prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — 3 § För starkströmsledning inom område för allmän väg finns bestämmelser i väglagen (1971:948) och vägkungörelsen (1971:954). Om starkströmsledning inom område för sjötrafik 4 § Om luftledning för starkström dras fram inom område för sjötrafik skall ledningen, där inte vid beviljandet av koncession beslutats särskilt om ledningens höjd över vattenytan, förläggas så högt att den inte hindrar den på platsen vanligen förekommande sjöfarten. Om området senare i avsevärd omfattning kommer att befaras av fartyg som kräver större segelfri höjd än vad ledningen medger, skall ledningens innehavare svara för sådan ändring av ledningen som beslutar. Varningstavlor skall uppsättas i enlighet med vad beslutar. 5 § Om starkströmsledning dras fram i vatten inom område för sjötrafik skall den förläggas så att den inte hindrar sjöfarten. Vid ledningens landfästen skall tydliga varningstavlor sättas upp. Om ledningens läge inte är uppenbart, eller om det finns andra skäl till det, skall ledningens innehavare efter beslut av sätta upp ensmärken och ensfyrar. I övrigt skall ledningen och varningstavlor vara anordnade i enlighet med vad föreskriver. Om finner det nödvändigt att ankring i närheten av en ledning förbjuds, skall ledningens innehavare ansöka hos om att sådant förbud utfärdas. 6 § Innan någon påbörjar arbete med att dra fram en starkströmsledning inom område för sjötrafik, skall han anmäla detta till . Han är skyldig att följa de anvisningar om hur arbetet skall utföras, som verket lämnar med hänsyn till sjöfartens säkerhet. Då arbetet avslutats skall ledningens innehavare anmäla till hur ledningen förlagts. Om starkströmsledning inom område för järnväg 7 § Innan någon påbörjar arbete med att dra fram en starkströmsledning inom område för järnväg eller invid en bro i anslutning till järnväg skall han anmäla det till innehavaren av järnvägsanläggningen. Han är skyldig att följa de anvisningar om tid och plats för arbetet, som företrädare för järnvägsanläggningen lämnar. Om starkströmsledning vid flygplats 8 § En luftledning för starkström får inte dras fram inom skydds- zonen kring en flygplats eller kring friliggande anläggningar med radiohjälp- medel. Skyddszonen utgörs av en cirkel med radien plus hindrets höjd över marken i meter multiplicerat med 50. Vid en flygplats utgör landningsbanans mittpunkt cirkelns centrum. Ledningens höjd anses utgöra av den aktuella stolphöjden. får efter samråd med flygplatshållaren medge avvikelser från dessa bestämmelser. I fråga om flygplatser med militär innehavare får försvarsmakten medge sådan avvikelse. 9 § Innehavare av en starkströmsanläggning skall se till att arbeten och åtgärder på anläggningen som hör till anläggningens drift utförs under överinseende av en person som har nödvändig sakkunskap, erfarenhet och kännedom om de bestämmelser som gäller för arbetet. Ett arbete vid vilket finns risk att någon kan skadas genom elektrisk ström skall utföras av eller under ledning av en person som är fullt förtrogen med arbetet och som har nödvändig kännedom om arbets- platsen. Denne skall tillse att betryggande skyddsåtgärder vidtas. 10 § Om arbete skall utföras på en starkströmsledning eller en svagströmsledning eller annan elektriskt ledande ledning eller på någon tillhörande skyddsanordning i farlig närhet av en luftledning för starkström, är innehavaren av denna skyldig att ta sin ledning ur drift, så länge som krävs för arbetet. Innehavaren av den ledning som begär avbrottet skall samråda med den andra ledningens innehavare om lämplig tidpunkt för avbrottet och ersätta den förlust som denne kan åsamkas genom driftavbrottet. Om tillsyn över starkströmsanläggning 11 § är tillsynsmyndighet i fråga om elsäkerheten vid elektriska starkströmsanläggningar enligt 11 kap. 1 § första stycket ellagen (199x:xx). 12 § En starkströmsanläggning som beviljats nätkoncession för linje får inte tas i bruk innan efter prövning från elsäkerhetssynpunkt har gett tillstånd till detta (drifttillstånd). får besluta om krav på drifttillstånd innan en ledning tas i bruk även när det gäller en ledning som dras fram med stöd av nätkoncession för område eller en kontaktledning eller hjälpkraftledning för järnvägs-, spårvägs-, tunnelbane- eller trådbussdrift. Om har medgett att en starkströmsledning dras fram innan behövlig koncession beviljats, får efter prövning från elsäkerhetssynpunkt medge att ledningen får användas under högst i avvaktan på att frågan om koncession slutligt prövas. Medgivande att använda ledningen får, om ansökan om koncession har getts in, lämnas när ledningen är klar att tas i bruk. 13 § Den som innehar en starkströmsanläggning är skyldig att själv fortlöpande kontrollera att anläggningen ger betryggande säkerhet för person, husdjur och egendom. 14 § skall genom inspektioner och andra åtgärder kontrollera säkerheten hos starkströmsanläggningar i den omfattning som är nödvändig från elsäkerhetssynpunkt. skall även där så är tillämpligt kontrollera nödvändiga rutiner för innehavarens egenkontroll av starkströmsanläggningarna. 15 § Tillsynen skall utövas i lämpliga former och med så liten olägenhet som möjligt för anläggningens innehavare. 16 § Om vissa befogenheter för tillsynsmyndigheten i samband med tillsyn finns bestämmelser i 11 kap. 2Ä5 §§ ellagen (199x:xx). Ett föreläggande enligt 11 kap. 3 § första stycket i den lagen får avse skyldighet för anläggningens innehavare att på egen bekostnad låta en person som kan godtas av besiktiga anläggningen. Ett förbud får avse att anläggningen skall tas ur drift till dess att viss åtgärd har vidtagits. 17 § beslut enligt de bestämmelser som anges i 4 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 18 § Har ägaren till en starkströmsanläggning upplåtit nyttjanderätten till någon annan har han ändå samma ansvar som om han alltjämt innehaft anläggningen för de skyldigheter som anläggningens innehavare har enligt denna förordning och enligt de föreskrifter som utfärdat med stöd av denna förordning. Ägaren är dock inte ansvarig med annan egendom än anläggningen och vad som hör till den samt ingår i nyttjanderätten. 19 § Bestämmelser om ansvar vid överträdelse av denna förordning eller av föreskrifter som meddelats med stöd av förordningen finns i ellagen (199x:xx) Denna förordning träder i kraft , då förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar upphör att gälla. Sammanställning av remissyttranden över slutbetänkandet Ny ellag (SOU 1995:108) 1. Remissinstanserna () betänkande Ny ellag (SOU 1995:108) har tillställts totalt 60 remissinstanser. Efter remiss har yttranden avgetts av följande remissinstanser. Hovrätten för nedre , Kammarrätten i , Justitiekanslern, , , , , , , , , , , , , , , , (), , , (), , , , , , , kommun, kommun, , , , , , , , Föreningen , Tjänstemännens Centralorgan- isation, Akademikers , i (LO), , , , , Riksförbundet Energileverantörerna (REL), , , , Sveriges Bostadsrättsföreningars , och . Härutöver har skrivelser inkommit från , , kommun, , Elektriska installatörsorganisationonen och Hans Högblom. har senare kompletterat sitt yttrande med en skrivelse angående tillstånd att bygga elledningar inom område för allmän väg respektive järnväg. Svenska Kraftverksföreningens yttrande har i de delar som rör nätfrågor utarbetats i samråd med . Allmänna synpunkter Inga remissinstanser har framfört invändningar mot utredningens förslag att föra samman bestämmelserna i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen) med bestämmelserna i lagen (1994:618) om handel med el, m.m. (elhandelslagen) i en ny lag. Knappt hälften av remissinstanserna tillstyrker förslaget till en ny ellag. Många remissinstanser framhåller också det positiva med att ersätta lag med en modern och överskådlig lagstiftning med en tydlig kapitel- och rubrikindelning. Hovrätten för nedre anser att lagtexten i vissa detaljer kan kritiseras från språklig synpunkt, men förutsätter att en översyn kommer till stånd i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Kammarrätten i förutsätter att synpunkterna i det särskilda yttrandet av sakkunnige och experten övervägs i det fortsatta beredningsarbetet. anser att vissa av de redaktionella ändringarna har lett till oklarheter. Ett exempel är skyldigheten att på skäliga villkor leverera el (5 kap. 7 § i utredningens förslag). Enligt är ELU:s skälighetsbegrepp oklart såvitt avser begreppen skälig prissättning och skäliga villkor. Att försöka kombinera begreppen kan enligt leda till tolkningsproblem. Beviljande och förnyelse av nätkoncession Ungefär femton remissinstanser har yttrat sig över ELU:s förslag om beviljande och förnyelse av nätkoncession. 3.1 Prövning av ansökan om nätkoncession för ny ledning eller nytt område anför prövning av markanvändning för kraftledningar bör ske genom planförfarande i stället för genom koncession. Som skäl anges att det är angeläget att få en så likartad tillståndsprövning som möjligt av samhällsviktiga infrastrukturanläggningar. I modern lagstiftning sker enligt verket prövning av markanvändningsfrågor genom upprättande av en plan. Så är fallet både enligt och den nya lagen om byggande av järnväg. Ledningshavarens rätt gentemot markägaren att bygga ledningen kan skulle därefter säkras genom förrättning enligt ledningsrättslagen. EU kräver att beslut i markåtkomstfrågor skall kunna överklagas i domstol. , och kommun kommenterar de kriterier som enligt förslaget skall beaktas vid prövning av nätkoncession för linje. instämmer i utredningens förslag att nätkoncessioner skall prövas med beaktande av detaljplaner och områdesbestämmelser. Enligt är det önskvärt att det i specialmotiveringen klargörs att det endast är fråga om gällande, fastställda planer. kommun anser att ny koncession inte bör kunna tillåtas utan kommunens medgivande när det finns ett tätbebyggelseintresse, oavsett om kommunen är markägare eller inte. , och kommun tar upp frågan om prövning av nätkoncession för område. och ansluter sig till utredningens förslag att kravet på förenlighet med detaljplan eller områdesbestämmelser inte är meningsfullt vid nätkoncession för område. Remissinstanserna konstaterar vidare att det heller inte finns förutsättningar att pröva nätkoncession för område enligt naturresurslagen (NLR). Skälen till detta är att ledningsdragningarna inte fastställs vid beslut om nätkoncession för område. kommun ifrågasätter förslaget att lagen naturresurslagen inte skall vara tillämplig vid ansökan om nätkoncession för område. Enligt kommunen bör naturresurslagen tillämpas i vissa fall, t.ex. när ansökan om nätkoncession berör obebyggda markområden i utkanten av tätbebyggelse. Enligt kommun bör frågan analyseras ytterligare. understryker att det ur samordnings- och effektivitetssynpunkt är viktigt att lagen inte hindrar att nätkoncessioner för linjer kan slås samman med en områdeskoncession om linjerna är en integrerad del av distributionsnätet i området. 3.2 Frågan om tidsbegränsade nätkoncessioner och tillstyrker utredningens förslag att nätkoncessioner skall vara tidsbegränsade. kommun anser däremot att ett system med nätkoncession som löper tills vidare bör övervägas ytterligare. Ett skäl till detta är att utebliven förnyelse kan leda till följdverkningar för nätägaren. Enligt kommun är det tekniska livslängden för ledningar längre i norra än i övriga landet. Beträffande nätkoncession för område bör enligt kommun noteras att elnäten förnyas, utvidgas och underhålls kontinuerligt. Det finns därför ingen naturlig tidsgräns. Enligt kommunen är uner alla omständigheter en . Även anser att nätkoncessioner bör beviljas tills vidare, men motsätter sig inte utredningens förslag. Härvid hänvisas till att förslaget är ett resultat av avvägningar mellan olika intressen och ett försök att nå en för de flesta parter godtagbar lösning. 3.3 Prövningsförfarandet vid ansökan om förnyelse av nätkoncession , , och anser att prövningen enligt NRL skall behållas även vid förnyelse av ledning som i huvudsak rör oförändrad sträckning. Som skäl anförs bl.a. att naturresurslagen innehåller bestämmelser om hur avvägningar skall göras mellan olika intressen. En NRL-prövning är därför enligt dessa remissinstanser en förutsättning för att kunna bedöma lämpligheten ur allmän synpunkt. Vidare anförs att nya kunskaper och förändringar måste kunna vägas in i prövningen. Om NRL inte skulle tillämpas skulle en väsentlig del av prövningen av de allmänna intressen, som lagtexten syftar på, försvinna. Ett ytterligare skäl att tillämpa NRL är enligt dessa remissinstanser att många av nu gällande koncessioner beslutades innan tillkomsten av NRL. Enligt tillämpas ett förenklat förfarande avseende miljökonsekvensbeskrivning vid en ansökan om förnyelse av nätkoncession för linje som innebär att den inte behöver vara lika utförlig som vid en ansökan om ny ledning. föreslår att vid ansökan om nätkoncession för linje som avser i huvudsak oförändrad sträckning bör det finnas möjligheter att tillämpa ett förenklat förfarande om det är lämpligt i det enskilda fallet. anser att en förutsättning för att behålla systemet med tidsbegränsade nätkoncessioner är att förfarandet vid förnyelse av nätkoncession är enkelt och flexibelt. Hovrätten för nedre , LRF, och avstyrker utredningens förslag om att fastighetsägarna inte behöver ges tillfälle att yttra sig vid förnyelse av nätkoncession som i huvudsak rör oförändrad sträckning. Som skäl anförs bl.a. att den enskildes rätt till ägande, nyttjande, insyn och påverkan måste tryggas. Vidare anförs att fastighetsägarens hörande också är nödvändigt för att tillståndsmyndigheten skall få kännedom om förhållanden som kan föranledas av att koncessionen förenas med villkor. samt och kommuner tillstyrker ELU:s förslag om att kostnaderna skall kunna läggas till grund för beräkning av nättarifferna i sådana fall då en ledning eller delar av en ledning måste flyttas för att förnyad koncession skall kunna beviljas. anser att, utöver kostnaderna för flyttning av kraftledning, kostnaderna för ledningsförrättning också bör inräknas i nätverksamheten. Beträffande flyttning av ledning under löpande koncession föreslår att ledningsrättslagens regler skall tillämpas. (se vidare avsnitt 5.2). anser att ledningsrättslagens ersättnings- princip vid intrång i pågående markanvändning skall tillämpas även i fall då koncession för linje skall förnyas. Detta skulle medföra att ledningsägarens ställning gentemot andra intressen görs lika vid förnyelse av koncession och som koncessionen gäller. I annat fall bör det enligt föreningen övervägas ett system med koncession tills vidare. kommun anför att det är oklart vilken överordnad princip som styr kostnader för flyttning av en ledning i olika situationer. Vid flyttning vid förnyelse av koncession för linje är det ledningsinnehavaren som skall stå för kostnaden om ledningen strider mot rättsverkande planer. En sådan kostnad hamnar antagligen på kommunen om samma kollision mellan planer och ledning inträffar inom koncession för område. samt och kommuner tillstyrker utredningens förslag att ansökan om ny nätkoncession skall inges före koncessionstidens utgång. anser att en ansökan bör lämnas in senast innan koncessionstiden går ut. Genom förslaget kan den föreslagna regeln, om att nätkoncession gälla tills det att ärendet avgjorts, utgå. och kommun anser däremot att ansökan bör kunna inges senast före koncessionstidens utgång. kan organisatoriska och tekniska förändringar ske som har betydelse för prövningen. 3.4 Undantag från koncessionsplikt, m.m. och tillstyrker utredningens förslag om undantag från koncessionsplikt och anför att bestämmelserna om undantag bör tas in i en ny elförordning. Enligt är nuvarande bestämmelser om undantag som återfinns i starkströmsförordningen föråldrade och bör ses över. påpekar att nätmyndigheten kan pröva priser och övriga villkor endast för konsumenter som är anslutna till sådant nät som innehas med stöd av nätkoncession. Enligt har undantaget från koncessionsplikten i vissa fall lett till att kunden inte har kunnat få sina villkor prövade. Kunden har inte heller rätt att byta elleverantör. 4 Återkallande och frånträde av nätkoncession Några remissinstanser har lämnat synpunkter på utredningens föreslagna regler om tvångsåtgärder och frånträde av nätkoncession. delar utredningens uppfattning att det finns ett behov av att tvångsvis kunna förfoga över elnät, men anser inte att förslaget kan läggas till grund för lagstiftning. Ett skäl till detta är att det saknas en närmare beskrivning av hur ett tvångsförfarande i praktiken skall gå till. Även anser att den föreslagna regeln kräver ett klarläggande. I det fall ledningen är framdragen med stöd av ledningsrätt bör det enligt vrket framgå att det i förfogandet även ingår rätt att förfoga över ledningsrätten. anför, mot bakgrund av att de gamla linje- och områdeskoncessionerna har ändrats till nätkoncession för linje respektive område, att det bör införas en övergångsbestämmelse så att den som fått sin tidigare områdes- eller linjekoncession ändrad har möjlighet att frånträda koncessionen. Den föreslagna regeln om tvångsåtgärder (2 kap 20 §) bör enligt föreningen vara tillämplig även i en sådan situation. förutsätter att den föreslagna regeln om koncessions- havarens skyldighet att ta bort ledning och vidta åtgärder för återställande även innefattar krav på att ta bort rättigheter som belastar berörda fastigheter, t.ex. avtalsservitut eller ledningsrätt. Verket anför att ett motivuttalande är önskvärt för att klargöra detta. anser att den föreslagna regeln om borttagande av ledning och återställande även skall omfatta de fall då den som innehar en kraftledning saknar koncession, och där koncessionshavare saknas. 5 Flyttning eller annan ändring av elektrisk ledning m.m. Ett tiotal remissinstanser anför synpunkter på frågan om flyttning eller annan ändring av elektrisk ledning. anser att en omprövning skall kunna göras under löpande koncessionstid vid väsentligt ändrade förhållanden. Regeln skall bara kunna aktualiseras i undantagsfall. betonar att det är viktigt att det i lagen klargörs när rätten till omprövning skall kunna aktualiseras och på vems bekostnad förändringarna genomförs. anser att ett tillägg i ellagen bör införas med innebörden att om kraftledningar orsakar betydande olägenhet som inte förutsågs när nätkoncessionen meddelades, får villkor föreskrivas för att förebygga eller minska olägenheten. tillstyrker utredningens förslag att bestämmelserna i ellagen om flyttning av ledning under en nätkoncessions giltighetstid kan avskaffas. Som skäl anförs att bestämmelser om skyldighet att flytta ledning och kostnadsansvaret finns i ledningsrättslagen och att dessa är väl avvägda. har senare kompletterat sitt yttrande med en skrivelse angående tillstånd att bygga elledningar inom område för allmän väg respektive järnväg. anför att frågor rörande tilstånd att dra fram och underhålla elledningar inom område för allmän väg eller inom järnvägsområde i allmänhet regleras genom civilrättsliga avtal mellan parterna och inte genom ledningsrätt. Avtalen reglerar också under vilka förutsättningar ledningsinnehavarna kan tvingas flytta sina ledningar. De befintliga tvingande reglerna i ellagen, som innebär att ledningsinnehavaren är skyldig att flytta eller ändra ledningen på egen bekostnad, har enligt sannolikt betydelse för möjligheten att kunna sluta avtal. Såvitt känner till har det nuvarande förfarandet inte lett till några problem. kommun anser att utredningens förslag om att upphäva ellagens bestämmelse om flyttning av ledning i bl.a. vägområde leder innebär oklarheter i fråga om vilka ersättningsregler som skall gälla när en elledning behöver flyttas. Härvid anges att det i tätorter är vanligt att ledningar inte är framdragna med stöd av ledningsrätt. Liknande synpunkter framförs av bl.a. kommun. och kommun anser att om ledning eller del av ledning måste flyttas bör huvudprincipen vara att kostnaden faller på ledningsägaren, men att det finns fall där det bör vara naturligt att hela eller delar av flyttningskostnaderna faller på den som beställt eller förorsakat flyttningen. och kommuner anser att en flyttning eller ändring av ledning skall betalas av nätägaren. anser att den part som vinner fördel av en ändring av ledningens sträckning skall bära den merkostnad som uppkommer vid flyttningen. och ställer sig tveksamma till den förslagna övergångsbestämmelsen som innebär att de nuvarande bestämmelserna om flyttning i ellagen även fortsättningsvis skall gälla ledningar som dragits fram före ikraftträdandet av den nya ellagen. Som skäl anförs bl.a. att reglarna i ledningsrättslagen över huvud taget inte kommer att tillämpas på dagens kraftledningsnät. föreslår i stället att en gentemot markägarna generös övergångstid på 10 - införs. Elskador och skyddsåtgärder Tre remissinstanser har lämnat synpunkter på ELU:s förslag om elskador och skyddsåtgärder. och tillstyrker förslaget att den s.k. prioritetsprincipen skall gälla även koncessionspliktiga naturgasledningar. påpekar att förslaget medför att regeln inte kommer att styra ansvaret för gasledningar kortare än , eftersom dessa inte är koncessionspliktiga enligt rörledningslagen. Prioritetsregeln bör enligt nämnden även gälla dessa ledningar eftersom de i många fall kräver åtgärder i förebyggande syfte som skäligen bör bekostas av ägaren. och anser dessutom att skyldighet att vidta skyddsåtgärder bör utvidgas till att gälla även elektriska anläggningars inverkan på andra rörledningar, t.ex. fjärrvärmenätens rör. 7 Skadestånd vid elskador m.m. Ett tiotal remissinstanser tar upp frågan om skadestånd vid elskador. REL, , och kommun föreslår att undantag från strikt skadeståndsansvar som bör kvarstå för force majeure-situationer även om undantaget för "händelse av högre hand" tas bort. anser att spänningsgränsen för strikt skadeståndsansvar bör harmoniseras med gränsen mellan låg- och högspänning. Det finns enligt inga skäl till att spänningsgränsen för undantag från strikt skadeståndsansvar skall vara 250 V. De anläggningar som tillförs el med spänning i intervallet 250 - 1000 V är få. De betraktas i alla andra sammanhang som lågspänningsanläggningar och bör enligt inte särbehandlas här. tillstyrker ELU:s förslag att strikt skadeståndsansvar inte skall gälla om det är en annan elektrisk anläggning eller en rörledning för transport av naturgas som skadats. SVEBIO anser däremot att strikt ansvar skall gälla för skada på fjärrvärmenät som kan härledas till en elektrisk anläggning. Justitiekanslern och föreslår att undantagsreglerna från strikt skadeståndsansvar kompletteras med en regel som uttryckligen anger att skadeståndslagens regler är tillämpliga i undantagssituationerna. En motsvarande hänvisning bör också göras i anslutning till den föreslagna regeln om skadestånd vid driftstörning. Hans Högblom anser att det strikta skadeståndsansvaret skall gälla även för den som innehar starkströmsanläggning avsedd för användning av el som tillförs el med en spänning av högst mellan ledare och jord. Som skäl anges att om skada uppkommer vid någon av de drygt 5 miljoner elleveranserna som sker med en spänning av högst har den drabbade med utredningens förslag rätt till ersättning endast om vårdslöshet kan fastställas. Enligt är den föreslagna regeln om skadestånd vid driftstörning oklar såvitt avser vem som kan bli skadeståndsskyldig och vem som har rätt till skadestånd. Vidare anförs att det är oklart vad som avses med att driften vid en anläggning störts. föreslår att lagtexten ses över. anser att det av lagtexten bör framgå vilka krav som gäller för nätägaren i de fall denne inte lyckas överföra el på grund av störningar i form av planerade eller icke planerade avbrott. LRF anser att ellagen bör kompletteras med bestämmelser som innebär skyldighet för nätägarna att vidta åtgärder för att höja säkerheten mot elavbrott.