prop · GK0311 · 1997-01-01 00:00:00 — Beslut om att tillämpa en ordning med tidsbegränsade uppehållstillstånd bör därför endast kunna fattas av regeringen och ska anmälas till . Det bör tilläggas att det skall vara fråga om en massflykt från ett bestämt geografiskt område till eller annat land för att regeln om tidsbegränsade uppehållstillstånd ska gälla. I Hot- och riskutredningen talas om en situation som avser massflykt till . Tidsbegränsade uppehållstillstånd bör, enligt den ovan nämnda propositionen (prop. 1993/94:94) kunna användas även när en utlänning har rätt till asyl i landet. En ansökan om flyktingförklaring och resedokument bör dock alltid prövas. I de fall där inte någon uttrycklig ansökan om flyktingförklaring och resedokument gjorts finns det dock inte någon anledning att pröva frågan om flyktingskap innan tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas. Med en sådan ordning bör prövningen inte bli alltför resurskrävande och en förenklad hand- läggning bör kunna användas. , m.fl. har i remissyttranden över delbetänkandet Massflykt till av asyl- och hjälpsökande (SOU 1993:89) påpekat vikten av att den statliga ersättningen till kommunerna respektive landstingen är klart reglerade i en massflyktsituation. Rätten för personer med tidsbegränsade uppehållstillstånd att få ekonomiskt bistånd m.m. regleras i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. och inte av socialtjänstlagen (1980:620). handlägger ansökningar om ekonomiskt bistånd m.m. från personer som erhållit tidsbegränsade uppehållstillstånd. möjligheter att snabbt kunna öka sin mottagningskapacitet till nivåer som kan bli aktuella vid massflyktsituationer har blivit begränsade . Anledningen är att antalet asylsökande kraftigt minskat och att verkets resurser därför minskats. Under de extraordinära förhållanden som det här kan komma att bli fråga om bedömer regeringen att det i inledningsskedet bör vara kommunerna som svarar för att den enskilde utlänningen erhåller den omsorg som bedöms skälig med hänsyn tagen till den rådande situationen. bör därför bemyndiga regeringen att kunna meddela särskilda föreskrifter som avviker från lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande vid en massflyktsituation till . Regeringen skulle därmed ges möjlighet att kunna meddela särskilda föreskrifter som innebär att i efterhand kan ersätta t.ex. kommuner för de kostnader som normalt åvilar och som uppstår i avvaktan på att tar över mottagningsarbetet. Regeringen avser att senare återkomma till i denna fråga. I övrigt torde de bestämmel- ser som finns i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. och förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. tillgodose statens möjligheter att lämna ekonomiska ersättningar till såväl kommuner som sjukvårdshuvudmän. Kostnader för förläggningsverksamhet, meningsfull sysselsättning m.m. bör kunna ersättas från utgiftsområde 8 Invandrare och flyktingar, anslaget A 2. Mottagande av asylsökande. Smittskyddet är i hög grad beroende av en rad samhällsområden, t.ex. livsmedelshygien, djurskydd, bostadsförhållanden, information och utbildning. Det övergripande ansvarsområdet för smittskyddet avser dels hälso- och sjukvården, dels hälsoskyddet. Huvudansvaret för smittskyddet, särskilt det personinriktade smittskyddet, åvilar landstingen, medan primärkommunerna ansvarar för det objektinriktade smittskyddet. Smittskyddslagen (1988:1472) behandlar verksamhet till skydd mot att smittsamma sjukdomar sprids bland människor. Smittsamma sjukdomar delas in i samhällsfarliga sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. De samhällsfarliga sjukdomarna och vissa av de övriga smittsamma sjukdomarna skall anmälas på visst sätt. har ansvaret för tillsynen över smittskyddet i landet. Styrelsen får meddela de förelägganden och förbud som behövs och har rätt att inspektera smittskyddsverksamheten. Med stöd av smittskyddslagen har regeringen genom smittskyddsförordningen (1989:301) bemyndigat att meddela ytterligare föreskrifter om frågor inom smittskyddet som inte gäller vaccination. Enligt bl.a. smittskyddslagen svarar miljö- och hälsoskyddsnämnden i kommunen för att smittskyddsåtgärder vidtas i fråga om djur eller objekt som sprider eller misstänks sprida smittsamma sjukdomar. Varje landsting eller landstingsfri kommun svarar för att behövliga smittskyddsåtgärder härutöver vidtas inom deras ansvarsområden. Ledningen av smittskyddet utövas i princip av smittskyddsläkarna, som dels är underställda landstingens hälso- och sjukvårdsnämnder, dels i vissa avseenden har självständigt myndighetsansvar. Länsstyrelserna har inget ansvar för smittskyddet som sådant men samverkar med landstingen och smittskyddsläkarna via bl.a. länsveterinären och länshälsovårdskonsulenten (motsv.). Länsstyrelserna svarar också för tillsynen över primärkommunernas hälsoskyddsarbete. () har till uppgift att bevaka det epidemiologiska läget i fråga om smittsamma sjukdomar bland människor och aktivt medverka till att skyddet mot sådana sjukdomar upprätthålls och förstärks. SMI skall särskilt informera om det epidemiologiska läget beträffande smittsamma sjukdomar bland människor, lämna förslag om åtgärder som kan hindra spridningen av sjukdomarna, och aktivt med verka till att diagnostiken av de epidemiska sjukdomarna blir tillförlitlig och snabb. SMI skall bedriva forskning, metodutveckling och utbildning inom smittskyddsområdet. Statsmakternas mål för smittskyddet är att skydda befolkning från vissa allvarliga smittsamma sjukdomar. Ambitionen för smittskyddet finns fastlagd i smittskyddslagstiftningen. Huvuduppgiften att skydda befolkningen ligger på vars uppgifter förutsätter ett nära samarbete med myndigheter som , , , , och . SMI:s insatser syftar också till att skydda människor mot epidemier under beredskaps- och krigsförhållanden. För mänskligheten helt nya eller förändrade smittämnen upptäcks i en ökande takt. Klimatförändringar, miljöförstöring och befolkningsökning torde vara några av skälen. Människors sätt att snabbt förflytta sig gör att infektionssjukdomar nu kan sprida sig betydligt fortare . Smittsamma sjukdomar är ett av världens stora medicinska problem. Trots att det bedrivs mycket forskning kring dessa sjukdomar saknas ofta effektiva botemedel, särskilt mot vissa virus- och parasitsjukdomar. Bakterieinfektioner har framgångsrikt kunnat botas men har nya anti- biotikaresistenta stammar utvecklats. har enligt SMI minst 25 nya smittämnen identifierats på olika håll i världen. Ebolaepidemin i visade hur ett av världens mest dödliga blödarfebervirus kunde spridas i byar och på sjukhus under dåliga hygieniska förhållanden. Difteri- och koleraepidemier har grasserat t.ex. i . Antalet tuberkulosfall har ökat bl.a. i . Salmonellainfektioner är vanliga i många europeiska länder. Med undantag för smittkoppor finns alla kända infektionssjukdomar kvar i och i övriga världen, trots nya och förbättrade vacciner. Vad avser gör SMI den bedömningen att trots den ökande in- ternationaliseringen har smitthotet från vår omvärld kunnat hanteras på ett tillfredsställande sätt. Ett samarbete inom smittskyddet är också under uppbyggnad mellan och de baltiska länderna och . Sammantaget anser regeringen att smittskyddet i är mycket väl rustat för att hantera epidemier av den storleksordning vi har varit vana vid . Medel för smittskyddet, bl.a. SMI:s verksamhet, redovisas i budgetpropositionen 1997 under utgiftsområde 9. Hälsovård, sjukvård och social omsorg. Att förbättra kommunikationsvägarna för att snabbt kunna sprida information om smittsamma sjukdomar är en del av SMI:s arbete. kommer ett datoriserat nätverk att tas i bruk, som knyter samman SMI med vissa smittskyddsläkare. avses samtliga smittskyddsläkare, infektionsläkare och mikrobiologiska laboratorier integreras i nätverket. I princip är det samma resurser som används i fred som i krig i skyddet mot smittsamma sjukdomar. Smittskyddet ingår därför som en del av funktionen Hälso- och sjukvård m.m. i krig inom det civila försvaret, som regeringen fattar beslut om (prop. 1995/96:4). För att höja den nationella medicinska beredskapen har regeringen uppdragit åt att i samråd med FOA och SMI och med andra berörda myndigheter utreda hur hälso- och sjukvårdens, räddningstjänstens, polisens m.fl. insatser kan samordnas och befintlig kompetens inom landet bäst utnyttjas vid incidenter med radioaktiva, biologiska eller kemiska ämnen såväl i fred som i krig. Mot bakgrund av att förändringar i samhället påverkar de smittsamma sjukdomarnas förekomst och spridningsmönster avser regeringen att tillsätta en utredning med uppgift att utvärdera smittskyddslagens funktion och effektivitet. Med terrorism menas användning av våld, hot eller tvång för politiska syften. Det är således en form av säkerhetshotande verksamhet som riktar sig mot andra intressen än rikets yttre säkerhet. I till skillnad från vad som gäller i flera andra europeiska länder är inte terrorism som sådan ett särskilt brott utan begreppet kan i sig inrymma många skilda brott. Terrorismen brukar uppträda i tre olika former, nämligen nationell terrorism, internationell terrorism samt statsterrorism. Nationell terrorism har ofta sitt ursprung i ett verkligt eller upplevt politiskt eller socialt missförhållande i en viss stat. Våldet utövas i regel inom statens gränser och riktar sig mot statens företrädare eller intressen. Den internationella terrorismen har liknande grund men riktar sig mot mål utanför hemlandets gränser såsom ambassader eller flygbolag. Såväl den nationella som den internationella terrorismen utövas som regel av fristående organisationer eller grupper. Statsterrorismen däremot styrs från eller har sitt ursprung i en statsledning. Mål för denna typ av terrorism kan vara regimkritiker eller andra som anses farliga för regimen. har varit relativt förskonat från terroraktioner. De terroraktioner som ägde rum i landet och är att hänföra till den internationella terrorismen. samarbetar intensivt i kampen mot terrorism i många internationella fora såväl inom FN och EU som inom . Inom polisväsendet är det, enligt 4 § förordningen (1989:773) med instruktion för , Säkerhetspolisen som ansvarar för polisverksamhet i fråga om bekämpning av terrorism. Själva polisutredningen rörande terrorhot överlåts ofta till den lokala polisen om det inte är fråga om t.ex. terrorhot som riktar sig mot någon person i statsledningen, då Säkerhetspolisen har ansvaret även för utredningen. Statsmakternas mål för bekämpande av terrorism är att arbetet i första hand skall inriktas på att förebygga och förhindra samt i förekommande fall avslöja terroristverksamhet som riktas mot personer eller objekt inom samt mot svenska officiella intressen i utlandet. Terrorismbekämpningen skall också syfta till att motverka den terrorism som inte har anknytning till bl.a. i form av flyktingspionage. Nivån för beredskapen kan enligt regeringen betecknas som god. Den säkerhetsunderrättelsetjänst som bedrivs såväl nationellt som in- ternationellt genom olika samarbetsorgan har bäddat för att man kan sägas ha en god överblick över olika terroristorganisationers verksamheter. har också en god beredskap för att lösa en eventuellt uppkommen konkret terroraktion genom att det vid i finns ett antal polismän med särskild utbildning och kompetens för att bekämpa terroraktioner i landet. Regeringen anser att , i likhet med vad som sker , skall stor vikt läggas vid samarbete i kampen mot terrorism, såväl över myndighetsgränserna som över landets gränser. För att skall slippa nationella terrorgrupper krävs att man är uppmärksam på företeelser i samhället som skulle kunna bli en grogrund för sådan verksamhet. Regeringen har i budgetpropositionen redogjort för en planerad organisations- förändring som innebär att den särskilda beredskapsstyrka som finns för att bekämpa terroraktioner skall integreras med den särskilda insatsstyrkan (piketen) vid i . Regeringen anser att det är av yttersta vikt att kompetensen för bekämpning av terroraktioner vidmakthålls. 10.7 Kemikalieolyckor och utsläpp av farliga ämnen tillsjöss m.m. Försvars-, Kommunikations- och Miljödepartementens ansvarsområden. I detta avsnitt behandlas, förutom förslag som Hot- och riskutredningen lagt fram i fråga om kemikalieolyckor och olyckor vid transport av farligt gods, den översyn av det svenska oljeskadeskyddet som redovisat på regeringens uppdrag. är central förvaltningsmyndighet för frågor om olycks- och skadeförebyggande åtgärder enligt räddningstjänstlagen (1986:1102). är transportmyndighet enligt lagen (1982:821) om transport av farligt gods och ansvarar för regelverken för vägtransport, inklusive terrängtransporter och järnvägstransporter, av sådant gods. Vidare har i uppgift att samordna samt handlägga allmänna frågor om transport av farligt gods. ansvarar för miljöräddningstjänst till sjöss. 1992/93:258, 1993/94 FöU1, rskr. 1993/94:10) biföll vad hemställt i sitt betänkande Farligt gods m.m. med anledning av regeringens skrivelse i ämnet. Utskottet ställde sig bakom de i skrivelsen redovisade allmänna förutsättningarna och vad regeringen framfört när det gäller beredskapen inför kemikalieolyckor. Det gäller olyckor vid såväl tillverkning och lagring som transport av kemikalier. Utskottet godtog också i stort vad regeringen uttalat om transporter av farligt gods. I sina sammanfattande synpunkter betonade utskottet den stora betydelsen av fortsatt arbete som kunde förbättra beredskapen inför kemikalieolyckor och höja säkerheten i samband med att farligt gods transporteras. En av de viktigare frågor som kvarstod olösta eller obehandlade var enligt utskottets mening att ge samordningsuppgift ett sådant innehåll att verket kunde agera på ett likartat sätt inom samtliga myndighetsområden med skyddet mot kemikalieolyckor och vid transporter av farligt gods. Denna uppgift borde regeringen enligt utskottet ge hög prioritet. Hot- och riskutredningen har därefter föreslagit att skall bli ansvarig myndighet för alla transporter av farligt gods med undantag för bulktransporter till sjöss. En gemensam grundsyn för inriktningen av det svenska oljeskadeskyddet för 1990-talet redovisades för i budgetpropositionen 1986 (prop. 1985/86:100 bil. godkände riktlinjerna för den fortsatta utvecklingen. Grundsynen hade utarbetats inom ramen för Styrelsens för teknisk utveckling femåriga insatsprogram Teknik för oljebekämpning till sjöss samt bekämpning och sanering av olja i strandzonen (TOBOS 85). I arbetet med detta program deltog , dåvarande (numera Räddnings- verket), , och . har på regeringens uppdrag i samråd med redovisat en översyn av inriktningen av det svenska oljeskadeskyddet. Arbetet har bedrivits i en arbetsgrupp där även representanter för , , och () ingått. Vidare har redovisat för regeringen förslag till samhällets beredskap rörande oljeolyckor och andra olyckor med svåra miljökonsekvenser. Hot- och riskutredningen behandlade i sitt huvudbetänkande (SOU 1995:19) Ett säkrare samhälle frågor om kemikalieolyckor och olyckor vid transport av farligt gods. Vidare behandlades de frågor som sammanhänger med främst om gränsöverskridande konsekvenser av industriolyckor och den inom antagna förorenaren betalar (Polluter-Pays) principen. har EU antagit en gemensam ståndpunkt (EG) nr 9743/6/95 inför Rådets direktiv om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår, det nya s.k. Seveso-direktivet. Rådet har antagit direktiv om säkerhetsrådgivare vid transport av farligt gods (96/35/EG). Det övergripande målet för räddningstjänsten vid verksamheter med särskilda risker är att ha en god säkerhetsnivå, vilket skall uppnås genom en effektiv riskhantering. Detta innebär att berörda aktörer gemensamt skall verka för att antalet olyckor minimeras och skadorna på människor, egendom och miljö begränsas. Antalet dödsolyckor skall vara noll. Inriktningen av beredskapen mot kemikalieolyckor och transporter av farligt gods bibehålls i enlighet med de riktlinjer för den fortsatta utvecklingen som godkänt. Regelverken för transport av samt hantering av kemikalier och farligt gods skall vara harmoniserade och användarvänliga. Kvalitén i tillsynen skall förbättras. Vidare skall den kommunala räddnings- tjänsten ha en väl avvägd beredskap mot olyckor med kemikalier och farligt gods. Målet för det svenska oljeskadeskyddet inför 2000-talet skall vara - att skydda svensk ekonomisk zon, svenskt sjöterritorium, vissastörresjöar samt strandzonen mot de skador som löskommen olja kan orsakapå miljön och samhällsekonomiska värden, - att utvärdera de oljeskador som inträffat samt effekterna på kort ochlång sikt av de bekämpnings- och saneringsinsatser som genomförts, - att möjliggöra samverkan med andra länder i enlighet med ingångnaavtal och internationell praxis och - att vidta förebyggande åtgärder parallellt. Nuvarande läge och åtgärder Den översyn av nu gällande inriktning för beredskapen för oljebekämpning och sanering efter oljeutsläpp till sjöss, som redovisar lämnas förslag till mål för det svenska oljeskadeskyddet inför 2000-talet. Vid bedömningen av den framtida riskbilden, har man i översynen beaktat de åtgärder som vidtas internationellt i syfte att minska riskerna för oljeutsläpp och de faktorer som innebär ökade risker för oljeutsläpp. De faktorer som anges är - den fortsatta ökningen av sjötransporter i svenska farvatten, - det betydligt ökade antalet oljetransporter, - den planerade utbyggnaden av anläggningar för oljehantering iRyssland, och , - den ökade förekomsten av fartyg under föreskriven standard och - eventuell oljeutvinning i Östersjö-området och . En sammanvägd bedömning anses visa att riskerna för oljeutsläpp kommer att bestå på nuvarande nivå och att en ökning inte kan uteslutas. De riktlinjer för den fortsatta utvecklingen som godkände med utgångspunkt från arbetet inom insatsprogrammet TOBOS 85 har enligt översynen visat sig vara ändamålsenliga och i allt väsentligt kunna läggas till grund för den fortsatta utvecklingen av oljeskyddsberedskapen. Vissa förbättringar föreslås i fråga om metoder, rutiner och säkerhet samt utbildning och övning, nämligen - vissa modifieringar i räddningstjänstlagen, - förbättrad beredskap att bistå vid brandsläckning till sjöss, - förbättrad beredskap vad gäller nödbogsering, - fortsatt utveckling av metoder, främst vad gäller oljebekämpning under speciella förhållanden, - vidareutveckling av samverkansåtgärder, - förbättrad uppföljning av miljöeffekter, - fortsatt utveckling av utbildnings- och övningsverksamheten, - fortsatt utveckling av det internationella samarbetet och - åtgärder i syfte att motverka illegala oljeutsläpp. Regeringen ansluter sig till myndigheternas förslag till mål för det svenska oljeskadeskyddet inför 2000-talet. De föreslagna förbättringarna bör övervägas inom ramen för den löpande verksamheten. När det gäller modifieringarna i räddningstjänstlagen, bör denna fråga behandlas i särskild ordning. Såsom framgår i det följande avser regeringen att låta utreda denna fråga i samband med utredningen av lagstiftningsåtgärder på området kemikalieolyckor och transporter av farligt gods. Kemikalieolyckor och transport av farligt gods Regeringen anser att i det fortsatta arbetet skall utveckla verktyg för värdering av risker för olyckshändelser. Miljöaspekten skall integreras starkare i räddningstjänsten och verksamheten vad gäller transport av farligt gods. skall vidare fortsätta utvecklingen av användningen av informationsteknologin och av sitt informationssystem. Detta bör även kunna tillgodose behovet av flödesstatistik i fråga om transporter av farligt gods och kunna användas som beslutsstöd för val av färdväg vid sådana transporter. skall i övrigt verka för förbättrad utbildning av berörd personal, effektiv och samordnad tillsyn samt för regelverkens användarvänlighet när det gäller risker för kemikalieolyckor och vid transport av farligt gods. Regeringen gör bedömningen att frågan om myndighetsansvaret för transport av farligt gods bör beredas ytterligare och har för avsikt att låta utreda detta i särskild ordning. En översyn bör omfatta en genomgång av de aktuella myndighetsuppgifterna, såväl nationella som internationella, hos , och samt förslag till framtida organisation. Översynen bör även belysa de ekonomiska konsekvenserna av en förändring av myndighetsansvaret för transport av farligt gods. De lagförslag som Hot- och riskutredningen lade fram i fråga om kemikalie- olyckorna och transporter av farligt gods är på grund av det nya s.k. Seveso- direktivet och direktivet om säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods i behov av kompletterande utredning. Utredningen bör klarlägga vilka lagstiftningsåtgärder som fordras med anledning av EU-direktiven. Lagstiftningen skall även möjliggöra en ratifikation av konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor och tillgodose behovet av att tillämpa om Polluter-Pays principen inom räddningstjänsten. Vidare bör övervägas de modifieringar av räddningstjänstlagen som föreslås i översynen av inriktningen av det svenska oljeskadeskyddet. 10.8 Säkerhet i samhällsviktiga datasystem -------------------------------------------------------------------- | Regeringens åtgärder | | | | Förutsättningarna för komponentförsörjning och utformning av ett| | system för certifiering skall utredas ytterligare. | | | | En arbetsgrupp tillsätts med uppdraget att följa utvecklingen av| | hot och risker inom informationskrigföring, sprida kunskap om | | detta samt lämna förslag till hur ansvar inom området skall | | preciseras och hur riktlinjerna för en strategi bör se ut. | | | | Uppdrag lämnas åt berörda myndigheter att studera möjligheterna | | till aktiva åtgärder inom informationskrigföring. Regeringen uppdrog åt att, enligt Hot- och riskutredningens förslag, utreda förutsättningarna för att utforma ett system för certifiering av ADB-säkerhet som gör det möjligt att värdera hur väl ett åtagande om funktionsförmåga är uppfyllt. Dessutom uppdrog regeringen åt Överstyrelsen att efter samråd med berörda myndigheter och branscher närmare studera konsekvenserna i samhället av de svårigheter Hot- och riskutredningen skildrade i scenariot rörande brist på elektronikkomponenter. Överstyrelsen skulle lämna förslag till de åtgärder som dessa studier föran- ledde. Uppdragen skulle redovisas till regeringen . I rapporten som Överstyrelsen redovisat föreslås åtgärder för att öka med- vetandet om riskerna, för att säkra komponentförsörjningen genom lagerhållning, allokeringssökning, trading, överskottshantering, återvinning, egen komponent- tillverkning samt ett internationellt system för att hantera komponentbrist. Överstyrelsen föreslår också att regeringen ger Överstyrelsen i uppdrag att utveckla sina förslag till åtgärder. Regeringen anser, mot bakgrund av Överstyrelsens rapport, att arbetet med att öka säkerheten i samhällsviktiga datasystem måste intensifieras och ske på stor bredd och med ett brett spektrum av åtgärder. En grundläggande ambition måste vara att tålmodigt och långsiktigt öka medvetenheten och kunskapen hos ansvariga. Utbildning och information blir därför de viktigaste handlings- vägarna. Vidare bör ett underlag tas fram för att kunna besluta om vilka krav som statsmakterna bör ställa på säkerheten i datasystem. Arbetet med att utveckla metoder för risk- och sårbarhetsanalys måste också ges hög prioritet, liksom verifierandet av datasystems säkerhetsnivå. På det statliga området bör Överstyrelsen kunna stödja de funktionsansvariga myndigheterna med allmänna råd och föreskrifter. Myndigheternas möjligheter att genom regelverk påverka funktionssäkerheten hos näringslivets datasystem är självfallet mindre. Om det ovan nämnda upplysningsarbetet inte ger tillräcklig effekt, skall Överstyrelsen föreslå former för att via avtal ställa krav på företagen.