prop · GK0388 · 1997-01-01 00:00:00 — Den som i främmande stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott, vilket enligt denna lag kan föranleda utlämning, får på begäran av behörig myndighet i den främmande staten eller med anledning av en där utfärdad efterlysning anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälningsskyldighet av åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om brottmål. Beslag får också ske i sådant fall. Beslut om användning av tvångsmedel skall utan uppskov anmälas hos rätten, som skyndsamt efter förhandling enligt vad om brottmål är stadgat prövar åtgärden samt, om anhållande eller reseförbud eller anmälningsskyldighet skall bestå, genast underrättar chefen för därom. Finner denne, att hinder mot utlämning föreligger eller att utlämning eljest ej bör ske, har han att utverka regeringens förordnande om upphävande av åtgärden. I annat fall skall den främmande staten genom försorg underrättas om åtgärden. Därvid skall anges viss av chefen för bestämd tid, inom vilken framställning om utlämning skall göras. Denna tid får inte vara längre än från den dag personen anhölls eller reseförbud eller anmälningsskyldighet meddelades enligt första stycket. När en framställning om utlämning kommer in, skall genast underrätta den myndighet som först meddelat beslut om åtgärden. Sådan underrättelse skall även lämnas, om en framställning om utlämning inte kommer in inom utsatt tid. -------------------------------------------------------------------- Avser ärendet utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen, skall chefen för tementet få underrättelse enligt andra stycket endast om den eftersökte förklarar att han inte samtycker till att överlämnas en- ligt det förenklade förfarandet eller om han inte från den dag han anhölls eller ålades reseförbud eller anmälnings- skyldighet lämnat sitt samtycke till att överlämnas eller om han återkallar ett sådant samtycke. Talan får inte föras mot rättens beslut. Den som anhållits eller underkastats reseförbud eller anmälningsskyldighet får dock för prövning, om åtgärden skall bestå, begära ny förhandling från det beslut senast meddelats. Har en framställning om utlämning av den som är anhållen eller underkastad reseförbud eller anmälningsskyldighet inte gjorts inom den enligt andra stycket bestämda tiden, skall den anhållne friges eller beslutet om reseförbud eller anmälningsskyldighet hävas. Detsamma gäller när en framställning avslås enligt 15 §. Om den anhållne i annat fall inte friges, skall framställning avlåtas till rätten om hans häktande senast på åttonde dagen efter den, då riksåklagaren fick del av utlämningsframställningen. Görs inte framställning som har sagts, skall den anhållne friges. Överlämnande inom Europeiska unionen 28 § Den som är eftersökt för utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen får överlämnas till den ansökande staten enligt ett sådant förenklat förfarande som regleras i 29-39 §§ om den eftersökte samtycker till detta. 29 § En eftersökning skall, för att det förenklade förfarandet skall kunna tillämpas, innehålla uppgifter om 1. den eftersöktes identitet, 2. den myndighet som begärt anhållande, om sådan begäran framställts, 3. förekomsten av ett sådant beslut eller en sådan dom som avses i 9 § 3 stycket, 4. brottets beskaffenhet och rättsliga rubricering, 5. en beskrivning av omständigheterna kring brottet, däribland tidpunkt och plats för brottet och den eftersöktes del i brottet, 6. om det är möjligt, följderna av brottet. Ytterligare upplysningar kan begäras om det behövs för att beslut om överlämnande skall kunna meddelas. 30 § Om eftersökningen innehåller de uppgifter som avses i 29 §, behöver en framställning om utlämning enligt 14 § inte göras. Om en sådan framställning kommit in, kan det förenklade förfarandet ändå tillämpas, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. 31 § Allmän åklagare som tagit emot en eftersökning skall skyndsamt utreda om förutsättningarna för ett överlämnande är uppfyllda. Därvid tillämpas vad som föreskrivs om förundersökning i brottmål. 32 § Den som eftersöks för utlämning skall av åklagare så snart det kan ske tillfrågas om han samtycker till överlämnande och, i sådant fall, om han går med på att ställas till ansvar för någon annan före utlämningen förövad gärning än den som utlämningen avser. Han skall upplysas om innebörden av att samtycke och medgivande lämnas. Samtycke och medgivande lämnas till åklagaren. Därvid tillämpas samma förfarande som vid utlämning för brott till , , och . Den ansökande staten skall underrättas om ett samtycke. Är den eftersökte anhållen eller ålagd reseförbud eller anmälningsskyldighet och samtycker han inte, skall den ansökande staten underrättas om detta från beslutet om tvångsmedel. Detta hindrar dock inte att det förenklade förfarandet tillämpas även om samtycke lämnas . Den ansökande staten skall underrättas om ett samtycke återkallas. 33 § Har samtycke lämnats skall åklagaren skyndsamt lämna över ärendet till riksåklagaren. Är det uppenbart att överlämnande enligt det förenklade förfarandet skall ske, får riksåklagaren, om 13 § inte är tillämplig, besluta om överlämnande. I annat fall skall riksåklagaren med eget yttrande anmäla ärendet till chefen för för beslut. Ett beslut om överlämnande i sådant fall som anges i 13 § eller om avslag på den grunden att det finns hinder mot utlämning föreligger skall dock fattas av regeringen. Beslut i överlämnandefrågan skall fattas från det att samtycke lämnats. Den ansökande staten skall underrättas om beslutet. Beviljas överlämnande skall verkställighet av beslutet ske . 34 § Om det beslutas att den eftersökte inte skall överlämnas enligt det förenklade förfarandet, skall chefen för , om det behövs, fastställa tidsfrist enligt 23 § andra stycket. 35 § Om överlämnandet inte sker inom den tidsfrist som anges i 33 § tredje stycket, skall beslut om tvångsmedel enligt 23 § upphöra att gälla. Om överlämnandet på grund av oförutsedda omständigheter inte kan ske inom angiven tidsfrist, får rätten besluta att beslut om tvångsmedel får fortsätta att gälla under ytterligare . 36 § Om samtycket återkallas, skall den tid som förflyter mellan underrättelsen om samtycke och återkallelsen inte beaktas vid fastställandet av den tidsfrist som anges i 23 § andra stycket. 37 § Riksåklagaren beslutar om ersättning till offentlig försvarare i de fall arbete utförts i ärende som handlagts där. 38 § Framställning om transport genom av någon som överlämnas enligt det förenklade förfarandet görs till chefen för . 39 § Beslut av riksåklagaren om överlämnande eller om ersättning till offentlig försvarare får inte överklagas. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen får sättas i kraft i förhållande till någon eller några av Europeiska unionens medlemsstater. Efter remiss har yttranden över departementspromemorian (Ds 1996:44) Ett förenklat utlämningsförfarande inom EU avgetts av ombudsmän, , , , , , , Riksåklagaren, , , vid , vid , och . Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagaren vid åklagarmyndigheten i och överåklagarna vid åklagarmyndigheterna i och . Förslag till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1957:668) om utlämning för brott, dels att 23 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tretton nya paragrafer, 28-40 §§, samt när- mast före 28 § en ny rubrik av följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 23 § Den som i främmande stat är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott, vilket enligt denna lag kan föranleda utlämning, får på begäran av behörig myndighet i den främmande staten eller med anledning av en där utfärdad efterlysning anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälningsskyldighet av åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om brottmål. Beslag får också ske i sådant fall. Beslut om användning av tvångsmedel skall utan uppskov anmälas hos rätten, som skyndsamt efter förhandling enligt vad om brottmål är stadgat prövar åtgärden samt, om anhållande eller reseförbud eller anmälningsskyldighet skall bestå, genast underrättar chefen för därom. Finner denne, att hinder mot utlämning föreligger eller att utlämning eljest ej bör ske, har han att utverka regeringens förordnande om upphävande av åtgärden. I annat fall skall den främmande staten genom försorg underrättas om åtgärden. Därvid skall anges viss av chefen för bestämd tid, inom vilken framställning om utlämning skall göras. Denna tid får inte vara längre än från den dag personen anhölls eller reseförbud eller anmälningsskyldighet meddelades enligt första stycket. När en framställning om utlämning kommer in, skall genast underrätta den myndighet som först meddelat beslut om åtgärden. Sådan underrättelse skall även lämnas, om en framställning om utlämning inte kommer in inom utsatt tid. -------------------------------------------------------------------- Avser ärendet utlämning till en medlemsstat i Europeiska union- en enligt ett sådant förfarande som regleras i 28-40 §§, skall chefen för få underrättelse enligt andra stycket endast om den eftersökte förklarar att han inte samtycker till att överlämnas enligt det förenklade förfarandet eller om han inte från den dag han anhölls eller ålades reseförbud eller anmälningsskyl- dighet lämnat sitt samtycke till att överlämnas eller om han åter- kallar ett sådant samtycke. Talan får inte föras mot rättens beslut. Den som anhållits eller underkastats reseförbud eller anmälningsskyldighet får dock för prövning, om åtgärden skall bestå, begära ny förhandling från det beslut senast meddelats. Har en framställning om utlämning av den som är anhållen eller underkastad reseförbud eller anmälningsskyldighet inte gjorts inom den enligt andra stycket bestämda tiden, skall den anhållne friges eller beslutet om reseförbud eller anmälningsskyldighet hävas. Detsamma gäller när en framställning avslås enligt 15 §. Om den anhållne i annat fall inte friges, skall framställning avlåtas till rätten om hans häktande senast på åttonde dagen efter den, då riksåklagaren fick del av utlämningsframställningen. Görs inte framställning som har sagts, skall den anhållne friges. Överlämnande inom Europeiska unionen 28 § Den som är eftersökt för utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen får, i enlighet med de villkor som anges i 1-2 och 4-11 §§, överlämnas till den ansökande staten enligt ett sådant förenklat förfarande som regleras i 29-40 §§ om den eftersökte samtycker till detta. 29 § En eftersökning skall, för att det förenklade förfarandet skall kunna tillämpas, innehålla uppgifter om 1. den eftersöktes identitet, 2. den myndighet som begärt anhållande, om sådan begäran framställts, 3. förekomsten av ett sådant beslut eller en sådan dom som avses i 9 § tredje stycket, 4. brottets beskaffenhet och rättsliga rubricering, 5. omständigheterna kring brottet, däribland tidpunkt och plats för brottet och den eftersöktes del i det, 6. följderna av brottet, om det är möjligt. Ytterligare upplysningar kan begäras om det behövs för att beslut om överlämnande skall kunna meddelas. 30 § Om eftersökningen innehåller de uppgifter som avses i 29 §, behöver en framställning om utlämning enligt 14 § inte göras. Om en sådan framställning kommit in, kan det förenklade förfarandet tillämpas, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. 31 § Allmän åklagare som mottagit en eftersökning skall skyndsamt utreda om förutsättningarna för ett överlämnande enligt det förenklade förfarandet är uppfyllda. Därvid tillämpas vad som föreskrivs om förundersökning i brottmål. 32 § Den som eftersöks för utlämning skall så snart det kan ske tillfrågas av åklagare om han samtycker till överlämnande. I sådant fall skall han också tillfrågas om han medger rätt för den ansökande staten att, utan särskilt medgivande enligt 24 §, ställa honom till ansvar eller straffa honom för annat brott som begåtts före överlämnandet än som omfattas av eftersökningen och att utlämna honom till någon annan medlemsstat i Europeiska unionen. Han skall upplysas om innebörden av att samtycke och medgivande lämnas. Samtycke och medgivande lämnas till åklagaren. Därvid tillämpas samma förfarande som vid utlämning för brott till , , och . Den ansökande staten skall underrättas om ett samtycke eller ett medgivande. Är den eftersökte anhållen eller ålagd reseförbud eller anmälningsskyldighet och samtycker han inte, skall den ansökande staten underrättas om detta från beslutet om tvångsmedel. Detta hindrar dock inte att det förenklade förfarandet tillämpas även om samtycke lämnas . Den ansökande staten skall underrättas om ett samtycke eller ett medgivande återkallas. 33 § Har samtycke lämnats skall åklagaren skyndsamt lämna över ärendet till Riksåklagaren. Är det uppenbart att överlämnande skall ske får Riksåklagaren, om inte sådant fall som anges i 13 § föreligger, besluta om detta. I annat fall skall Riksåklagaren med eget yttrande anmäla ärendet till chefen för för beslut. Ett beslut om överlämnande i sådant fall som anges i 13 § eller ett beslut om avslag på den grunden att det finns hinder mot utlämning skall dock fattas av regeringen. Beslut i överlämnandefrågan skall fattas från det att samtycke lämnats. Den ansökande staten skall underrättas om beslutet. 34 § Om det beslutas att den eftersökte skall överlämnas skall beslutet verkställas . Verkställs inte beslutet skall beslut om tvångsmedel enligt 23 § upphöra att gälla.Om beslutet på grund av oförutsedda omständigheter inte kan verkställas , får rätten besluta att tvångsmedlet får fortsätta att gälla under ytterligare . 35 § Om det beslutas att den eftersökte inte skall överlämnas, skall chefen för , om det behövs, fastställa tidsfrist enligt 23 § andra stycket. 36 § Om samtycket återkallas, skall den tid som förflyter mellan underrättelsen om samtycke och återkallelsen inte beaktas vid fastställandet av den tidsfrist som anges i 23 § andra stycket. 37 § Riksåklagaren beslutar om ersättning till offentlig försvarare i de fall arbete utförts i ett ärende som handlagts där. 38 § Beslut av Riksåklagaren om överlämnande eller om ersättning till offentlig försvarare får inte överklagas. 39 § Riksåklagaren får fatta beslut enligt 21 § i de fall denne beslutat om överlämnande. 40 § Framställning om transport genom av någon som överlämnas enligt det förenklade förfarandet görs till . Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen får sättas i kraft i förhållande till någon eller några av Europeiska unionens medlemsstater. Lagrådets yttrande över lagrådsremiss Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: Det förenklade förfarande som föreslås i remissen innebär avvikelser från flertalet av bestämmelserna i 14 - 26 §§. I remissen har den lagtekniska lösningen valts att bestämmelserna om det förenklade förfarandet samlats i ett särskilt avsnitt sist i utlämningslagen. Det ter sig då inkonsekvent att just beträffande 23 § infoga en regel om det förenklade förfarandet i en paragraf som tar sikte på den reguljära proceduren. Lagrådet föreslår att det föreslagna nya tredje stycket flyttas till 32 §. Inom ramen för den utredning som skall ske i ett utlämningsärende gäller givetvis generellt att den eftersökte måste tillfrågas om sin inställning i utlämningsfrågan. Skulle det visa sig att han samtycker till att bli utlämnad gäller numera enligt 17 § att någon prövning av inte äger rum utan att utlämningsfrågan avgörs av regeringen på grundval av den utredning som verkställts i ärendet. Huvudpunkterna i det förenklade förfarande som i remissen föreslås gälla inom Europeiska unionen vid fall av samtycke är att någon formlig utlämningsframställning inte skall behöva göras och att ärendet i uppenbara fall skall kunna avgöras av Riksåklagaren. Som remissförslaget är utformat är det emellertid inte tillfyllest att den eftersökte samtycker till att bli utlämnad; han måste också samtycka till att utlämning sker enligt reglerna för det förenklade förfarandet. Därmed skapas enligt Lagrådets mening en onödig komplikation. Skillnaderna mellan det förenklade förfarandet och den reguljära proceduren är vid fall av samtycke inte så stora att det av rättssäkerhetsskäl eller andra orsaker ter sig befogat med en distinktion mellan fall då den eftersökte explicit samtycker till utlämning enligt de förenklade reglerna och då han endast samtycker till att bli utlämnad. Lagrådet förordar att det förenklade förfarandet blir tillämpligt så snart den eftersökte samtycker till att bli utlämnad. Det förenklade förfarandet benämns i remissen inte utlämning utan överlämnande. För denna terminologi kan vissa skäl anföras, däribland att den motsvarar den som har kommit till uttryck i den bakomliggande konventionen. Den valda lösningen är emellertid också förenad med nackdelar. Uttrycket överlämnande för tanken till verkställighet av ett utlämningsbeslut. Ett bifallsbeslut enligt de förenklade reglerna avses emellertid få samma rättsverkningar som ett utlämningsbeslut. Avsikten är uppenbarligen också att samtliga regler i utlämningslagen skall bli tillämpliga i den mån de förenklade reglerna inte innehåller avvikelser. Detta gäller inte bara de materiella förutsättningarna för utlämning enligt 1, 2 och 4-11 §§, som enligt remiss- förslaget särskilt nämns i förevarande paragraf, utan också vissa förfarandebestämmelser liksom sådana regler i utlämningslagen som tar sikte på situationen när ärendet har avgjorts. Så t.ex. måste antas att bestämmelserna i 20 § andra stycket om verkställighet av ett utlämningsbeslut och i 25 § andra stycket om verkan av ett utlämningsbeslut i en svensk rättegång har avsetts vara tillämpliga även på fall när ärendet avgörs enligt de förenklade reglerna. Detta blir med remissförslagets terminologi inte fullt tydligt. Med hänvisning till det anförda förordar Lagrådet att förfarandet även i det förenklade regelsystemet benämns utlämning. Därmed uppnås också överensstämmelse med terminologin enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och , som använder termen utlämning för en delvis ännu enklare procedur än den som har kommit till uttryck i de nu föreslagna reglerna. Godtas Lagrådets förslag, behöver inte i förevarande paragraf göras någon erinran om de materiella villkoren för utlämning, och paragrafen kan även i andra hänseenden redaktionellt förenklas. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: När någon som är eftersökt för utlämning till en medlemsstat i Europeiska unionen samtycker till att bli utlämnad, får utlämningsfrågan prövas i ett förenklat förfarande med de avvikelser från denna lag som framgår av 29-40 §§. Godtas Lagrådets förslag vad avser terminologin, bör rubriken närmast före 28 § få lydelsen: Förenklat utlämningsförfarande inom Europeiska unionen . Godtas Lagrådets förslag vid 28 §, bör i andra stycket uttrycket överlämnande bytas ut mot utlämning . Godtas Lagrådets förslag vid 28 §, bör orden ett överlämnande bytas ut mot utlämning . I paragrafens fjärde stycke föreskrivs om skyldighet att underrätta den ansökande staten för det fall ett samtycke till överlämnande eller ett medgivande till avstående från skydd enligt den s.k. specialitetsprincipen återkallas. I författningskommentaren till paragrafen anges att det av fjärde stycket följer att ett sådant samtycke eller medgivande kan återkallas. Vidare nämns att Riksåklagaren uppmärksammat frågan huruvida en återkallelse av samtycke som sker efter det att beslut har fattats i överlämnandefrågan skall beaktas. I författningskommentaren ges svaret att en återkallelse skall beaktas om den sker innan verkställighet av överlämnandet skett. Lagrådet har ingen erinran mot den sakliga lösning som sålunda förordas beträffande verkan av en återkallelse som sker efter ärendets avgörande. Emellertid torde denna lösning innefatta en avvikelse från gängse syn på en parts ståndpunkt i ett ärende senast måste anges för att kunna vinna beaktande av beslutsmyndigheten. Med hänsyn härtill bör enligt Lagrådets mening remissens ställningstagande i spörsmålet komma till uttryck i lagtexten och inte endast i motiven. Detta kan lämpligen ske genom en komplettering av fjärde stycket, som förslagsvis ges följande lydelse: Om ett lämnat samtycke eller medgivande återkallas innan beslut om utlämning har verkställts, skall återkallelsen beaktas. Den ansökande staten skall underrättas om återkallelsen. I överensstämmelse med vad Lagrådet förordat vid 23 § bör vidare det i remissen föreslagna nya tredje stycket i den paragrafen flyttas till förevarande paragraf, där det lämpligen kan införas som ett sista stycke med följande lydelse: Sådan underrättelse från rätten till chefen för som avses i 23 § andra stycket skall lämnas endast om den eftersökte inte samtycker till att utlämnas eller om han inte från den dag han anhölls eller ålades reseförbud eller anmälningsskyldighet lämnat sitt samtycke till utlämningen eller om han återkallar ett sådant samtycke. Godtas Lagrådets förslag vid 28 §, bör i första stycket överlämnande bytas ut mot utlämning och i andra stycket överlämnandefrågan bytas ut mot utlämningsfrågan . I författningskommentaren sägs att paragrafen motsvarar art. 11 i konventionen. Bestämmelserna i första stycket är också väl förenliga med vad som föreskrivs i artikelns punkter 1 och 2. Det är emellertid enligt Lagrådets mening tveksamt om de i andra stycket reglerade möjligheterna att förlänga tidsfristen fått en utformning som kan anses invändningsfri vid en jämförelse med artikelns punkt 3. Konventionen medger enligt den punkten en förlängning av tidsfristen, om omständigheter utanför den berörda myndighetens kontroll hindrar att den eftersökte utlämnas inom fristen. Myndigheten i den anmodade staten skall då underrätta myndigheten i den ansökande staten om det hinder som föreligger och de två myndigheterna skall komma överens om en ny dag för verkställighet av utlämningsbeslutet. Verkställigheten skall ske från denna nya dag. Om den eftersökte är frihetsberövad även efter utgången av denna tidsfrist, skall han friges. Det framhålls i lagrådsremissen (avsnitt 6.8) att konventionen inte anger någon tid inom vilken ny överenskommelse skall träffas och att detta möjliggör en avsevärd tidsutdräkt. För att något begränsa denna tidsutdräkt föreslås i 34 § andra stycket att rätten i de ifrågavarande situationerna får besluta att tvångsmedlet får fortsätta att gälla under . Det ligger närmast till hands att tolka bestämmelsen så att en sådan förlängning av tiden för den eftersöktes frihetsberövande kan ske endast en gång. Om de omständigheter som utgör hinder för verkställighet av utlämningsbeslutet föreligger även efter utgången av den på så sätt förlängda fristen, skall således den eftersökte likväl friges. Han kommer då att befinna sig på fri fot när verkställighetshind- ret upphör. Bestämmelsen i andra stycket av förevarande paragraf har alltså till syfte att förhindra oacceptabelt långvariga frihetsberövanden i utlämningsärenden. Detta är givetvis ett högst vällovligt syfte, även om det torde kunna förutses att det ligger i såväl den ansökande som den anmodade statens intresse att undvika onödig tidsutdräkt i sådana ärenden. Lagrådet anser sig inte på det föreliggande materialet kunna ta ställning i frågan om den lösning som för svensk del föreslås och de konsekvenser som denna kan få är i alla delar förenlig med konventionens syfte. I vart fall måste 34 § andra stycket anses i icke oväsentlig grad avvika från ordalydelsen i konventionens art. 11 punkt 3. Det bör, liksom i författningskommentaren, betonas att de situationer då en förlängning av tidsfristen kan bli aktuell är typiska force majeure situationer.