prop · GK03111 · 1997-01-01 00:00:00 — Det kan på goda grunder göras gällande att bestämmelsen inte utgör någon reell inskränkning i upphovsrätten utan enbart ett i lagen anvisat sätt för den som driver undervisningsverksamhet i organiserad form att skaffa sig rätt att framställa exemplar av verken (jfr prop. 1992/93:214 s. 43). Till detta kommer att det är tveksamt om direktivets krav sträcker sig så långt att det träffar exemplarframställning genom reprografiskt förfarande, dvs. vanlig fotokopiering och liknande, vilket är det ena av tillämpningsområdena för 13 §, eller upptagning av verk som sänds ut i ljudradio eller television, vilket är det andra av tillämpningsområdena för 13 §, särskilt med hänsyn till att harmoniseringen endast gäller för sammanställningar där det ingående materialet är självständigt tillgängligt. Enligt 14 § får lärare och elever göra upptagningar av sina egna framföranden av verk för att underlätta undervisning i olika ämnen, t.ex. muntliga framföranden, musikaliska framföranden och sånglektioner. Den typen av användning sker regel- mässigt inte i förvärvssyfte, och det står nog tämligen klart att direktivet inte måste tolkas så strikt att 14 § behöver ändras. Av det sagda följer att regeringen inte kan finna att direktivet nödvändigtvis kräver ändringar i vare sig 13 eller 14 § för att det avsedda resultatet skall uppnås. Det stämmer överens med de överväganden som har gjorts vid de nordiska tjänstemannaöverläggningarna. Däremot har promemorians förslag om ändring i 21 § bättre fog för sig. Enligt 21 § första stycket 2 får var och en framföra utgivna verk offentligt vid undervisning oavsett i vilket syfte denna sker. Bestämmelsen är tillämplig t.ex. när en sammanställning i digital form framförs offentligt på bildskärmar vid undervisning. Som har konstaterats vid de nordiska tjänstemannaöverläggningarna bör inskränkningen ändras så att den inte gäller när sammanställningar framförs i förvärvssyfte vid undervisning. Med anledning av synpunkter från bl.a. Hovrätten för Nedre kan i redaktionellt avseende tilläggas att med direktivets uttryck kommersiellt syfte (på engelska "commercial purpose" och på franska "but commercial") avses en användning som görs i vinstsyfte och att en sådan användning i upphovsrättslagen brukar anges med begreppet "förvärvssyfte" (jfr t.ex. 21 § första stycket 1 och 46 § i dess lydelse före ), vilket också är den översättning av uttrycket som annars är vedertagen i upphovsrättsliga sammanhang, t.ex. vad gäller . 5.4.7 Rätten av sitt eget slag -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Direktivet genomförs i denna del med | | ändringar i katalogskyddet. Den som har framställt ett arbete där| | ett stort antal uppgifter har sammanställts eller som är | | resultatet av en väsentlig investering har uteslutande rätt att | | framställa exemplar av arbetet och göra det tillgängligt för | | allmänheten. Samma inskränkningar gäller i| | skyddet som i motsvarande fall gäller i upphovsrätten. | | Avtalsvillkor som utvidgar det grundläggande skyddet är | | ogiltiga. Skyddet tillämpas på den som har en viss bestämd | | anknytning till gemenskapen. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens förslag (se promemorian s. 38 f.). Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan någon invändning. Det finns remissinstanser som har ansett att direktivet i denna del bör genomföras med en särskild lag. Någon remissinstans har ifrågasatt om direktivet ger stöd för att föreskriva samma inskränkningar i skyddet som i motsvarande fall gäller i upphovsrätt. Kritik har riktats mot förslaget att avtalsvillkor som utvidgar det grundläggande skyddet skall vara ogiltiga. Skälen för regeringens förslag: Som har framhållits kompletteras de harmoniserade förutsättningarna för upphovsrättsligt skydd med ett särskilt im- materialrättsligt skydd avsett för de samlingar vilka inte uppfyller de krav som gäller för det upphovsrättsliga skyddet. Vid utformningen av denna rätt av sitt eget slag har gemenskapen byggt på de principer som bär upp det nordiska kata- logskyddet, vilket i grunden är ett skydd för investeringar, och på den erfaren- het som finns av hur katalogskyddet fungerat. I likhet med vad som gäller för katalogskyddet hindrar den särskilda rätten inte att upphovsrätt också kan åberopas, utan den särskilda rätten kan gälla jämsides med upphovsrätten. Vid de nordiska tjänstemannaöverläggningarna har man enats om att direktivet i denna del bör genomföras med ändringar i katalogskyddet, vilket föreslogs i promemorian och har godtagits av de flesta remissinstanserna. Även regeringen anser att ett sådant genomförande är naturligt och lämpligt och att det bör väljas framför en särskild lag. Skyddsföremålet skall enligt direktivet vara samlingar som är resultatet av en väsentlig investering. Som föremål för katalogskyddet anges emellertid i 49 § arbeten med ett stort antal uppgifter. Bakom sådana arbeten ligger visserligen just en väsentlig investering (jfr prop. 1960:17 s. 268). Emel- lertid kan man tänka sig fall där en väsentlig investering resulterar i ett arbete med färre uppgifter. För att direktivet skall bli helt genomfört måste katalogskyddets föremål därför ändras till att uttryckligen avse alla arbeten som är resultatet av en väsentlig investering. kan det vara så att en icke väsentlig investering ger en samling med ett stort antal uppgifter, vilken alltså omfattas av katalogskyddet men inte täcks av direktivet. Det vore otillfredsställande om det nu inte längre skulle finnas något skydd för sådana arbeten, och eftersom direktivet tillåter att ett mera omfattande rättsskydd ges bör katalogskyddet även i fortsättningen gälla också för arbeten med ett stort antal uppgifter. Regeringen delar inte Kungl. uppfattning att direktivet bör genomföras så att det krävs att arbetet både innehåller ett stort antal uppgifter och är resultatet av en väsentlig investering. Skyddets innehåll består enligt direktivet i att utdrag eller återanvändning av hela eller en väsentlig del av databasens innehåll inte får ske utan fram- ställarens samtycke. Liksom katalogskyddet ger rätten enligt direktivet inte något skydd för de särskilda uppgifter som har samlats i arbetet utan ger enbart ett skydd för arbetet (jfr SOU 1956:25 s. 391). Efter påpekande från skall därvid framhållas att katalogskyddet i likhet med direktivet ansetts skydda arbetet eller en väsentlig del av det (jfr prop. 1988/89:85 s. 25), och det synes inte vara nödvändigt att uttryckligen ange det i lagtexten. De åtgärder som omfattas av ensamrätten är emellertid annorlunda beskrivna i direktivet än i upphovsrättslagen. Direktivets ensamrätt till utdrag torde sträcka sig något längre än katalogskyddets ensamrätt till eftergörande men täckas mer än väl av en ensamrätt till framställning av exemplar i den be- tydelse detta begrepp har i upphovsrättslagen (se 2 § första och andra stycke- na). Till skillnad från katalogskyddet gäller skyddet enligt direktivet vidare inte bara kopieringsåtgärder utan även återanvändning, ett begrepp som rymmer vissa, men inte samtliga, av de åtgärder som innefattas i en ensamrätt till tillgängliggörande för allmänheten i den betydelse detta begrepp har i lagen (se 2 § tredje stycket). Det är lämpligt att dessa, i svensk upphovsrätt vedertagna, begrepp används och att direktivet genomförs så att katalogskyddets innehåll ändras till att avse inte ensamrätt till eftergörande av arbetet utan ensamrätt att framställa exemplar av arbetet och att göra det tillgängligt för allmänheten. I och för sig kommer ensamrätten därmed att bli litet mer omfattan- de än vad som egentligen krävs enligt direktivet, men direktivet hindrar inte att en starkare ensamrätt ges och ensamrätten kan förses med alla de inskränk- ningar som är nödvändiga för att balansera det starkare skyddet. Att innehållet i katalogskyddet därigenom kommer att i stor utsträckning nära ansluta till vad som gäller för det upphovsrättsliga skyddet kan inte antas få några negativa konsekvenser. Tvärtom medför en sådan ordning den fördelen för det praktiska rättslivet att man normalt inte behöver ta ställning till frågan huruvida en samling utgör ett verk som skyddas med upphovsrätt enligt 1 § eller ett arbete som skyddas med katalogskydd enligt 49 §. Skyddets giltighetstid enligt direktivet skiljer sig från vad som gäller för katalogskyddet. Katalogskyddet skall alltså ändras i enlighet därmed, vilket innebär att skyddet skall gälla till dess har förflutit då arbetet framställdes eller, om arbetet har gjorts tillgängligt för allmän- heten från framställningen, då arbetet först gjordes tillgängligt för allmänheten. Av principerna för skyddets föremål följer att en ny och väsentlig investering i ett redan existerande arbete kan resultera i att det anses föreligga ett nytt arbete med egen skyddstid. Enligt direktivet (punkten 52 i inledningen) får de stater som redan har en rätt som liknar direktivets rätt av sitt eget slag, varmed avses bl.a. det svenska katalogskyddet, behålla inskränkningar i enlighet med vad som tradi- tionellt gäller, dvs. utan att vara bundna av de begränsningar i inskränkningarna som kan följa av artikel 9. Med anledning av att har ifrågasatt saken vill regeringen slå fast att direktivet därmed ger tillräckligt stöd för att föreskriva inskränkningar i katalogskyddet i samma omfattning som i upphovsrätten. Utgångspunkten för vilka inskränkningar som skall gälla i katalogskyddet har alltid varit att skyddet skall vidkännas samma inskränkningar som i motsvarande fall gäller för upphovsrätten. Den mera omfat- tande ensamrätten för katalogskyddet som direktivets genomförande medför bör således uppvägas med precis samma inskränkningar som i tillämpliga fall råder för upphovsrättens del. Exempelvis drar rätten att göra arbetet tillgängligt för allmänheten med sig inskränkningar bl.a. för vidare spridning av överlåtna exem- plar, för offentliga framföranden och för utsändning i ljudradio och television. Följaktligen bör även lagen (1980:612) om medling i vissa upphovsrättstvister ändras så att den är tillämplig om tvist uppkommer när arbeten skall vidaresändas. Det immaterialrättsliga skyddsföremålet är hela eller en väsentlig del av arbetet. Man skulle dock kunna tänka sig att en framställare genom avtal med en viss användare fick längre gående rättigheter gentemot denne än vad som följer av skyddsföremålet, t.ex. att användaren inte fick förfoga över enskilda, icke väsentliga uppgifter. En sådan situation är reglerad genom artikel 8.1. Av denna artikel jämförd med artikel 15 följer att avtalsvillkor enligt vilka en användare inte får använda icke väsentliga delar är ogiltiga. Direktivet innebär således att rätten i detta avseende inte kan utvidgas ens parterna emellan. Regeringen delar promemorians bedömning att direktivet i denna del bör genomföras så att avtalsvillkor som utvidgar framställarens grundläggande ensamrätt att framställa exemplar av arbetet och göra det tillgängligt för allmänheten är ogiltiga. har påpekat bör, i enlighet med direktivets krav, bestämmelsen gälla endast om arbetet har gjorts tillgängligt för allmänheten. Regeringen delar åsikt att det är svårt att bedöma vilka effekter utvidgningen och förlängningen av ensamrätten har från konkurrenssynpunkt. Andra remissinstanser, bl.a. Kungl. och , har av detta skäl tillkännagett betänkligheter inför ändringarna, särskilt när det gäller ensamrättens giltighetstid. Det finns anledning att poängtera att upphovsrättslagen inte utesluter tillämpning av konkurrenslagen (1993:20) (jfr också artikel 13 i direktivet). Enligt 6 § konkurrenslagen är som huvudregel avtal mellan företag förbjudna, om de syftar till att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på den svenska marknaden på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Vidare är enligt 19 § missbruk från ett företags sida av en dominerande ställning på den svenska marknaden förbjudet. Enligt motiven till konkurrenslagen kan invändningar inte riktas mot en situation där ett innehav av en immateriell ensamrätt, dvs. t.ex. katalogskydd, skapar ett slags monopol på ett närmare avgränsat område, men missbruk av en sådan dominerande ställning är förbjudet (se prop. 1992/93:56 s. 86). I propositionen utvecklade regeringen hur den allmänt såg på förhållandet mellan immaterialrätten och konkurrensrätten och framhöll att de närmare gränserna fick bestämmas i rättspraxis (jfr anf. s. 70 f.). Regeringen skall inte här uttala sig om vilka gränser för utövandet av katalogskyddet som eller domstolarna kan komma att sätta med tillämpning av konkurrenslagen men hänvisar till inledningen till direktivet där det sägs att skyddet inte får utövas på ett sätt som skulle underlätta missbruk av en dominerande ställning, särskilt vad gäller utveckling och spridning av nya produkter och tjänster med ett intellektuellt, dokumentärt, tekniskt, ekonomiskt eller kommersiellt mervärde (punkten 47). Att befrämjandet av effektiv konkurrens och undvikandet av missbruk av monopolliknande situationer är ett intresse som gör sig gällande med allt större kraft och som förtjänar att uppmärksammas inte minst i förhållande till immaterialrättsliga ensamrätter behöver knappast framhållas särskilt. I linje med vad Svenska Artisters och Musikers har anmärkt ligger det i sakens natur att konkurrensintresset i praktiken får mer genomslag i katalogskyddet, vilket är avsett att skydda en investering som en framställare har gjort, än i upphovsrätten, vilken är avsedd att skydda ett litterärt eller konstnärligt verk som en upphovsman har skapat. Katalogskyddet tillkommer den som har framställt arbetet. Som har redovisats i avsnitt 5.2 förstås därmed det företag som har föranstaltat om produktens utarbetande. Det vanliga är att produkterna utarbetas inom ett företag och att man inte kan ange någon eller några särskilda personer som framställare, varför företaget blir bärare av skyddet. Det är visserligen inte uteslutet att en enskild anställd kan utföra ett sådant arbete som berättigar till skydd, men då torde så gott som alltid rätten att åberopa skyddet övergå till arbetsgivaren på grund av anställningsavtalet. I dessa avseenden avviker direktivet inte från vad som gäller för katalogskyddet. Subjekt för skyddet är enligt direktivet framställare som har en viss, närmare angiven, anknytning till gemenskapen, men rådet kan ingå överenskommelser med tredje land om att även andra databaser skall skyddas. Av direktivet följer sålunda att rätten skall tillämpas på sammanställningar vars framställare är medborgare eller har sin vanliga vistelseort i en stat som är medlem i EU och, enligt huvudregeln, på sammanställningar vars framställare är en juridisk person som har grundats enligt en medlemsstats lagstiftning och som dessutom har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet i en medlemsstat. En- ligt 61 § andra stycken upphovsrättslagen tillämpas emellertid katalogskyddet på arbeten vars framställare är svensk medborgare eller svensk juridisk person, varmed avses en juridisk person som grundats enligt svensk lag, eller har sin vanliga vistelseort i liksom på arbeten som först utgivits i . Av 1 § andra stycket internationella upphovsrättsförordningen följer att den som är medborgare i ett land inom EES alltid skall behandlas som om han vore svensk medborgare och att en juridisk person från ett sådant land alltid skall be- handlas som om det vore en svensk juridisk person. Katalogskyddets tillämpnings- område stämmer således delvis men inte helt och hållet överens med direktivets krav och skall följaktligen ändras. Som föreslogs i promemorian och har godtagits av remissinstanserna är det lämpligast att detta görs genom att be- stämmelserna om skyddets tillämpning med avseende på ges i upphovsrätt- slagen och med avseende på andra länder i internationella upphovsrättsförord- ningen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den som otillåtet framställer exemplar i | | digital form av offentliggjorda sammanställningar i digital | | form döms som huvudregel inte till ansvar men kan bli | | skadeståndsskyldig. Promemorians förslag stämmer i allt väsentligt överens med regeringens förslag (se promemorian s. 41 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i sak tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan någon invändning. har anmärkt att förutsättningarna för ansvarsfrihet bör anges tydligare. Skälen för regeringens förslag: Enligt direktivet skall medlemsstaterna föreskriva ändamålsenliga sanktioner mot intrång i rättigheterna. I detta ligger, såsom har anmärkts, att sanktionerna skall vara effektiva men också att de skall stå i rimlig proportion till det avsedda ändamålet. Enligt upphovsrättslagen kan en rad olika sanktioner komma i fråga vid intrång i upphovsrätten eller katalogskyddet: straffansvar, vitesförbud, skadestånd och avstående från eller förstörande av egendom. Utgångspunkten bör vara att samtliga dessa sanktioner i vanlig ordning skall kunna tillämpas också vid intrång i den nya utformning av upphovsrätten och katalogskyddet som föranleds av genomförandet av direktivet. Det är nödvändigt att det finns effektiva sank- tioner vid intrång i det immaterialrättsliga skyddet. finns det t.ex. en massiv illegal kopieringsverksamhet som helt baserar sig på affärsmässiga överväganden, inte minst när det gäller sammanställningar i digital form. Det är ett betydande samhällsintresse att motverka sådana olagliga utnyttjanden som sker på kommersiell basis. Regeringen ansluter sig till promemorians och remissinstansernas bedömning att andra hänsyn gör sig gällande vad avser framställning av exemplar för enskilt bruk. Ovan har föreslagits att upphovsrättslagen skall ändras så att upphovsrätten och katalogskyddet omfattar framställning för enskilt bruk av ex- emplar i digital form av sammanställningar i digital form. Sådan framställning skulle alltså enligt förslaget innebära intrång i upphovsrätten och därför inte i något fall vara tillåten. I denna del griper regleringen uteslutande in i det utnyttjande som sker i privatlivet och syftar alltså inte till att hindra illegal kopiering på kommersiell basis. Övervägande skäl talar för att det är mest ändamålsenligt att sådan kopiering, om än otillåten, skall vara straffri under vissa förutsättningar. Det ligger bäst i linje med allmänna kriminalpoli- tiska strävanden att inte införa straffbestämmelser på områden där någon kontroll av efterlevnaden i praktiken inte är möjlig och där straffbestämmelsen således inte kan effektueras. En sådan straffbestämmelse skulle inte få någon effekt utan tvärtom kunna bidra till att minska respekten för lagstiftningen i allmänhet. Dessutom skulle det för den enskilde knappast heller uppfattas som rättvist om lagstiftningen hade den innebörden att han skulle straffas om han t.ex. kopierade en telefonlista i digital form till en datadiskett men att han mycket väl och lika lätt fick göra en utskrift på papper av listan. Den som gör intrång bör dock alltid kunna drabbas av skadeståndsskyldighet för en kopiering som skett för enskilt bruk. I likhet med vad som enligt 53 § andra stycket gäller för kopiering för enskilt bruk av datorprogram bör som förutsättning för ansvarsfrihet gälla att förlagan för kopieringen inte används i näringsverksamhet eller offentlig verk- samhet och att den som framställer exemplaret inte utnyttjar detta för annat ändamål än för sitt enskilda bruk. universitets anmärkning visar att det i lagtexten bör klarläggas att den särskilda ansvarsfrihetsbestämmelsen gäller bara i de fall där förlagan är offentliggjord, dvs. lovligen har gjorts tillgänglig för allmänheten (jfr 8 § första stycket och 12 § första stycket). Det innebär att den som utan upphovsmannens samtycke framställer ett exemplar i digital form av en sammanställning i digital form som har gjorts tillgänglig för allmänheten på internet skall dömas till ansvar endast om förlagan används i näringsverksamhet eller offentlig verksamhet eller om han använder exemplaret för något annat än sitt enskilda bruk. 5.5 Spridningsrätten för datorprogram, m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: När ett exemplar av ett datorprogram har | | överlåtits med upphovsmannens samtycke, får exemplaret som | | huvudregel spridas vidare oavsett var överlåtelsen skett, dvs. | | under samma förutsättningar som gäller för exemplar av samman- | | ställningar. I övrigt föranleder direktivets genomförande inte | | några ytterligare ändringar i upphovsrättslagen. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens bedömning, men promemorian innehåller inte något förslag att ändra spridningsregeln för exemplar av datorprogram (se promemorian s. 15 och 29 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har delat promemorians bedömning av innebörden av direktivets bestämmelser om upphovsmannens spridningsrätt. Det har framförts förslag till vissa andra ändringar i upphovsrättslagen. Skälen för regeringens förslag: Som har konstaterats i promemorian kan den digitala tekniken göra det nödvändigt att vidta ytterligare ändringar i upphovsrättslagen vad avser inskränkningarna i upphovsrätten. Med anledning av förslag av i skolan och Talboks- och att inskränkningen i upphovsrätten för framställning av exemplar åt synskadade m.fl. utvidgas och anpassas till den digitala tekniken kan framhållas att sådana ändringar har gjorts i andra nordiska länder, och frågan om motsvarande ändringar i upphovsrättslagen övervägs nu i . Särskilda nordiska tjänstemannaöverläggningar har vidare inletts angående möjligheterna för allmänheten att ha tillgång till verk i digital form bl.a. för användning hos biblioteken, inskränkningar av ett slag som Kungl. , Arkivet för Ljud och Bild och har efterlyst. Regeringen har redan framhållit att lagstiftaren måste vara på sin vakt så att upphovsrätten inte på grund av den tekniska utvecklingen får ett innehåll som står i strid med yttrandefriheten och informationsfriheten och instämmer i universitets uppfattning att särskild uppmärksamhet måste riktas på dessa intressen vid beredningen av de ytterligare ändringar i upphovsrättslagen som kan vara erforderliga på grund av den digitala tekniken. I anslutning härtill skall nämnas att och har bett att regeringen överväger frågan huruvida upphovsrättslagen bör ändras så att förfoganderätt gäller generellt för sammanställningar av verk, uppgifter eller annat material vilka upprättats hos myndigheter. har pekat på att det finns risk för att en vid verket upprättad sammanställning med universitets och högskolors utbildningsprogram och kurser förvanskas och därmed förlorar sin tillförlitlighet. har hänvisat till att sam- manställningar i offentlig verksamhet framställs i former och på villkor som liknar privat företagsamhet. För egen del finner regeringen det allmänt sett tvivelaktigt om det finns tillräckliga skäl att göra ytterligare avsteg från den princip som bär upp lagstiftningen på detta område, nämligen att handlingar som upprättats hos myndighet inte skall vara föremål för förfoganderätt utan kunna utnyttjas fritt (se 26 a § andra stycket upphovsrättslagen). Myndigheters i och för sig berättigade behov av att kunna kontrollera användningen av affärsmässiga produkter är tillgodosett genom undantag från principen, t.ex. när det gäller verk som skapats för undervisning och verk av vilka exemplar genom en myndighets försorg tillhandahålls allmän- heten i samband med affärsverksamhet (26 a § tredje stycket 4 resp. 9), och dessa är tillämpliga även i de fall där verket är en sammanställning. När ett verk återges offentligt skall vidare källan anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver och får verket inte ändras i större utsträckning än användningen kräver (11 § andra stycket).