prop · GK0374 · 1997-01-01 00:00:00 — Resultaten ger stöd för att de vid lantbrukstaxeringen 1992 utnyttjade storlekskorrektionerna på och skogsmark inte var tillräckliga. Ett bättre hänsynstagande till storleksinverkan bör därför åstadkommas mera allmänt sett. Resultaten för rena skogsköp indikerar att det även finns en tydlig storleksinverkan av skogsmarkens arealstorlek. Ju större enheterna är desto lägre blir överlåtelsepriserna mätt i kr/ha. De största enheterna (över 100 ha) har lägre överlåtelsepriser per ha än de minsta enheterna (1-19 ha). Medelvärdena av K/B indikerar att den storleksinverkan som redan finns inbyggd i modellen är otillräcklig. Resultaten för rena åkermarksköp utvisar inte att det skulle finnas någon storleksinverkan, hänförlig till arealstorleken, för denna typ av ägoslag. De genomsnittliga hektarpriserna är tämligen konstanta oberoende av storleken på enheterna. Medelvärdena av K/B ger emellertid vid handen att de små enheterna betalas bättre per basvärdekrona än de stora enheterna. Som framgår av vad som ovan sagts har det storleksberoende som kunde konstateras redan inför AFT 92 accentuerats . Vidare framgår av undersökningar att det inte torde gå att undvika en viss övervärdering av större lantbruksegendomar och en undervärdering av de mindre, om riktvärdena bestäms utifrån priserna på medelstora lantbruksenheter och ingen hänsyn till storleken tas. Värderingssystemet i FTL bygger på att varje värderingsenhet värderas för sig. Värderingssystemet förutsätter att värdet av en värderingsenhet inte påverkas av sammansättningen och storleken av den taxeringsenhet i vilken den ingår. Det nuvarande värderingssystemet kan alltså hantera sådana värdeförhållanden som att värderingsenhet för eller skogsmark bör åsättas ett värde som inte är proportionellt mot arealen. Däremot klarar systemet inte om t.ex. en värderingsenhet för skogsmark bör ges olika värde om den ingår i en mycket värdefull eller en mindre värdefull lantbruksenhet. Med hänsyn till bl.a. vad som framkommit vid prisundersökningarna under det pågående förberedelsearbetet har RSV anfört att den statistiskt belagda storleksinverkan måste kunna beaktas vid taxeringen. En särskild storlekskorrektion är aktuell endast i fråga om lantbruksenheter och inte andra taxeringsenhetstyper eftersom det bara är lantbruksenheter som bildas av ett flertal värderingsenheter av olika slag av egendom. Regeringen delar RSV:s bedömning att det finns ett behov av att vid värderingen av lantbruksenheterna i de berörda fallen kunna korrigera för storleksinverkan och de särskilda värdeförhållanden som föranleds därav. finns en särskild reglering i FTF av storleksinverkan på åker- och skogsmark. Genom denna reglering lämnas korrektionsfaktorer för de mindre åker- resp. skogsmarksinnehaven. De erfarenheter som vunnits vid förberedelsearbetet inför AFT 98 ger emellertid vid handen att dessa korrigeringsmöjligheter inte täcker de justeringsbehov som tidigare nämnts. De nuvarande reglerna kan således endast delvis avhjälpa de särskilda värdeförhållanden som på grund av systematiken i värderingsmetoden kan medföra en över- eller undervärdering av vissa typer av lantbruksenheter. Dessa särskilda värdeförhållanden och den värdeinverkan som uppkommer direkt av åker- resp. skogsmarkens arealstorlek har enligt vad som framkommit vid prisundersökningar och de erfarenheter i övrigt som vunnits under förberedelsearbetet sådan samverkan att det framstår som lämpligt att en gemensam metod används för korrigering av dem. Den korrigering som erfordras avser att kompensera för den använda systematiken vid värderingen, dvs. värdering per värderingsenhet. Det rör sig därför om en korrigering som i stort kan utformas lika för hela riket eller i vart fall för stora regioner. I det riktvärdesystem som regleras i 7 kap. FTL är modellen för värderingen följande. Riket indelas i värdeområden för de olika slagen av egendom. För värdeområdena rekommenderas riktvärden för de olika slagen av egendom. Dessa skall beräknas med utgångspunkt från de riktvärdegrundande värdefaktorer som är föreskrivna i FTL för egendomen i fråga. För övriga värdefaktorer är utgångspunkten genomsnittet inom området. Ägoslagen och byggnaderna av olika slag på varje fastighet indelas i värderingsenheter. Ett riktvärde beräknas för varje värderingsenhet så att det svarar mot av enhetens marknadsvärde. Om denna prisnivå för värderingsenheterna varierar beroende på vilken taxeringsenhet som värderingsenheten ingår i, måste en viss nivå väljas, ofta den genomsnittliga. Vid riktvärdeberäkningen får en avvikelse från den 75- procentiga nivån göras vid extrapolering i eller anpassning till fastställda värdetabeller eller värdeserier. Den 75-procentiga nivån för de sammanlagda riktvärdena inom en taxeringsenhet skall uppnås efter en eventuell justering för säregna förhållanden, dvs. efter beaktande av värdefaktorer som inte enligt värderingsmodellerna är riktvärdegrundande och som påtagligt inverkar på marknadsvärdet. Den korrektion för storleksinverkan och särskilda värdeförhållanden, som aktualiserats, avser inte någon sådan avvikelse på grund av anpassning e.d. som anges i 7 kap. 4 § FTL. Inte heller kan korrektionen definieras som en justering för säregna förhållanden. Sådan justering är knuten till sådana värdepåverkande faktorer som förekommer inom ett värdeområde och som inte enligt värderingsmodellerna i FTL är riktvärdegrundande. Justering för säregna förhållanden kan således ske med hänsyn till en sådan icke riktvärdegrundande värdepåverkande faktor som avviker från vad som är genomsnittligt för denna inom värdeområdet och som påtagligt påverkar det sammanlagda riktvärdet för en taxeringsenhet. Den nu föreslagna korrektionen är inte knuten till storleken av någon särskild värdefaktor inom värdeområdet utan är i stället en korrigering utan beroende av särskilda värdefaktorer. Korrektionen kan därför inte hänföras till justering för säregna förhållanden. Med hänsyn till korrigeringens karaktär bör den regleras särskilt i FTL. RSV har mot bakgrund av det anförda föreslagit att korrigeringen, som föreslås bli betecknad storlekskorrektion, regleras särskilt i en ny paragraf, 7 kap. 4 a § FTL. Där bör föreskrivas att riktvärdena för lantbruksenhet skall bestämmas med hänsyn till de värdeförhållanden som gäller för medelstora lantbruksenheter och att för övriga lantbruksenheter riktvärdena skall bli föremål för en storlekskorrektion, om och i den mån en korrektion behövs på grund av prisbildningen. Med värdeförhållanden avses den genomsnittliga marknadsvärdenivån såsom den definieras i 5 kap. 3 § FTL. Det bör ankomma på RSV att närmare precisera vad som avses med medelstora lantbruksenheter. Storlekskorrektionen skall beräknas utifrån lantbruksenheternas sammanlagda riktvärden. Korrektionen bör fördelas på de olika värderingsenheterna efter storleken av deras riktvärden. Uppgår riktvärdet för en värderingsenhet avseende småhus till , skall det medräknas vid beräkningen av det sammanlagda riktvärdet, även om värderingsenhetens värde efter storlekskorrektion och en eventuell justering för säregna förhålanden understiger . Värderingsenhet avseende småhus och tomtmark vars riktvärde beaktats vid bestämmande av en storlekskorrektion registreras, även om värderingsenheten inte åsätts något värde. Uppgår riktvärdet för en värderingsenhet avseende småhus inte till skall det dock inte beaktas vid storlekskorrektionen och inte heller registreras. Storlekskorrektionen bör ses som en särskild korrektion av det totala riktvärdet. Den bör inte påverka beräkningen av en justering för säregna förhållanden som liksom nu bör beräknas på det totala riktvärde för en lantbruksenhet som tagits fram före en eventuell storlekskorrektion. Detta bör framgå av 7 kap. 5 och 6 §§ FTL. Den närmare utformningen av storlekskorrektionen bör liksom vad som gäller för bl.a. värdetabeller och klassindelning av värdefaktorer regleras genom föreskrifter av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. En bestämmelse om detta bör tas in i 7 kap. 7 § FTL. Storlekskorrektionen bör redovisas i beslutet om fastighetstaxering. Detta bör föreskrivas i 20 kap. 4 § FTL. I samband med de nu föreslagna ändringarna bör också den för riktvärdesystemet grundläggande regeln om att ett riktvärde skall bestämmas för en värderingsenhet tas in i 7 kap. 3 § FTL och behövs då inte längre i 1 kap. 2 § FTF. Storlekskorrektionen kan bestämmas olika noggrant. Enligt RSV:s mening bör korrektionen i princip anges i hela tusental kronor. Vidare finns det anledning att som för justering av säregna förhållanden fastställa ett minsta belopp för att korrektion skall ske. Med hänsyn till de analyser som kunnat ske av ortprismaterialet är det ett rimligt antagande att om riktvärdena ställs in så att basvärdenivån blir 0,75 för lantbruksenheter med ett basvärde av , så kommer basvärdenivån för lantbruksenheter med ett basvärde av att bli 0,60 om samma riktvärden används. För lantbruksenheter med ett basvärde kan basvärdenivån under de givna förutsättningarna antas bli 0,90. Om riktvärdena bestäms så att basvärdenivån blir 0,75 för mycket små fastigheter, blir alla storlekskorrektioner positiva. Riktvärdena bör bestämmas så att basvärdenivån blir 0,75 för medelstora fastigheter. Det innebär att storlekskorrektionerna kan bli både positiva och negativa. Det bör ankomma på RSV att i samband med genomförandet av provvärderingarna och sedan analysen av ortsprismaterialet slutförts lägga fast nivåerna för riktvärden och storlekskorrektionens storlek. För att erhålla en storlekskorrektion som kan godtas med hänsyn till lämplig ambitionsnivå vid värdering och till administrativa rationalitetsskäl bör främst följande beaktas. Justering för säregna förhållanden får enligt 7 kap. 5 § FTL göras för småhusenheter endast om justeringen uppgår till . Motsvarande gäller i praxis också för de andra taxeringsenhetstyperna. Om motsvarande gräns infördes för storlekskorrektionen skulle sannolikt endast lantbruksenheter med sammanlagt riktvärde komma i fråga för storlekskorrigering. RSV anser att en lämplig gräns för storlekskorrektionen bör ligga vid halva det belopp då en justering för säregna förhållanden skall ske, dvs. Detta innebär att någon storlekskorrektion sannolikt inte kommer att aktualiseras förrän taxeringsenhetens sammanlagda riktvärde överstiger . Metoden medför en viss undervärdering av de små lantbruken som, då den relativt sett är obetydlig, kan föranleda vissa förändringar av förfarandet vid omräkningen. Regeringen föreslår med anledning av vad som anförts att det i en ny 4 a § i 7 kap. FTL anges att riktvärdena för lantbruksenhet skall bestämmas med hänsyn till de värdeförhållanden som gäller för medelstora lantbruksenheter och att riktvärdena för övriga lantbruksenheter skall bli föremål för en storlekskorrektion, om och i den mån det behövs med hänsyn till prisbildningen. Storlekskorrektionen bör beräknas utifrån lantbruksenheternas sammanlagda riktvärden. Beloppet för korrigering skall fördelas och redovisas på de värderingsenheter, som ingår i lantbruksenheten, i förhållande till värderingsenhetens riktvärde. Storlekskorrektion skall dock endast ske om den föranleder en sammanlagd höjning eller sänkning av riktvärdena med . De tabeller som krävs för storlekskorrektionen bör regleras i FTF. Korrektionsbeloppens storlek i tabellerna bör ges som rekommendationer av RSV. Det antal tabeller som behövs torde vara antingen en för hela riket eller några olika för delar av riket. Avgörande härför måste bli den fortsatta analysen av ortsprismaterialet. Förslag till storlekskorrektioner bör lämnas av och prövas under provvärderingen inför AFT 1998. Vidare bör begränsningen till småhusenheter i 7 kap. 5 § slopas då det gäller kravet att justering för säregna förhållanden skall uppgå till . Förslaget till storlekskorrektion kan vidare föranleda ändring av reglerna om omräkningstal med uppdelning på dels större, del mindre lantbruksegendomar. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Förslagen innebär i huvudsak tekniska justeringar i värderingsförfarandet års AFT och bedöms därför inte få några ekonomiska effekter. 7.1 Förslaget till lag om ändring i fastighetstaxeringslagen (1979:1152) 4 § Definitionen av skogsimpediment har anpassats till den definition som finns i skogsvårdslagen (1979:429). 8 § I paragrafen har införts en bestämmelse om att vid bestämmande av delvärde för en lantbruksenhet får undantag göras från bestämmelsen i 5 kap. 2 § i de fall det sker en storlekskorrektion enligt reglerna i 7 kap. 4 a §. 3 § Ändringen innebär att den för riktvärdesystemet grundläggande regeln att ett riktvärde skall bestämmas för en värderingsenhet flyttas hit från 1 kap. 2 § FTF. 4 a § I paragrafen regleras den storlekskorrektion som införs vid taxeringen av lantbruksenheter . 5 § Ändringen i första stycket innebär att justering för säregna förhållanden görs av taxeringsenhetens sammanlagda riktvärde utan beaktande av en eventuell storlekskorrektion enligt 4 a §. Ändringen i andra stycket innebär att begränsningen till småhusenheter skall utgå då det gäller kravet att justering för säregna förhållanden skall uppgå till . 6 § Ändringen innebär att en taxeringsenhets basvärde skall fastställas efter en eventuell storlekskorrektion eller justering för säregna förhållanden. 7 § Här anges att det är regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som genom föreskrifter närmare skall reglera utformningen av storlekskorrektionen. 2 § Ändringen är en följdändring med anledning av de nya bestämmelserna i 7 kap. 4 a § om storlekskorrektion. 3 § Ändringarna innebär att för småhus på lantbruksenhet blir värdefaktorerna byggnadskategori och fastighetsrättsliga förhållanden desamma som för småhus på småhusenhet. I bestämmelsen förs in en särskild klassindelningsregel för de fall ett småhus på ett lantbruk utgör brukningscentrum samt en regel om vilket småhus som skall anses vara brukningscentrum i de fall det finns flera småhus på en lantbruksenhet. 3 § Ändringarna innebär att för tomtmarken till småhus på lantbruksenheter får värdefaktorerna typ av bebyggelse och fastighetsrättsliga förhållanden ett i princip motsvarande innehåll som det som föreslagits beträffande värdefaktorerna byggnadskategori och fastighetsrättsliga förhållanden för småhus i 8 kap 3 §. 2 § Ändringen är en följdändring med anledning av de nya bestämmelserna om storlekskorrektion i 7 kap. 4 a §. 2 § Ändringen är en följdändring med anledning av de nya bestämmelserna om storlekskorrektion i 7 kap. 4 a §. 3 § Ändringarna i första stycket innebär att värdefaktorn godhet i stället skall kallas bonitet samt att det endast skall finnas en värdefaktor avseende virkesförråd lövträd och inte som tidigare en för virkesförråd bok och ek och ytterligare en för virkesförråd övriga lövträd. Vidare har värdefaktorn grovskogsprocent slopats. Ändringen i andra stycket innebär att den förenklade värdemodell som vid AFT 1992 användes för skogsinnehav understigande 20 ha års AFT skall användas på skogsinnehav understigande 30 ha. 5 § För skogsimpediment skall års AFT endast finnas en värdefaktor, storlek. Värdefaktorn beskaffenhet slopas. 4 § I fjärde stycket har införts en bestämmelse som möjliggör för RSV att i förslagen till fastighetstaxeringen förtrycka uppgifter om virkesförråd 1998. 4 § I paragrafen har införts en bestämmelse om att skattemyndigheten i sitt beslut om fastighetstaxering skall redovisa storlekskorrektion enligt 7 kap. 4 a § 5 § Ändringen innebär att taxeringsenhetens totala enskilda innehavda landareal för lantbruksenhet skall anges i hektar utan decimaler. Bilaga 1 och 2 ej med Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden, , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1996/97:74 Vissa frågor inför allmän fastighetstaxering 1998 av lantbruk.