prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Dessutom har bestämmelsen i punkten 5 lagts till efter förslag från i verkets remissvar. Bestämmelsen omfattar sådan ersättning för förlorad arbetsförtjänst och för intrång i näringsverksamhet som kan ingå i en försäkringsersättning eller i ett skadestånd eller utgå enligt lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning. 3 § I paragrafen anges sådana undantag från huvudregeln i 2 § som är relaterade främst till den som betalar ut ersättningen eller till vilket slag av ersättning det är fråga om. Punkten 1, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, innehåller en beloppsgräns som skall gälla vid varje utbetalningstillfälle. Bestämmelsen motsvarar 7 § fjärde stycket och 7 a § andra stycket UBL. Punkten 2 motsvarar 39 § 1 mom. andra stycket 1 UBL. Punkten 3 motsvarar 3 § 2 mom. första stycket sista meningen UBL. I förhållande till utredningsförslaget har bestämmelsen justerats med hänsyn till att det är utbetalarens skyldighet att göra skatteavdrag som regleras och inte, som i uppbördslagen, mottagarens skyldighet att betala preliminär skatt. Punkten 4 motsvarar 10 § femte stycket g UBL. Punkten 5 motsvarar 39 § 1 mom. andra stycket 2 UBL. Till följd av bestämmelserna i 1 kap. 5 § gäller punkten 4 även europeiska ekonomiska intressegrupperingar och delägare i sådana grupperingar. Punkten 6 motsvarar 10 § femte stycket a UBL. Punkten 7 är ny. Den är nödvändig med hänsyn till den utvidgning som har gjorts av 2 § 4. Skatteavdrag från sådan sjukpenning eller annan ersättning som avses i punkt 11 av anvisningarna till 22 § kommunalskattelagen skall sålunda göras endast om mottagaren inte har debiterats preliminär skatt, F-skatt eller särskild A-skatt, för inkomståret. Om preliminär skatt har debiterats har den ju i regel beräknats med hänsyn tagen även till sådan inkomst som ersätts genom nu aktuella ersättningar. I förhållande till utredningens förslag har även vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 § I paragrafen anges sådana undantag från huvudregeln i 2 § som är relaterade främst till den som tar emot ersättningen. Punkten 1 motsvarar 3 § 2 mom. andra meningen UBL. Uttrycket ''''''''eller andra menigheter'''''''' har emellertid i förtydligande syfte ersatts med kommunalförbund eller kyrkliga kommuner . Punkterna 2 och 3 innehåller nya bestämmelser. De föranleds av den utvidgning av området för skatteavdrag som följer av 1 § genom att det inte längre skall vara en förutsättning för skatteavdrag att mottagaren är skattskyldig i . Av bl.a. administrativa skäl bör emellertid området för skatteavdrag begränsas på det sättet att skatteavdrag inte skall göras från ersättningar som betalas till fysiska personer som inte är bosatta i eller till utländska juridiska personer utom i de fall de bedriver näringsverksamhet från fast driftställe i . En sådan begränsning regleras i förevarande punkter och i andra stycket. Punkten 4 innehåller också en ny bestämmelse. Enligt huvudregeln i 1 § är den som betalar ut sådan ersättning som det enligt 2 § skall göras skatteavdrag från skyldig att verkställa avdraget. Detta gäller även om mottagaren inte skulle vara skattskyldig för ersättningen. Av administrativa skäl, främst för att minimera antalet återbetalningar av preliminär skatt, ges utbetalaren rätt att underlåta skatteavdrag om skattemyndigheten eller i ett särskilt beslut fastställt att skatteavdrag inte skall göras från viss ersättning. Ett sådant beslut skall fattas bl.a. om mottagaren inte är skattskyldig för viss ersättning i trots att han är bosatt här. Bestämmelser om detta finns i 10 och 11 §§. Syftet med de föreslagna reglerna om en generell avdragsskyldighet med undantag endast för särskilt angivna fall är att försvåra användandet av s.k. svart arbetskraft. Reglerna innebär att utbetalaren har en generell skyldighet att göra skatteavdrag om inget av de undantag som anges i 3 eller 4 § är tillämpligt. På inrådan av Lagrådet har punkten 2 i utredningens förslag, som avser ersättning till en F-skattsedelsinnehavare, brutits ut ur paragrafen. Vad som skall gälla i fråga om skatteavdrag när ersättning för arbete betalas ut till någon som har en F-skattsedel regleras i stället i 5 §. I förhållande till utredningens förslag har även vissa redaktionella ändringar gjorts. 5 § I paragrafen anges vad som skall gälla då ersättning för arbete betalas ut till en F-skattsedelsinnehavare. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den ersätter 39 § 1 mom. tredje och fjärde styckena UBL samt 17 § USAL. Det bör noteras att uttrycket ''''''''faktura eller jämförlig handling'''''''' redan nu används i ML. Av 1 kap. 17 § ML framgår att med ''''''''jämförlig handling'''''''' avses då avräkningsnota, kvitto, köpehandling och liknande handling. Med handling avses även upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En sådan uppgift om innehav av F-skattsedel som enligt paragrafens första stycke kan godtas får anses gälla även som skriftligt åberopande av F-skattsedeln enligt andra stycket. Särskilda bestämmelser om detta har emellertid inte ansetts nödvändiga. 6 § I paragrafen anges sådana ersättningar från vilka skatteavdrag alltid skall göras oberoende av vilket slag av skattsedel på preliminär skatt mottagaren har. Dock gäller de beloppsgränser som anges i 3 § 1 och 2 även i fråga om här aktuella ersättningar. En motsvarande bestämmelse finns nu i 3 § 2 mom. tredje stycket sista meningen UBL. Den har emellertid utvidgats till att omfatta också sådan semesterersättning som betalas ut från en semesterkassa. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Hur skatteavdraget skall beräknas om mottagaren har en F-skattsedel anges i 8 kap. 9 §. 7 § För att minska användandet av en F-skattsedel i anställningsförhållanden och försvåra missbruk av en F-skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 § skall den som betalar ut ersättning till någon som åberopar en sådan skattsedel i ett uppenbart anställningsförhållande enligt denna paragraf vara skyldig att upplysa skattemyndigheten om detta. Däremot skall utbetalaren inte behöva göra något skatteavdrag. Bestämmelserna motsvarar 40 a § UBL. Redaktionella ändringar har emellertid gjorts. I förhållande till utredningens förslag har ett tillägg gjorts i syfte att klargöra att den som har betalat ut ersättning för arbete till en F- skattsedelsinnehavare som inte har åberopat skattsedeln ändå skall vara skyldig att anmäla utbetalningen till skattemyndigheten. Efter föredragningen i Lagrådet har paragrafen justerats så att en utbetalare inte skall behöva anmäla om en utbetalning görs till någon som har en F-skattsedel med villkor enligt 4 kap. 9 § men som inte har åberopat skattsedeln. Att en utbetalare som inte fullgör sin anmälningsskyldighet kan bli betalningsskyldig för bl.a. mottagarens skatt framgår av bestämmelserna i 12 kap. 3 och 4 §§. Skatteavdrag från ränta och utdelning 8 § I paragrafen anges huvudregeln om från vilken ränta och utdelning skatteavdrag skall göras. Bestämmelserna motsvarar 3 § 2 mom. tredje stycket första meningen UBL. I förhållande till utredningens förslag har endast redaktionella ändringar gjorts. Att det är den som betalar ut räntan eller utdelningen som är skyldig att göra avdraget framgår av 1 §. Undantag från huvudregeln finns i 9 §. 9 § Paragrafen innehåller undantag från huvudregeln i 8 § om skatteavdrag från viss ränta och utdelning. Punkten 1 motsvarar 39 § 3 mom. sista meningen UBL. Punkterna 2 och 3 motsvarar 10 § femte stycket b UBL. Punkten 4 motsvarar 10 § femte stycket c UBL. Punkten 5 motsvarar 10 § femte stycket d UBL. Punkten 6 motsvarar 10 § femte stycket e UBL. Punkten 7 motsvarar 10 § femte stycket f UBL. Punkten 8 motsvarar 10 § femte stycket i UBL. I förhållande till utredningens förslag har endast redaktionella ändringar gjorts. Beslut om befrielse från skatteavdrag 10 § I paragrafen anges under vilka förutsättningar skattemyndigheten får medge att skatteavdrag över huvud taget inte görs från viss ersättning för arbete. I punkt 1 anges att skattemyndigheten får besluta om befrielse från skatteavdrag från sådan ersättning för arbete som inte skall beskattas i , om överenskommelse inte har träffats med den stat där ersättningen skall beskattas om att skatteavdrag skall göras här i landet. Bestämmelserna i förevarande paragraf kan bli tillämpliga t.ex. i det fall ersättning för arbete betalas ut till en fysisk person som inte är bosatt här i landet men som bedriver näringsverksamhet från fast driftställe här. Undantagsregeln i 4 § första stycket 2 blir då enligt andra stycket samma paragraf inte tillämplig. Är ersättningen av sådant slag att den inte skall beskattas i behövs ett särskilt beslut om att skatteavdrag inte skall göras. Finns ett sådant beslut blir i stället undantagsregeln i 4 § första stycket 4 tillämplig, dvs. utbetalaren blir inte skyldig att göra skatteavdrag. Av 4 § första stycket 4 framgår att uppvisandet av skattemyndighetens beslut är en förutsättning för att utbetalaren skall kunna underlåta att göra skatteavdrag. Bestämmelserna i punkt 2 gäller andra situationer där skattemyndig- heten får besluta om befrielse av vissa ersättningar från skatteavdrag. Bestämmelserna ersätter punkten 3 första stycket av anvisningarna till 39 § UBL. I förhållande till utredningens förslag har bestämmelsen gjorts mer restriktiv. Som ett exempel på ett sådant särskilt skäl som bör kunna leda till att arbetsgivaren befrias från skyldigheten att göra skatteavdrag från viss ersättning kan vara att ersättningen avser både arbete och material och det skulle medföra avsevärda besvär för arbetsgivaren att särskilja ersättningen för arbetet. Detta gäller särskilt om ersättningen för arbetet kan antas utgöra endast en mindre del av hela ersättningen. I förhållande till utredningsförslaget har även redaktionella ändringar gjorts. 11 § I paragrafen anges när skattemyndigheten får besluta att skatteavdrag inte skall göras från ersättning för arbete som tas emot av viss arbetstagare. I första och andra styckena av paragrafen anges under vilka förutsättningar skattemyndigheten får medge att skatteavdrag inte görs här i landet om sådant avdrag görs i annat land. Bestämmelserna ersätter 44 a § första stycket UBL. I tredje stycket ges möjlighet att under vissa förutsättningar besluta att skatteavdrag inte skall göras. Bestämmelserna motsvarar 44 a § andra stycket UBL. I förhållande till utredningens förslag har vissa redaktionella ändringar gjorts. Skyldighet att lämna uppgift om skatteavdrag 12 § På Lagrådets inrådan har 12 § i utredningens förslag flyttats fram och becknats 16 §. Den nu aktuella paragrafen motsvarar sålunda 13 § i utredningens förslag. Rubrikerna närmast före 12-16 § har också införts efter förslag från Lagrådet. I paragrafen anges att utbetalaren är skyldig att lämna mottagaren uppgift om det skatteavdrag han har gjort. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall emellertid ha rätt att meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om avdraget är lika stort som vid det närmast föregående utbetalningstillfället. Syftet med denna möjlighet till undantag är att få ett mer flexibelt system. Någon begränsning i sak i förhållande till nuvarande ordning är inte åsyftad. Det innebär att undantag från huvudregeln bör föreskrivas bl.a. i fråga om 1. folkpension och tilläggspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, 2. delpension enligt lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring, 3. livränta enligt lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring, lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd eller lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän eller annan jämförbar ersättning enligt äldre lagstiftning. Detsamma gäller i fråga om utbetalning av annan pension eller livränta om utbetalningen görs av den som har rätt att betala ut sådan ersättning som sagts eller av försäkringsföretag eller understödsförening. Paragrafen ersätter 43 § 1 mom. första stycket UBL. Nuvarande bestämmelser som föreskriver att arbetsgivaren, om han har gjort skatteavdrag enligt skattetabell, även skall ange hur stor del av skatteavdraget som avser allmänna egenavgifter har slopats. Detta beror på att en sådan uppgift kan verka förvillande för arbetstagaren, eftersom summan av den preliminära skatt som betalats genom skatteavdrag avräknas mot den slutliga skatten som sådan. Det sker alltså ingen särskild avräkning av preliminära avgifter mot de allmänna egenavgifter som omfattas av den slutliga skatten. Skyldighet att tillämpa vissa beslut 13 § I paragrafen, som motsvarar 14 § i utredningens förslag, anges inom vilken tid den som skall göra skatteavdrag är skyldig att beakta ett ändringsbeslut. Bestämmelserna ersätter 46 § 3 mom. tredje stycket första meningen UBL. Av förenklingsskäl anges endast en tidsgräns, . Därigenom uppnås likformighet med vad som avses gälla vid frivillig förhöjning av skatteavdraget enligt 8 kap. 7 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 14 § Paragrafen, som motsvarar 15 § i utredningens förslag, ersätter 47 § UBL. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen är tillämplig t.ex. om en arbetsgivare innehållit större belopp än som enligt ett beslut om ändrad beräkning av skatteavdrag skall innehållas. Paragrafen blir tillämplig även om en arbetsgivare har gjort ett förhöjt skatteavdrag enligt 8 kap. 6 § och arbetstagaren därefter företer en handling som visar att skatteavdraget varit för stort. Paragrafen ersätter i den delen femte stycket av anvisningarna till 40 § UBL. I förhållande till den paragrafen har möjligheten för den som har gjort skatteavdraget att, om det finns särskilda skäl, inte återbetala det som innehållits för mycket slopats. Föreläggande att göra skatteavdrag 15 § Paragrafen, som motsvarar 16 § i utredningens förslag, innehåller bestämmelser som ger skattemyndigheten möjlighet att förelägga den som inte fullgör sina skyldigheter att göra skatteavdrag eller lämna uppgift enligt 13 § att göra detta. Motsvarande bestämmelser finns nu i 83 § UBL. I förhållande till utredningens förslag har redaktionella ändringar gjorts. Att ett föreläggande enligt denna lag får förenas med vite framgår av 23 kap. 2 §. Skyldighet att visa upp skattsedel m.m. 16 § Paragrafen, som motsvarar 12 § i utredningens förslag, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket ersätter 40 § 1 mom. första stycket UBL. Bestämmelserna har arbetats om med hänsyn till att skyldigheten för den skattskyldige att betala preliminär A-skatt i skattebetalningslagen har ersatts med en skyldighet att vidkännas skatteavdrag och en skyldighet för utbetalaren att göra sådant avdrag. Punkt 1 har utformats med tanke på att en A-skattsedel skall utfärdas endast efter särskild begäran. Det finns alltså ett stort antal skattskyldiga som inte har någon skattsedel på preliminär skatt. Om arbetsgivaren kräver att få se den skattskyldiges skattsedel måste den som saknar sådan hos skattemyndigheten begära att få en A-skattsedel. Ett enklare sätt är givetvis att arbetsgivaren vänder sig direkt till skattemyndigheten för att få uppgift om vilket skatteavdrag han skall göra. I stycket har också tagits in en ny punkt, punkt 4. Av den framgår att om skattemyndigheten fattat ett sådant beslut som avses i 10 eller 11 § skall den som beslutet rör visa upp det för den som betalar ut ersättning för arbete till honom. Detsamma gäller om det av ett annat beslut eller intyg meddelat av skattemyndigheten framgår att skatteavdrag inte skall göras, t.ex. ett beslut om ändrad beräkning av skatteavdrag. I andra stycket anges att den skattskyldige skall visa upp ett ändrings- beslut för sin arbetsgivare. Bestämmelsen ersätter 46 § 3 mom. andra stycket UBL. Genom tredje stycket ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att av administrativa skäl meddela föreskrifter om vissa undantag från skyldigheten att upplysa utbetalaren om skattsedelsinnehavet. De aktuella utbetalarna avses hämta in nödvändiga uppgifter med hjälp av ADB direkt från skattemyndigheten. Någon begränsning i förhållande till nuvarande undantag är inte avsedd. Detta innebär att det genom förordning eller annan föreskrift bör anges att första stycket inte gäller vid utbetalning av bl.a. folkpension eller tilläggspension från den allmänna eller . Stycket ersätter sjätte stycket av anvisningarna till 40 § UBL. finns i 35 § tredje stycket UBL bestämmelser om uppgiftsskyl- dighet för den som uppbär inkomst från vilken skatteavdrag skall göras om han inte haft en sådan inkomst under föregående inkomstår. På detta sätt får skattemyndigheten veta att en A-skattsedel skall utfärdas för den skattskyldige. Bestämmelser av detta slag behövs inte när en A-skattsedel skall utfärdas endast efter begäran av den skattskyldige. På Lagrådets inrådan har 1-3 §§ i utredningens förslag ersatts med en paragraf som utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Detta medför att 4-8 §§ i utredningens förslag nu motsvaras av 2-6 §§. Beräkning av F-skatt enligt schablon 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser för beräkning av F-skatt enligt schablon. De ersätter 13 § 1 mom. första-tredje styckena och 3 mom. UBL. Till skillnad från vad som gäller nu behöver den slutliga skatten inte minskas med vare sig särskilda avgifter eller överskjutande ingående mervärdesskatt. Detta beror på att begreppet slutlig skatt har getts en ny innebörd. Enligt 11 kap. 9 och 10 §§ ingår inte särskilda avgifter i den slutliga skatten. Däremot tas hänsyn även till överskjutande ingående mervärdesskatt när den slutliga skatten bestäms. Detsamma gäller i fråga om belopp som skall gottskrivas på grund av en minskning av expansions- medel enligt lagen (1993:1537) om expansionsmedel. Bestämmelserna i andra stycket andra meningen blir tillämpliga om den preliminära skatt, F-skatt eller särskilda A-skatt, som har debiterats för samma inkomstår som den senast debiterade slutliga skatten avser överstiger den slutliga skatten. Därvid skall hänsyn inte tas till eventuella ändringar enligt 5 § av den preliminära skatten som kan ha skett efter den första skattedebiteringen. I förhållande till utredningsförslaget har några förtydliganden gjorts. Det anges uttryckligen att beräkningen skall ske enligt schablon om inte annat följer av 3 § och att det är den slutliga skatten vid den årliga taxeringen året före inkomståret som skall ligga till grund för beräkningen av F-skatten. Om F-skatt för skall bestämmas är det alltså den slutliga skatt som bestämts vid taxering och som normalt avser inkomster som skall ligga till grund för beräkningen. Detta gäller även om slutlig skatt för ett tidgare år har bestämts, t.ex. genom ett omprövningsbeslut, taxeringsbeslut. Tredje stycket, som saknar motsvarighet i utredningens förslag föranleds av den ändring som gjorts genom SFS 1996:1404. 2 § I paragrafen anges vad som skall gälla om den skattskyldige skall redovisa mervärdesskatt för inkomståret i självdeklaration men sådan skatt inte ingår i den slutliga skatt som skall ligga till grund för beräkningen av F-skatten. Paragrafen motsvarar, såvitt gäller mervärdesskatt, 13 § 1 mom. fjärde stycket UBL. I fråga om A-skatt ersätts stycket av 6 §. I de fall mervärdesskatt skall redovisas i en självdeklaration skall den särskilda självdeklarationen användas. Detta anges i 2 kap. 13 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter. I förhållande till utredningens förslag har vissa redaktionella ändringar gjorts. Beräkning av F-skatt enligt preliminär taxering 3 § Paragrafen innehåller regler om när preliminär taxering skall ske. Paragrafen ersätter 13 § 2 mom. UBL. Som riktlinje för bedömningen av om det är fråga om en mer betydande skillnad bör gälla att den skall vara av den preliminära skatten. I förhållande till utredningens förslag har vissa redaktionella ändringar gjorts. Som exempel på när det kan finnas särskilda skäl att beräkna F-skatt med ledning av preliminär taxering kan nämnas det fallet att en lagändring medför att den schablonberäknade skatten blir för hög, men inte med belopp som kan anses vara betydande. I detta fall kan det vara en onödig omgång att kräva in en preliminär självdeklaration av en skattskyldig som på annat sätt yrkat att hänsyn tas till lagändringen vid F-skattens beräkning. Motsvarande situation kan uppkomma i samband med att en skattskyldig övergår från att redovisa mervärdesskatt i självdeklaration till att redovisa skatten i skattedeklaration 4 § I paragrafen anges vad som skall ligga till grund för den preliminära taxeringen och vilka bestämmelser som skall tillämpas. Motsvarande bestämmelser finns nu i 15 första stycket och 16 § UBL. Det ligger i sakens natur att preliminär taxering skall ske i enlighet med de föreskrifter som skall tillämpas vid den årliga taxeringen året efter inkomståret och att hänsyn därvid skall tas till de förhållanden som kan antas komma att ligga till grund för denna taxering. Några bestämmelser motsvarande dem som finns i 15 § andra stycket UBL har därför inte tagits in i skattebetalningslagen. Paragrafen har, med undantag av ett par redaktionella ändringar, utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändrad beräkning av F-skatt 5 § I föregående paragrafer har tagits in regler om beräkning av F-skatt. Sådan skatt skall beräknas antingen enligt en schablon eller också enligt en preliminär taxering. I förevarande paragraf regleras hur ett beslut om F- skatt kan ändras. I förhållande till utredningens förslag har endast en redaktionell ändring gjorts. Som ett exempel på ett sådant särskilt skäl som avses i andra stycket och som kan medföra ändring av den preliminära skatten även om beloppet inte kan anses betydande kan nämnas ändring av skatten i samband med emigration, likvidation av ett aktiebolag eller avveckling av ett dödsbo, där inkomsterna kan beräknas exakt. Sådan ändring som avses i paragrafen benämns jämkning. Termen ''''''''jämkning'''''''' har ersatts med ''''''''ändring'''''''', eftersom jämkning för tanken till en minskning av den preliminära skatten och bestämmelserna i förevarande paragraf även medger att den preliminära skatten höjs. I skattebetalningslagen har inte förts in några bestämmelser om i vilken turordning ändring skall ske av olika former av preliminär skatt. Detta avses bli reglerat i till lagen anslutande verkställighetsföreskrifter. Någon ändring i sak är emellertid inte åsyftad. Det innebär att om F-skatt har debiterats för någon som även har att vidkännas skatteavdrag, bör ändring som leder till en lägre preliminär skatt i första hand avse den debiterade skatten. En höjning av preliminär skatt för sådan mottagare av dagpenning från arbetslöshetskassa som debiterats F-skatt eller särskild A-skatt bör i första hand också avse den debiterade skatten. Detsamma gäller i fråga om övriga ersättningar som avses i 5 kap. 6 §. Att skattemyndigheten har möjlighet att förelägga den skattskyldige att inför ett beslut om ändring lämna en preliminär självdeklaration följer av 10 kap. 5 §. Någon motsvarighet till bestämmelserna i 46 § 4 mom. UBL behövs sålunda inte i lagen. Den nu aktuella paragrafen är tillämplig både under och efter utgången av inkomståret. Bestämmelserna ersätter i dessa delar 45 § 1 och 2 mom. UBL. Bestämmelser motsvarande 45 § 1 mom. första stycket andra meningen har tagits in i 8 kap. 12 §. Paragrafen avses vara tillämplig även i de fall en F-skatt ersätts med en A-skatt under inkomståret. I ett sådant fall skall debiterad men inte förfallen F-skatt undanröjas. I den delen ersätter paragrafen punkten 2 i 45 § 1 mom. första stycket UBL. Paragrafen innehåller inte några beloppsgränser för att ändring över huvud taget skall få ske. Det anges bara att skillnaden mellan beräknad slutlig skatt och den preliminära skatten skall vara betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller att det annars skall finnas särskilda skäl för ändring.