för ett | | tillfälligt uppehåll i den personliga verksamheten. | | Förslagen träder i kraft . Utredningens förslag: Utredningen har inte föreslagit någon utvidgning av de krav som ställs för att en företagare skall betraktas som arbetslös. Däremot anser utredningen att det bör införas tidsgränser i lagstiftningen för när en verksamhet kan anses ha upphört annat än tillfälligt. Vidare anser utredningen att det bör införas en möjlighet för företagare att kunna få arbetslöshetsersättning vid ett tillfälligt uppehåll i den personliga verksamheten. Möjligheten att tillfälligt lägga ned verksamheten skall endast kunna användas en gång och företagaren skall under uppehållet i princip vara förhindrad att vidtaga andra åtgärder än skyddsåtgärder. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser är negativa till utredningens förslag om tidsgränser för när en verksamhet skall anses ha upphört annat än tillfälligt. SO och Småföretagarnas arbetslöshetskassa anser att sådana tidsgränser verkar hämmande på arbetslinjen. AMS anser att en bedömning av samtliga omständigheter måste göras i varje enskilt fall för att bedöma om verksamheten upphört. Om tidsgränser införs kan det bl.a. komma att innebära yrkesförbud för näringsidkaren. De flesta remissinstanserna är positiva till utredningens förslag om att införa regler om att ett företag skall kunna vilandeförklaras. , liksom LRF och Småföretagarnas arbetslöshetskassa vill dock ha ännu generösare regler. De föreslagna villkoren anses som för hårda då viss verksamhet bör kunna få bedrivas . , Köpmännens arbetslöshetskassa och Småföretagarnas arbetslöshetskassa anser att möjligheten att vilandeförklara ett företag inte skall begränsas till en gång. Skälen för regeringens förslag: En företagare anses enligt gällande regler som arbetslös när den personliga verksamheten har upphört annat än tillfälligt. I allmänhet innebär detta att företagaren skall ha avyttrat fast egendom och rörelsetillgångar. Ett fortsatt innehav av fastighet eller annan rörelsetillgång av betydande värde kan vara skäl att ifrågasätta om sökandens personliga verksamhet i rörelsen verkligen har upphört. En bedömning måste i dessa fall ske av andra omständigheter av betydelse som t.ex. om sökandens närstående fortsätter verksamheten. Enligt förarbetena till de nuvarande reglerna i ALF- och KAS-lagarna innebär kravet på att den personliga verksamheten skall ha upphört i rörelsen bl.a. att det inte får röra sig om ett tillfälligt eller tidsbegränsat avbrott. I normalfallet krävs att ett inregistrerat företag skall ha avregistrerats. Villkoret att verksamheten skall ha lagts ned har i praxis bedömts i en mängd olika situationer. Om exempelvis ackordsförhandlingar pågår eller skulder fortfarande finns har verksamheten ansetts inte ha lagts ned annat än tillfälligt. Orsaken till att företagares ersättningsberättigade arbetslöshet anses inträffa först när verksamheten lagts ned annat än tillfälligt är främst kontrollsvårigheter och risk för konkurrenssnedvridning. Regeringen anser att dessa principer i huvudsak skall gälla även fort- sättningsvis när det gäller att bedöma om en företagare har upphört med sin verksamhet definitivt. Enligt regeringens mening finns det emellertid anledning att förändra dessa principer i ett avseende för att undvika oönskade effekter. Frågan om när en företagare skall anses som arbetslös har varit och är alltjämt en av de mest svårbedömbara inom arbetslöshetsersättningssystemet. Förtydliganden från statsmakternas sida har därför fått göras . Det har gällt bl.a. frågan om hur man skall bedöma arbetslösheten för den som har endast formella funktioner i en rörelse och som inte har något reellt inflytande över rörelsens verksamhet. Beroende på annan lagstiftnings utformning, bl.a. skattelagstiftningens, finns det situationer där en företagare som har upphört med sin verksamhet definitivt ändå för kortare eller därefter betraktas som företagare. Vid tillämpningen av reglerna för arbetslöshetsersättning bedöms en sådan person ofta som inte arbetslös och har därigenom inte rätt till arbetslöshetsersättning trots att han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande utan begränsningar. Enligt regeringens mening bör, inte minst mot bakgrunden av det angelägna att stimulera till nyföretagande, tillämpningen av arbetslöshetsbegreppet för företagare inte ha en så snäv innebörd att det avhåller människor från att starta nya verksamheter. En samlad bedömning av relevanta förhållanden bör vara styrande för om en företagare skall anses som arbetslös, inte enstaka omständigheter såsom en kvarvarande skyldighet att vara registrerad för mervärdesskatt eller att inneha F-skattsedel. En sådan skyldighet eller nödvändighet kan tänkas uppkomma om en företagare utfört en tjänst som vid nedläggelsen av rörelsen ännu ej betalats. Företagaren kan då behöva ha sin F- skattsedel kvar för att uppdragsgivaren inte skall bli skyldig att betala in sociala avgifter. Likaså kan företagaren förväntas redovisa ingående eller utgående mervärdesskatt som hänför sig till tiden före det att företaget lagts ned. Vidare bör en sådan omständighet som att en företagare, som har sin privatbostad på samma fastighet som rörelsen eller i anslutning till denna, bor kvar på näringsfastigheten efter den definitiva nedläggelsen av rörelsen inte ensamt innebära att arbetslöshetsersättning inte kan lämnas. Regeringen anser att det bör vara möjligt för en föetagare t.ex. en lantbrukare som blivit arbetslös att hyra ut lokaler eller arrendera ut mark. En förutsättning bör dock vara att den arbetslöse är arbetsför och att han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande. En förutsättning för att tillåta denna verksamhet är att företagaren inte tidigare haft sin mark utarrenderad eller sina lokaler uthyrda, utan att han eller hon själv brukat marken i rörelsen. Den tid som den arbetslöse lägger ner på att administrera uthyrningen eller utarrenderingen får inte utgöra hinder för att stå till arbetsmarknadens förfogande. Andra förhållanden att beakta vid en samlad bedömning kan vara en medlems roll i ett kooperativ eller en ekonomisk förening. av ett förtroendeuppdrag eller tillhörigheten till ett kooperativ eller en förening bör således inte vara avgörande. Det väsentliga att bedöma bör vara medlemmens funktion och inflytande samt ekonomiska engagemang i och beroende av kooperativet eller föreningen och om detta hindrar personen i fråga från att stå till arbetsmarknadens förfogande. Kravet på en att en samlad bedömning skall göras för att fastställa om en företagare skall anses som arbetslös eller inte bör skrivas in i lagen. Regeringen vill här ta upp en fråga som gäller rätten till arbetslöshets- ersättning för företagare som är partiellt arbetslösa. trädde nya regler i kraft gällande sjukpenning och förtidspension. Förändringen innebär bl.a. att arbetsförmågan skall bedömas mer renodlat utifrån medicinska kriterier. Syftet med detta är att utforma klara regler som medverkar till att tydliggöra gränserna för vad som bör ersättas från socialförsäkringen. En renodling av kriterierna för arbetsförmågebedömningen innebär inte bara en minskning av försäkringens kostnader utan ger även underlag för en mer rättvisande bild av samhällets kostnader inom olika områden. Problem som i grunden inte är medicinskt betingade bör i första hand hanteras med arbetsmarknads- eller socialpolitiska medel. Därigenom uppnås även bättre underlag för framtida beslut om åtgärder och prioriteringar mellan olika områden. Vid riksdagsbehandlingen av proposition 1996/97:28 Kriterierna för rätt till ersättning i form av sjukpenning och förtidspension uttalade socialförsäk- ringsutskottet (bet. 1996/97:SfU6, Ändrade kriterier för rätt till sjukpenning och förtidspension) att vissa av dem som saknar arbetsgivare, som exempelvis egenföretagare, med den nya bedömningen kommer att anses ha en restarbetsförmåga. Därigenom kommer de att hänvisas till annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Om inget sådant finns, och om de inte har möjlighet att få ersättning från arbetslöshetsförsäkringen kan de komma att ställas utan ersättning från såväl socialförsäkringen som arbetslöshetsförsäkringen. Detta gäller t.ex. företagare som inte helt har avvecklat sin verksamhet. Utskottet uttalade att det erfarit att regeringen avsåg att återkomma till med ett förslag med anledning av ARBOM- utredningens förslag till ny arbetslöshetsförsäkring. Utskottet underströk vikten av att frågan om företagarnas rätt till arbetslöshetsersättning skulle ges en positiv prövning. Utskottet ansåg dock att det inte var nödvändigt med ett tillkännagivande i frågan. I och med de förslag som regeringen nu lägger genomförs flera positiva förändringar vad gäller företagares rätt till arbetslöshetsersättning. Genom att en samlad bedömning av relevanta förhållanden bör ligga till grund för bedömningen av företagares rätt till arbetslöshetsersättning förbättras denna grupps möjligheter till sådan ersättning. Detta gäller även företagare som inom socialförsäkringarna bedöms ha restarbetsförmåga och som är arbetslös. För företagare som utnyttjar hela eller delar av sin restarbetsförmåga i det egna företaget kvarstår dock att de varken är berättigade till arbetslöshetser- sättning eller ersättning från socialförsäkringen i de fall de inte finner arbete på marknaden där den resterande arbetsförmågan kan utnyttjas. I detta sammanhang kan även nämnas att den ovan beskrivna renodlingen av socialförsäkringen är kompletterad med bestämmelser om rimlighetsbedömning i det enskilda fallet. Omständigheter som om det finns särskilda skäl för det kan påverka rätten till sjukpenning och förtidspension är t.ex. ålder och bosättningsförhållanden. Därvid bör åldersfaktorn väga tyngst. Regeringen avser att noga studera frågan om företagares rätt vad gäller rätten till arbetslöshets- och socialförsäkringsersättningar så att oönskade effekter kan undvikas för denna grupp.