prop · GK03173 · 1997-01-01 00:00:00 — har i sitt remissyttrande föreslagit att värdet av drivmedelsförmån som ingår i bilförmån vid bestämmande av underlaget för arbetsgivaravgifter skall beräknas på samma sätt som vid preliminärskatteberäkningen, eftersom nuvarande regler medför problem vid avstämningen mellan avgiftsunderlaget och kontrolluppgiften. Om inte detta är möjligt anser att kontrolluppgiftsskyldigheten bör ändras så att drivmedelsförmån redovisas separat med belopp. Differenserna kan då hanteras maskinellt. Den nuvarande ordningen med en uppräkning av marknadsvärdet med 1,2 vid inkomsttaxeringen och preliminärskatteberäkningen och värdering endast till marknadsvärdet vid bestämmande av underlaget för arbetsgivaravgifter beslutades så sent som (prop. 1996/97:19, bet. 1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53). Att underlagen för preliminär skatt och arbetsgivaravgifter inte skulle stämma överens framstod härvid som klart. Regeringen anser inte att det finns anledning att nu föreslå ändringar i detta avseende. Däremot anser regeringen att kontrolluppgiften avseende drivmedelsförmån bör ändras på sätt som föreslagit från enbart en kryssmarkering till att anges med belopp. Förslaget föranleder ändring i punkt 4 av anvisningarna till 41 § KL och i 3 kap. 7 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. 5.2 Vissa frågor avseende bilförmån Regeringens förslag: Det lägsta värde som får användas som nybilspris vid värdering av bilförmån för bilar som är eller äldre skall vara fyra basbelopp. Vidare klargörs att vid jämförelse mellan det lägsta värdet och det verkliga nybilspriset skall till det verkliga nybilspriset läggas värdet av extrautrustning. Begreppet nybilspriset för årsmodellen definieras i lagtexten. Det förtydligas att ersättning för drivmedel för körning med förmånsbil i tjänsten inte skall anges som lön i kontrolluppgiften. Promemorians förslag: Regeringens förslag stämmer i huvudsak överens med promemorieförslaget. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I samband med de ändrade reglerna för värdering av bilförmån, som trädde i kraft , infördes en regel i fråga om bilar som är eller äldre som innebär att nybilspriset anses utgöra ett belopp om av ett uppskattat nybilspris för beskattningsårets årsmodell av de vanligaste förekommande bilarna ägda av juridiska personer, om inte det verkliga nybilspriset är högre. En liknande regel fanns även tidigare. , som är den myndighet som ansvarar för att beloppen tas fram, har påtalat att regelns konstruktion gör det svårt att få fram önskat värde utan vissa antaganden. För det första måste prisundersökningen göras före beskattningsåret. har beskattningsårets årsmodell presenterats och antalet nyregistrerade företagsägda bilar med senaste årsmodell är därför begränsat. För det andra finns det en viss osäkerhet i uttrycket "de vanligaste förekommande bilarna". Konstruktionen med en sådan beräkning gör att lagtexten är svår att förstå. De anförda omständigheterna talar enligt regeringens mening för att denna beräkning bör förenklas. Det lägsta beloppet för är . Detta motsvarar ca fyra basbelopp. I promemorian föreslås att det lägsta beloppet bör bestämmas till just fyra basbelopp. Regeringen delar denna bedömning. Visserligen kan prisutvecklingen på bilar skilja sig från konsumentprisutvecklingen men skillnaden torde inte vara större än att beloppet i stället kan beräknas till fyra basbelopp. Det innebär en stor förenkling både av lagtexten och hanteringsmässigt för . Vidare tas i promemorian upp frågan om hur regeln om lägsta nybilspris skall tillämpas i förhållande till tredje stycket i samma anvisningspunkt. I tredje stycket sägs nämligen att till nybilspriset skall i förekommande fall läggas värdet av extrautrustning. Det har hävdats att reglerna skall tolkas så att bedömningen av om det verkliga nybilspris är högre än det lägsta tillåtna beloppet enligt andra stycket, skall göras utan hänsyn till eventuell extrautrustning. Detta innebär att en bil med ett nybilspris om t.ex. vid beräkningen skall använda det lägsta värdet och till detta skall extrautrustningen läggas till. Den andra tolkningen, som också har gett uttryck för, är att man till nybilspriset först lägger värdet av eventuell extrautrustning och först därefter görs jämförelsen med det i andra stycket lägsta tillåtna beloppet. Är då det förstnämnda beloppet högst skall det verkliga nybilspriset användas. Regeringen anser att reglerna bör medge att värdet av extrautrustning får läggas till nybilspriset före jämförelsen. För att inga tveksamheter skall råda i detta avseende föreslås att reglerna justeras så att detta klart framgår. Slutligen har det framförts synpunkter om att det bör ges möjlighet att jämka värde för förmån av fritt drivmedel i form av etanol eftersom personbilar drivna på etanol och bensin, s.k. bränsleflexibla bilar, drar större mängd drivmedel och kostnaden per mil därför blir större än för en motsvarande bensindriven bil. Även vad gäller avdragsschablonerna har önskemål framförts om ett högre avdrag när körning skett med etanol. En av grundtankarna med det införda regelsystemet för värdering av bilförmån är att förmån av fritt drivmedel skall värderas till sitt marknadsvärde multiplicerat med 1,2. Den omständigheten att en etanoldriven bil är dyrare att köra per mil bör inte ändra detta förhållande. Skall etanol gynnas som drivmedel bör detta ske på annat sätt än genom inkomstbeskattningen. Inte heller framstår det som lämpligt att, i fråga om avdragsrätt för resor, införa ett särskilt schablonbelopp för avdrag för drivmedelskostnad för etanol, eftersom de bilar som drivs med etanol också kan köras på bensin. Det skulle nämligen innebära att körning faktiskt kan ha skett med bensin men avdrag yrkas med etanolavdragsschablonen eftersom den då skulle vara högre. Några särregler föreslås inte i detta avseende. Förslaget föranleder ändring i punkt 2 av anvisningarna till 42 § KL och i 3 kap. 7 och 9 §§ lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. Dessutom föreslås en mindre justering i lagen (1987:813) om homosexuella sambor som närmare kommenteras i författningskommentaren (avsnitt 11.5). 6 Beskattning av vissa stipendier från EU Regeringens förslag: Forskarstipendium som utges av Europeiska gemenskaperna () skall, till skillnad från vad som normalt gäller för stipendium, inte undantas från beskattning. Stipendiet skall tas upp som intäkt av tjänst. Beloppet skall ingå i underlaget för uttag av socialavgifter och görs pensionsgrundande för mottagaren. Stipendium som beviljats före och vars nivå bestämts med hänsyn till att stipendiet är undantaget från beskattning skall inte omfattas av de nya reglerna. Promemorians förslag: Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Remissinstanserna: Det stora flertalet har tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. tillstyrker förslaget i princip men föreslår att när stipendiet betalas ut genom en värdinrättning i skall stipendiet anses som inkomst av anställning och inrättningen i fråga som arbetsgivare. Om stipendiet utbetalas av något utländskt organ direkt till stipendiaten skall beloppet anses som pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbete. har framhållit att det förutsätter att redan beviljade stipendier inte skall omfattas av förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 19 § kommunalskattelagen (1928:370, KL) skall stipendium för mottagarens utbildning inte tas upp som intäkt. Inte heller skall stipendium som är avsett för andra ändamål och som inte utgår periodiskt och inte utgör ersättning för arbete som har utförts eller skall utföras för utgivarens räkning, tas upp som intäkt. Om stipendium utgår har det i praxis ansetts vara periodiskt och därmed skattepliktigt. Inom Europeiska gemenskaperna finns flera olika program för utbildning och forskning. Bl.a. finns det forskarstipendier, också kallade , vars huvudmål är att ge unga forskare, helst med doktorsexamen, möjlighet att genomföra ett forskningsprojekt i ett annat gemenskapsland. Forskarstipendiaterna får netto- och bruttobelopp i stipendium enligt gällande tillfälliga system. Systemet är utformat så att stipendiaterna skall ha samma levnadsvillkor som inhemska forskare på samma nivå. Beroende på den nationella lagstiftningen i värdlandet och forskarens nivå kan gemenskapsstipendiaten placeras in i en av kategorierna studenter, arbetstagare eller egenföretagare. Gemenskapsstipendiet, som betalas ut till värdutbildningsanstalten enligt ett forskarutbildningskontrakt, omfattar följande delar: a) Ett belopp till stipendiaten som består av ett bruttobelopp som skall täcka levnadskostnader och obligatoriska skatter och sociala avgifter, en rörlighetsersättning (400 ecu för dem som har doktorerat och 300 ecu för doktorander) samt ett engångsbelopp i ersättning för resor. b) Ett schablonbelopp på 830 ecu/månad till och forskningskostnader. I vissa länder kan ersättning för rörlighet och resor jämställas med inkomster och beläggas med skatt och sociala avgifter. är ett av få länder som inte behandlar forskarstipendiaterna som arbetstagare och som inte beskattar stipendierna. har framfört att dessa forskarstipendier bör beskattas i . Dels för att få en likartad behandling av stipendierna i som i de flesta andra EU-länder, dels för att stipendierna skall behandlas lika även om de utgår . Regeringen anser att det finns skäl att ändra de svenska reglerna så att stipendierna, i likhet med vad som sker i en stor majoritet av de övriga länderna, beskattas i . För den enskilde stipendiaten innebär det ingen nackdel, eftersom stipendierna beräknas som nettobelopp. Stipendierna bör vidare räknas som pensionsgrundande inkomst och sociala avgifter bör betalas på beloppen. Regeringen delar därvid uppfattning, att stipendier som betalas ut av svensk värdinrättning betraktas som inkomst av anställning och stipendier utbetalade av utländska organ som inkomst av annat förvärvsarbete. I den förstnämnda situationen kommer värdinrättningen att vara skyldig att betala arbetsgivaravgifter medan det i den sistnämnda situationen blir mottagaren av stipendiet som själv får betala sociala avgifter. För att de stipendier som redan beviljats och beräknats som nettobelopp inte skall beskattas när de utbetalas efter föreslår regeringen att de nya reglerna inte skall tillämpas i fråga om stipendier som beviljats före nämnda datum och beräknats med hänsyn till att stipendierna är skattefria. Förslaget föranleder ändring i 19 § och punkt 12 av anvisningarna till 32 § KL samt i 11 kap. 2 och 3 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring. 7 Skattefrihet för förmån av lånedatorer Regeringen har i prop. 1995/96:125 (bet. 1995/96:TU19, rskr. 1995/96:282) angett målen för en nationell IT-strategi (IT= informationsteknologi). Den tar sikte på att övergången till informations- och kunskapssamhället skall omfatta nationen i sin helhet och att alla medborgare skall dra nytta av IT:s möjligheter. Att så många som möjligt, både kvinnor och män, får god kunskap om IT och att tillgången på information och kunskap ökar, befrämjar kreativitet, tillväxt och sysselsättning. Den nya tekniken är av gränsöverskridande karaktär och tvingar fram förändringar i de strukturer som byggts upp med utgångspunkt i industrisamhället. Arbete och fritid kan komma att vävas samman på ett nytt sätt och påverka organisationen av såväl arbetet som privatlivet. Arbete på distans blir allt vanligare. Behovet av en allmänt hög utbildningsnivå i samhället är större . Huvuddelen av den arbetskraft som är verksam kommer även att vara verksam långt in i nästa sekel. Kunskaper om IT måste därför komma även vuxna till del. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot de grupper av arbetstagare som inte så ofta kommer i kontakt med datorer. Ett sätt att nå dessa grupper och motivera dem för utbildningsinsatser kan vara att ge dem möjligheter till distansutbildning. Det är en metod där undervisning och inlärning i hög grad anpassas till den studerandes behov vad gäller när, var och i vilken takt studierna bedrivs. För många kan detta vara avgörande för möjligheten att utbilda eller fortbilda sig. Den ökade användningen av datorer i arbetslivet ställer krav på ökade grundläggande datakunskaper och därmed på olika utbildningsinsatser. Det har blivit allt vanligare att företag erbjuder sina anställda olika former av utbildning inom IT-området. Syftet är i många fall att höja personalens allmänna datamognad och därigenom underlätta och förbereda en övergång till att använda den nya tekniken inom olika arbetsområden. Personalutbildningen genomförs i en del fall genom självstudier i hemmet. Utbildningen sker med hjälp av bl.a. interaktiva utbildningsprogram kombinerade med distansundervisning. I samband med utbildningen kan arbetsgivaren ställa nödvändig datorutrustning till den anställdes förfogande. Det har uppmärksammats att det råder viss osäkerhet i vilka situationer nuvarande skatteregler leder till att den anställde skall förmånsbeskattas med anledning av datautbildning som sker i hemmet . Framför allt gäller det i vilken mån datorutrustningen som arbetsgivaren på olika sätt tillhandahåller arbetstagaren skall förmånsbeskattas. Det är viktigt att osäkerhet om skattebestämmelsernas tillämpning inte hindrar nödvändiga förändringar och utbildningsinsatser i arbetslivet. Det kan försvåra att målen för den nationella IT-strategin uppnås. Till intäkt av tjänst hänförs bl.a. avlöning, arvode och kostnadsersättning samt annan förmån i pengar, bostad eller annat som utgått för tjänsten (32 § 1 mom. kommunalskattelagen [1928:370], KL). Huvudprincipen i beskattningen är således att förmåner som utgått för tjänsten skall likställas med kontant lön. En förmån skall i princip värderas till marknadsvärdet. En del förmåner har dock undantagits från beskattning, t.ex. personalvårdsförmåner och vissa personalrabatter. Genom en ändring i 32 § 3 c mom. KL, som trädde i kraft , har det skattefria området för förmåner utvidgats till att avse varor eller tjänster som är av väsentlig betydelse för utförandet av den anställdes arbetsuppgifter. För att en sådan förmån inte skall tas upp som intäkt hos den anställde krävs, förutom att varan eller tjänsten är av väsentlig betydelse för utförandet arbetsuppgifterna, att förmånen, dvs. den privata användningen, är av begränsat värde för den anställde och inte utan svårighet kan särskiljas från nyttan i anställningen. Med bestämmelsen åsyftas endast förmåner som tillkommer den anställde genom att arbetsgivaren direkt betalar varan eller tjänsten (jfr prop. 1994/95:182 s. 44). För att en vara eller tjänst skall vara av väsentlig betydelse bör krävas att betydelsen är påtaglig, utan att för den skull vara direkt nödvändig för arbetets utförande. I kravet att förmånen skall vara av begränsat värde ligger att förmånen inte får uppgå till större belopp. Någon absolut beloppsgräns finns dock inte angiven. Av betydelse vid bedömningen av om förmånen har ett begränsat värde är t.ex. förmånens faktiska värde och om den innebär en faktisk inbesparing i den anställdes privata levnadskostnader. Som exempel på en förmån där förmånen inte utan svårighet kan särskiljas från nyttan i anställningen kan nämnas en tidningsprenumeration som arbetsgivaren betalar för en anställd. Även om tidningen är av väsentlig betydelse för arbetsuppgifterna, kan den också vara av visst privat värdet. Det privata värdet, dvs. värdet på förmånen, är emellertid svårt att skilja ut. Detsamma gäller användandet av persondator för privat bruk när datorn betalats av arbetsgivaren. Det bör i detta sammanhang nämnas att även om en vara eller tjänst är av väsentlig betydelse för utförandet av arbetsuppgifterna, ger det inte den anställde rätt till avdrag, om han själv står för kostnaderna för anskaffandet av varan eller tjänsten. Reglerna för förmånsbeskattning får skiljas från rätten till avdrag för olika kostnader. Avdrag från intäkt av tjänst får göras för samtliga utgifter, som är att anse som kostnader för fullgörande av tjänsten. Nuvarande skatteregler innebär således att en skattepliktig förmån uppkommer i de fall en anställd får använda en av arbetsgivaren tillhörig datorutrustning för privat bruk i hemmet, om inte förmånen är skattefri enligt bestämmelser i 32 § 3 c mom. KL. I vilken omfattning datorutrustningen i sådant fall får användas för privat bruk i hemmet utan att en skattepliktig förmån uppkommer, torde vara oklart. Används den endast för privat bruk torde förmånen inte anses vara av begränsat värde. 7.3 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Förmån av att använda datorutrustning som arbetsgivaren tillhandahåller för privat bruk undantas från beskattning, om förmånen väsentligen riktar sig till hela den stadigvarande personalen på arbetsplatsen. Promemorians förslag: Förslaget i promemorian stämmer i huvudsak överens med regeringens. Regeringen föreslår dock inte att det skall krävas att datorutrustningen får vara av högst motsvarande tekniska standard som normalt används på arbetsplatsen. Remissinstanserna: avstyrker förslaget som det är utformat i promemorian. En majoritet av remissinstanserna tillstyrker att skattefrihet för förmån av lånedatorer införs. anser dock att kravet på att förmånen skall rikta sig till hela personalen är olämpligt mot bakgrund av dagens krav på kompetensutveckling av arbetstagare och önskvärdheten att skapa flexiblare arbetsformer. Även avstyrker att nämnda krav skall vara en förutsättning för skattefrihet. , , och avstyrker att skattefriheten skall vara beroende av de restriktioner som föreslås i promemorian. och tillstyrker i princip förslaget men anser att det inte bör krävas att hela den stadigvarande personalen erbjuds förmånen samt att frågan om skattefrihet för datautbildning också bör tas upp. förutsätter att inga undantag görs för ägare till fåmansaktiebolag i vilka inga anställda finns förutom ägarna och att inte heller företagare som driver enskild firma eller handelsbolag undantas. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av redogörelsen för gällande regler när det gäller förmånsbeskattning är det i vissa situationer oklart om en skattepliktig förmån uppkommer när en arbetsgivare t.ex. i utbildningssyfte tillhandahåller en anställd datorutrustning för att användas i hemmet. Frågan om förmånsbeskattning av personalutbildning under pågående anställning har varit föremål för regeringens ställningstagande i prop. 1995/96:152 s. 40 f. Där uttalas att det avgörande för om en utbildning skall medföra beskattningskonsekvenser för den anställde är nyttan av utbildningen i företaget och inte kostnadens storlek eller var den genomförs. Regeringen menade att nuvarande regler och praxis beträffande skattefrihet m.m. för utbildning under pågående anställning fungerade väl. Denna bedömning torde alltjämt ha fog för sig. I synnerhet när det gäller normal datautbildning. Om en arbetsgivare låter den anställde genomgå en datautbildning bör utbildningen rimligen vara föranledd av en planerad eller redan genomförd datorisering i verksamheten. Arbetsgivarens nytta i verksamheten av att de anställda får utbildning torde i dessa fall vara odiskutabel. Regeringen utgår från att datautbildningen i dessa fall inte kan anses utgöra en skattepliktig förmån, vare sig den anställde har datautbildning eller inte. Det finns därför inte skäl att i detta sammanhang närmare gå in på frågor som rör förmånsbeskattning av datautbildningen som sådan. När det gäller skattekonsekvenser av att få använda arbetsgivarens datorutrustning i hemmet är däremot situationen annorlunda. För skattefrihet krävs bl.a. att utrustningen är av väsentlig betydelse för utförandet av arbetsuppgifterna. Om t.ex. en datautbildning sker i hemmet kan det uppstå tveksamheter, om datorutrustning kan anses vara av sådan betydelse att förmånen är undantagen från skatteplikt enligt nuvarande regler. Detta torde särskilt gälla om utbildningen inte bedrivs i ordnade former eller den anställdes innehav av datorutrustningen inte är knutet till den tid som den egentliga utbildningen pågår. Tillhandahåller arbetsgivaren i sådant fall den anställde datorutrustning i hemmet talar mycket för att arrangemanget kommer att bedömas som en skattepliktig förmån. Eftersom naturaförmåner och kontant lön i stor utsträckning är utbytbara mot varandra är det viktigt för att undvika samhällsekonomiska snedvridningar och andra komplikationer att skillnaderna i beskattningen mellan kontantlöner och andra förmåner i tjänsten är så små som möjligt. Det bör inte vara möjligt att undgå beskattningen av arbetsinkomster genom att arbetsgivaren i stället utger skattefria förmåner. En given utgångspunkt bör vara att privata levnadskostnader skall finansieras med beskattade medel. En strikt tillämpning av principerna om beskattning av förmåner kan emellertid leda till olika komplikationer och oönskade effekter. För att tydligare beskriva i vilka situationer en skattepliktig förmån avseende datorutrustning i hemmet inte skall anses uppkomma och för att vidga möjligheterna till alternativa former för personalutbildning utan risk för skattekonsekvenser för den enskilde föreslås i promemorian att en regel införs som innebär att tillgången till en av arbetsgivaren tillhandahållen dator i hemmet inte skall medföra förmånsbeskattning. Regeringen anser att det är angeläget att en sådan regel införs. I promemorian sägs att bestämmelsen endast bör omfatta datorutrustning som i huvudsak är högst av motsvarande tekniska standard som den som normalt används på arbetsplatsen i övrigt. Regeringen finner dock att ett sådant krav inte är ändamålsenligt. Såsom några remissinstanser påpekat kan kravet vara svårt att tillämpa i de fall det inte finns någon datorutrustning på arbetsplatsen. Dessutom kan datorutrustningen på arbetsplatsen behöva vara av annat slag, t.ex. på grund av anslutning till nätverk, än vad den behöver vara vid användning i hemmet. Det bör därför inte uppställas någon begränsning vad avser datorutrustningens tekniska standard. Kostnaderna för datorutrustning utgör dessutom i sig en naturlig begränsning i detta avseende. Som en förutsättning för skattefrihet bör gälla att arbetsgivaren direkt betalar kostnaden för datorutrustningen, antingen genom att köpa eller hyra den. Bestämmelsen skall inte vara tillämplig i de fall där den anställde köper datorutrustningen till ett av arbetsgivaren subventionerat pris. I dessa fall får frågan om en skattepliktig förmån uppkommit bedömas utifrån redan gällande regler. Skattefriheten bör gälla även om den anställde betalar ersättning för datorn, så länge detta inte görs på ett sådant sätt så att det kommer att bedömas som ett köp. För att i viss mån begränsa möjligheterna att byta ut skattepliktig lön mot en skattefri förmån av fri datorutrustning föreslås i promemorian att skattefriheten endast bör gälla om arbetsgivaren erbjuder hela den stadigvarande personalen samma möjligheter att använda datorutrustning i hemmet. Flera remissinstanser har påpekat att detta krav medför att möjligheten att erbjuda personalen skattefria lånedatorer försvåras i stora företag med många anställda och som t.ex. kan ha arbetsplatser på skilda håll i landet. Regeringen anser att det finns visst fog för den framförda kritiken och föreslår därför att det skall räcka med att erbjudandet väsentligen riktar sig till hela den stadigvarande personalen på arbetsplatsen. Det innebär att det bör räcka att erbjudandet riktar sig till i princip alla kategorier anställda på en och samma arbetsplats. Inom denna grupp behöver erbjudandet bara t.ex. rikta sig till dem som inte redan disponerar en lånedator.