prop · GK0385 · 1997-01-01 00:00:00 — Även installationskostnaden väntas sjunka, bl.a. som en följd av ökad pristransparens mellan nätföretagen. Att utsätta mätverksamheten för konkurrens stimulerar teknisk utveckling och sänker kostnaden för timvis mätning. Enligt rapporten bör konsumenten ha rätt att vända sig till andra än nätoperatören för att inhandla sin mätutrustning och få den installerad i sin uttagspunkt. I rapporten framhålls dock att bristen på standardiserade system för mätning och insamling av mätdata innebär ett hinder för konkurrens. är möjligheterna att kombinera utrustning från skilda tillverkare i ett och samma nätområde begränsade. För att kunderna skall kunna välja mellan utrustning från olika tillverkare krävs enligt rapporten en högre grad av utbytbarhet, särskilt när det gäller systemen för överföring av mätdata från kunden till nätföretaget. För nätföretag skall upphandling av mätsystem ske i enlighet med bestämmelserna i lagen (1992:1528) om offentlig upphandling. I rapporten konstateras att det upphandlingsunderlag som upprättas i samband med denna lagstiftning bör kunna utgöra underlag för en generell systemspecifikation. har i rapporten för att åstadkomma billigare fjärravläsning av elmätare (Rapport 96:25B) redovisat ett projekt om möjligheterna att genom standardisering öka konkurrensen mellan leverantörer av mätterminaler. I rapporten konstateras att standardisering via normarbete är en långsiktig process som kräver internationell harmonisering. För att påskynda utvecklingen och på kort sikt öka utbytbarheten mellan olika fabrikat avser branschen enligt rapporten att genomföra ett antal demonstrationsprojekt där standardiserade lösningar införs på frivillig grund. Enligt ellagstiftningen är det en uppgift för nätägaren att svara för mätning och rapportering. Denna ordning bör behållas. Enligt ellagen är det fullt möjligt för kunderna att själva välja leverantör av den mätutrustning som skall installeras. Trots att det är nätägaren som har ansvaret för mätning och rapportering är kunderna således inte hänvisade till en enda leverantör. Det är inte heller ett villkor enligt lagstiftningen att nätägaren svarar för installationen av mätutrustningen. För att klara sina skyldigheter enligt lagstiftningen är emellertid ett nödvändigt krav att samtliga elmätare fungerar i det system för mätvärdesrapportering som nätägaren använder. En förutsättning för en ökad konkurrens mellan tillverkare av mätutrustning är att det finns generella specifikationer av de minimikrav som mätutrustningen skall prestera för att fungera i nätägarens system. På samma sätt är det nödvändigt att specificera kraven för installationen av mätutrustning för att denna skall kunna ske i konkurrens. Det kan konstateras att elbranschen har tagit intitativ till åtgärder för att påskynda utvecklingen av öppna kommunikationssystem med syftet att åstadkomma billigare mät- och avläsningssystem genom att förbättra möjligheterna att kombinera utrustning från skilda tillverkare. Bland annat har en för branschgemensam standard avseende insamlingssystem för mätinformation (EDIEL) införts . Förutsättningar har därmed skapats för samverkan mellan insamlingssystemen och för konkurrens mellan tillverkare av olika fabrikat. En slutsats i och Svenska kraftnäts rapport, liksom i , är det nu sker en snabb systemutveckling på kommersiella grunder när det gäller teknik för mätning och för kommunikation av mätinformation. Systemutvecklingen styrs av bl.a. ökade krav på underlag för driftövervakning i nätverksamhet. Kommunikationstekniken kan också användas i elhandelsföretagens verksamhet för bl.a. laststyrning. Detta är således en utveckling som till stor del sker oberoende av kravet på timvis mätning. Den av och föreslagna metoden för schablonavräkning syftar till att snabbt göra den konkurrensutsatta delen av elmarknaden tillgänglig för konsumenter med låg elförbrukning. Förslaget innebär att de kan välja en annan leverantör av el än leveranskoncessionshavaren utan att det skulle ställa krav på timvis mätning och rapportering. Förslaget påverkar avräkningen mellan de leverantörer som levererar el till små kunder inom ett område. Enligt förslaget skall avräkningen baseras på en typkurva som utvecklas för varje nätområde, och som innebär att alla konsumenter vars förbrukning inte mäts timvis antas ha samma tidsprofil, oavsett de faktiska konsumtionsmönstren. Skillnaderna mellan det i typkurvan beräknade uttaget och den faktiska konsumtionen justeras mellan leverantörerna i efterhand. Vissa remissinstanser, främst inom elbranschen, har anfört att konsekvenserna av den föreslagna metoden för schablonavräkning bör analyseras ytterligare. Det gäller särskilt de ekonomiska effekterna för de elleverantörer som har leveranskoncession. I sin skrivelse om den nationella balansavräkningen har även behandlat vissa frågor rörande förutsättningarna för schablonavräkning. Härvid konstateras att med hänsyn till den korta tid som fanns för utredningsarbetet, bör det förslag till modell för schablonavräkning som redovisades i rapporten elmarknad för alla ses som en skiss snarare än ett färdig utredningsförslag. Ett system med schablonavräkning kan enligt baseras på flera, principiellt olika metoder. I skrivelsen framhålls att erfarenheterna av arbetet med balansavräkningen visar att införandet av schablonavräkning, oavsett metod, skulle kräva betydligt mer tid och resurser - både hos och samverkande företag i branschen - än vad som angavs i rapporten. Enligt Svenska kraftnäts bedömning krävs det ungefär 20 månader från beslut till dess att ett system med schablonavräkning kan vara i funktion. Vidare betonas vikten av att det pågående arbetet med att kvalitetssäkra balansavräkningen inte störs vid ett införande av schablonavräkning. De metoder för införande av schablonavräkning som skisseras av bygger på principiellt olika lösningar. Ett ställningstagande till schablonavräkning bör därför övervägas ytterligare. I detta sammanhang bör effekterna för elmarknadens funktionssätt analyseras, bl.a. såvitt avser balansavräkningen och de ekonomiska konsekvenserna för de leverantörer som har leveranskoncession. Viktiga krav vid införande av ett system med schablonavräkning är vidare att man kan säkerställa en effektiv elanvändning, ett effektivt utnyttjande av elsystemet och en väl fungerande handel. Regeringen avser att uppdra åt och att i samråd med elbranschen ytterligare utreda förutsättningarna för ett system för schablonavräkning vid leverans till konsumenter med låg elförbrukning. 5.2 Takpris för timregistrerande mätutrustning m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Genom en ny lagregel föreskrivs ett tak på | | högst för de kostnader som nätföretagen får debitera| | konsumenter med låg elförbrukning för timregistrande mätutrustning| | och dess installation (takpris). Med ett takpris kan kravet på | | timvis mätning behållas för de konsumenter som väljer annan | | elleverantör än leveranskoncessionären. och Svenska kraftnäts rapport elmarknad för alla: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I rapporten föreslås att ett system med takpris införs som ett komplement till schablonavräkning med syftet att undvika tröskeleffekter för de kunder som ligger strax ovanför gränsen för schablonavräkning. Remissinstanserna: Förslaget om takpris för att begränsa kostnaden för timvis mätning har kommenterats av bl.a. , , och . Remissinstanserna framhåller att ett system med takpris innebär minskade incitament att sänka kostnaden för mätsystem, men att det kan godtas som en temporär lösning - och som ett komplement till schablonavräkning - för att ge fler kunder möjlighet att upphandla el i konkurrens. Enligt kan ett införande av ett takpris medföra att importerade varor inte kan säljas med skälig marginal och kan därmed strida mot EG-rätten. Skälen för regeringens förslag: Ett system för schablonavräkning kan införas först . För att på kort sikt ge fler konsumenter möjligheter att delta i handeln med el föreslår regeringen att kostnaden för timregistrerande mätutrustning begränsas för små kunder. Härigenom kan nya grupper av konsumenter utnyttja de förutsättningar för elhandel som ges inom ramen för det nya regelverket. Enligt ellagens bestämmelse (2 § 10 mom.) skall nätföretagen debitera den enskilde elabonnenten kostnaderna för mätutrustning och dess installation. Syftet med denna regel är att säkerställa att kundspecifika kostnader för mätutrustning och dess installation skall betalas av den enskilde konsumenten. Regeringen föreslår att bestämmelsen ändras så att den kostnad som nätföretagen får debitera konsumenten skall begränsas till ett visst högsta belopp (takpris) för konsumenter med låg elförbrukning. Kostnader som överstiger detta belopp kommer därmed i fortsättningen att ingå i den gemensamma nättariffen i stället för att debiteras den enskilde konsumenten. Den föreslagna regleringen om takpris omfattar såväl kostnaden för mätutrustning som för dess installation. Det pris som konsumenter med låg elförbrukning får betala för timregistrerande mätutrustning och dess installation kommer därigenom att vara förhållandevis enhetligt i hela landet. Detta underlättar för den enskilda kunden att bedöma lönsamheten av att upphandla el i konkurrens. För att säkerställa en fortsatt prispress på mätutrustning bör takpriset bestämmas till en nivå som motsvaras av vad timvis registrerande utrustning kostar att köpa på marknaden vid en effektiv upphandling. Enligt och Svenska kraftnäts rapport, som redovisades , bedömdes att nätföretagen kunde erbjuda kunder med låg elförbrukning timvis mätning inklusive installation till en kostnad av . Det sker sker nu en snabb utveckling av tekniken för både mätning och kommunikation av mätinformation. Kostnaden för timregistrerande mätutrustning har sjunkit . Allt talar för att denna utveckling fortsätter som en följd av bl.a. större tillverkningsserier och ökade försäljningsvolymer. Takpriset bör därför kunna sänkas i takt med att den tekniska utvecklingen leder till sänkta kostnader. Den föreslagna regleringen innebär ett avsteg från principen att kundspecifika kostnader för timregistrerande mätutrustning och dess installation skall betalas av den enskilde kunden. Genom att bestämma takpriset till en nivå som ligger nära marknadspriset för timregistrerande mätutrustning och installation undviks att stora kostnader för mätutrustning övervältras på de konsumenter som inte vill delta i en öppen elhandel. Regeringen föreslår att det takpris som tills vidare skall gälla sätts till . Regeringen avser att uppdra åt och Svenska krafnät att följa utvecklingen inom området och att föreslå lämpliga åtgärder för att underlätta för konsumenter med låg elförbrukning att upphandla el. I uppdraget ingår att lämna förslag till modifiering av takpriset för timregistrerande mätutrustning. Vidare ingår att i samråd med elbranschen ytterligare utveckla förutsättningarna för schablonavräkning. Nätföretagens totala kostnader för mätning och rapportering av elförbrukning ingår i de kostnader som utgör grund för beräkning av nättariffen. Genom en effektiv upphandling av mätutrustning och installationstjänster kan nätföretagen hålla mätkostnaderna på en låg nivå. bör det också vara möjligt för nätföretaget att upphandla mätutrustning till kostnader som är lägre än takpriset. Det ingår i uppgifter att utöva tillsyn över nätföretagens kostnader för mätning. Det föreslagna systemet med takpris för timregistrerande mätutrustning innebär inte någon diskriminering av utländska leverantörer av mätutrustning och riskerar därmed inte att snedvrida konkurrensen inom mätteknikområdet. Enligt regeringens bedömning strider inte förslaget mot EG-rätten. Förslaget syftar till att ge fler lågspänningskunder möjlighet att upphandla el i konkurrens. Mätningen av lågspänningskundernas elleveranser sker vanligtvis genom direktmätning. Mätning kan även ske genom s.k. strömstransformatormätning, vilket förutsätter en mer avancerad och dyrbarare utrustning. Gränsen mellan de två mätprinciperna sker normalt vid ett säkringsabonnemang på 63 A eller 80 A. Den föreslagna bestämmelsen om takpris bör gälla de kunder där mätningen av elleveransen sker med direktmätning. Regleringen kommer därigenom att omfatta bl.a. hushållskonsumenter, jordbruk och andra småföretag. Konsumenterna får möjligheter att sänka sina utgifter genom att både förhandla sig till ett lägre pris per kWh och genom en bättre anpassning till prisvariationer.Det skall observeras att avgiften för mätutrustning är en engångsavgift för att delta i den konkurrensutsatta delen av elhandeln. När mätutrustningen väl har installerats kan leverantörsbyte ske utan några ytterligare avgifter för mätutrustning. Enligt ellagens nuvarande bestämmelse (2 § 10 mom.) föreskrivs att lågspänningskunder har rätt att få tillbaka vissa belopp för mätutrustningen vid flyttning. Belopp som är behöver dock inte återbetalas. Enligt regeringens förslag skall kostnaderna för mätutrustning och installation begränsas till högst för kunder med låg elförbrukning. De belopp som kan bli aktuella för återbetalning till dessa kunder kommer i de flesta fall att vara ringa. Den nämnda föreskriften om återbetalning bör inte gälla de elkonsumenter som omfattas av förslaget om takpris. och föreslog i rapporten elmarknad för alla att nätföretagen skall få ta ut en särskild avgift för att täcka de administrativa kostnaderna vid leverantörsbyte. Förslaget om en sådan administrationsavgift baserades på förutsättningen att schablonavräkning införs. Det förslag som regeringen nu lägger fram bedöms inte orsaka nätföretagen något merarbete vid leverantörsbyte. Det finns därför inte skäl att införa en särskild admininstrationavgift i enlighet med rapportens förslag. Regeringens förslag innebär att kravet på timvis mätning behålls för de konsumenter som väljer en annan leverantör än leveranskoncessionären. Införandet av ett takpris är därför en för elsystemet mindre ingripande åtgärd än ett införande av schablonavräkning. I nämnda skrivelse från betonas att ett takprissystem inte kräver någon förändring av nuvarande balansavräkningsmodell. Genom att behålla kravet på timvis mätning tillgodoses också behovet av ett effektivt utnyttjande av elsystemet. En effektiv användning av energi är en förutsättning för ett ekologiskt uthålligt energisystem Det är angeläget att snabbt ge fler konsumenter möjlighet att delta i elhandeln. Bestämmelsen om takpris bör därför träda i kraft . Regeringen föreslår att den skall träda i kraft . 6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar 2 § 10 mom. Kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i uttagspunkten hos en elkonsument skall av nätkon- cessionshavaren debiteras elkonsumenten. Elkonsumenter vars konsumtion mäts genom direktmätning får dock inte debiteras mer än . En elkonsument som är lågspänningskund och vars konsumtion inte mäts genom direktmätning har vid flyttning rätt att av nätkoncessionshavaren få tillbaka den del av erlagd kostnad som motsvarar värdet av mätaren med tillhörande in- samlingsutrustning med beaktande av dess återstående tekniska livslängd. Belopp behöver dock inte återbetalas till elkonsumenten. En elkonsument vars elförbrukning mäts på annat sätt än enligt de föreskrifter som meddelats med stöd av 2 § 4 mom. sjunde stycket skall debiteras merkostnaden för denna mätning och för rapporteringen av mätresultaten. Andra kostnader för mätning än de som nämns i första och tredje styckena får inte debiteras enskilda elkonsumenter. Första - tredje styckena gäller inte elkonsumenter som köper sin el från innehavaren av leveranskoncession enligt 6 § lagen (1994:618) om handel med el, m.m. Frågor om nätkoncessionshavarens skyldigheter enligt detta moment prövas av nätmyndigheten. Enligt 2 § 4 mom. sjunde stycket är innehavaren av nätkoncession skyldig att utföra mätning av överförd el på sitt nät samt att rapportera resultaten av dessa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som regeringen eller nät- myndigheten meddelar. För att kunna fullgöra detta måste koncessionshavaren installera mätare i relevanta mätpunkter på sitt nät. Dessa mätare bekostas initialt av koncessionshavaren och blir också hans egendom. Mätningen ingår i nätverksamheten. Koncessionshavaren har därför enligt ellagens bestämmelser rätt att låta kostnaderna för mätningen, dvs. kostnaderna för mätaren och dess installation samt för insamlingen och rapporteringen av mätresultaten omfattas av nättariffen. I förevarande moment regleras de fall där dessa kostnader i stället skall debiteras den enskilde konsumenten och således inte får slås ut på den för kund- kollektivet gemensamma nättariffen. I anslutning till en mätare finns alltid en särskild insamlingsutrustning anbringad. Denna behövs för att mätaren skall kunna fullgöra den mätning som krävs. Regleringen i detta moment beträffande mätare omfattar också denna insamlingsutrustning. Stadgandet i första stycket behandlar kostnaden för mätaren och dess installation och innebär att koncessionshavaren skall debitera den enskilde elkonsumenten kostnaden för konsumentens mätare inklusive dess installation. Dessa kostnader får alltså inte slås ut på den gemensamma nättariffen. I en ny mening anges nu att elkonsumenter vars konsumtion mäts genom direktmätning inte får debiteras mer än . Om kostnaden för en mätare och dess installation överstiger detta belopp får alltså den överstigande delen inte debiteras den enskilde elkonsumenten. Den delen av kostnaden får kon- cessionshavaren i stället ta ut via den gemensamma nättariffen. Det angivna beloppet är bara en övre gräns. Högre belopp än kostnaden för mätaren och dess installation får naturligtvis aldrig debiteras. Begreppet direktmätning har berörts i avsnitt 5.2. I andra stycket finns vissa föreskrifter om rätt till återbetalning av erlagda mätarkostnader i samband med att en elkonsument flyttar. Genom ett tillägg i detta stycke kommer dessa föreskrifter inte att omfatta de elkonsumenter vars konsumtion mäts genom direktmätning. Skälen för detta har behandlats i avsnitt 5.2. Sammanfattning av Närings- och teknik-utvecklingsverkets och svenska kraftnäts rapport elmarknad för alla Elmarknadsreformen är genomgripande för elmarknadens funktionssätt och för de som är aktörer på den. Grundläggande är att produktion av och handel med el ska ske i konkurrens. För att delta i öppen handel med el fordras timvis mätning och rapportering. Kostnaden för mätare, tillhörande insamlingsutrustning och dess installation skall betalas av elkunden. För att alla kunder ska kunna finna lönsamhet i att agera på den fria elmarknaden är det viktigt att sänka kostnaden för timvis mätning. Den höga kostnaden för att erhålla timvis mätning har medfört att stora kund- gruppers förväntningar på den reformerade elmarknaden inte kunnat infrias. Totalt torde genom den höga kostnaden för timvis mätning över 4 miljoner av totalt 5 miljoner elkunder vara utestängda från den fria elmarknaden. En annan negativ effekt härav är att konkurrenstrycket på aktörerna på den fria elmarknaden i viss mån har begränsats. Regeringen uppdrog därför åt och att redovisa möjligheter och lämna förslag till åtgärder för att sänka kostnader för mätning och rapportering av överförd el. I uppdraget ingick att ge förslag till, om det befanns lämpligt, alternativa lösningar som leder till lägre kostnader för kunder med låg elförbrukning. En sådan lösning kan vara att tillämpa schabloner eller typkurvor i stället för timvis mätning. Vidare skulle de åtgärder redovisas som behövdes för att kunna tillgodose kundernas, leverantörernas samt andra aktörers behov av marknadsinformation. Del I Billigare mätning Kostnader för timvis mätning Inom ramen för uppdraget har en enkätundersökning genomförts för att kartlägga de kostnader för timvis mätning som nätföretagen debiterar de kunder som vill handla el på den fria elmarknaden. Resultaten av undersökningen visar att medelvärdet av den sammanlagda kostnaden som debiteras kund är exklusive moms, men också att det föreligger en betydande variation mellan olika nätföretags principer för prissättning. Vi konstaterar att dagens kostnader för timvis mätning utgör ett totalt hinder för kunder med låg elförbrukning, t.ex. hushållskunder och mindre näringsidkare, att kunna utnyttja den fria elmarknaden. Kostnaden för timvis mätning som ska debiteras elkunden kan förväntas sjunka till följd av bl.a. teknisk utveckling. Att förutsäga hur snabbt detta kommer ske är förenat med stor osäkerhet. Vi gör bedömningen att elkunder med låg förbrukning bör kunna erbjudas timvis mätning till en kostnad av eller strax däröver. En åtgärd för att stimulera teknisk utveckling och sänka kostnaden för timvis mätning är att utsätta mätverksamheten för konkurrens. Vi föreslår att kunden ska ha rätt att vända sig till andra företag än nätföretaget för att handla upp sin mätutrustning och att få den installerad i sin uttagspunkt. Kommunikationen mellan mätterminalen hos kunden och den centrala utrustningen för mätvärdesinsamling utförs enligt tillverkarspecifika kommunikationsprotokoll och gränssnitt. Det är därför svårt eller omöjligt att använda mätterminaler från olika tillverkare i samma system. Detta medför att konkurrensen mellan olika mätterminalstillverkare begränsas. Att standardisera kommunikationsprotokoll och gränssnitt är lösningen på detta problem. För att skapa öppna system har tagit initiativ för att påskynda en sådan standardisering. Oklarhet beträffande tolkningen av bestämmelser om vilka kostnader för timvis mätning som ska debiteras den enskilde elkunden har lett till varierande tillämpning hos olika nätföretag. Vi ser det därför som önskvärt att lagstiftaren t.ex. genom förnyat motivuttalande bringar klarhet i frågan om hur bestämmelsen ska tolkas. Motivet till att kravet för att installera timregistrerande finns i dagens regelsystem är att kostnaden för produktion och distribution av elenergi varierar mer eller mindre mellan dygnets timmar, samt att förbrukningsmönstret är unikt för varje kund. Det har därför bedömts som önskvärt att kraftleveranser prissätts på timbasis. De timmätta värdena har störst betydelse för avräkningen mellan olika leverantörer och producenter. För att erhålla en riktig prissättning av el skulle ett system med timvis mätning av samtliga kunder vara att föredra. Kostnaden för timvis mätning är dock alltför hög för att kunder med låg elförbrukning ska kunna agera på den fria elmarknaden. För att öppna upp elmarknaden för kunder med låg elförbrukning är åtgärder för att sänka kostnaden för timvis mätning inte tillräckliga. Vi har därför utifrån norska erfarenheter övervägt möjligheten att införa ett schablonavräkningssystem, som ej erfordrar att befintliga elmätare byts ut mot timregistrerande mätare hos dessa kunder. Vid en sammanvägning av argumenten för och emot införande av en schablonmetod tar vi särskilt fasta på önskemålet om att snabbt göra den fria elmarknaden tillgänglig för alla kunder. Vi förordar därför att en metod för schablonavräkning införs. Vi föreslår att den övre gränsen för de elkunder som tillåts att använda schablonavräkning för att köpa el på den fria elmarknaden sätts vid ett säkringsabonnemang av maximalt 25 A. Dessa kundkategorier har likartade uttagsmönster och utgör av de kunder som har säkringsabonnemang. Deras förbrukning utgör av den totala elförbrukningen för de som har säkringsabonnemang. För att undvika en tröskeleffekt och ge kunder med säkringsabonnemang över 25 A lönsamhet i att agera på den fria elmarknaden föreslår vi att det införs ett takpris för timvis mätning. Takpriset föreslås bli beroende av abonnemangets säkringsstorlek. En justering av takpriset bör ske med avseende på marknadens prisutveckling för timvis mätning.