prop · GK03100 · 1997-01-01 00:00:00 — Förslaget är enligt Samfundet inte acceptabelt med hänsyn till att en försening kan få mycket stora konsekvenser för den betalningsskyldige, konsekvenser som denne inte kan råda över. Bokförings- och avstyrker att förfallodagens innebörd ändras eftersom detta får till följd att redovisningstidpunkten flyttas fram minst . efterlyser en möjlighet att göra skatteinbetalningar direkt på skattemyndighetens kontor med tanke på förfallodagens ändrade innebörd. Detsamma gör och . avstyrker förslaget att ändra förfallodagens innebörd och föreslår en återgång till den äldre ordningen då betalnings- uppdrag sändes till Postgirot i speciellt märkta kuvert, S-kuvert. avstyrker att innebörden av begreppet förfallodag ändras och framhåller bl.a. att förslaget innebär att olika betalningstider kommer att gälla i olika delar av landet, kortast i där bokföring på skattemyndighetens konto kan ske om betalningsuppdraget lämnas direkt till Postgirot och längst i glesbyggd där det kan ta innan bokföring sker. Skälen för regeringens förslag: Begreppet förfallodag ges i olika sammanhang en delvis skiftande innebörd. Som förfallodag räknas i regel antingen inbetalningsdagen, dvs. den dag då ett belopp betalas hos post eller bank eller gireras från den betalandes konto för förmedling till betalningsmottagaren, eller den dag då betalningsmottagaren har beloppet tillgängligt. I det sistnämnda fallet skall i allmänhet beloppet finnas bokfört på mottagarens konto, dvs. ha kommit betalningsmottagaren tillhanda, senast på förfallodagen. I skattelagstiftningen förekommer båda nämnda former av förfallodagar. Enligt regleringen i bl.a. uppbördslagen (1953:272, UBL) är det för en rättidig betalning tillräckligt att betalningen har gjorts på ett postkontor senast på förfallodagen eller att en inbetalningshandling för girering har lämnats till ett postkontor eller kommit in till senast denna dag. Inbetalningshandlingar som lämnas för postbefordran måste för att komma i rätt tid lämnas före sista tömningstillfället under förfallodagen. Detsamma gäller för betalning av arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt enligt lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare () respektive mervärdesskattelagen (1994:200). För inbetalning genom bank gäller motsvarande tidpunkter under förut- sättning att staten har ingått avtal med banken om att ta emot skatte- och avgiftsinbetalningar. Avtal med banker om att ta emot betalningar av skatt enligt uppbördslagen eller mervärdesskattelagen och arbetsgivaravgifter enligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare har under funnits mellan regeringen och bankorganisationer och omfattat de flesta banker. I samband med avregleringen av Postgirots ensamrätt till statliga betalningar och slopandet av den lagreglerade avgiftsfriheten vid skatteinbetalningar har emellertid dessa avtal sagts upp. Avtalen upphörde att gälla vid utgången av . Nya avtal om mottagande av skatte- och avgiftsbetalningar har numera träffats mellan och de bankorganisationer som regeringen tidigare hade avtal med. Bankinbetal- ningar, som omfattas av avtalen, är härmed att jämställa med inbetalningar hos postkontor när ställning skall tas till om en betalning har gjorts i rätt tid. Enligt lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter anses däremot en betalning ha fullgjorts först den dag då det aktuella beloppet finns bokfört på ett särskilt konto hos skattemyndigheten. Den senare ordningen stämmer överens med civilrättsliga principer för när en betalning anses fullgjord. I dessa sammanhang saknar det i allmänhet bety- delse på vilket sätt en betalning görs. I jordabalken finns emellertid särskilda föreskrifter för hyresbetalningar. Dessa anses ha kommit betal- ningsmottagaren till handa om betalning görs på post- eller bankkontor (12 kap. 21 § jordabalken). Sammanfattningsvis kan konstateras att en inbetalning av skatt enligt exempelvis uppbördslagen eller mervärdesskattelagen och arbetsgivar- avgifter enligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare kan ske antingen på postkontor, bankkontor eller genom girering från den betalandes konto. Om någon av dessa åtgärder vidtas senast på förfalloda- gen anses med nuvarande ordning och med de avtal som träffats med bankerna en sådan skatt eller avgift betald i rätt tid. Däremot blir det inbetalade skatte- eller avgiftsbeloppet tillgängligt för skattemyndigheten, dvs. bokfört på myndighetens konto, beroende på vilket sätt som betalningen har gjorts. Den som betalar skatt enligt exempelvis bestämmelserna i uppbördslagen har en gynnad ställning om man ser till hur betalningar i allmänhet görs. Detsamma gäller vid en jämförelse med regle- ringen i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Som redan nämnts är det enligt uppbördslagen tillräckligt att en betalning görs på förfallodagen. Med säkerhet gäller detta emellertid bara om inbetalningen görs på ett post- eller bankkontor eller om gireringshandlingar lämnas in på ett sådant kontor. I de fall en betalning görs genom en gireringshandling som på annat sätt lämnas för postbefordran är det i vissa situationer osäkert om handlingen kommer fram i rätt tid. I så fall får man i praktiken utgå från bokföringsdagen och försöka beräkna om försändelsen med hänsyn till normal postgång kan antas ha lämnats i rätt tid. Det blir i dessa situationer ofta en bevisfråga när det skall bedömas om den skattskyldige har vidtagit åtgärden i rätt tid. För att undvika att belastas med ärenden med begäran om befrielse från dröjsmålsavgift när betalning gjorts i rätt tid enligt nuvarande bestäm- melser i bl.a. uppbördslagen godtar skattemyndigheten i praktiken en bokföringsdag som är något senare än förfallodagen. Detta har medfört att skattskyldiga liksom betalningsförmedlare kan utnyttja systemet genom att girera beloppet senare än på förfallodagen och ändå undgå dröjsmålsavgift. Denna förskjutning av betalningar som ofta sker vid gireringar åsamkar staten relativt stora ränteförluster. Skattemyndigheterna har endast postgirokonton för mottagande av skatteinbetalningar. Det betyder att en bank som tar emot en betalning måste vidarebefordra det inbetalade beloppet till för insättning på skattemyndighetens postgirokonto. En inbetalning som görs via bank bokförs därför i regel minst senare på skatte- myndighetens postgirokonto jämfört med om inbetalningen gjorts på ett postkontor. övervägs alternativa lösningar för skattemyndigheternas mottagande av olika typer av skatte- och avgiftsinbetalningar. Enligt vad vi har inhämtat från kommer skattemyndigheterna att tilldelas bankgiro-/bankkontonummer för att direkt kunna ta emot betalningar som görs hos banker. Betalningar av debiterade skatter beräk- nas kunna tas emot på egna bankgirokonton med början . När skattekontosystemet träder i kraft skall skattemyndigheterna kunna ta emot betalningar av samtliga skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet på detta sätt. Även efter det att nya betalningsvägar för bankinbetalningar införts kommer det emellertid att med nuvarande synsätt på rättidiga betalningar bli nödvändigt att godta en bokföringsdag som är något senare än förfallodagen i skattebetalningssystemet. I annat fall finns risk att krav på exempelvis kostnadsränta riktas mot den skatt- eller avgiftsskyldige trots att betalning kan ha gjorts i rätt tid. Nuvarande ordning bör med hänsyn till vad som sagts nu inte perma- nentas i det nya systemet för skattebetalningar. Den beskrivna proble- matiken kan, som visat, undvikas på olika sätt. Ett sätt är att utgå från nuvarande ordning, men föreskriva att ränta på ett skatte- eller avgiftsbelopp skall tillgodoföras staten så snart betalnings- uppdraget finns i betalningssystemet. Ett enklare och tydligare sätt är dock enligt utredningen att ändra reglerna om när en betalning senast skall göras för att anses ha gjorts i rätt tid genom att förfallodagen ges den innebörden att betalningen skall vara bokförd på skattemyndighetens konto senast . En nackdel, som flera remissinstanser har fört fram, med att lägga an detta synsätt är att det skulle råda osäkerhet för betalaren om hur det tar innan ett belopp bokförs hos skattemyndigheten. Till detta kan emellertid sägas att det i privaträttsliga sammanhang är vanligt att en betalning anses fullgjord först sedan beloppet är tillgängligt hos mottagaren, dvs. i regel bokfört på ett konto som betalningsmottagaren disponerar. De skatt- och avgiftsskyldiga som löpande gör skatte- och avgiftsbe- talningar är i normalfallet företag med vana vid att följa sådana betal- ningsrutiner. De är också förtrogna med betalningssystemet och de olika betalningstjänster som Postgirot och bankerna tillhandahåller. har därför en klar bild av hur det tar att få en betalning till ett särskilt konto fullgjord. I många fall lämnas betalningsuppdrag till betal- ningsförmedlaren som svarar för att rätt belopp betalas på rätt sätt och i rätt tid. För de skatt- och avgiftsskyldiga som mest påtagligt skulle beröras av att förfallodagens innebörd ändras kan denna ändring därför inte anses innebära några mera avgörande problem. Den bör i stället närmast kunna ses som en anpassning till de rutiner för betalningar som i övrigt används. För en sådan syn talar också det förhållandet att inbetalningar av punktskatter och prisregleringsavgifter inte har visat sig vålla inbetalarna några större problem. I sammanhanget bör nämnas också utvecklingen av nya former av betal- ningstjänster som sker kontinuerligt. Dels ökar konkurrensen på marknaden för betalningsförmedling, dels skapar tekniken nya möjligheter för fler att effektivisera sina betalningsrutiner exempelvis genom elektronisk betalningsöverföring on-line. Den nämnda invändningen mot att anse en betalning gjord först när den bokförts på skattemyndighetens konto torde i första hand ta sikte på skattskyldiga som endast vid något enstaka tillfälle på egen hand betalar in skatt, alltså främst arbetstagare med endast A-skatt. De betalningar som det i dagens system kan vara fråga om för dessa skattskyldiga är fyllnadsinbetalning av preliminär skatt eller betalning av kvarstående eller tillkommande skatt. Även i skattekontosystemet kommer den för vilken arbetsgivaren eller annan normalt svarar för skatteinbetalningarna att kunna göra egna inbetalningar av skatt. På sätt som redovisas i det följande (se avsnitt 15) är det exempelvis meningen att den skattskyldige genomgående själv skall svara för inbetalningen av det som betecknas som kvarstående skatt. För den enskilde kan det komma att handla om att en eller betala på ett sådant sätt att skattebeloppet blir bokfört på skattemyndighetens konto, dvs. kommit skattemyndigheten tillhanda, senast på förfallodagen. Även för denna kategori skattskyldiga måste detta, trots vad påstått, anses vara det betalningssätt som i allt väsentligt är huvudregel för andra betalningar. Betalningssättet är vanligt bl.a. vid betalning av räkningar för telefon, el och vatten, försäk- ringspremier samt inte minst vid betalning av räntor och amorteringar på banklån. På t.ex. telefonräkningen ges kunden till och med en upplysning om vad som avses med förfallodag och hur en inbetalning kan beräknas ta om den sker genom bank. Den negativa inställning till förslaget som flera remissinstanser visat kan med hänsyn till vad som sagts nu inte anses utgöra hinder för att i aktuellt hänseende jämställa förfallodag och bokföringsdag. Vi återkommer i det senare till frågan om valet av sanktion vid för sena betalningar (se avsnitt 13). Redan nu vill vi emellertid peka på att den kostnadsränta som föreslås gälla inom skattekontosystemet är väsentligt mindre betungande för den skattskyldige vid kortare betalningsdröjsmål än den nuvarande dröjsmåls- avgiften. avses dessutom i vissa fall kunna helt eller delvis befria från kostnadsräntan. En sådan befrielse kan komma i fråga om en försenad skattebetalning beror på förhållanden som den skattskyldige inte kunnat råda över, t.ex. om betalningsförmedlaren inte kunnat överföra pengarna på normalt sätt och därför behållit dem än vad den skattskyldige haft anledning att räkna med. Mot bakgrund av det som sagts föreslår vi att betalning av en skatt eller avgift som ingår i skattekontosystemet skall anses ha skett först den dag då betalningen har bokförts på ett konto hos skattemyndigheten. Den ordning som gäller vid betalning av punktskatter enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter kommer härmed generellt att tillämpas på skatte- och avgiftsbetalningar i det nya systemet. Den beskrivna utbyggnaden av skattemyndigheternas möjligheter att ta emot skattebetalningar via bank i förening med det system för postgiroinbetalningar som redan finns innebär att betalningsförmedlaren med förhållandevis stor säkerhet kan ge upplysningar om när betalning senast måste göras för att kunna bokföras hos mottagaren i rätt tid. Det ankommer sedan på skattebetalaren att anlita den betalningsförmedlare som på bästa sätt tar tillvara hans eller hennes intressen. Härigenom torde den konkurrens som redan uppstått mellan olika betalningsförmedlares tjänster komma att utvecklas ytterligare, vilket ökar den enskildes möjlig- heter att på ett enkelt och säkert sätt kunna fullgöra bl.a. sina skatte- och avgiftsbetalningar. För den som skall betala skatter och avgifter blir skillnaden i förhållande till nuvarande ordning att en betalning måste göras en eller två, i vissa undantagsfall upp till tre, dagar före förfallodagen för att beloppet skall vara bokfört på myndighetens konto i rätt tid. Hur innan beror på vilken betalningsväg som används. Precis som vid betalning av ''''''''privata räkningar'''''''' kommer det an på den skatt- eller avgiftsskyldige att själv välja det för honom eller henne mest effektiva och härmed förmånligaste sättet att förmedla sin betalning på. Tilläggas bör att vi vid valet av förfallotidpunkter i skattekontosystemet tar hänsyn till förfallodagens ändrade innebörd. Den ändrade innebörden är i själva verket det främsta motivet för en senareläggning av inbetal- ningstidpunkterna och de med dessa avhängiga redovisningstidpunkterna. Till denna fråga återkommer vi i avsnitt 9.3. Också om man ser till intäktsränteaspekter är det en fördel med en sådan betalningsordning som innebär att en betalning anses fullgjord när den har bokförts på skattemyndighetens konto. Intäktsränta skall nämligen tillgodoföras den skatt- eller avgiftsskyldige på skattekontot först sedan skattemyndigheten har beloppet tillgängligt, dvs. i överensstämmelse med vad som gäller på privaträttens område (se avsnitt 13). Detta förhållande torde också leda till en press på betalningsförmedlaren att påskynda hanteringen, dvs. betalningsförmedlarens s.k. float begränsas så långt det är möjligt. Bestämmelser om förfallodagens innebörd har tagits in i 16 kap. skatte- betalningslagen. Regeringens förslag: I skattekontosystemet skall det finnas två för- fallodagar . Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inte något att invända mot det föreslagna antalet inbetalningsdagar. bedömning är att de förändringar i betalningsströmmarna som förslaget kan väntas medföra inte kommer att leda till några påfrestningar på betalningssystemet. pekar dock på att förslaget om två olika och senarelagda förfallodagar för mervärdesskatten kommer att påverka tidpunkten för redovisning av den totala utrikeshandeln med varor och underlaget till de kvartalsvisa beräkningarna av nationalräkenskaper (inkl. BNP). Detta är olyckligt från statistisk synpunkt. framhåller att förslaget kommer att resultera i en ojämn belastning i betalningskedjan och ser hellre fler förfallodagar under månaden och en spridning över fler bankdagar. Skälen för regeringens förslag: Vi har i avsnitt 8.1 föreslagit att det i skattekontosystemet skall ingå betalningar av skatter och avgifter som har skilda förfallodagar. Enligt uppbördslagen och lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare gäller fr.o.m. /96 den 10 som senaste betalningsdag förutom då betalning får ske senast den 15. I fråga om mervärdesskatt finns enligt mervärdesskattelagen två betalningstidpunkter . Den 5 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång gäller om beskattningsunderlagen för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, beräknas uppgå till högst . Om beskattningsunderlagen för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, beräknas överstiga är betalningstidpunkten senast den 20 efter utgången av den redovisningsperiod som redovisningen avser. Betalning för juni skall fortfarande och för samtliga skattskyldiga göras . Nyss nämnda beloppsgräns som avgör när betalning skall ske gäller fr.o.m. (prop. 1995/96:198, bet. 1995/96:SkU31, rskr. 1995/96:305, SFS 1996:713). Flera olika faktorer har betydelse för om det bör finnas en eller i det nya systemet för skatte- och avgiftsbetalningar. Med hänsyn till att det är fråga om mycket stora skatte- och avgiftsbelopp är det ur statsfinansiell synvinkel givetvis mycket viktigt att redovisning och betalning sker . Men även bl.a. möjligheterna till förenklingar och samordning har betydelse. Dessutom måste givetvis de skatt- och avgiftsskyldiga ges nödvändig tid att sammanställa sin redovisning och hänsyn tas till deras likviditet. Om främst administrativa hänsyn tas finns det, som utredningen har framhållit, fördelar med endast en tidpunkt för samtliga skatte- och avgiftsbetalningar som skall ingå i det nya systemet. Enkelheten i och överskådligheten på ett skattekonto liksom förutsättningarna att finna en lämplig avstämningstidpunkt under månaden ökar påtagligt om förfallodagen för alla betalningar till ett konto är densamma. Även för den skatt- och avgiftsskyldige leder en samordning av betalningstidpunkterna till en påtagligt förenklad hantering. Redovisningar och betalningar av olika skatter och avgifter som i vissa fall görs vid skilda tillfällen under månaden kan då samordnas och göras vid endast ett tillfälle. Inom ramen för ett sådant förfarande kan vidare den enskilde fullgöra sin betalningsskyldighet med endast en redovisningshandling som underlag. Som redan framhållits är det viktigt att betalningar görs . Grunden härför är inriktningen att begränsa inslaget av kredit i systemet för skatte- och avgiftsbetalningar. Staten skall alltså inte fungera som kreditgivare i det sammanhanget. En samordning av förfallodagarna för skatte- och avgiftsbetalningar till endast en tidpunkt skulle, eftersom inbetalningsdagarna för mervärdesskatt knappast kan tidigareläggas, innebära att förfallodagen för källskatt och arbetsgivaravgifter fick läggas betydligt senare än . Detta skulle få för staten oacceptabla ekonomiska konsekvenser. Väljer man i stället att ha får man ett mer flexibelt system. Som vi ser det finns det starka skäl såväl för en ordning med endast en förfallodag som för en ordning med . Däremot bör man av främst administrativa skäl inte ha fler än så som Bankgirocentralen föreslagit. Detta skulle vara onödigt betungande för såväl de skattskyldiga som skattemyndigheterna. Vi delar utredningens uppfattning att det för flertalet skatt- och avgiftsskyldiga bör finnas i huvudsak endast en förfallodag . Statsfinansiella skäl, som motiverat beslutade tidigarelagda betalningstidpunkter för såväl arbetsgivaravgifter och innehållen skatt som mervärdesskatt, gör emellertid att en andra förfallodag inte kan undvikas. De flesta remissinstanserna har inte haft något att invända mot en sådan ordning. Vi föreslår alltså att det i skattekontosystemet skall finnas . Frågan om när förfallodagarna skall infalla och vilka skatter och avgifter som skall betalas vid de olika förfallodagarna behandlas i nästa avsnitt. Även de problem som kan vara förknippade med ett nytt system för skattebetalningar när det gäller framställning av statistik och som tagits upp av behandlas i ett senare avsnitt (se avsnitt 18). 9.3 Val av förfallodagar Regeringens förslag: De i skattekontosystemet skall vara den 12 (och i vissa fall augusti den 17) samt den 26 (den 27). För skattskyldiga med ett beskattningsunderlag avseende mervärdes- skatt, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, som för beskattningsåret uppgår till högst skall förfallodagen för mervärdesskatt senareläggas till den 12 i andra må- naden efter redovisningsperioden. Betalningarna av mervärdesskatt samordnas med betalningarna av debiterad F-skatt, särskild A-skatt samt arbetsgivaravgifter och innehållen preliminär skatt för närmast föregående månad. skall betalning i stället få ske senast den 17. För skattskyldiga med ett beskattningsunderlag, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, som för beskattningsåret överstiger skall förfallodagen senareläggas till den 26 närmast efter redovisningsperioden. slopas den i anslutning till sommarperioden senarelagda betalningstidpunkten för mervärdesskatten. Denna kategori skattskyldiga skall betala debiterad F-skatt och särskild A-skatt samt arbetsgivaravgifter och in- nehållen preliminär skatt senast den 12 (den 17) efter den månad till vilken skatterna och avgifterna hänför sig. För kommuner och landsting skall den 12 i andra månaden efter redovisningsperioden gälla beträffande redovisning av mervärdesskatt och den 12 efter redovisningsperioden för redovisning av arbetsgivaravgifter och innehållen preliminär skatt. Det nuvarande avräkningsförfarandet vid utbetalning av kommunalskattemedel skall utvidgas till att omfatta även mervärdesskatt. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: har inte något att erinra mot valet av förfallodagar. framhåller att förslaget om senarelagda förfallodagar för mervärdesskatten kommer att påverka underlaget till de kvartalsvisa beräkningarna av nationalräkenskaperna (inkl. BNP). Detta är olyckligt från statistisk synpunkt. anser det vara anmärkningsvärt att inga ränteberäkningar gjorts vid valet av förfallodagar eftersom statens ränteförluster vid varje senarelagd betalningsdag är i samma storleksordning som de totala administrativa besparingseffekter förslaget beräknas ge. Såvitt kunnat bedöma är det i huvudsak företagen som gynnas av förslaget genom senarelagda betalningstidpunkter och enklare administration. Verket anser det viktigt att den senare förfallodagen inte läggs senare än den 26 eftersom betalningar då kan komma att avräknas statsbudgetens inkomsttitel månaden efter debiteringen. Risken för detta blir särskilt stor . Verket vill framhålla en kanske inte uppenbar fördel med utredningens förslag. I och med att inbetalningar av mervärdesskatt för stora företag sker än övriga inbetalningar kommer denna viktiga betalningsström att kunna skiljas ut från övriga betalningsströmmar. anser att den 12 är ett bra datum och ingen kollision då sker med andra stora betalningsvolymer. Den andra förfallodagen, den 26, sammanfaller däremot med löner, barnbidrag, pensioner m.fl. stora betalningsvolymer och är mindre bra. Ur ett produktionstekniskt perspektiv ser Bankgirocentralen hellre en förfallodag närmare dagens, t.ex. mellan den 18 och den 22. Byggentreprenörerna anser att utredningen hade bort föreslå en återgång till den gamla ordningen för redovisningen av mervärdesskatt, dvs. till den 5 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång. När det gäller den s.k. semesterregeln anser Byggentreprenörerna att mervärdesskatt för redovisningsperioden juni inte skall behöva redovisas förrän med utgångspunkt i utredningens förfallodagar. befarar att förslaget att F-skatt, , arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt skall redovisas vid samma tillfälle kan medföra betydande likviditetsproblem för nybildade bostadsrättsföreningar och föreslår därför att betalningarna skall kunna spridas ut på flera tillfällen. Vidare föreslår förbundet att alla företag skall betala in mervärdesskatt senast den 12 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång.