prop · GK0321 · 1997-01-01 00:00:00 — På grund härav klargjordes att ersättningar från vinstandelsstiftelser varken skulle vara förmånsgrundande eller avgiftsgrundande (prop. 1992/93:29, bet. 1992/93:SfU5, rskr. 1992/93:140, SFS 1992:1710-1711). Bestämmelserna trädde i kraft och avsåg ersättningar som lämnats fr.o.m. . Vissa krav uppställdes dock för att avgiftsfriheten skulle gälla. De bidrag som arbetsgivaren lämnar till stiftelsen skall vara avsedda att vara bundna under minst tre kalenderår, tillkomma en betydande del av de anställda - minst en tredjedel av personalen - och lämnas till dem efter enhetliga principer. Särskild löneskatt En av principerna vid genomförandet av skattereformen var - vad gäller socialavgifter - att alla förvärvsinkomster skulle beläggas med fulla avgifter om inkomsten var förmånsgrundande och en särskild löneskatt motsvarande skattedelen av socialavgifterna, dvs. de socialavgifter en arbetsgivare betalar för sina anställda och som saknar samband med någon förmån, om inkomsten inte var förmånsgrundande (prop. 1989/90:110, bet. 1989/90:SkU30, rskr. 1989/90:356, SFS 1990:650 m.fl.). Syftet var att så långt det var möjligt åstadkomma likformighet mellan alla förvärvsinkomster. 5.2 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Särskild löneskatt tas ut på bidrag som en arbetsgivare lämnar till en vinstandelsstiftelse. Skälen för regeringens förslag: En av grundtankarna bakom skattereformen är att alla typer av förvärvsinkomster skall behandlas likformigt. I de fall inkomsterna grundar rätt till socialförsäkringsförmåner tas socialavgifter ut. Beträffande inkomster som inte grundar sådana förmåner begränsas uttaget till den särskilda löneskatten som motsvarar skattedelen av socialavgifterna. tas varken socialavgifter eller särskild löneskatt ut på överföringar som görs till vinstandelsstiftelser. De medel som betalas ut från en vinstandelsstiftelse utgör skattepliktig inkomst för mottagaren. Inkomsten grundar sig på en överföring som en arbetsgivare gjort för en anställds räkning. De bidrag som arbetsgivare lämnar till vinstandelsstiftelser bör därför beläggas med antingen socialavgifter eller särskild löneskatt. De medel som avsätts till en vinstandelsstiftelse får i de flesta fall lyftas av den anställde först efter det att förflutit - - och den anställde uppnått viss ålder, vanligen . Ofta förekommer att utbetalning görs i samband med den anställdes pensionering. Utbetalningen sker periodiskt eller i form av engångsbelopp som avser arbetsprestationer som utförts . Avsättningen betraktas ofta av såväl arbetsgivaren som den anställde som en form av pension. Det finns således stora likheter mellan överföringar till vinstandelsstiftelser och avsättningar till pensioner, för vilka det tas ut särskild löneskatt. De bidrag som lämnas till en vinstandelsstiftelse blir inte skattepliktiga för den anställde i samband med själva överlämnandet. I stället blir bidraget, efter att det har förräntats hos stiftelsen, skattepliktigt först det år då mottagaren får medlen från stiftelsen. Det råder därför inte någon samstämmighet mellan det belopp som avsätts för en anställd till en vinstandelsstiftelse och det belopp som betalas ut från en sådan stiftelse. På grund härav uppkommer svårigheter att veta hur mycket av utbetalda medel som grundas på den anställdes eget arbete resp. värdestegringen på andelen. Detta har betydelse vid beräkning av socialavgifter. Regeringen föreslår därför att särskild löneskatt skall tas ut i stället för socialavgifter på överföringar som görs till en vinstandelsstiftelse. Medlen grundar därmed inte rätt till socialförsäkringsförmåner. Vårt förslag föranleder ändringar i 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, 3 kap. 2 § och 11 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring samt 2 kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter. Förslagen om nedsättning av socialavgifter är finansierade. De ofentlig finansiella effekterna av förslagen har behandlats i prop. 1995/96:222 om vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten , ändrade anslag för /96, finansiering m.m. Enligt propositionen 1994/95:25 Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. skulle ett införande av socialavgifter på vinstandelsmedel medföra en inkomstförstärkning på 100 milj. kr. Förslaget att införa särskild löneskatt på vinstandelsmedel torde ge motsvarande budgeteffekt. 7.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 1 § I första stycket, i en ny punkt 7, anges att särskild löneskatt skall betalas på bidrag som en arbetsgivare lämnar till en sådan vinstandelsstiftelse som enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring är avgiftsbefriad. Detsamma gäller bidrag som lämnas till en annan juridisk person med motsvarande ändamål. De bidrag som beläggs med särskild löneskatt skall enligt nämnda lag även i fortsättningen undantas vid beräkning av såväl sjukpenninggrundande som pensionsgrundande inkomst av anställning. Punkten har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket anges att den som utgett bidraget är skattskyldig. Det är således den arbetsgivare som lämnar bidraget till vinstandelsstiftelsen eller den juridiska personen som skall betala den särskilda löneskatten. Skattskyldigheten inträder då medlen faktiskt överlämnas till stiftelsen. 7.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 3 kap. 2 § och 11 kap. 2 § Ändringarna är av redaktionell art och har gjorts i enlighet med Lagrådets förslag. I sammanhanget kan nämnas att 11 kap. 2 § föreslås ändrad också i prop. 1996/97:19 Beskattning av bilförmån, m.m. 7.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter 4 § Punkt 16 har ändrats i redaktionellt hänseende i enlighet med Lagrådets förslag. 5 a § I paragrafen, som är ny, har i första stycket intagits en bestämmelse om rätt för arbetsgivare att från arbetsgivaravgifterna göra avdrag av avgiftsunderlaget, dock högst . Med avgiftsunderlag avses underlaget efter det att eventuellt kostnadsavdrag enligt 2 kap. 4 § första stycket 6 gjorts. Avdraget görs i samband med redovisningen av arbetsgivaravgifter. Om avdraget inte utnyttjas till fullo för en månad, kan den outnyttjade delen inte användas för en annan månad. Undantag gäller dock i vissa fall för utländska arbetsgivare, se kommentaren till tredje stycket. Avdraget kan som nämnts utnyttjas av den som redovisar arbetsgivaravgifter. Detta innebär bl.a. att även stat och kommun i egenskap av arbetsgivare kommer att erhålla avdrag. Lagrådet har påpekat att det för den offentliga sektorns vidkommande får betydelse om en viss statlig eller vid tillämpning av första stycket kommer att betraktas som en särskild arbetsgivare eller inte. Problemställningen är likartad även för den enskilda sektorn. Arbetsgivarbegreppet i första stycket knyter helt an till det arbetsgivarbegrepp som generellt gäller på socialavgiftsområdet. För den statliga sektorn kan i korthet sägas att arbetsgivaravgifter i regel redovisas för varje myndighet. För kommunerna gäller att varje kommun anses som en arbetsgivare och därför redovisar arbetsgivaravgifter som en arbetsgivare. Kommunala bolag redovisar dock i regel avgifter för varje bolag för sig. Det är inte avsikten att endast den som betalar fulla avgifter skall kunna åtnjuta avdrag. Även den som betalar endast ATP-avgift, ATP- och folkpensionsavgift eller ATP-, folkpensions- och arbetsskadeavgift har således möjlighet att göra avdrag. Det förstnämnda fallet gäller normalt för arbetsgivare med anställda som avses arbeta i utlandet (tredje land) mer än . De två senare fallen kan uppstå till följd av konvention med tredje land. I detta sammanhang bör vidare nämnas att avdrag enligt de nu föreslagna bestämmelserna inte hindrar att nedsättning sker enligt lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter. Det kan också påpekas att bestämmelserna inte innebär att avdrag får göras från särskild löneskatt enligt lagen (1990:659) om särskild löneskatt på förvärvsinkomster. I andra stycket har en begränsningsregel intagits beträffande vissa företag med intressegemenskap. Ingår flera företag tillsammans i en koncern skall de vid bedömning av avdragsrätten enligt första stycket anses som en arbetsgivare. Sålunda får endast ett avdrag göras. Avdraget skall i första hand tillgodoföras moderföretaget. I den utsträckning avdraget inte kan utnyttjas av moderföretaget, t.ex. beroende på att moderföretaget inte har några lönekostnader, får dock resterande del av avdraget utnyttjas av dotterföretag. I lagtexten har med anledning av Lagrådets yttrande tagits in en bestämmelse som innebär att moderföretaget i förekommande fall får bestämma i vilken ordning dotterföretagen får utnyttja avdragsmöjligheten. Bestämmelsen innebär i sig inte att moderföretaget får fördela avdraget mellan två eller flera dotterföretag utan endast att företaget får bestämma i vilken ordning dotterföretagen får utnyttja avdraget. Kan det dotterföretag som i första hand får göra avdrag utnyttja avdraget fullt ut skall avdraget göras där och rätten till avdrag för koncernen kommer då att vara förbrukad. avses samtliga inom civilrätten förekommande koncernbegrepp (jfr 1 kap. 5 § aktiebolagslagen [1975:1385], 1 kap. 4 § lagen [1987:667] om ekonomiska föreningar, 1 kap. 4 § årsredovisningslagen [1995:1554] m.fl.). Svenska dotterföretag i utländska koncerner, liksom det fallet att en fysisk person äger flera aktiebolag utan att det är fråga om ett koncernförhållande, dvs. om den fysiska personen inte bedriver enskild näringsverksamhet, faller därför utanför begränsningsregelns tillämpningsområde. Som Lagrådet har påpekat innebär en anknytning till de civilrättsliga koncernbegreppen att den föreslagna koncernregeln blir tillämplig på en mängd olika situationer och olika rättssubjekt. Problemen med att bedöma om ett koncernförhållande föreligger blir dock inte större på socialavgiftsområdet än det är inom civilrätten. Utgångspunkten måste vara att berörda företag väl känner till koncernförhållandet. Några samordningsproblem av betydelse inom en koncern torde knappast uppstå i normalfallet eftersom det i först hand är moderföretaget som får göra avdrag. Endast i det fall moderföretaget inte kan göra fullt avdrag finns det behov av kontakt mellan moderföretaget och ett dotterföretag. Avdragsbeloppens storlek gör att det måste vara ytterst sällsynt att fler dotterföretag berörs. I tredje stycket har intagits ett undantag till regeln att avdrag skall göras . Om en arbetsgivare som är bosatt utomlands eller är juridisk person saknar fast driftställe i , kan han om särskilda skäl föreligger få redovisa arbetsgivaravgifterna med längre intervall än en månad, vanligen årsvis (7 § andra stycket lagen [1984:668] om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare jämfört med 3 § första stycket samma lag). I sådant fall får avdrag göras från arbetsgivaravgifterna av avgiftsunderlaget, dock högst för verksamheten bedrivits. 6 § I paragrafen, som innehåller bestämmelser om fördelning av influtna arbetsgivaravgifter, har ett tillägg gjorts innebärande att avdrag enligt 5 a § skall avse arbetsmarknadsavgiften. Att avräkning enligt den nu aktuella paragrafen skall göras före eventuell nedsättning enligt 14 § lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter följer av att lagen om socialavgifter innehåller de centrala bestämmelserna om sådana avgifter. 3 kap. 5 a § Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om att den försäkrade får medges avdrag från egenavgifterna av avgiftsunderlaget beräknat enligt 4 § första stycket, dock högst . Lagrådet har efterlyst ett klarläggande i fråga vad som avses med år. Eftersom inkomsttaxeringen utgör utgångspunkt för avgifter enligt 3 kap. avses här med år - liksom i bestämmelsen i övrigt - beskattningsår. Detta innebär att det blir aktuellt med ett avdrag på högst även i de fall egenföretagarens räkenskapsår/beskattningsår, t.ex. i samband med bokföringsskyldighetens inträdande, omfattar än . Hänvisningen till 4 § första stycket innebär att avdraget beräknas efter avgiftsunderlaget för t.ex. arbetsmarknadsavgift. Hänvisningen gäller oavsett om någon avgift vars underlag skall beräknas enligt 4 § första stycket rent faktiskt skall påföras eller inte. Beloppsgränsen avser det totala avdragsbeloppet även om den försäkrade bedriver flera olika verksamheter. Att avräkning enligt den nu aktuella paragrafen skall göras före eventuell nedsättning enligt 14 § lagen (1990:912) om nedsättning av socialavgifter följer av att lagen om socialavgifter innehåller de centrala bestämmelserna om sådana avgifter. En begränsningsregel har intagits för de fall den som är skyldig att betala egenavgifter även har anställd personal, för vilken arbetsgivaravgifter skall betalas för utgiven lön och andra förmåner. Om avdrag även gjorts från arbetsgivaravgifter enligt 2 kap. 5 a §, får avdrag från egenavgifterna medges högst med så stort belopp att det sammanlagda avdraget från egenavgifter och arbetsgivaravgifter inte överstiger . Som illustration kan nämnas följande exempel. En egenföretagare har haft anställd personal och utbetald lön uppgår till sådana belopp att han är berättigad till maximalt avdrag från arbetsgivaravgifterna för var och en av de tio månaderna. Maximalt avdrag från egenavgifterna är då av avgiftsunderlaget, dock högst (30 000 ./. [10x2 500]). Det bör dock observeras att, som tidigare nämnts, avdraget från egenavgifterna enligt grundregeln inte i något fall får överstiga . För handelsbolag har en särskild begränsningsregel intagits. Det sammanlagda avdraget från de egenavgifter som är hänförliga till handelsbolagets inkomster för samtliga delägare får inte överstiga . Avdragstaket avser således i dessa fall handelsbolaget som helhet. Om handelsbolaget har fler än tre delägare, kan dessa därför inte få avdrag från egenavgifterna med mer än sammantaget. gäller den i första stycket angivna beloppsgränsen på för var och en av dem. Avdraget fördelas mellan delägarna i proportion till hur den skattepliktiga inkomsten från handelsbolaget fördelas mellan dem. I vissa fall kan den civilrättsliga fördelningen av inkomster från handelsbolaget avvika från den fördelning som läggs till grund för beskattningen. Att utgångspunkten skall vara den skattepliktiga och inte - i den mån någon avvikelse föreligger - den civilrättsliga fördelningen har efter Lagrådets påpekande kommit till uttryck i lagtexten. Lagrådet har ansett att en nedsättning av avgifterna som baseras på en proportionell fördelning av handelsbolagets inkomst kan leda till ett materiellt otillfredsställande resultat. Regeringen delar Lagrådets uppfattning därvidlag och föreslår därför en uttrycklig lagregel med den innebörden att om en eller flera av delägarna helt eller delvis inte kan utnyttja avdraget får resterande avdrag fördelas mellan övriga delägare i proportion till hur den skattepliktiga inkomsten från handelsbolaget fördelas mellan dem. Beträffande de fall där handelsbolaget även betalat ut lön till arbetstagare och gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna gäller motsvarande begränsning som för enskilda näringsidkare. Avdraget från de egenavgifter som är hänförliga till inkomsten från handelsbolaget för samtliga handelsbolagsdelägare får, tillsammans med handelsbolagets avdrag från arbetsgivaravgifterna, således inte överstiga . För delägare i handelsbolag kommer rätten till avdrag att schematiskt bedömas i följande led. Om handelsbolagsdelägaren har anställda i egen enskild näringsverksamhet skall avdrag först göras för arbetsgivaravgifter. Taket här är (2 kap. 5 a §). Om avdragsmöjligheten på arbetsgivaravgifterna i den enskilda näringsverksamheten kan utnyttjas fullt ut kan något avdrag på egenavgifter inte göras för den delägaren. Om däremot avdragsmöjligheten för arbetsgivaravgifter inte utnyttjats fullt ut kan avdrag för egenavgifter komma i fråga, dock högst upp till ett sammanlagt avdragsbelopp räknat för arbetsgivaravgifter och egenavgifter på (3 kap. 5 a § första stycket andra meningen). Även begränsningen på skall beaktas (3 kap. 5 a § första stycket första men- ingen). Det avdragsbelopp som kan utnyttjas i handelsbolaget i dess helhet beräknas. Det sammanlagda avdraget från egenavgifter som är hänförliga till handelsbolagets inkomster för samtliga delägare i handelsbolaget får inte överstiga för år räknat (3 kap 5 a § andra stycket första meningen). Avdrag för egenavgifter kan erhållas av delägarna endast i den mån handelsbolagets avdrag från eventuella arbetsgivaravgifter inte överstiger (3 kap. 5 a § andra stycket fjärde meningen). Vid fördelningen av det avdrag som kan utnyttjas inom handelsbolaget på de enskilda handelsbolagsdelägarna skall, förutom eventuella begränsningar på grund av enskild näringsverksamhet, även begränsningen på per delägare beaktas (3 kap. 5 a § första stycket första meningen). Följande exempel får illustrera det anförda. Ett handelsbolag har åtta delägare. En delägares inkomst räknas som inkomst av passiv näringsverksamhet. Han skall inte betala egenavgifter och är därför inte berättigad till något avdrag. Två av delägarna driver enskild näringsverksamhet vid sidan av handelsbolaget. Den ene av dem har anställda och betalar ut lön till arbetstagare med mer än . Han har därför gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna med och är inte berättigad till ytterligare avdrag. Den andre delägaren som driver enskild näringsverksamhet har inga anställda. Hans inkomst från den egna näringsverksamheten är dock så stor att han kan göra avdrag från egenavgifterna som är hänförliga till denna inkomst med avdragstaket . I och med detta är inte heller han berättigad till ytterligare avdrag. Resterande fem delägare får nu i proportion till hur den skattepliktiga inkomsten från handelsbolaget fördelas mellan dem göra avdrag med det belopp som handelsbolaget är berättigat till, dvs sammantaget högst . Den beskrivna ordningen innebär att om en eller flera delägare redan utnyttjat maximal avdragsrätt t.ex. i enskilt bedriven näringsverksamhet eller om han inte är berättigad till avdrag på grund av att inkomsten räknas som passiv näringsverksamhet kan resterande avdrag med vissa begränsningar i form av 9 000 kronors- och 30 000 kronorsreglerna i vissa fall utnyttjas av övriga delägare. Om en delägare som skall beskattas från inkomst från bolaget har inkomst i enskilt bedriven verksamhet utgör detta däremot två skilda förvärvskällor och underskott i den ena är inte avdragsgill i den andra. I likhet med vad som anfört i kommentaren till 2 kap. 5 § är avsikten att även den som inte betalar fulla avgifter skall kunna åtnjuta avdrag. Enligt tredje stycket skall avdrag enligt första stycket i angiven ordning avse arbetsmarknadsavgiften, sjukförsäkringsavgiften, arbetsskadeavgiften folkpensionsavgiften, delpensionsavgiften och tilläggspensionsavgiften. Anledningen till uppräkningen är att egenavgifterna specificeras på slutskattesedeln och att samtliga av de uppräknade avgifterna inte betalas t.ex. vid vissa s.k. konventionsfall. 7.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter 2 kap. 25 § I första stycket har en komplettering gjorts med innebörden att ett handelsbolag skall vara skyldigt att lämna uppgift om varje delägares andel av avdrag från arbetsgivaravgifterna. Anledningen är att skattemyndigheterna skall kunna stämma av att ett handelsbolag inte sammantaget får avdrag från arbetsgivaravgifterna med mer än . Paragrafen föreslås ändrad också i prop. 1996/97:12 Vissa justeringar i lagen om räntefördelning vid beskattning m.m.. Lagförslagen i lagrådsremissen om nedsättning av socialavgifter 1 Förslag till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:691) om socialavgifter1 dels att 2 kap. 6 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 5 a § och 3 kap. 5 a §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. ------------------------------------------------------- 5 a § Vid beräkning av arbets- givaravgifter får en arbetsgivare från arbetsgivaravgifterna göra avdrag av avgiftsunderlaget, dock högst . Om flera arbetsgivare ingår tillsammans i en koncern, skall de vid bedömningen av avdragsrätt enligt första stycket anses som en arbetsgivare. Avdraget skall i sådant fall i första hand göras av moderföretaget. Om en arbetsgivare med stöd av 7 § andra stycket lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare medgivits dispens från skyldigheten att redovisa arbetsgivar- avgifterna får han, i stället för vad som föreskrivs i första stycket, från arbetsgivaravgifterna göra avdrag av avgiftsunder- laget, dock högst för verksamheten bedrivits. 6 § ------------------------------------------------------- Arbetsgivaravgifter skall Arbetsgivaravgifter i den mån de inflyter skall i den mån de inflyter fördelas mellan olika fördelas mellan olika avgiftsändamål så som de avgiftsändamål så som de belöper på dessa enligt belöper på dessa enligt arbetsgivarnas redovisning arbetsgivarnas redovisning eller beslut om eller beslut om fastställelse enligt lagen fastställelse enligt lagen (1984:668) om uppbörd av (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från socialavgifter från arbetsgivare. Avdrag som görs enligt 5 a § skall avse arbetsmarknadsavgiften. Bestämmelserna i första stycket skall tillämpas också på avgifts- och räntebelopp som utbetalas till arbetsgivare. Föreskrifter om fördelningen meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, . 3 kap. ------------------------------------------------------- 5 a § Vid beräkning av egenavgifter får avdrag göras av avgiftsunderlaget beräknat enligt 4 § första stycket, dock högst med . Om den försäkrade även betalat ut lön eller annan förmån till arbetstagare och som arbetsgivare gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna enligt 2 kap. 5 a §, får dock avdrag från egenavgifterna medges högst med ett så stort belopp att det sammanlagda avdraget från egenavgifterna och arbetsgivaravgifterna inte överstiger för år räknat. Om den försäkrade är delägare i ett handelsbolag får det sammanlagda avdraget från de egenavgifter som är hänförliga till handelsbolagets inkomster för samtliga delägare i handelsbolaget inte överstiga för år räknat. Avdraget fördelas mellan delägarna i proportion till hur inkomsten från handelsbolaget fördelas mellan dem. Om handelsbolaget även betalat ut lön eller annan förmån till arbetstagare och som arbetsgivare gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna enligt 2 kap. 5 a §, skall delägarna medges avdrag från egenavgifterna högst med så stort belopp att delägarnas sammanlagda avdrag från de egenavgifter som är hänförliga till inkomsten från handelsbolaget och handelsbolagets avdrag från arbetsgivaravgifterna inte överstiger för år räknat. Avdrag enligt första stycket skall i angiven ordning avse arbets- marknadsavgiften sjukförsäk- ringsavgiften, arbets- skadeavgiften, folk- pensionsavgiften, delpensionsavgiften och tilläggspensionsavgiften. Denna lag träder i kraft . Äldre föreskrifter i 2 kap. gäller fortfarande i fråga om arbetsgivaravgifter som belöper på tid före ikraftträdandet. De nya föreskrifterna i 3 kap. skall tillämpas första gången vid taxering. **FOOTNOTES** 1Lagen omtryckt 1989:633. 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter Härigenom föreskrivs att 2 kap. 25 § lagen (1990:325) om själv-deklaration och kontrolluppgifter skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse