prop · GK035D1 · 1997-01-01 00:00:00 — En samordnande och främjande roll har också det av staten och landstingen gemensamt finansierade som också direkt medverkar i forsknings- och utvecklingsarbete. Ambitionen är att integrera handikappforskningen i de discipliner där frågorna naturligt hör hemma. finns det behov av tvärvetenskapligt samarbete vilket lett till centrumbildningar på olika universitetsorter. Centrumbildningarna är viktiga för den långsiktiga kunskapsuppbyggnaden och som rekryteringsbas för forskare. Skälen för regeringens bedömning: Teknisk forskning är betydelsefull för utvecklingen på handikappområdet och stöds bl.a. av inom programmet Telematik för funktionshindrade. Som framgår av avsnitt 14.4.2 föreslås ett nytt programblock för "Teknik för funktionshindrade och äldre". Det är användningen och användbarheten av tekniken, som är avgörande för om den skall bli en möjlighet för funktionshindrade att leva mer oberoende eller om den ska bli ett hinder i deras vardag. Det är därför angeläget att forskning bedrivs kring funktionshindrade personers användning av teknik liksom kring de etiska aspekterna på teknikutveckling och teknikanvändning. Detta behandlas i avsnitt 3.11.6. Ett annat område som är sparsamt utforskat i är hur samhället vid fördelning av resurser tar hänsyn till personer med funktionshinder. Det råder också en påtaglig brist på rättsvetenskaplig och rättssociologisk forskning med fokus på aktuella förändringar av socialpolitiska system och värderingssystem. Fördjupad kunskap behövs också om situationen för barn och andra anhöriga till funktionshindrade. Det finns personer med funktionshinder i de flesta yrken, men det finns inte mycket forskning om funktionshindrade personers villkor i arbetslivet vilket bl.a. visas i den forskningsöversikt som SFR tagit fram i samarbete med . Det finns skäl att mer än tidigare uppmärksamma på vilket sätt funktionshindrade personers kompetens bättre kan tas till vara i arbetslivet. Kunskapen är bristfällig om vad som händer i mötet mellan funktionshinder och förhållanden på arbetsmarknaden och om effekter av arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller vilken betydelse som utbildningsbakgrunden har i sammanhanget. Forskning om funktionshindrades arbetsmarknad och arbetsförhållanden är således ett angeläget område. I det sammanhanget är det viktigt att också få fram en kontinuerlig könsuppdelad statistik över funktionshindrade personers situation på arbetsmarknaden som en utgångspunkt för forskning t.ex. om funktionshindrade kvinnors situation. -------------------------------------------------------------------- |Regeringens bedömning: SFR bör få i uppdrag att i samråd med övriga| |berörda utarbeta ett nationellt forskningsprogram om ojämlikhet i| |hälsa vilket redovisas i avsnitt 3.11.5. Med folkhälsovetenskap menas (enl prop 1989/90:90) studiet av arbetslivets, levnadsvanornas, miljöns, samhällsförhållandenas och vårdsystemets betydelse för befolkningens hälsa samt hälso- och sjukvårdens effektivitet. SFR har ett samordningsansvar för samhällsvetenskapligt, humanistiskt och juridiskt inriktad hälso- och sjukvårdsforskning som avser bl.a. folkhälsa, hälsoekonomi och vårdorganisation. Ett nära samarbete sker med kring folkhälsofrågorna. Dessutom har () i uppdrag att som nationellt organ på vetenskaplig grund förebygga sjukdomar och annan ohälsa och främja en god hälsa för alla. FHI har ett etablerat samarbete med institutioner som bedriver folkhälsovetenskaplig forskning. (SoS) har ett ansvar för att följa och analysera folkhälsans utveckling och orsaker samt verka för att forsknings- och utvecklingsarbete av särskild betydelse inom ansvarsområde kommer till stånd. Den svenska folkhälsoforskningen har stor bredd och hävdar sig väl i internationella sammanhang. Genom de internationellt sett delvis unika förutsättningar som finns i i och med tillgång till data över individer i longitudinella register som uppdateras efter hand och möjligheter till sambearbetning av olika register finns det möjligheter för den svenska folkhälsoforskningen att i vissa delar vara världsledande. Dessa stora datamaterial måste betraktas som en nationell resurs som kontinuerligt måste uppdateras vårdas för att värdet för forskningen skall bestå. Den svenska epidemiologiska forskningen har granskats av en arbetsgrupp som tillsatts av MFR och SFR och i vilken även ingått. Även denna grupp pekar i sin rapport epidemiologisk forskning på behovet av att avsätta särskilda forskningsmedel för omfattande datainsamling och registerhållning samt föreslår en rad åtgärder som SFR och MFR bör vidta för att stärka den epidemiologiska forskningen. Förslagen innefattar även tankar på att utveckla möjligheterna för utländska gästforskare att kunna arbeta med de epidemiologiska registren. Vidare betonas behovet av att vidareutveckla åtgärds- inriktad epidemiologi och metoder för utvärdering av olika typer av folkhälsoinsatser. I avsnitt 3.11.5 tar regeringen ställning till den utredning som () utförde i samråd med SFR om samordning av och efterfrågan på individdata för longitudinell och individbaserad forskning. Folkhälsoforskningen har visat att det i , trots en allmänt sett positiv hälsoutveckling, fortfarande finns påtagliga sociala skillnader i ohälsa mellan och inom olika befolkningsgrupper. Ojämlikheten i hälsa har dessutom av allt att döma ökat och farhågor finns att denna ojämlikhet fortsätter att accentueras. Mot denna bakgrund är det angeläget att fördjupa analyserna om vilka faktorer som bestämmer ohälsans sociala fördelning samt om åtgärder för att överbrygga hälsoklyftor i samhället. För att åstadkomma den nödvändiga kraftsamlingen på området bedömer regeringen i avsnitt 3.11.5 att SFR bör få i uppdrag att i samråd med övriga berörda utarbeta ett nationellt forskningsprogram för forskning om ojämlikhet i hälsa. -------------------------------------------------------------------- |Regeringens bedömning: Forskning inom ämnesrådet smittskydd bör ha| |fortsatt hög prioritet. Den internationella utvecklingen ifråga om smittsamma sjukdomar kräver intensiv uppmärksamhet, handlingsberedskap och åtgärder. Antalet infektionssjukdomar i världen ökar och många mikroorganismer ändrar egenskaper och utbredning. Tillsammans med att tidigare helt okända smittämnen dyker upp utgör de hot mot folkhälsan. Infektionssjukdomar är de vanligaste sjukdomarna i vårt land. Genom det ökade utbytet med omvärlden via invandring, turism och handel med livsmedel är mera utsatt än tidigare för sjukdomsalstrande mikroorganismer. () har ansvar för att utreda och medverka till att relevanta åtgärder sätts in för att vid utbrott av epidemiska sjukdomar följa spridningen av dessa samt snabbt spåra smittkällor. SMI har ett nära samarbete med (). Sex av enhetscheferna vid är också professorer med olika specialinriktningar i smittskydd vid KI. För tre av dessa tjänster beräknas medel under SMI:s anslag. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att fr.o.m. medel för samtliga professurer beräknas under SMI:s anslag och att avtal sluts mellan SMI och KI om finansiering och tjänstgöringsskyldighet för tjänsterna. Regeringen har beslutat att förberedelserna skall fortsätta för att SMI skall kunna flytta till nyrenoverade lokaler på KI:s område. Härvid ingår bl.a. ett nytt säkerhetslaboratorium som kommer att kunna utgöra en nationell resurs på smittskyddsområdet. För att det i även fortsättningsvis skall kunna bedrivas kvalificerad forskning som kräver försök på djur, framför allt om hiv/aids, kommer byggandet av ett nytt djurhus att ingå i satsningen. Denna investering ökar de årliga lokalkostnaderna med . Skälen för regeringens bedömning: Regeringen ser ett starkt behov av fortsatt forsknings- och utvecklingsverksamhet inriktad på praktisk tillämpning av nya vetenskapliga rön. I detta arbete har SMI en central position i landet. Kraven på internationell samverkan inom smittskydd och mikrobiologisk forskning ökar fortlöpande. 7.8 Forskning om elkänslighet -------------------------------------------------------------------- |Regeringens bedömning: Regeringen anser att ytterligare forskning| |behövs på området, samt avser att ge i| |uppdrag att redovisa en forskningsöversikt och ut-| |värdering av såväl svenska som internationella forskningsresultat.| -------------------------------------------------------------------- Elkänslighet är en fråga som väckt stor uppmärksamhet . har bl.a. genom betänkandena /94:BoU17 El-överkänslighet och 1994/95:BoU18 Byggnaders inomhusmiljö m.m. pekat på betydelsen av forskning om elkänslighet. har också framhållit att kraftfulla och effektiva åtgärder måste vidtas för att komma till rätta med problemen kring elöverkänslighet. konstaterar utskottet att det inte finns någon allmänt accepterad förklaring till uppkomsten av elöverkänslighet. De slutsatser som enligt utskottet bör dras är dels att kunskaperna kring problemen med elöverkänslighet måste öka, dels att den kunskap och de praktiska erfarenheter som trots allt redan finns måste tas till vara, systematiseras och föras ut till berörda parter. Mot denna bakgrund uppdrog regeringen åt (tidigare Arbetsmiljöfonden) att följa upp och sammanställa resultaten av redan genomförd forskning om elkänslighet, redovisa såväl pågående som planerade forskningsprojekt samt redovisa omfattningen av de forskningsmedel som anvisas till forskning om elkänslighet. Av rådets redovisning av uppdraget i samband med anslagsframställningen för framgår bl.a. att det finns stora svårigheter med att definiera elkänslighet och att det inte går att få en realistisk uppfattning om problemets omfattning. I redovisningen diskuteras hur väl belagda olika faktorer kan bedömas vara och vilka inriktningar av fortsatt forskning som kan vara värda att pröva. Av redovisningen framgår också att har externa anslag till forskning om elöverkänslighet lämnats med vilket utgör mer än hälften av alla externa anslag till forskning kring eventuella hälsorisker av elektriska eller magnetiska fält. Därtill har sannolikt minst lika stora belopp för forskning på området utgått via normala driftsbudgetar hos flera högskolor, institut och företag. Skälen för regeringens bedömning: Trots den stora forskningsinsats som skett på elektriska och magnetiska fält har enighet ännu inte kunnat uppnås om tolkning av resultaten. Ytterligare forskning pågår dock. En ny avstämning av forskningsläget bör ske . Regeringen avser därför att ge i uppdrag att redovisa en utvärdering av såväl svenska som internationella forskningsresultat på området. Med denna utvärdering som grund bör en koncensuskonferens anordnas. 7.9 FoU inom och till stöd för hälso- och sjukvården En god hälso- och sjukvård är en i den svenska välfärdspolitiken. Målet är en god vård på lika villkor för hela befolkningen. Hälso- och sjukvården svarar för en mycket central del av välfärden i sam- hället och kostnaderna härför motsvarar av BNP. Ett intensivt förändringsarbete pågår på bred front, såväl framtvingat av ekonomiska skäl som mot bakgrund av nya medicinska och folkhälsovetenskapliga kunskaper. Betydande resurser satsas på forskning och utveckling inom området. Den medicinska forskningen i är av hög internationell klass. Den bedrivs vid universitet och högskolor, i landstingen, i företag och vid statliga myndigheter. har i samråd med av medicinsk metodik (SBU) samt SFR utrett prioriteringar av resurser till medicinsk forskning. I utvärderingsrapporten drar man bl.a. slutsatsen att satsningarna på finansiering och förnyelse av högkvalificerad forskning har varit framgångsrik och ändamålsenlig och att de svårigheter som finns framför allt är beroende på tids- och resursbrist inom dagens hälso- och sjukvård. Analysen pekar på att möjligheten att kombinera långsiktigt forskningsarbete och klinikarbete har minskat , som kraven på förnyelse och anpassning till ett nytt kunskapsläge ökar. Regeringen anser det vara av stor vikt att sjukvårdshuvudmännen kan finna utrymme för FoU-arbete och frågan tas därför upp nedan under avsnitt 7.9.1 Kliniskt och folkhälsovetenskapligt forsknings- och utvecklingsarbete. Utredningen om bemötande av kvinnor och män inom hälso- och sjukvården avlämnade sitt betänkande Jämställd vård olika vård på lika villkor. I betänkandet betonas behovet av forskning som genererar könsspecifika kunskaper om vårdbehov, effekter av olika vårdåtgärder och om vårdorganisationens kvalitet och effektivitet. Regeringen delar utredningens uppfattning att en situation som gagnar kunskapsframväxt avseende vissa grupper i samhället på bekostnad av andra är problematisk både ur rättvise- och etiksynpunkt. Jämlikhet och jämställdhet inom kunskapsframväxten förutsätter att de studiepopulationer som ingår i forskningsprojekt är representativa i relation till befolkningen. I praktiken innebär detta att kvinnor bör inkluderas i större omfattning . Enligt regeringens mening bör detta ägnas ökad uppmärksamhet av de organ som finansierar forskning inom medicin, omvårdnad och hälso- och sjukvård. Regeringen har för avsikt att återkomma till angående dessa frågor i samband med att ställningstagande till utredningen i sin helhet redovisas. Här kan också konstateras att kommittén (S 1992:04) om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation har i uppdrag att belysa vårdforskningens läge, finansiering och organisation i den svenska hälso- och sjukvården. Utredningen skall också överväga ansvarsfördelningen mellan staten och sjukvårdshuvudmännen i fråga om finansieringen av vårdforskning och i vilka former stöd kan ges till vårdforskningens utveckling. Utredningen avser att lägga fram ett förslag i frågan . De i avsnitt 7.1 nämnda myndigheterna SBU, SoS, FHI, IPM och SMI samt det för staten och landstingen gemensamma utvecklingsinstitutet svarar också för viktigt stöd till området. Av den forskning som stöds av SFR går till forskning om folkhälsa samt hälso- och sjukvård. Inom hälso- och sjukvården är också det kvalificerade utvecklingsarbetet av mycket stor betydelse. Såväl utvecklingsarbetet som den viktiga omvårdnadsforskningen bedrivs framför allt i landstingen. 7.9.1 Kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete -------------------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: Till hälso- och sjukvårdshuvudmännens ansvar| |skall enligt hälso- och sjukvårdslagen höra att medverka vid finan-| |siering, planering och genomförande av kliniskt forsknings- och ut-| |vecklingsarbete. Härvid bör hälso- och sjukvårdshuvudmännen i den om-| |fattning som behövs samverka med andra huvudmän samt med berörda| |universitet och högskolor. Ett förtydligande om detta tas in i hälso-| |och sjukvårdslagen. Hälso- och sjukvårdsutredningen, HSU 2000, har i betänkandet Landstingens ansvar för kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete (SOU 1994:132) föreslagit att landstingens del av ansvaret för kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete preciseras och lagfästs. Även har fört fram ett likartat förslag i sitt betänkande Vårdens svåra val (SOU 1995:5). Båda be- tänkandena har remissbehandlats. En gemensam remissammanställning över de båda utredningarnas förslag finns tillgänglig på . I och med omstruktureringen av hälso- och sjukvården och införandet av nya ekonomiska styrsystem har förutsättningarna för det kliniska forsknings- och utvecklingsarbetet förändrats. Det har därför uppstått ett behov av att tydliggöra ansvarsfördelningen mellan stat och landsting vad gäller finansiering, planering och genomförande av kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete inom hälso- och sjukvårdens område. Finansieringen av klinisk forsknings- och utvecklingsverksamhet sker huvudsakligen genom statliga medel som anvisas universitet och högskolor, forsk- ningsråd och med medel som betalas ut till sjukvårdshuvudmännen med anledning av avtalen om samarbete om läkarutbildning och forskning m.m. Sjukvårdshuvudmännen bidrar dock också med betydande belopp. Kostnaderna har vanligtvis inrymts i de olika sjukvårdsenheternas anslag och har inte särskiljts från den övriga sjukvårdsverksamheten. Man har därför inte haft full klarhet i hur mycket resurser som gått till forsknings- och utvecklingsverksamhet. När nya styrmetoder införts, med bl.a. ersättning för utförd prestation, är det inte längre alltid möjligt att på samma sätt som tidigare budgetera resurser för forskning på ett allmänt, för hela verksamheten gemensamt anslag. Det är därför nödvändigt att försöka identifiera och särredovisa även kostnaderna för forsknings- och utvecklingsverksamhet. Kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete bygger i stor utsträckning på samverkan mellan den medicinska forskningen, undervisningen och sjukvården. För att upprätthålla forskningskompetensen och den svenska sjukvårdens kvalitet är det av vikt att möjligheten till klinisk forskning såväl i den slutna som i den öppna vården bevaras och utvecklas. Frågan om primärkommunernas ansvar för den forskningsverksamhet som bedrivs inom de delar av sjukvården som de är huvudmän för kommer att tas upp i ett senare betänkande från Hälso- och sjukvårdsutredningen. Den medicinska forsknings- och utvecklingsverksamheten kan delas in i grundforskning, klinisk forskning samt utvecklingsverksamhet. Hälso- och sjukvårdsutredningen har gjort en uppdelning av den kliniska forskningen i en experimentell del och en patientnära del. Den experimentella kliniska forskningen kräver, enligt utredningen, ofta laboratoriemiljö och metodologi från biomedicinsk grundvetenskap. Den patientnära kliniska forskningen utgår från exempelvis studier av patienters undersökningsresultat, reaktion på försök eller behandling eller genomgång av journalmaterial eller register. Många av remissinstanserna är rent allmänt positiva till hälso- och sjuk- vårdsutredningens beskrivning av forskningsverksamheten. Flera av dessa har dock kritiska synpunkter på avgränsningen mellan experimentell och patientnära klinisk forskning. Man anser att det är en vetenskapsteoretiskt tveksam indelningsgrund. Några pekar också på att det är en brist att folkhälsovetenskaplig forskning inte nämns. Det framhålls bl.a. att huvudmännens ansvar för förebyggande och hälsofrämjande verksamhet även borde omfatta metodutveckling som direkt handlar om hälso- och sjukvårdens folkhälsoarbete. talar i sitt betänkande om sådant forsknings- och utvecklingsarbete som avser uppföljning och utvärdering av vårdens resultat. betonar att utvärdering är en förutsättning för att kunna nyttja resurserna på bästa sätt och indirekt också en förutsättning för att kunna göra väl avvägda prioriteringar. I detta instämmer en rad remissinstanser. En del av den forskning som bedrivs på patienter i sjukhusmiljö har karaktär av grundforskning, dvs den syftar till att klarlägga orsaker och mekanismer bakom sjukdomsuppkomst utan att ha någon omedelbar tillämpning i sikte. På samma sätt kan en del forskning vid prekliniska institutioner ligga nära tillämpning i klinisk praxis, t.ex. farmakologisk forskning kring läkemedel. För att resultat från grundforskning skall kunna komma patienterna till del krävs också att den patientnära forskningen och utvecklingsarbetet fungerar väl. har ett ökande samarbete skett mellan grundforskare och kliniska forskare. Detta har bidragit till att forskningsframsteg numera snabbt kan överföras till klinisk tillämpning och komma patienter till godo. Ett väl fungerande samarbete och ett kunskapsutbyte mellan de olika länkarna i kedjan är således nödvändigt. Detta för i sin tur med sig att det är svårt att dra tydliga gränser mellan de olika leden i forskningsverksamheten och särskilja vem som har ansvar för vad. De olika delarna går i varandra och är också starkt integrerade i det direkta hälso- och sjukvårdsarbetet. finns ett behov att klargöra ansvarsfördelningen och särskilja och identifiera kostnaderna för forskningen. Frågan om hur ansvarsfördelningen mellan stat och landsting bör se ut tas upp i följande avsnitt. Utredningarnas förslag: Hälso- och sjukvårdsutredningen har föreslagit att hälso- och sjukvårdslagen kompletteras med en bestämmelse som preciserar landstingens ansvar för kliniskt forsknings- och utvecklings-arbete. Det ansvar som läggs på landstingen genom den nya bestämmelsen innefattar att medverka vid finansiering, planering och genomförande av kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete inom vården. har föreslagit att sjukvårdshuvudmännens nuvarande ekonomiska ansvar för sådant forsknings- och utvecklingsarbete som avser uppföljning och utvärdering av vårdens resultat bör lagfästas. Remissinstanserna: Flertalet instanser som yttrat sig över Hälso- och sjukvårdsutredningens förslag tillstyrker detta. Även en majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslag är posi- tiva. Ett par remissinstanser känner en viss tveksamhet inför att lägga ett ansvar på hälso- och sjukvårdshuvudmännen att medverka vid planering och genomförande av kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete. Man anser att det kan finnas en risk att forskningsprojekt som inte fyller de krav som kan och bör ställas på vetenskaplig forskning får ekonomiskt stöd. Till dessa remissinstanser hör och . Några remissinstanser poängterar, liksom Hälso- och sjukvårdsutredningen, vikten av att landstingen utvecklar ekonomiska redovisningssystem som gör det möjligt att tydligare än särskilja kostnader för forskning, utveckling och klinisk utbildning från den direkt sjukvårdande verksamheten. En sådan utveckling är nödvändig för att det skall bli möjligt att fördela ansvaret för finansieringen av de olika verksamheterna någorlunda rättvist mellan staten och landstingen. , och hör till dessa remissinstanser. Skälen för regeringens förslag: Ansvaret för forsknings- och utvecklings- arbetet inom hälso- och sjukvården är som tidigare beskrivits delat mellan staten och sjukvårdshuvudmännen. Det ansvar som läggs på hälso- och sjukvårdshuvudmännen genom den nu föreslagna bestämmelsen innefattar att medverka vid finansiering, planering och genomförande av kliniskt forsknings- och utvecklingsarbete inom vården. Regeringen konstaterar att ansvarsfördelningen mellan staten och sjuk- vårdshuvudmännen när det gäller klinisk forskning och utveckling är oklar. Detta hänger bl.a. samman med att det är svårt att dra klara gränser mellan de olika leden i det samlade FoU-arbetet, eftersom grundforskning, klinisk forskning och utvecklingsverksamhet ofta går i varandra. De olika delarna ingår också ofta som en del i det direkta hälso- och sjukvårdsarbetet. Allt detta medför att det kan vara svårt att avgöra vad som skall anses vara ett statligt ansvar och vad som bör ligga på sjukvårdshuvudmännen. Det ligger emellertid i sakens natur att sjukvårdshuvudmännen som en del av sitt ansvar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård också tar ett betydande ansvar för att verksamheten utvecklas och utvärderas. I ett system där kliniker och mottagningar ersätts för faktiskt utförda pres- tationer måste man hitta nya former för fördelningen av de resurser till forskning och utveckling som tidigare ingått i sjukvårdsenheternas anslag. Det finns annars en uppenbar risk att särskilt den patientnära forskningen oavsiktligt drabbas. Oavsett vilket finansieringssystem som tillämpas måste man sträva efter att förbättra styrningen och uppföljningen genom att utveckla kostnadsredovisningen så att det om möjligt går att särskilja kostnaderna för forskning, utveckling och klinisk utbildning från den direkt sjukvårdande verksamheten. Mot denna bakgrund står det klart att en ändring i hälso- och sjukvårdslagen behövs som klargör att landstingen har en rätt och ett ansvar att bedriva denna typ av forsknings- och utvecklingsarbete. Den komplettering av hälso- och sjukvårdslagen som föreslås är allmänt hållen och beskriver endast övergripande huvudmännens ansvar. Regeringen vill dock betona att det inte är något nytt ansvar som läggs till landstingens tidigare åtaganden utan snarare något som bekräftar och lagfäster de förhållanden som råder.