prop · GK0386 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har dock om särskilda skäl förelegat fått medge att beredskapslager för oljekondensverk tillfälligt tas i anspråk för anläggningens drift även i andra situationer. Bestämmelsen är i första hand avsedd för extrema torrår, men bör även vara tillämplig vid lokal eller regional s.k. ö-drift om stamnätet slås ut genom t.ex. sabotage eller extrema oväder. Regeringen har vid tidigare överväganden (senast i prop. 1994/95:176 s. 54) inte funnit anledning föreslå vidgad möjlighet att i fredstid medge ianspråktagande av krigslager. Med det synsätt som ligger till grund för regleringen i elberedskapslagen gör regeringen nu bedömningen att lager vid även andra elproducerande anläggningar än oljekondensverk i extrema fall bör kunna tas i anspråk tillfälligt efter beslut av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 12.2 Skyddsåtgärder för rörledningar -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Skyddsåtgärder för rörledningar för transport| | av råolja, naturgas och produkter av råolja eller naturgas skall| | tills vidare regleras i koncessionsvillkoren för sådana | | rörledningar. (EBU) förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Endast en instans, , kommenterar utredningens förslag. Föreningen ansluter sig till utredningens förslag att frågor om skyddsåtgärder inom naturgasområdet bör kunna inordnas som villkor i koncessionsgivningen. Skälen för regeringens bedömning: Krigsskyddslagen blev tillämplig på rörledningar i samband med att lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen) trädde ikraft . Rörledningslagen omfattar bl.a. rörledningar för transport av råolja, naturgas eller produkter av råolja eller naturgas. Skälet till att krigsskyddslagen gjordes tillämplig var att man ansåg att rörledningar för transport av sådana produkter i fråga om betydelse för samhällsverksamheten och näringslivet var att jämställa med de anläggningar som redan omfattades av krigsskyddslagen (prop. 1977/78:86, bet. 1977/78:NU47, rskr. 1977/78:210). Enligt rörledningslagen skall koncession avseende rörledningar förenas med villkor som behövs för att skydda allmänna intressen eller enskild rätt. Enligt regeringens bedömning är rörledningar för transport av råolja, naturgas och produkter av råolja eller naturgas i allmänhet så viktiga för totalförsvaret och folkförsörjningen att de måste skyddas mot inverkan från stridshandlingar. Intresset av att skyddsåtgärder vidtas bör dock kunna tillgodoses genom lämplig utformning av villkor i samband med att koncession för rörledningar meddelas. Eftersom frågan om skyddsåtgärder för rörledningar sålunda kan lösas på annat sätt är det inte nödvändigt att rörledningar omfattas av elberedskapslagen. Koncessioner enligt rörledningslagen meddelas av regeringen efter utlåtande från koncessionsmyndigheten som f.n. är . I egenskap av ansvarig myndighet för funktionen Energiförsörjning inom totalförsvarets civila del är väl skickat att ta till vara beredskapsintresset i ärenden som kan bli aktuella. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Elberedskapslagen och de övriga lagförslagen| | skall träda i kraft . (EBU) förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser instämmer i utredningens förslag eller lämnar det utan synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Det föreliggande lagförslaget innehåller inte några genomgripande förändringar för företagen inom elförsörjningen, bortsett från förslaget om rätt till ersättning för beredskapsåtgärder. Det krävs därför inga omfattande eller kostnadskrävande förändringar för att anpassa verksamheten hos elföretagen till den nya lagstiftningen. De förändringar som krävs på myndighetssidan har i huvudsak redan genomförts som en följd av att övertog ansvaret för elberedskapen. Verksamheten med elberedskap finansieras dels med anslag från statsbudgeten som anvisats för ändamålet av för , dels med kvarvarande medel på äldre anslag som tidigare anvisats för elberedskapsändamål (prop. 1996/97:1 UO 6, bet. 1996/97:FöU1, rskr. 1996/97:112). Vad gäller finansieringen för har regeringen angivit att planeringen utgår ifrån att avgiftsfinansiering införs från . har uttalat att det är särskilt viktigt att finansieringen säkras för de beredskapsåtgärder som behöver vidtas. Vidare har försvarsutskottet anfört att det förutsätter att frågan om en avgiftsfinansiering på området får en så grundlig och allsidig beredning att finansieringen av beredskapsåtgärderna inom funktionen Energiförsörjning säkras . Det är enligt regeringens bedömning angeläget att lagstiftningen kan träda i kraft . En lämplig tidpunkt är . Därmed förbättras förutsättningarna för ett effektivt elberedskapsarbete, som elberedskapens finansiering tryggas. 14.1 Förslaget till elberedskapslag I denna paragraf anges lagens tillämpningsområde och syfte. Bestämmelserna i lagen syftar till att reglera ansvaret för den planering och de åtgärder som behövs för att kunna tillgodose elförsörjningen i vid höjd beredskap enligt lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. Med elförsörjningen i landet avses inte enbart landet som helhet utan även elförsörjningen inom en viss ort eller ett visst område. Enligt 1 § lagen om totalförsvar och höjd beredskap är höjd beredskap antingen skärpt beredskap eller högsta beredskap. Om är i krig råder enligt 3 § samma lag högsta beredskap. I andra fall då det råder krigsfara eller sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig utanför eller av att t.ex. har varit i krig får regeringen besluta om skärpt eller högsta beredskap. Som bestämmelser om elberedskap anses föreskrifter om de förberedelser av olika slag som görs i fred i syfte att trygga elförsörjningen vid höjd beredskap. Särskild betydelse har då de elektriska anläggningarna och funktionen hos dessa. Men även verksamheten i övrigt på elområdet såvitt avser produktion och överföring av el samt handel med el har inte sällan väsentlig betydelse för elförsörjningen. Hur den faktiska verksamheten vid produktion och överföring av el och handel med el vid höjd beredskap skall styras är inte frågor som denna lag reglerar. Lagen tar inte sikte på åtgärder hos den enskilde elanvändaren. Termen användning finns därför inte med när det anges vad lagen innehåller. En annan sak är att beredskapsåtgärder av olika slag indirekt kan få betydelse för verksamheten på elområdet och på användningen av el. I fråga om den direkta styrningen av verksamheterna finns bestämmelser i bl.a. 15 a § lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar och om användningen vid höjd beredskap finns bestämmelser i ransoneringslagen (1978:268). I första stycket anges att endast bestämmelsen om kostnadsersättning är tillämplig på beredskapslagring av bränsle som används för elproduktion. I övriga delar gäller lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol. Elberedskapslagen tar främst sikte på fysiska åtgärder som hänför sig till byggnadskonstruktioner och utrustning som tillhör anläggningar och inte på åtgärder som gäller anordnande av bevakning eller av verkskydd. I dessa frågor hänvisas därför i andra och tredje styckena till den särskilda lagstiftning som finns om skydd för samhällsviktiga anläggningar och om verkskydd. Det förtjänar påpekas att uppräkningen i andra stycket inte är uttömmande i fråga om annan allmän beredskapslagstiftning som kan beröra ett elföretag. I första stycket anges vad som menas med beredskapsåtgärder. En beredskapsåtgärd är i princip varje särskild åtgärd som beslutas i enlighet med lagens syfte, dvs. att tillgodose elförsörjningen i riket vid höjd beredskap. Mängden av åtgärder som kan behövas för att tillgodose elförsörjningen i riket är stor. Det är också så att formerna för beredskapsåtgärder varierar över tiden med vad som kan betecknas som en övergång från ett objektorienterat till ett systemorienterat synsätt. Självfallet har den tekniska utvecklingen stor betydelse. Ändrade synsätt och nya tekniker gör att det inte kan förutses vad som krävs för en tillräcklig elberedskap. Det finns därför i lagen inte någon närmare preciserad eller exemplifierad uppräkning över vilka åtgärder som avses. Bland olika åtgärder kan nämnas fysiska skyddsåtgärder vid elektriska anläggningar och anläggningar som behövs för driften, t.ex. en anläggnings placering, val av byggnadsmaterial, dimensionering av grund, väggar och tak, inhägnad och larm, anskaffande och lagring av reservdelar, komplettering med systemtekniska delar, utbildning och övning av egen och krigsplacerad personal, krigsplanläggning av driften vid en elektrisk anläggning samt krigsplanläggning av annan verksamhet som omfattas av lagens bestämmelser. För mindre elektriska anläggningar torde det inte annat än i undantagsfall vara befogat med åtgärder avseende s.k. fortifikatoriskt skydd, medan detta kan komma i fråga vid större anläggningar som i krig kan väntas bli utsatta för stridshandlingar. Även mindre anläggningar kan emellertid spela en stor roll för elsystemet varför tekniska kompletteringar leder till ökad leveranssäkerhet. Åtgärder för att öka produktions- och överföringssystemets uthållighet under höjd beredskap genomförs inte enbart i form av traditionella skyddsåtgärder mot brand- och sprängverkan. Exempelvis är det en strävan att förbättra möjligheterna till övergång och drift av elsystemet i separata delsystem (s.k. ö-drift) i händelse av att stamnätet skulle sättas ur funktion. Åtgärder som här kommer i fråga omfattar bl.a. - tekniska förstärkningsåtgärder i kontroll- och fjärrstyrningssystem, - förberedelser vid produktionsanläggningar för dödnätsstart, husturbindrift och drift av separata delsystem (vilket kräver installation av frekvensregleringsutrustning, dieselaggregat, kompletteringar av regionala och lokala nät, kompletteringar av driftövervakningsutrustning samt manualer, utbildning och övning för drift under höjd beredskap), - åtgärder i ledningsnät för säkrare matning, - anskaffning av reservkomponenter till vissa produktions- och distributions- anläggningar samt - installation av styr- och reglerteknik för målinriktade leveranser. Beredskapsåtgärder i form av beredskapslagring av olja och kol är undantagna från lagen, jfr. kommentaren till 2 §. Vilka åtgärder som i det enskilda fallet skall genomföras vid en anläggning eller i en verksamhet beslutar elberedskapsmyndigheten om, se vidare 5 §. I andra stycket bemyndigas regeringen eller efter regeringens bemyndigande elberedskapsmyndigheten att meddela föreskrifter om vilka åtgärder som kan utgöra beredskapsåtgärder. Genom generella men preciserade föreskrifter som har sin grund i lagens syfte kan en god förutsebarhet skapas i fråga om skyldigheterna i beredskapshänseende för den som driver verksamhet som omfattas av lagens bestämmelser eller som avser att starta en sådan verksamhet. Stöd för bemyndigandet finns i 8 kap. 7 § första stycket 3 regeringsformen. Beredskapsåtgärder skall vidtas i verksamhet avseende produktion och överföring av el samt handel med el. Någon begränsning, liknande den gällande, dvs. att det skall vara fråga om anläggningar av viss storlek eller att verksamheten skall vara av viss omfattning finns inte. Eftersom de beredskapsåtgärder som beslutas skall vara inriktade på att tillgodose elförsörjningen vid höjd beredskap kommer de anläggningar och verksamheter som berörs att, oavsett storlek, ha en särskild betydelse inom elförsörjningssystemet. I bestämmelsen stadgas att skyldigheten att vidta beredskapsåtgärder enligt huvudregeln vilar på den som driver den verksamhet som är aktuell. Normalt torde det vara ägaren som själv driver sin verksamhet men verksamheten kan även drivas av en nyttjanderättshavare. I de fall där annan än ägaren driver verksamheten kan beslutet om beredskapsåtgärder även riktas mot ägaren. En förutsättning för att så skall få ske är att det kan anses lämpligt. Som riktlinje kan anges att om åtgärderna kräver mer eller mindre omfattande ingrepp i egendom bör beslutet riktas till ägaren och i övrigt mot den som driver verksamheten. Det kan även bli fråga om att beslut om beredskapsåtgärder rör anläggning som skall uppföras. I dessa fall kan det vara aktuellt att rikta beslutet till ägaren eller i vissa fall nyttjanderättshavaren fastigheten. Avgörande för vem som skall vidta åtgärderna torde bli vem som kommer att utföra byggnadsarbeten m.m. De beredskapsåtgärder som skall vidtas är de som elberedskapsmyndigheten enligt 5 § i det enskilda fallet beslutat om. skall utses av regeringen. Regeringen har för avsikt att utse () till elberedskapsmyndighet. förvaltar och driver stamnätet för statens räkning. En intressekonflikt skulle uppkomma om utan begränsning eller särreglering omfattas av elberedskapslagen. Efter synpunkter från Lagrådet har ett andra stycke intagits i paragrafen i vilket undantas från lagens tillämpning. Frågan om hur Svenska kraftnäts eget beredskapsarbete skall hanteras och finansieras behandlas i den allmänna motiveringen under avsnitten 9 och 11. I bestämmelsen anges att elberedskapsmyndigheten är den på området beslutande myndigheten. Det ankommer på regeringen att ta ställning till vilken myndighet som skall vara elberedskapsmyndighet. Det är elberedskapsmyndigheten som i det enskilda fallet beslutar vilka åtgärder som skall genomföras vid en anläggning eller i en verksamhet. Avgörande är då bl.a. förhållandena vid anläggningen, anläggningens placering och roll i elsystemet samt anläggningens betydelse för användarna. Självklart är att elberedskapsmyndighetens beslut skall kunna återföras till lagens syfte att tillgodose elförsörjningen i riket vid höjd beredskap. Det är inte elberedskapsmyndighetens uppgift att bestämma om prioriteringen mellan olika behov av el. Sådana prioriteringar görs vid höjd beredskap av regeringen eller de myndigheter under regeringen som har att svara för ledning och samordning av totalförsvarets verksamhet. Vidare stadgas att elberedskapsmyndigheten inte får besluta om bered- skapsåtgärder som är mer betungande än som kan anses skäligt med hänsyn till anläggningens eller verksamhetens omfattning och betydelse. Ett liknande stadgande finns i 5 § lagen (1942:335) om särskilda skyddsåtgärder för vissa kraftanläggningar m.m. Som framhölls i den allmänna motiveringen avsåg man därmed att åtgärder som hindrade ett företags tillkomst eller utveckling inte fick föreskrivas. Motsvarande gäller även vid tillämpningen av den nya lagen. Det kan också uttryckas så att åtgärder inte får beslutas som medför att ändamålet med företaget inte kan tillgodoses eller att förutsättningarna för företaget rubbas avsevärt. Vid bedömningen av skäligheten bör utöver vad som ovan nämnts bl.a. även beaktas företagets storlek och framtida avkastningsförmåga samt konkurrensförhållandena på marknaden. Utrymmet för att bedöma en åtgärd som mer betungande än som kan anses skäligt har dock minskat eftersom ersättning för kostnader som huvudregel kommer att utges. I bestämmelsen framhålls att elberedskapsmyndigheten vid utformningen av beslutet skall beakta de effekter en åtgärd kan få på beredskapen inför svåra påfrestningar på samhället i fred. Tanken är att en helhetssyn skall tillämpas på beredskapsåtgärderna. Det innebär att det är förhållanden vid höjd beredskap som i princip avgör dimensionering och utformning av beredskapsåtgärderna men att behoven vid fredstida störningar ges vikt vid avvägningar. Såsom Lagrådet framhållit utgör bestämmelsens avfattning inte något hinder mot att elberedskapsmyndigheten, så snart det finns sakliga skäl därtill, meddelar ett nytt beslut angående nya eller ändrade beredskapsåtgärder. Det finns därför inte behov av en särskild bestämmelse om att myndigheten kan fatta nya beslut vid ändrade förhållanden. Förhållanden som kan föranleda ändrade eller nya beslut kan t.ex. vara att en ny krigsviktig verksamhet tillkommit i ett område som varit av liten betydelse för totalförsvaret eller att elsystemet byggts ut eller förändrats på annat sätt så att åtgärder blir påkallade i en anläggning som tidigare haft liten betydelse för beredskapen. Ett beslut om beredskapsåtgärder får enligt andra stycket inte innefatta ans- kaffande av vapen. Bestämmelsen innehåller föreskrifter om anmälningsskyldighet i fråga om fysiska förändringar av en anläggning. En liknande bestämmelse finns i lagen (1942:335) om särskilda skyddsåtgärder för vissa kraftanläggningar m.m. Anmälningsskyldigheten omfattar endast anläggningar som är av väsentlig betydelse för elförsörjningen i eller inom en ort eller ett område. De anläggningar som kan komma i fråga är t.ex kraftverk, vattenregleringsmagasin, elledningar, transformator- och kopplings-stationer, reservdelsförråd, samt drift- och övervakningscentraler för produktions- och nätdrift, med tillhörande styr- och kommunikations-system. I 8 § bemyndigas regeringen eller efter regeringens bemyndigande elberedskapsmyndigheten att genom föreskrifter ange vilka anläggningar som skall anses vara av väsentlig betydelse för elförsörjningen. Särskilt vid större anläggningar är det så att åtgärder som avser att exempelvis förstärka grundkonstruktionen och öka motståndskraften mot brand- och sprängskador svårligen och endast till stora kostnader kan genomföras sedan anläggningen uppförts. Det är därför angeläget att det på ett tidigt stadium prövas vilka beredskapsåtgärder som behövs. Förutsättningarna härför finns om anmälningsskyldigheten iakttas. Som anges i bestämmelsen skall elberedskapsmyndighetens beslut avvaktas innan åtgärden vidtas. Självfallet skall elberedskapsmyndigheten, på samma sätt som gäller för , avgöra dessa ärenden så snabbt att byggnadsarbetena m.m. inte fördröjs. Ytterst är det den som driver en anläggning som skall ändras som har ansvaret för att en anmälan görs, dvs. ägaren till anläggningen eller fastigheten eller i förekommande fall nyttjanderättshavaren. Om någon verksamhet inte drivs skall anmälningsskyldigheten fullgöras av ägaren eller nyttjanderättshavaren till anläggningen eller fastigheten. Bestämmelser härom har tagits in i andra stycket. Enligt 11 § kan den som utan att anmäla det uppför, bygger om eller på annat sätt ändrar en anläggning själv få bära en del av kostnaderna för de beredskapsåtgärder elberedskapsmyndigheten beslutar om. Vidare finns straffbestämmelser i 18 §. Regeringen kommer i verkställighetsföreskrifter att lämna närmare anvisningar om anmälningsskyldighetens fullgörande. Genom bestämmelsen införs anmälningsskyldighet också för andra större förändringar än de som avses i 6 §. Det är fråga om organisatoriska för- ändringar. Bestämmelsen har ett vidare tillämpningsområde än föregående paragraf och omfattar även produktions- eller överföringsverksamhet eller verksamhet avseende handel med el. En förutsättning för anmälningsskyldighet är dock att verksamheten är av väsentlig betydelse för elförsörjningen. Verksamhetsförändringar som omfattas av anmälningsskyldigheten är t.ex. nedläggning, överlåtelse, väsentlig neddragning eller utvidgning av verksamheter som har en central roll i elförsörjningssystemet. I 8 § bemyndigas regeringen eller efter regeringens bemyndigande elberedskapsmyndigheten att närmare precisera vilka verksamheter och verksamhetsförändringar som avses. Syftet med att dessa verksamhetsförändringar anmäls är främst att elberedskapsmyndigheten skall kunna följa de ändringar på elmarknaden som är av större betydelse från beredskapssynpunkt. Till stor del kommer anmälningsskyldigheten att kunna fullgöras vid den löpande beredskapsplaneringen och övriga kontakter mellan elberedskapsmyndigheten och elföretagen. Anmälan skall ske senast i samband med att ändringen genomförs. Regeringen kommer att lämna närmare föreskrifter om anmälningsskyldighetens fullgörande. I denna paragraf lämnas bemyndigande för regeringen eller elbered- skapsmyndigheten att närmare ange vilken typ av anläggningar och slag av verksamheter som skall anses vara av väsentlig betydelse för elförsörjningen samt vilka verksamhetsförändringar som är väsentliga. Avsikten är inte att det genom en uttömmande uppräkning skall anges t.ex. vilka anläggningar som omfattas. En avgränsning bör åstadkommas genom en kombination av angivande av storleksgränser för olika anläggningstyper och geografiska angivelser. Som utvecklats närmare i den allmänna motiveringen kan numera små kraftanläggningar ha ett särskilt beredskapsvärde dels genom att försörja vissa viktiga försvarsanläggningar dels genom att utgöra startmotor för andra kraftstationer. Hur det kan vara aktuellt att bestämma vilka anläggningar som bör omfattas med hänsyn till bl.a. effekt, spänning, storlek eller funktion har utvecklats under avsnitt 7 i den allmänna motiveringen. I samma avsnitt har frågan om vilka verksamhetsförändringar som kan anses vara av väsentlig betydelse diskuterats. Stöd för bemyndigandet finns i 8 kap. 7 § första stycket 3 regeringsformen. Paragrafen innehåller bestämmelser om giltigheten av en anmälan enligt 6 §. Om t.ex. en ändringsåtgärd som anmälts inte påbörjats skall en ny anmälan göras. Bestämmelsen blir främst aktuell i de fall elberedskapsmyndigheten vid en första anmälan inte ansett att beredskapsåtgärder behöver vidtas. Genom en förnyad anmälan ges myndigheten tillfälle att på nytt ta ställning till frågan om beredskapsåtgärder som är påkallade. En motsvarande bestämmelse finns i lagen (1942:335) om särskilda skyddsåtgärder vid vissa kraftanläggningar m.m. Första stycket innehåller huvudregeln om ersättning för kostnader för åtgärder som vidtas med stöd av lagen, dvs. beredskapsåtgärder som varit föremål för elberedskapsmyndighetens prövning och beslut. Med ersättning avses full ersättning för kostnaderna. Det är ofta svårt att i förväg ange kostnaderna och därmed ersättningens storlek på annat sätt än att en kostnadsram anges. I andra stycket räknas de undantagsfall upp där ersättning inte betalas ut. Som framgår av 11 § kan beslut fattas om att bl.a. den som producerar eller överför elektrisk kraft själv skall svara för den merkostnad som uppstått på grund av att beredskapsarbetena inte utförts i samband med andra arbeten. Som förutsättning härför gäller att anmälningsskyldigheten i 6 § försummats. Undantaget i punkt 1 avser nämnda situation. Enligt punkt 2 betalas ersättning inte ut för kostnader för uppgiftslämnande och planeringen av egna uppgifter inom totalförsvaret. Om emellertid elberedskapsmyndigheten beslutat om särskild övningsverksamhet kan ersättning komma att betalas ut. Förslaget i lagrådsremissen innehöll även ett undantag i fråga om rätt till ersättning för kostnader som var ringa. Mot bakgrund av Lagrådets påpekanden har detta undantag tagits bort. I tredje stycket anges att ersättning även skall betalas ut för vissa fall av beredskapslagring enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol. Det är fråga om ersättning för kostnader som en innehavare av elproducerande anläggning haft för beredskapslagring för krigssituationer. Det rör sig bl.a. om beredskapslagring som syftar till att möjliggöra drift av gasturbiner och oljekondensverk under dessa förhållanden. Förslaget berör även lagring av bränsle vid kraftvärmeverk. Eftersom denna typ av anläggningar producerar såväl el som värme måste en beräkning ske av hur stor del av bränslelagringen som avser elproduktionsändamål. För tydlighets skull föreskrivs i fjärde stycket att det är elberedskapsmyn- digheten som beslutar om ersättning för beredskapsåtgärder. I begreppet beredskapsåtgärder ingår självfallet ersättningsberättigande beredskapslagring. Vidare stadgas att ersättningen normalt skall betalas ut efter åtgärdens utförande. I förhållande till lagrådsremissen har ordet normalt lagts till.