prop · GK03128 · 1997-01-01 00:00:00 — När "unionen" nämns i konventionen avses UPOV som grundades genom konvention (se avsnitt 3). Medlemmar i unionen är alltså inte bara de fördragsslutande parterna konventionstext utan också de stater som anslutit sig till 1961, 1972 eller konventionstext. Liksom tidigare gäller att unionen är en juridisk person med säte i och att unionens permanenta organ är rådet och byrån (tidigare benämnt generalsekretariatet). Rådet består av företrädare för unionens medlemmar. I princip har varje medlem en röst. I viss mån har dock denna rösträttsregel modifierats i och med att konventionstext öppnar en möjlighet för mellanstatliga organisationer att bli medlemmar i unionen. Detta innebär att en fördragsslutande part som är en mellanstatlig organisation inom sitt kompetensområde får utöva den rösträtt som tillkommer dess medlemsstater vilka är medlemmar även i UPOV. Om en mellanstatlig organisation på detta sätt utnyttjar sina medlemsstaters rösträtt, får dessa inte själva utöva sin rösträtt. Det omvända gäller naturligtvis också. Enligt konventionstext är de officiella språken engelska, franska och tyska. Därutöver blir även spanska officiellt språk när den nya konventionen träder i kraft (artikel 28). I fråga om unionens finanser kan framhållas att unionsstaterna är skyldiga att betala årliga bidrag, medan mellanstatliga organisationer, som ju inte har egen rösträtt, inte behöver betala medlemsavgift. 6 Europeiska gemenskapens växtförädlarrätt lade Europeiska kommissionen fram ett förslag till en förordning om ensamrätt till växtsorter (Proposal for a Council Regulation [EEC] on Community plant variety rights, COM [90] 347). antog för- ordning (EG) nr 2100/94 om gemenskapens växtförädlarrätt. Förordningen publi- cerades i gemenskapernas officiella tidning (EGT Nr L 227) och trädde i kraft . Enligt övergångsbestämmelserna blev dock flertalet artiklar inte tillämpliga förrän . Från och med detta datum blev det möjligt att ansöka om gemenskapens växtförädlarrätt (EG- växtförädlarrätt). I förordningens inledning nämns att vissa internationella konventioner, däribland växtförädlarrättskonventionen, har beaktats. I väsentliga avseenden har förordningen utformats i nära anslutning till konventionstext. Genom förordningen inrättades en möjlighet att genom en enda ansökan få skydd för en växtsort inom hela Europeiska unionen (EU). Ett centralt register skall föras av Gemenskapens växtsortmyndighet. bedrivs myndighetens verksamhet i . fattade emellertid rådet ett beslut om att myndigheten permanent skall förläggas till i . Förordningen innebär inte något hinder för medlemsstaterna att på nationell nivå behålla sina skyddssystem. Däremot skall det inte vara möjligt att få en och samma växtsort skyddad både på nationell nivå och inom EG-systemet (artikel 3 och 92). Till skillnad från den gällande svenska växtförädlarrättslagen är EG- förordningens bestämmelser tillämpliga på alla växtsläkten och växtarter. 6.2 Växtförädlarrättens subjekt och objekt Som förädlare räknas den som förädlat, eller upptäckt och utvecklat, en ny växtsort, men också den på vilken förädlarens rätt har övergått (artikel 11 (1)). Förädlare är alltså den som kan få ensamrätt. Begreppet rättsinnehavare definieras inte, men det framgår att härmed avses den som genom registrering har fått ensamrätt, dvs. den som är sortinnehavare enligt den svenska växtförädlar- rättslagens motsvarande terminologi. Det bör understrykas att om den som förädlat en växtsort överlåter sin rätt på en annan person innan registrering söks, denne blir att betrakta som förädlare och inte som rättsinnehavare. Här finns således en viss diskrepans i förhållande till traditionella svenska be- grepp. Anspråket på ensamrätt kan tillkomma flera personer gemensamt. Detta framgår av artikel 11 (2), där det också sägs att om en person upptäcker en sort och en annan person utvecklar den, båda dessa personer skall betraktas som förädlare. Beträffande förädling som utförs i anställningsförhållanden, gäller enligt artikel 11 (4) att nationell arbetsrättslig lagstiftning skall tillämpas vid fastställandet av om arbetstagaren eller dennes arbetsgivare är berättigad till ensamrätt. För att vara behörig att ansöka om registrering av en växtsort måste sökanden vara medborgare i en stat som är medlem i EU eller UPOV eller ha hemvist eller säte eller driva rörelse i en sådan stat. Emellertid kan Kommissionen besluta att medborgare i någon annan stat skall ha rätt att ansöka om gemenskapens växtförädlarrätt trots att de inte uppfyller nämnda krav. Definitionen av växtsort, ensamrättens objekt, överensstämmer med den som ges lydelse av växtförädlarrättskonventionen (se avsnitt 5.1). 6.3 Villkor för skydd Även i EG-förordningen är de grundläggande skyddsförutsättningarna nyhet, särskiljbarhet, likformighet och stabilitet. I huvudsak är reglerna om dessa kriterier utformade i enlighet med lydelse av växtförädlrarättsskonventionen. Vissa skillnader och preciseringar finns dock. Särskillnadskravet preciseras i artikel 7 så, att sorten skall skilja sig tydligt från kända sorter med avseende på uttryck för kännetecken som är resultat av en viss genotyp eller kombination av genotyper. Enhetlighetskravet innehåller en nyansskillnad i förhållande till UPOV- konventionen i det att det sägs att sorten skall vara tillräckligt enhetlig med avseende på de kännetecken som ligger till grund för fastställelsen av särskiljbarhet men också med avseende på andra kännetecken som används för att beskriva sorten. Samma kännetecken är relevanta vid bedömningen av om stabilitet föreligger. De särskiljbarhetsgrundande kännetecknen och andra som används för beskrivning av sorten skall alltså bestå oförändrade efter förökning. Också inom EG-systemet gäller beträffande nyhetskravet, som regleras i artikel 10, en nyhetsfrist före ansökningsdagen; försäljning och annat tillhandahållande till annan inom EU leder inte till att nyhetskravet brister. Försäljning utanför unionens område får ha ägt rum högst innan ansökan görs. För vin och träd är fristen . Bortsett från dessa frister får växtsorten inte med förädlarens samtycke ha försålts eller på annat sätt tillhandahållits andra i syfte att utnyttja sorten. EG-förordningen innehåller i artikel 10 (2) och (3) några speciella modifieringar av nyhetskravet, vilka inte förekommer lydelse av växtförädlarrättskonventionen. Om växtdelar har överlämnats till något offentligt organ för något lagstadgat ändamål, skall detta inte innebära att växtdelar anses ha överlåtits till annan. Kravet på nyhet kan alltså likväl vara uppfyllt. Detsamma gäller om växtdelar på grund av avtal eller annat rättsligt förhållande har lämnats till någon - offentligt eller privat rättssubjekt saknar här betydelse - enbart för produktion, reproduktion, förökning, behandling eller lagring. I båda fallen är det en förutsättning att förädlaren förbehållit sig sin exklusiva rätt att överlåta detta och annat växtmaterial och att någon ytterligare överlåtelse heller inte sker. Från denna regel görs undantag för det fall att de överlämnade växtdelarna används för framställning av en hybrid, som i sig utgör en växtsort, och att växtdelar eller skördat material av denna hybrid har tillhandahållits andra. Om detta har skett före nyhetsfristens början, blir den sort som använts för fram- ställning av hybriden behäftad med nyhetshinder. En annan anpassning av nyhetsregeln rör överlämnande av växtmaterial mellan bolag i samma koncern. Om det ena bolaget helt äger det andra eller om båda helt ägs av ett tredje bolag, skall en överlåtelse av växtmaterial företagen emellan inte betraktas som nyhetsskadligt förfogande, såvida inte någon ytterligare överlåtelse äger rum. Denna bestämmelse gäller inte kooperativa sammanslutningar. Härutöver har nyhetsregeln modifierats så att överlåtelse av växtdelar eller skördat material som härrör från plantor som odlats för förädlingssyfte eller för experimentella ändamål inte skall anses ske i syfte att utnyttja växtsorten. Det går alltså att försälja avkastning från provodling utan att nyhetskravet anses brista därefter. En förutsättning är emellertid att det vid sådan försäljning inte görs någon hänvisning till sorten som sådan. Slutligen skall förevisande av en växtsort på en internationell eller internationellt erkänd utställning inte anses utgöra nyhetshinder. Detsamma gäller för annan utställning i en medlemsstat, om utställningen officiellt har ansetts likvärdig med en internationell utställning. 6.4 Ensamrättens omfattning och innebörd Omfattningen och innebörden av EG-växtförädlarrätten regleras i nära anslutning till växtförädlarrättskonventionens lydelse. Således görs i artikel 13 (2) en uppräkning av sju slags förfaranden (se avsnitt 5.5.1) som fordrar förädlarens tillstånd. Generellt fordras tillstånd när förfarandena innebär befattning med sortbeståndsdelar. Detta skall jämföras med artikel 14 (1) i , enligt vilken tillstånd krävs för förfaranden med förökningsmaterial. EG- förordningen ger alltså ensamrätten ett vidare omfång såvitt gäller det växtmaterial som inte får säljas utan förädlarens tillstånd. I likhet med utsträcker EG-förordningen ensamrätten till skördat material endast på villkor att det erhållits genom att sortbeståndsdelar använts utan tillstånd. Den kontroversiella frågan om skyddet för slutprodukter löses i EG- förordningen genom ett bemyndigande till Kommissionen. I artikel 13 (4) anges sålunda att det i tillämpningsföreskrifter får föreskrivas att i särskilda fall bestämmelsen i artikel 13 (2) skall tillämpas ifråga om produkter som framställts direkt från växtmaterial av en skyddad sort. Bemyndigandet har inte utnyttjats. Reglerna om ensamrättens tillämplighet på vissa närbesläktade - däribland avledda - växtsorter överensstämmer med . Av artikel 13 (8) följer en viss generell begränsning av EG- växtförädlarrätten. Där sägs att utövandet av rätten inte får strida mot föreskrifter som antagits på grund av vissa, särskilt angivna allmänna intressen, bl.a. miljöskydd och säkerställande av konkurrens. Jordbruksundantaget regleras i artikel 14. Den övergripande principen framgår av artikel 14 (1), där det anges att jordbrukare skall ha rätt att på marken inom sina egna jordbruksföretag använda skördeprodukter av en skyddad sort för förökningsändamål, om skördeprodukterna erhållits genom odling av marken inom företaget. Detta gäller dock inte hybridsorter eller syntetiska sorter. Jordbruksundantaget gäller inte generellt. I artikel 14 (2) anges på vilka växtarter undantaget är tillämpligt. Samtliga arter är att hänföra till foderväxter, spannmål, potatis eller olje- och fiberväxter. Vidare sägs i artikel 14 (3) att de närmare villkoren för tillämpningen av undantagsbestämmelsen skall anges i tillämpningsföreskrifter som skall utformas på grundval av vissa uppräknade principer. Till dessa principer hör att det skördade materialet får rensas antingen av lantbrukaren själv eller av någon uppdragstagare. Vidare fastslås att småbrukare inte skall behöva betala ersättning till sortinnehavaren. Vissa riktlinjer för vilka som skall anses vara småbrukare anges också. Den ersättning som andra än småbrukare kan åläggas att betala skall vara betydligt lägre än licensavgiften. I artikel 15 anges ett antal begränsningar av gemenskapsväxtförädlarrättens effekter. Liksom lydelse av växtförädlarrättskonventionen (artikel 15), omfattar inskränkningarna privat och icke-kommersiell användning, ex- perimentellt bruk och utnyttjande i syfte att förädla fram andra växtsorter (breeder''''s exemption). Därutöver anges uttryckligen att EG-växtförädlarrätten inte heller omfattar de nya sorter som framställs med hjälp av den skyddade sorten, såvida inte bestämmelsen i artikel 13 (5) om bl.a. väsentligen avledda sorter är tillämplig. Slutligen klargörs i artikel 15 att ensamrätten är begränsad i den mån det behövs för att principerna i artikel 13 (8) (allmänna intressen), 14 (jordbruksundantag) och 29 (tvångslicens) skall kunna upprätthål- las. I artikel 16 slås fast att principen om regional konsumtion gäller inom EU. Ensamrätten utsläcks alltså för växtmaterial som med förädlarens samtycke har överlåtits inom gemenskapen. I övrigt är konsumtionsbestämmelsen utformad helt i enlighet med . Reglerna om användning av rätt benämning i artiklarna 17 och 18 ger vid handen att det finns en skyldighet för var och en som utnyttjar växtdelar av en skyddad sort i kommersiella sammanhang att använda den registrerade benämningen. Vidare är det inte tillåtet att använda en sådan benämning, eller en beteckning som kan förväxlas med en sådan, för någon annan växtsort som tillhör samma eller en besläktad växtart. Skyddstiden för en EG-växtförädlarrätt är (artikel 19). För vin och träd är dock skyddstiden . Ensamrätten kan upphöra om sortinnehavaren avstår sin rätt. Om det visar sig att någon av de grundläggande skyddsförutsättningarna inte var uppfylld när ensamrätt beviljades, skall enligt artikel 20 förklara ensamrätten ogiltig. När det gäller enhetlighets- och stabilitetskraven skall bristen leda till ogiltighet endast om ensamrätten beviljades huvudsakligen på grundval av information och dokument som sökanden tillhandahöll. För det fall det uppdagas att ensamrätt har beviljats en annan person än den som är berättigad, skall ensamrätten förklaras ogiltig, om den inte förs över till den som har bättre rätt. EG-förordningens ogiltighetsregler överensstämmer med växtförädlarrättskon- ventionens. En ogiltigförklaring har alltså retroaktiv effekt. Enligt artikel 21 finns även en möjlighet för att upphäva en EG- växtförädlarrätt för framtiden. Detta kan ske om enhetlighets- och stabilitetskraven är uppfyllda. Vidare kan ensamrätten upphävas om rättighetssinnehavaren underlåter att tillhandahålla material för efterkontroll, att föreslå annan benämning eller att betala föreskriven avgift. Detsamma gäller om rättighetsinnehavaren eller dennes ombud inte längre uppfyller de krav som gäller beträffande medborgarskap och hemvist. 6.6 Gemenskapens växtförädlarrätt som förmögenhetstillgång Av artiklarna 22-29 framgår att förordningen behandlar EG-växtförädlarrätten som en förmögenhetstillgång som kan överlåtas, helt eller delvis upplåtas (licens), utmätas osv. Den förmögenhetstillgång som ensamrätten representerar skall i första hand anses finnas i det medlemsland där sortinnehavaren har sitt hemvist, säte eller driftställe enligt vad som är antecknat i växtsortregistret. En EG-växtförädlarrätt får överlåtas endast till den som uppfyller kraven rörande medborgarskap och skyldighet att i vissa fall ställa ombud. Reglerna om tvångslicens innebär att den som önskar få sådan licens kan ansöka om det hos . Även medlemsstater och Kommissionen är behöriga att göra ansökningar om att någon person eller viss kategori av personer skall beviljas tvångslicens. Generellt gäller att tvångslicens får beviljas bara på grund av något allmänt intresse. skall fastställa skäliga villkor för licensen. Det kan gälla tidsbegränsning av utnyttjandet och betalning av licens. är ensam behörig att besluta om tvångslicens för en EG- växtförädlarrätt. Medlemsstaternas domstolar och myndigheter får alltså inte bevilja sådan licens. 6.7 Ansöknings- och överprövningsförfarandet EG-växtförädlarrätt kan beviljas endast efter ansökan hos EG:s växtsortmyndighet. Visserligen kan ansökan ges in till en nationell myndighet, men denna skall då vidarebefordra handlingarna till för prövning. I enlighet med gäller en prioritetsrätt för en sökande som före ansökningsdagen har sökt skydd för samma växtsort i någon av UPOV:s medlemsstater (artikel 52). En ansökan skall enligt artiklarna 53 och 54 prövas av i både formellt och materiellt hänseende. Den materiella granskningen omfattar också en teknisk undersökning som skall utföras av särskilda provningsanstalter. Vid dessa skall som regel provodlingar av växtsorten göras. Om finner att det inte finns några hinder mot att bevilja ensamrätt, skall ansökan bifallas (artikel 62). I samband därmed skall byrån också pröva om den benämning som sökanden har föreslagit kan godkännas. Visar det sig däremot att villkoren inte är uppfyllda, skall ansökan avslås (artikel 61). Hindret kan vara av såväl formell som materiell natur. beslut kan överklagas hos myndighetens överprövningsenhet, . Var och en som direkt eller indirekt berörs av ett beslut har talerätt (artikel 68). beslut får överklagas hos . En sådan talan får dock bara grunda sig på påstående om rättegångsfel eller att det överklagade beslutet strider mot EG-rätten. beslut om tvångslicens överklagas direkt till . I artikel 94 anges de gärningar som utgör överträdelse av EG- växtförädlarrätten. Det första fallet är att någon utför någon av de sju åtgärder som anges i artikel 13 (2) utan att vara berättigad till detta. Hit hör t. ex. yrkesmässig försäljning av beståndsdelar av en skyddad växtsort. Det andra fallet är att någon underlåter att använda växtsortens korrekta benämning när detta är obligatoriskt. Som ett tredje fall anges användning av en skyddad sorts benämning, eller en snarlik benämning, på en annan växtsort på ett sätt som strider mot vad förordningen föreskriver. Beträffande skadestånd föreskrivs i artikel 94 att den som avsiktligt eller försumligt utför någon åtgärd som sagts skall ersätta ensamrättshavarens skada. I fall av ringa försumlighet kan skadeståndet jämkas. Talan om skadestånd - liksom talan om bättre rätt till en EG-växtförädlarrätt - skall väckas vid nationell domstol. Huvudregeln är enligt artikel 101 att talan skall väckas i den stat där svaranden har sitt hemvist eller säte eller, vid avsaknad av sådant, ett driftställe. En förutsättning är dock att staten är medlem i EU eller ansluten till . Av artikel 107 följer att medlemsstaterna måste se till att överträdelser straffsanktioneras och att straffskalan är densamma som vid intrång i den motsvarande rätt som följer av inhemsk lag. har uppfyllt denna förpliktelse genom 52 § växt-förädlarrättslagen. I artikel 116 finns ett antal övergångsbestämmelser som bl.a. modifierar tillämpningen av nyhetskravet beträffande ansökningar som görs från förordningens ikraftträdande. Enligt artikel 117 skulle inrättas för att fullgöra sina uppgifter fr.o.m. . En interimistisk organisation har inrättats i . fattades beslut om att myndigheten skall lokaliseras till i . Ikraftträdandebestämmelsen i artikel 118 föreskriver att artiklarna 1, 2, 3, 5-29 och 49-106 skall tillämpas från . 7 Frågor om en ny växtförädlarrättslagstiftning 7.1 Skall ansluta sig till konventionstext? -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: skall ansluta sig till | | lydelse av den internationella konventionen för skydd av växtför-| | ädlingsprodukter. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 102). Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller inte haft något att erinra mot det. har dock avstyrkt det. har uttryckt farhågor för att bl.a. de syften som ligger bakom konventionen om biologisk mångfald kan komma att motverkas om förslaget genomförs. Skälen för regeringens förslag: har - i likhet med flera andra europeiska länder - undertecknat konventionstext. Frågan är nu om , liksom , skall ratificera denna och därmed åta sig att utforma vår nationella lagstiftning om växtförädlarrätt i enlighet med konventionens reviderade regler. Den revision av växtförädlarrättskonventionen som gjordes hade till syfte att förtydliga vissa bestämmelser, att stärka växtförädlarnas rättigheter och att anpassa konventionen till den snabba utveckling som skett på bioteknikområdet . Det sist nämnda målet, att anpassa den rättsliga regleringen på området till de vetenskapliga och tekniska landvinningarna, är inte minst betydelsefullt. Vid tillkomsten av konvention förutsågs inte de möjligheter som bl.a. gentekniken skulle innebära. Som ovan anförts (se avsnitt 5.5.2) har detta lett till att den laboratoriebaserade utvecklingen av nya växtsorter gynnats på den klassiska växtförädlingens bekostnad. Reglerna text om väsentligen avledda sorter syftar till att avhjälpa sådana missförhållanden. En anslutning till den nya konventionstexten skulle alltså innebära att ett mer tidsanpassat internationellt instrument får styra den svenska lagstiftningen. En annan materiell skillnad mellan den äldre och den nya texten som särskilt förtjänar att beaktas är det förhållandet att konventionstext gör det obligatoriskt att öppna skyddssystemet för hela växtriket. En ny växtsort som uppfyller de allmänna kriterierna för växtförädlarrätt kan alltså skyddas helt oberoende av vilken växtart eller vilket växtsläkte den tillhör. Detta medför vinster från rättvisesynpunkt. En förädlare riskerar inte att komma i en sämre situation bara för att han eller hon valt att ägna sin verksamhet åt någon art som inte finns med på den nationella listan över de arter och släkten på vilka växtförädlarrätten är tillämplig. Ytterligare argument som talar för en anslutning till konventionstext är att systemet med EG:s växtförädlarrätt, som utformats i enlighet med konventionstext, blivit tillämpligt i . För det överväldigande flertalet intressenter inom växtförädling, jordbruk, trädgårdsnäring, handel och andra berörda områden torde det vara önskvärt att det nationella systemet i möjligaste mån bärs upp av samma principer som EG-växtförädlarrätten. I princip kommer en förädlare att kunna välja att söka ett gemenskapsskydd eller ett nationellt skydd för en viss växtsort, och om de olika systemen avviker mycket från var- andra kan detta leda till praktiska problem vid användningen av växtsorten. Intresset av såväl användarvänlighet som konkurrensneutralitet mellan systemen talar alltså för att den svenska lagstiftningen nära ansluter till den ordning som kommer att gälla på gemenskapsnivå. I sammanhanget bör också beaktas de övriga konventioner och andra internationella instrument som kan ha betydelse för åtaganden på området. Vad som här träder i förgrunden är GATT-staternas bildande av (). Slutakten i Uruguay-rundan av GATT-förhandlingarna antogs . Denna akt innehåller en överenskommelse om bildande av WTO (). Till hör också en för WTO-medlemmarna bindande överenskommelse rörande immaterialrätten och dess handelsrelaterade aspekter, Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights (TRIPs- avtalet). har inte något särskilt avsnitt om växtförädlarrätt. I artikel 27, som behandlar patent, berörs dock frågan om skydd för växtsorter. Som ett undantag från regeln att uppfinningar inom all slags teknologi skall kunna patentskyddas, anges i artikel 27 (3) (b) att växter och djur som inte är mikroorganismer får undantas från patenterbarhet. Därefter följer dock tillägget att WTO-medlemmar skall ge skydd för växtsorter antingen genom patent eller genom ett verksamt särskilt skyddssystem av eget slag ("an effective sui generis system") eller genom en kombination härav. Inom UPOV har frågan väckts ifall en lagstiftning som utformats i enlighet med 1961 eller konventionstext kan anses uppfylla de krav ställer. Det har därvid särskilt diskuterats om en lagstiftning som endast erbjuder skydd för sorter av vissa växtarter och växtsläkten kan anses utgöra ett sådant verksamt skyddssystem som skall finnas, om växtsorter inte kan patenteras. Frågan om relationen mellan och växtförädlarrätten kommer att bli föremål för fortsatta diskussioner inom UPOV och . Det kan dock konstateras att tveksamhet råder om den äldre konventionstexten är förenlig med . Goda skäl talar således för en ratifikation av konventionstext. Det som närmast kan tala emot en sådan ratifikation är den kraftiga förstärkning av förädlarnas ställning som konventionen innebär.