prop · GK0312 · 1997-01-01 00:00:00 — Någon negativ räntefördelning uppkommer således inte på grund av förvärvet. Takbeloppet enligt expansionsmedelslagen uppgår till 780 000 -1 400 000 = -. Eftersom takbeloppet understiger av expansionsmedlen skulle dessa behöva lösas upp. En särskild post får därför beräknas. Den särskilda posten beräknat enligt 14 a § ränteföredelningslagen uppgår till till 764 000. Takbeloppet får ökas med detta belopp varefter takbeloppet uppgår till vilket motsvarar av expansionsmedlen. Någon upplösning av expan- sionsmedlen behöver därför inte göras på grund av förvärvet. Regeringens förslag: Begreppet kapitaltillskott utmönstras ur lagtexten. Huvudregeln blir att tillskott till näringsverksamheten skall få ingå i fördelningsunderlaget resp. takbeloppet. För att undvika att fördelningsunderlaget resp. takbeloppet manipuleras inför ett årsskifte skall fördelningsunderlaget minskas med sådana tillskott som gjorts i annat syfte än att varaktigt öka kapitalet i verksamheten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tillstyrker att begreppet kapitaltillskott utmönstras ur lagtexten. anför dock att utformningen av lagtexten i förslaget kan komma att innebära svåra bedömningsfrågor huruvida syftet med tillskott är att varaktigt öka kapitalet eller inte. förordar i stället att bestämmelserna utformas så att underlagen för räntefördelning och expansionsmedel minskas med tillskott som inte varaktigt ökat kapitalet i verksamheten. och anför att genom valet av rekvisitet varaktigt öka kommer vissa företagsekonomiskt motiverade situationer att drabbas onödigt hårt. Organisationerna föreslår att lagtexten ges en sådan utformning att företagsekonomiskt motiverade tillskott inte diskvalificeras även om ett återtagande sedan sker. Organisationerna framhåller vidare att uttrycket varaktigt öka är diffust. avstyrker undantagsregeln för tillskott och anför att varje form av spärr för tillskott medför tillämp- ningssvårigheter. Skälen för regerinens förslag: Såsom redogjorts för ovan utgörs fördelningsunderlaget för enskilda näringsidkare av skillnaden mellan tillgångar och skulder vid utgången av närmast föregående beskattningsår med vissa justeringar. I fråga om näringsverksamhet som bedrivs av handelsbolag utgörs fördelningsunderlaget av delägarens justerade ingångsvärde för andelen i bolaget beräknat enligt 28 § lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Fördelnings- underlaget skall minskas med kapitaltillskott som gjorts under närmast föregående beskattningsår. Medel som tillskjutits under t.ex. kommer således att ingå i fördelningsunderlaget först vid taxering. Anledningen till detta är önskemålet att förhindra att fördelningsunderlaget manipuleras genom att kapital tillskjuts näringsverksamheten inför ett årsskifte och tas ut igen (prop. 1993/94:50 s. 232). Även i expansionsmedelslagen finns en regel av motsvarande innebörd vid beräkningen av takbeloppet. Eftersom sistnämnda belopp bygger på förhållandena vid utgången av beskattningsåret innebär regeln att kapitaltillskott under beskattningsåret skall minska takbeloppet. I samband med remissbehandlingen av departementspromemorian Beskattning av enskild närinsgverksamhet, m.m. Ändringar i bolagsbeskattningen (Ds 1993:28) framfördes från remissinstansernas sida att risken för missbruk överskattades och att någon särskild regel för att förhindra missbruk i samband med kapitaltillskott därför inte behövdes. Vidare påpekades att med tillskjutet kapital kan endast avses sådant som tillskjutits för stadigvarande användning i näringsverksamheten. Ett tillskott som görs ena dagen och sedan återtas nästa kan inte anses som tillskjutet kapital. 1993/94:50 uttalade den dåvarande regeringen att det är fråga om en avvägning mellan vad som är önskvärt från de skattskyldigas synpunkt och möjligheterna till kontrollmässig hantering m.m. Slutsatsen var att det vid övergången till det nya systemet var angeläget att så långt möjligt undvika möjligheter till missbruk och att innan erfarenheter från det nya systemet förelåg borde kapital som tillskjutits under närmast föregående beskatt- ningsår inte få räknas in i fördelningsunderlaget. Såsom redovisats har systemet med räntefördelning och expansionsmedel tillämpats första gången vid taxering. Det är givetvis svårt att dra några mer långtgående slutsatser om systemet och dess praktiska tillämpning . Dock har kritiken mot bestämmelsen om kapitaltillskott fortsatt från företagarhåll. Kritikerna menar att regeln är svår att tillämpa eftersom dess utformning kan medföra att medel som tillskjutits för att t.ex. klara en tillfällig likviditetskris och därefter återbetalas till näringsidkaren kommer att räknas som kapitaltillskott och därmed minska fördelningsunderlaget trots att medlen över huvud taget inte finns kvar i verksamheten. Detta problem synes dock i praktiken ha lösts i samråd mellan företrädare för företagarna och . Vidare görs det gällande att regeln om kapitaltillskott är orättvis och investeringsfientlig eftersom den medför att de tillskjutna medlen måste ha stått inne , och i extremfallet inemot tre, innan näringsidkaren kan tillgodogöra sig kapitalavkastning på medlen. Vid en jämförelse med vad som gäller i fråga om ränta på kapital som lånats ut till ett aktiebolag kan det finnas visst fog för denna uppfattning. Bakgrunden till den nuvarande bestämmelsen är, som redogjorts för ovan, den att man ville förhindra att stora för- delningsunderlag manipulerades fram inför utgången av ett beskattningsår för att sedan snabbt minska i början av påföljande beskattningsår. den nuvarande utformningen av regeln är investeringshämmande. Syftet - att förhindra manipulationer av fördelningsunderlaget - bör enligt regeringens mening kunna tillgodoses på ett mindre ingripande sätt. Regeringen föreslår dels att begreppet kapitaltillskott utmönstras ur lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning och lagen (1993:1537) om expansionsmedel, dels att tillskott till verksamheten regelmässigt skall få ingå i fördelningsunderlaget och i takbeloppet utan den tidsmässiga förskjutning som gäller . Sådant tillskott som gjorts i annat syfte än att varaktigt öka kapitalet i verksamheten skall dock minska fördel- ningsunderlaget, under förutsättning att det finns kvar i verksamheten för fördelningsunderlagets respektive takbeloppets beräk- nande. 4.3 Expansionsmedelsskatt och särskild löneskatt på pensionskostnader vid beräkning av fördelningsunderlaget respektive takbeloppet Regeringens förslag: I förenklingssyfte skall expansionsmedelsskatten ingå bland de skatter som enligt 10 § lagen (1993:1536) om räntefördelning (räntefördelningslagen) varken skall räknas som en tillgång eller skuld vid beräkning av fördelningsunderlaget eller takbeloppet. Detsamma skall gälla beträffande särskild löneskatt enligt 1 § lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader. Promemorians förslag: Överenstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 10 § räntefördelningslagen finns upptaget de skatter som varken skall räknas som tillgång eller skuld vid beräkning av fördelningsunderlaget. Genom en hänvisning i 7 § expansionsmedelslagen skall samma gälla vid beräkning av takbeloppet. Expansionsmedelsskatten finns inte upptagen bland dessa skatter. Vid den årliga beräkningen av fördelningsunderlaget enligt räntefördel- ningslagen samt takbeloppet enligt lagen (1993:1537) om expansionsmedel (expansionsmedelslagen) skall den expansionsmedelsskatt som är att hänföra till närmast föregående beskattningsårs resp. beskattningsårets ökning av expansions- medlen räknas som en skuld. Vad gäller beräkningen av fördelningsunderlaget bör denna ordning inte innebära någon direkt svårighet eftersom expansionsmedelsskatten lär vara känd för fördelningsunderlagets beräknande. Svårigheter kan däremot uppstå då det gäller att göra en korrekt beräkning av takbeloppet och därmed avsättningen till expansionsmedel. För tillämpningen av expansionsmedelslagen skulle det därför innebära en avsevärd förenkling om expansionsmedelsskatten togs med i uppräkningen i 10 § räntefördelningslagen. Detta förhållande har framhållits av i Rapport 1995:10 Förslag till förenklingar i skattelagstiftningen. Uppbördslagens bestämmelser är tillämpliga i fråga om skatt enligt expansionsmedelslagen, 1 § 13 uppbördslagen (1953:27, UBL). Till en bör- jan var expansionsmedelsskatten upptagen i 1 § 14 UBL. I författningskommentaren till 10 § räntefördelningslagen (prop. 1993/94:50 s. 311) uttalas att hänsyn inte skall tas till på näringsverksamheten belöpande fordran eller skuld avseende skatt eller avgift som anges i 1 § första stycket 1-4 samt 6-13 UBL. I den allmänna motiveringen till 10 § räntefördelningslagen (prop. 1993/94:50 s. 231) uttalas emellertid att skatter som debiteras som preliminär F-skatt varken skall räknas som tillgång eller skuld vid fördelningsunderlagets beräknande. Eftersom expan- sionsmedelsskatten får anses höra till de skatter som skall ingå i den preliminära debiteringen föreligger således en motsägelse mellan vad som uttalas i den allmänna motiveringen jämfört med författningskommentaren. En viss osäkerhet beträffande behandlingen av expansionsmedelsskatten vid beräkning av fördelningsunderlag och takbelopp kan därför sägas föreligga. För att undanröja denna osäkerhet samt i syfte att underlätta för de skattskyldiga föreslås att expansionsmedelsskatten tas med i uppräk- ningen i 10 § räntefördelningslagen. Särskild löneskatt enligt 3 § lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader omfattas av 10 § räntefördelningslagen. Däremot finns inte särskild löneskatt enligt 1 § samma lag med i uppräkningen. Även särskild löneskatt enligt sistnämnda lagrum ingår i den preliminära debiteringen och bör därför tas med i uppräkningen i 10 § räntefördelningslagen. 4.4 Tidpunkten för bestämmande av räntesats för räntefördelning. Regeringens förslag: Räntesatsen vid beräkning av fördelningsunderlaget skall bestämmas med utgångspunkt från statslåneräntan vid utgången av november andra året före taxeringsåret. Promeorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Räntesatsen för räntefördelning bestäms med utgångspunkt från statslåneräntan vid utgången av november månad året före beskattningsåret. Vid taxering är det således statslåneräntan vid utgången av november månad som ligger till grund för beräkningen. Detta gäller för det stora flertalet näringsidkare. Om en verksamhet har startats t.ex. och näringsidkaren väljer att förlänga det första räkenskapsåret till skall taxering av verksamheten ske första gången vid taxering. För denna verksamhet är det dock statslåneräntan vid utgången av november som ligger till grund för beräkningen. Skatte- myndigheterna har därför att utgå från att olika räntesatser kan bli aktuella vid samma taxering. RSV har i sin Rapport 1995:10 Förslag till förenk- lingar i skattelagstiftningen framhållit att det vore en förenkling för skattemyndigheterna i deras deklarationsgranskning om bara en räntesats kunde komma i fråga för varje taxeringsår. Detta uppnås genom att låta tidpunkten för bestämmande av räntesatsen utgöras av statslåneräntan vid utgången av november månad andra året före taxeringsåret. För det stora flertalet skattskyldiga kommer detta inte att innebära någon förändring mot vad som gäller . Regeringen föreslår av förenklingsskäl att tidpunkten för räntesatsens beräkning av fördelningsunderlaget skall bestämmas med utgångspunkt från statslåneräntan vid utgången av november andra året före taxeringsåret. Förslaget föranleder ändring i 3 § lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning. 4.5 Övertagande av expansionsmedel i samband med överlåtelse av näringsverksamhet Regeringens förslag: Vid benefik överlåtelse av samtliga realtillgångar i en näringsverksamhet som bedrivs av en fysisk person till en annan fysisk person skall förvärvaren få överta expansionsmedel motsvarande av värdet av realtillgångarna i verksamheten vid utgången av det tredje beskattningsåret före beskattningsåret ökat med en tredjedel. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Om en skattskyldig som gjort avsättning till expansionsmedel upphör att bedriva näringsverksamhet eller avyttrar andel i handelsbolag skall expansionsmedlen tas upp som intäkt av näringsverksamhet. Detta framgår av 9 § lagen (1993:1537) om expan- sionsmedel (expansionsmedelslagen). Undantagsregler från denna bestämmelse finns i 10-14 §§ samma lag. I 10 § regleras i fråga om enskilda näringsidkare situationer när en överlåtelse inte skall leda till beskattning. Av första stycket framgår att beskattning kan underlåtas om samtliga realtillgångar övergår till en fysisk person genom gåva, bodelning, arv eller testamente. I andra stycket finns en begränsning av rätten att överföra expansionsmedel. Denna innebär att expansionsmedel inte får övertas i den mån de överstiger värdet av realtillgångarna i verksamheten. Övertagandet får högst avse ett belopp motsvarande värdet av realtillgångarna i verksamheten vid utgången av tredje året före beskattningsåret ökat med en tredjedel. Tillgångarna skall därvid värderas enligt 13 § 1-4 och 8 lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning. Det har uppmärksammats att denna begränsningsregel fått en felaktig utformning vilket kan få till följd att en viss del av expansionsmedlen måste upplösas. Ett enkelt exempel åskådliggör detta. En näringsidkare har som enda tillgång en fastighet med skattemässigt restvärde om . Avsättning till expansionsmedel har gjorts med vilket motsvarar takbeloppet. Fastigheten överlåts genom ett benefikt fång. Expan- sionsmedel motsvarande värdet av realtillgångarna får tas över vilket i vårt exempel skulle innebära att expansionsmedel om får övertas medan resterande skall andraledsbeskattas hos den tidigare ägaren. Tanken bakom regeln är dock att någon andraledsbeskattning inte skall ske i en situation som den beskrivna. Regeringen föreslår därför att övertagandet skall högst få avse ett belopp motsvarande av värdet av realtillgångarna i verksamheten vid utgången av det tredje beskattningsåret före beskattningsåret ökat med en tredjedel. Förslaget föranleder en ändring i 10 § expansionsmedelslagen. 5.1 Skattskyldighet för fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel samt särskild löneskatt på pensionskostnader Regeringens förslag: Handelsbolag görs till skattesubjekt för fastighetsskatt, särskild löneskatt på pensionskostnader samt avkastningsskatt på pensionsmedel. Detsamma skall gälla beträffande europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget. , () och föreslår att den del av handelsbolagets statliga fastighetsskatt som belöper på ägarens andel bör tillgodoräknas delägaren vid tillämpning av reglerna om skattereduktion. vid efterlyser en närmare utredning om effekterna av förslaget för delägarnas beskattning. avstyrker förslaget och anför att påstådda förenklingar inte utretts i tillräckligt hög grad. Skälen för regeringens förslag: Handelsbolag är inte skattesubjekt för inkomstskatt utan i stället beskattas respektive delägare för sin del av bolagets inkomst. Den dåvarande regeringen fann i prop. 1993/94:50 s. 242 att flera skäl talade emot att göra handelsbolaget till skattesubjekt för inkomstskatt och ansåg att delägarbeskattningen skulle behållas. Om handelsbolagen blir skattesubjekt kommer andra bolagsformer såsom enkla bolag att skattemässigt gynnas i förhållande till handelsbolagen. Underskott i en nystartad verksamhet får t.ex. kvittas mot inkomst av tjänst. Delägarna i handelsbolagen skulle i betydande omfattning lämna handelsbolags- formen och övergå till enkla bolag och andra bolagsformer som är mindre civilrättsligt utvecklade än handelsbolaget. Ett ytterligare skäl för att inte göra handelsbolag till skattesubjekt var enligt propositionen att delägar- beskattning är den vanliga metoden i andra länder. De skäl som åberopades kvarstår alltjämt. Beskattning enligt lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel samt lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader sker också på delägarnivå. upplever såväl de skattskyldiga som beskattningsmyndigheterna att det är svårt att fördela underlaget för skatterna mellan delägarna. Mycket tid och resurser skulle därför sparas om handelsbolaget i stället gjordes till skattesubjekt för dessa skatter. Ett av de främsta skälen, som motiverar att delägarna är skattesubjekt enligt inkomstskattelagarna, är att inkomsten bör enkelbeskattas och att skattesatsen är progressiv. Detta gäller inte de skatter där handelsbolaget nu föreslås bli skattesubjekt. En sådan ordning skulle medföra betydande förenklingar för såväl de skattskyldiga som för skattemyndigheterna. Några remissinstanser har påpekat att förslaget om att göra handelsbolaget till skattesubjekt kan medföra nackdelar vid beskattningen av delägaren såsom att delägaren inte kan erhålla skattereduktion enligt 2 § 4 mom. uppbördslagen (1953:272, UBL) mot handelsbolagets fas- tighetsskatt. Regeringen gör dock den bedömningen att fördelarna med förslaget vida överstiger de nackdelar som remissinstanserna påpekat. Mot bakgrund av det anförda föreslås att skattskyldigheten för statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel samt särskild löneskatt på pensionskostnader skall åvila handelsbolagen. Genom medlemsskap i den Europeiska Unionen blev Rådets förordning (EEG) nr 2137/85 av om europeiska ekono- miska intressegrupperingar (EEIG) en del av den svenska rättsordningen. Enligt art. 40 i nämnda förordning är det medlemmarna som skall beskattas för resultatet av en grupperings verksamhet. Denna artikel tar endast sikte på inkomstbeskattningen. Andra skatter regleras inte i förordningen utan i stället blir den nationella rätten tillämplig. Genom lagen (1994:1853) om beskattning av europeiska ekonomiska intressegrupperingar, som trädde i kraft , har intressegrupperingarna och dess medlemmar inkomstskattemässigt samt i fråga om uppbörd och skyldighet att lämna och bevara uppgifter i stort sett kommit att jämställas med handelsbolag och delägare i handelsbolag. Intressegrupperingen är således inte skattesubjekt utan i stället beskattas dess medlemmar för grupperingens resultat. Även i fråga om övriga skatter, t.ex. statlig fastighetsskatt, behandlas intresse- grupperingarna och dess medlemmar på samma sätt som handelsbolag och delägare i handelsbolag. Lagen om statlig fastighetsskatt, lagen om avkast- ningsskatt på pensionsmedel samt lagen om särskild löneskatt på pensionskostnader omfattas inte av lagen om beskattning av europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Skattskyldigheten enligt dessa lagar för medlem i en intressegruppering är i stället, liksom beträffande delägare i handelsbolag, reglerad i respektive lag. Som en konsekvens av förslaget att göra handelsbolagen till skattesubjekt enligt dessa tre lagar bör motsvarande ändring göras i fråga om intressegrupperingarna. En sådan ändring kan inte anses stå i strid med art. 40 i förordningen om europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Förslaget föranleder ändring av 2 § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, 2 § lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel samt 1 § lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader. Genom förslaget att göra handelsbolagen till skattesubjekt för fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel samt särskild löneskatt på pensionskostnader måste, utöver ändringar i de tre lagarna, vissa följdändringar göras i UBL och i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK). Däremot på- verkas inte kommunalskattelagen (1928:370), lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (SIL) eller taxeringslagen (1990:324, TL). Vidare föreslås ändringar i mervärdesskattelagen (1994:200, ML). Ändringarna i ML innefattar en följdändring beroende av förslaget att göra handelsbolag till skattesubjekt för vissa skatter. Enligt 2 § 1 mom. andra stycket UBL likställs handelsbolag med skatt- skyldig om inte annat framgår av sammanhanget. Genom de nu föreslagna ändringarna kan en specialreglering beträffande handelsbolagen synas obehövlig eftersom handelsbolagen blir att betrakta som skattskyldiga enligt UBL. Med hänsyn till att det även kommer att vara många handelsbolag som varken har någon fastighet eller kommer att bli skattskyldigt för någon av de båda övriga skatterna är det dock lämpligt att alltjämt behålla en specialbestämmelse för handelsbolagen. I 3 § UBL regleras skyldigheten att betala preliminär skatt. Bestämmelserna korresponderar med vad som gäller i fråga om utfärdande av skattsedlar vilket regleras i 33 § UBL och därpå följande paragrafer. Handelsbolag kan tilldelas antingen F-skattesedel eller A-skattesedel. Handelsbolag som bedriver eller kan antas komma att bedriva näringsverksamhet tilldelas normalt en F-skattesedel. Dessa handelsbolag debiteras inte någon preliminär F-skatt. De handelsbolag som efter den nu föreslagna ändringen blir skattesubjekt och har tilldelats en F-skattesedel kommer att bli skyldiga att betala preliminär F- skatt i enlighet med vad som sägs i 3 § 3 mom. UBL. För handelsbolag som skall påföras slutlig skatt men inte tilldelats någon F-skattesedel skall A- skattesedel utfärdas. Övriga handelsbolag, dvs. de som inte skall påföras någon slutlig skatt och heller inte tilldelats en F-skattesedel kan efter ansökan tilldelas en A-skattesedel. Handelsbolag med A-skattesedel eller handelsbolag som saknar skattsedel, skall betala preliminär A-skatt trots att någon slutlig skatt inte skall påföras dem, 3 § 1 mom. tredje stycket UBL. Detta bör gälla även efter de nu föreslagna ändringarna. Givetvis bör även de handelsbolag som efter de föreslagna ändringarna skall betala slutlig skatt men av någon anledning saknar F-skattesedel betala preliminär A-skatt enligt 3 § 1 mom. tredje stycket UBL. Detta markeras genom ett förtydligande i nämnda lagrum. Beträffande skattskyldiga som tilldelats A-skattesedel kan skatte- myndigheten i stället besluta att särskild A-skatt skall betalas, 3 § 4 mom. UBL. Detta kommer att gälla även beträffande handelsbolag. Reglerna om beräkning av preliminär F-skatt finns i 13 § UBL. Enligt 13 § 1 mom. UBL skall preliminär F-skatt tas ut med ett belopp motsvarande av den skatt enligt 3 mom. samma paragraf som har bestämts för den skattskyldige vid den årliga debiteringen året före inkomståret. Understiger denna skatt den ursprungligen debiterade F-skatten tas preliminär skatt ut . Dessa beräkningsgrunder bygger på antagandet att den beskattningsbara inkomsten normalt ökar . Underlaget för de tre nu aktuella skatterna kan inte antas öka i motsvarande mån och det är därför lämpligt att ha en annan beräkningsgrund. Det föreslås att preliminär F-skatt för handelsbolag tas ut med ett belopp motsvarande den skatt som enligt 13 § 3 mom. UBL har bestämts för den skattskyldige vid den årliga debiteringen året före inkomståret. Den preliminära skatten får dock inte tas ut med ett lägre belopp än vad som motsvarar den preliminära F-skatt som har debiterats året före inkomståret. Detta skall inte gälla när preliminär F-skatt skall beräknas med ledning av preliminär taxering eller när annars särskilda skäl finns. Motsvarande bör gälla vid beräkning av särskild A-skatt för de handelsbolag som efter beslut av skattemyndigheten enligt 3 § 4 mom. UBL skall betala sådan preliminär skatt. Förslaget föranleder en ändring av 13 § 1 mom. UBL. Den föreslagna regeln om preliminär F-skatt medför vissa problem av övergångskaraktär, dels vad avser handelsbolagens delägare, dels avseende handelsbolagen.