prop · GK0346 · 1997-01-01 00:00:00 — Beträffande skador som har sin grund i trafik av olika slag kan tilläggas att de försäkringar som finns till skydd för tredje man på trafikområdet inte räcker till att kompensera alla som kan komma att skadas efter en svår dammolycka. Sammanfattningsvis anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att föreskriva andra undantag från det strikta ansvaret än för krigshandlingar och liknande. Anläggningar som skall omfattas I promemorian har föreslagits att det strikta ansvaret skall gälla enbart för dammar som avser vattenreglering. Bland remissinstanserna har , , och ifrågasatt den gränsdragningen. Några av dem har menat att alla dammar bör omfattas. Regeringen anser dock att den gränsdragning som föreslagits i promemorian är att föredra. Skadeståndsskyldigheten bör alltså omfatta dammar för vattenreglering, dvs. ändring av vattenföringen i ett vattendrag till förmån för ett annat vattenföretag (1 kap. 4 § 1 punkten vattenlagen). Häri ingår även vattenöverledning (1 kap. 4 § 2 punkten). Just ändringen av vatten-föringen är typiskt sett det riskabla. Det är visserligen tänkbart att brott uppkommer på dammar som anlagts för andra ändamål än vattenreglering i lagens mening, men dessa torde ändå ha begränsad betydelse från risksynpunkt (jfr prop. 1981/82:130 s. 399 om s.k. profil-reglering). När det gäller avgränsningen av det strikta ansvaret är det alltså lämpligast att detta enbart omfattar brott på dammar som avser vattenreglering. Frågan blir då närmast om lagstiftningen skall avse alla sådana dammar. Som nämnts ovan har förslag förts fram om att dela in dammbyggnader i olika riskklasser. Ofta anses dammar som är högre än inta en särställning. Flertalet av dessa räknas till riskklass I. Det kan ifrågasättas om alla dessa mer eller mindre riskabla dammar skall falla under samma regel om strikt ansvar. Om traditionella resonemang om farlig verksamhet skall anses avgörande, lär en skärpning av skadeståndsskyldigheten vara naturlig bara i fråga om vissa dammar, närmast dem i riskklass I. Om i stället höjden får bli avgörande - en betydligt enklare gränsdragning - synes en rimlig gräns gå vid . Ansvarsreglerna skulle alltså bara gälla en mindre andel av alla svenska dammar.Onekligen kan en del skäl tala för att begränsa lagstiftningens räckvidd till större dammar. Det kan i varje fall verka onödigt att ålägga ägare av dammanläggningar som medför ringa eller ingen risk för skada på annans egendom ett strikt ansvar. En sådan avgränsning skulle emellertid medföra vissa komplikationer. Att anknyta till en riskklassindelning, vilken bygger på invecklade och svårtillgängliga beräkningar, är redan av lagtekniska skäl omöjligt. I stället skulle det avgörande vara dammens höjd. Det är emellertid tydligt att enbart höjden inte ger något uttryck för de skaderisker som ett dammbrott kan medföra, även om självfallet riskerna typiskt sett är större vid högre dammar. Exempelvis förhållandena i vattendraget samt bebyggelse och annan markanvändning nedströms måste spela en väsentlig roll för farligheten. Sammanfattningsvis kan sägas att även om de starkare skälen för ett strikt ansvar huvudsakligen framträder i fråga om stora dammar, det av rättstekniska skäl förefaller motiverat att låta ansvaret gälla samtliga dammar för vattenreglering enligt vattenlagen. Lagförslaget innebär att det införs en ny bestämmelse i vattenlagen om strikt ansvar för skador till följd av dammhaveri och att det rådande oklara rättsläget därmed blir helt klarlagt. Det finns inte anledning att räkna med att lagsförslaget skulle medföra några ökade kostnader för det allmänna. Inte heller för dem som åläggs strikt skadeståndsansvar genom lagförslaget torde några mera besvärande ekonomiska konsekvenser inträda. har de ifrågavarande företagen ett strängt skadeståndsansvar. Den nya regeln innebär i praktiken främst att ansvaret preciseras. Därmed förbättras företagens situation genom ökad förutsebarhet. Det är angeläget att de nya bestämmelserna om strikt ansvar vid dammbrott träder i kraft , förslagsvis . Av allmänna principer följer att de nya bestämmelserna blir tillämpliga på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet (jfr prop. 1972:5 s. 593). Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) 17 kap. 4 § Den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vattenreglering skall ersätta skada som orsakas av att anläggningen inte ger avsett skydd mot utströmmande vatten (dammhaveri), även om varken den underhållsskyldige eller någon som han svarar för är vållande till skadan. Den underhållsskyldige är dock fri från ansvar, om han visar att dammhaveriet orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror. Paragrafen, som tagits in i 17 kap. vattenlagen om underhåll m.m. och utformats i viss anslutning till 11 § atomansvarighetslagen (1968:45) och 10 kap. 3 § sjölagen (1994:1009), föreskriver ett strikt ansvar för den som är underhållsskyldig beträffande en dammanläggning. Talan om skadestånd som grundar sig på bestämmelsen får under vissa förutsättningar tas upp av vattendomstol (13 kap. 16 § vatten-lagen). Första stycket Den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vattenreglering är ersättningsskyldig enligt paragrafen. Detta är i allmänhet ägaren men kan också vara den som annars brukar anläggningen eller den till vilken underhållsskyldighet har överförts (17 kap. 1 § vattenlagen). Bestämmelsen gäller endast dammanläggningar för vattenreglering. Med uttrycket vattenreglering avses ändring av vattenföringen i ett vattendrag till förmån för annat vattenföretag (1 kap. 4 § 1 punkten). Det innebär att kraftverksdammar för strömkraftdrift kan omfattas. Sådana dammar som annars avser att skydda mot vatten, t.ex. i händelse av översvämning, eller tidigare satts upp för att underlätta flottning faller däremot inte under bestämmelsen. Ansvaret förutsätter att dammen inte ger ett avsett skydd mot utströmmande vatten, dammhaveri. Ett dammhaveri föreligger både om dammen hastigt havererar och om den eroderas och skador uppkommer nedströms. Även när dammen på grund av felmanövrering inte skyddar på avsett sätt föreligger ett dammhaveri i bestämmelsens mening - däremot inte när den fullgör sin funktion men ändå vatten strömmar över den och orsakar skada. I detta sistnämnda fall blir inte dammägaren ansvarig enligt paragrafen men kan naturligtvis ändå vara ersättningsskyldig på annan grund, t.ex. enligt skadeståndslagen. Som dammhaveri räknas självfallet inte att skada orsakas på annat sätt än just genom vattenutströmning. Är dammen t.ex. i så dåligt skick att ett fordon kör av den ned i vattnet eller en sten faller ned på personer som uppehåller sig under dammen, får skadeståndsfrågan bedömas enligt allmänna regler. Ofta föreligger då vållande på dammägarens sida. Om en skada uppstår genom ett dammhaveri, blir den underhållsskyldige ansvarig oberoende av vållande, såvida han inte kan visa att ett sådant undantag föreligger som omtalas i andra stycket. Ansvaret omfattar skada av alla slag - alltså även ren förmögenhetsskada, t.ex. när någon drar på sig kostnader för att föra undan hotad egendom eller får avbryta en förvärvsverksamhet utan att någon sak- eller personskada inträffar. Skadeståndet bestäms enligt de allmänna reglerna i 5 och 6 kap. skadeståndslagen (jfr 1 kap. 1 § skade-ståndslagen). Om två eller flera skall ersätta samma skada är de solidariskt ansvariga gentemot den skadelidande (6 kap. 3 § skade-ståndslagen). Det kan bli aktuellt t.ex. om ett dammhaveri leder till haverier i andra dammar nedströms. Frågor om fördelningen av skadeståndsansvaret i sådana fall följer allmänna skadeståndsrättsliga principer. Dessa allmänna principer torde oftast innebära att skade-ståndsansvaret, om inte något annat följer av avtal, skall fördelas efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna (jfr NJA 1968 s. 387). Andra stycket Enligt andra stycket är den underhållsskyldige fri från ansvaret, om han visar att dammhaveriet orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror. Denna lag träder i kraft . Av allmänna principer följer att den nya regeln om strikt ansvar blir tillämplig på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet. Frågor om dammsäkerhet och skydd mot översvämningar har behandlats i ett flertal statliga utredningar, senast i betänkandet (SOU 1995:40) Älvsäkerhet. Utredningarna berör dock inte frågan om ersättning för översvämningsskador på grund av dammbrott. Frågan har särskilt aktualiserats genom att svenska försäk- ringsbolag, med tanke på de katastrofala ekonomiska konsekvenser som ett brott i någon av de större dammarna i skulle kunna medföra, ansett sig böra begränsa det skydd egendomsförsäkringarna gett mot skador i sådana sammanhang. Uppdraget går till en början ut på att utreda gällande rätt i fråga om skadeståndsansvar för skador till följd av dammbrott och ta ställning till om ansvaret behöver skärpas. Skadeståndsfrågan är inte särskilt reglerad i lag. Det framstår som sannolikt, men inte säkert, att dammägare ansvarar oberoende av vållande för sådana skador - alltså bär ett strikt ansvar. Det är vidare oklart, vad detta ansvar närmare innebär och om det gäller oavsett dammens storlek. Av sådana skäl föreslås en lagreglering. En ny bestämmelse i 17 kap. vattenlagen (1983:291) skulle föreskriva ett strikt ansvar för den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vattenreglering, när anläggningen på grund av brister i fråga om utformning, skick eller läge eller felaktig manövrering inte ger avsett skydd mot utströmmande vatten; detta ansvar skulle gälla även för mindre dammar. En tänkbar alternativ formulering av regeln med väsentligen samma innehåll i sak anges i bilaga till promemorian. I uppdraget ingår också att överväga om skadeståndsansvaret behöver kompletteras med regler om försäkringsskydd för de skadelidande. En diskussion om olika möjliga försäkringslösningar utmynnar i förslaget att föreskriva ett motsvarande skydd genom miljöskadeförsäkring som gäller för miljöskadornas del. Vattenföretagen skulle alltså bidra till en försäkring mot personskador och vissa sakskador som orsakas av dammbrott men som de skadelidande inte får ersatta genom skadestånd eller genom annan försäkring. Man kan inte räkna med att miljöförsäkring kan ge full ersättning vid de största tänkbara dammkatastroferna, men som tidigare framhållit lär statsmakterna då under alla omständigheter få överväga åtgärder för att hjälpa de skadelidande. Någon bestämmelse om ersättningsskyldighet för staten i sådana fall föreslås inte. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) Härigenom föreskrivs att det i vattenlagen (1983:291) skall införas två nya paragrafer, 17 kap. 4 och 5 §§, av följande lydelse. -------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse -------------------------------------------------------------- Föreslagen lydelse 17 kap. 4 § -------------------------------------------------------------- -------------------------------------------------------------- Den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vattenreglering skall ersätta skada som orsakas av att anläggningen på grund av brister i fråga om utformning, skick eller läge eller felaktig manövrering inte ger avsett skydd mot utströmmande vatten. 17 kap. 5 § -------------------------------------------------------------------- -------------------------------------------------------------------- Ersättning för person- och sakskada som orsakas av att en dammanläggning för vatten- reglering inte ger avsett skydd mot utströmmande vatten betalas från sådan miljöskadeförsäkring som avses i 65 § miljöskydds-lagen (1969:387) enligt vad som närmare anges i försäkrings- villkoren, i den mån den skade- lidande inte är berättigad till ersättning enligt 4 § eller inte kan få sådan ersättning betald. Vid bestämmande av ersätt-ningen avräknas, utöver för-måner som anges i 5 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207), annat skadestånd eller annan försäkringsersättning som den skadelidande erhållit eller kan erhålla på grund av skadan, dock inte i den mån försäkring-sersätt- ningen motsvarar ett spar-ande på den skadelidandes sida. Bestämmelsen i 6 kap. 1 § ska- deståndslagen tillämpas på er- sättningen. Till försäkringen skall den som är underhållsskyldig för en dammanläggning bidra med belopp som framgår av tabeller som godkänts av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Beloppen skall betalas i förskott för kalenderår. I fråga om uteblivet bidrag tillämpas 67 § miljöskyddslagen. Regeringen får meddela föreskrifter om undan-tag från bestämmelserna om bidragsplikt. Denna lag träder i kraft . -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 17 kap. 4 § -------------------------------------------------------------------- -------------------------------------------------------------------- Den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vat- tenreglering skall ersätta skada som orsakas av att anläggningen inte ger avsett skydd mot strömmande vatten (dammhaveri), även om varken han eller någon som han svarar för är vållande till skadan. Den underhållsskyldige är dock fri från ansvar, om han visar att dammhaveriet 1. orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror, 2. i sin helhet vållats av tredje man med avsikt att orsaka skada, eller 3. i sin helhet orsakats av trafik med motordrivet fordon, järnvägstrafik, luftfart eller sjöfart. Efter remiss har yttranden över departementspromemorian Ersättning vid dammbrott (Ds 1996:6) avgetts av , tings-rätt, , , , , , , , , , Industriför-bund, , , , och . Därutöver har även vid , , och Vattenregleringsföretagens samarbetsorgan beretts tillfälle att lämna synpunkter på promemorian. Förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291) Härigenom föreskrivs att det i vattenlagen (1983:291) skall införas en ny paragraf, 17 kap. 4 §, av följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 17 kap. -------------------------------------------------------------------- 4 § Den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vattenreglering skall ersätta skada som orsakas av att anläggningen inte ger avsett skydd mot utströmmande vatten (dammhaveri), även om varken den underhållsskyldige eller någon som han svarar för är vållande till skadan. Den underhållsskyldige är dock fri från ansvar, om han visar att dammhaveriet orsakats av en krigshandling eller liknande handling under väpnad konflikt, inbördeskrig eller uppror. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , f.d. presidenten i , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i vattenlagen (1983:291). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1996/97:46 Skadeståndsansvar vid dammhaveri.