prop · GK0345 · 1997-01-01 00:00:00 — Utredningen stannade för att dra gränsen vid börsnotering och notering på därmed jämställda inofficiella listor men pekade på att det förhållandet att OTC- och O-listorna exkluderas från lättnadssystemet innebär en viss motsättning vad gäller behandlingen av aktier på O- och OTC-listorna i inkomstskattehänseende resp. i förmögenhetsskattehän- seende. Aktier på dessa listor är undantagna från förmögenhetsskatt och förmåns- behandlas således i det senare hänseendet jämfört med aktier på A-listan. har beslutat att aktier på OTC- och O-listorna även i fortsättningen vara undantagna från förmögenhetsskatt. Många remissinstanser är kritiska till utredningens gränsdragning. En synpunkt som framförts är att gränsdragningen bör göras så att företag som noteras på eventuella lokala riskkapitalbörser inte kommer att uteslutas från lättnaden. En annan synpunkt är att gränsen måste vara så tydlig att inga tveksamheter uppkommer. Förslaget att även notering på inofficiella listor skall beaktas anses innebära osäkerhet om omfattningen av lättnadsområdet. Regeringen konstaterar att det inte finns någon entydig gränsdragning i fråga om företag som är av sådan karaktär att de bör omfattas av lättnaden. Utöver frågan om hur gränsdragningen bör utformas för att omfatta de företag som bör få del av lättnaden tillkommer den praktiska frågan om hur tydlig gränsen kan bli. En fast gräns är börsnotering vilket i praktiken innebär notering vid någon lista på . Det innebär dock att inofficiella listor som utgör jämförbara alternativ till börsens OTC- och O-listor erhåller en konkurrensfördel. En annan gräns kan dras mellan publika och privata aktiebolag som bygger på den skillnad som ställs upp i aktiebolagslagen. Enligt uppgift finns det ca 500 publika aktiebolag varav drygt 200 är börsnoterade. Någon närmare uppgift om de onoterade publika bolagen storlek finns inte och inte heller i vilken utsträckning de är noterade på en inofficiell lista. En gränsdragning mellan publika och privata bolag har tidigare inte använts i skattesammanhang. Enligt regeringens mening bör den bättre tillgång till kapitalmarknaden som följer av notering vara avgörande för vilka aktier som skall omfattas av en lättnad. Av konkurrensskäl bör notering inbegripa även inofficiella listor. Utredningen har i sin gränsdragning utgått från den schablonregel som finns i 27 § 2 mom. andra stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, , och som får användas vid beräkning av reavinst på marknadsnoterade aktier. Den innebär att anskaffningsvärdet för aktier och andra finansiella instrument bestäms till av vad den skattskyldige erhåller vid avyttringen efter avdrag för avyttringskostnader. En förutsättning för att bestämmelsen skall vara tillämplig är att instrumentet är "föremål för notering på inländsk eller utländsk börs eller annan kontinuerlig notering av marknadsmässig omsättning, som är allmänt tillgänglig". Regeringen ansluter sig till detta förslag. Det kan naturligtvis inte helt uteslutas att uttrycket annan kontinuerlig notering ger upphov till tolknings- svårigheter. Vid bedömningen av denna fråga är det av betydelse i vilken omfattning en inofficiell lista uppdateras och i vilken utsträckning en notering är tillgänglig för allmänheten. Uttrycket kontinuerlig notering innebär inte ett krav på daglig notering men däremot krävs en viss regelbundenhet i uppdateringen av noteringarna. Aktier som noteras på listor som publiceras i media får anses uppfylla detta noteringskrav. I sammanhanget bör påpekas att uttryckssättet att ett bolag skall anses noterat i någon mening är missvisande eftersom det är aktierna i bolaget som är föremål för notering. Det saknar för bedömningen betydelse om samtliga aktier i bolaget är noterade eller om endast någon aktieserie har noterats. Förslaget att utesluta noterade aktier reser frågan hur indirekta innehav av noterade aktier skall behandlas, dvs. aktier i onoterade företag som äger noterade aktier. Om sådana innehav inte beaktas kan konsekvenserna av notering undvikas exempelvis genom att notering sker av ett dotterföretag till det företag, i vilket de gamla ägarna innehar aktier. Ett sådant indirekt ägande är dock ointressant om utdelning från det noterade företaget kommer att utgöra skattepliktig intäkt i det mottagande företaget. Utdelning är skattefri för det mottagande företaget om röstetalet för aktierna i det utdelande företaget mot- svarar eller om innehavet betingas av verksamhet i det ägande företaget eller i företag som med hänsyn till äganderättsförhållanden eller organisatoriska förhållanden kan anses stå det nära (7 § 8 mom. Utred- ningen föreslog att med hänsyn till verksamhetskravet skulle lättnad kunna medges om det onoterade företaget - direkt eller genom dotterföretag - äger av rösterna i det noterade företaget. Hänsyn bör tas till för- hållandena under det räkenskapsår som ett beslut om utdelning avser och de fyra föregående räkenskapsåren. Näringslivets skattedelegation har invänt mot förslaget med motiveringen att detta kommer att exkludera ett antal svenska tillväxtföretag från lättnaden. Regeringen anser att en förutsättning för att indirekta innehav av aktier i noterade företag inte skall föranleda att det aktieägande företaget utesluts från lättnadssystemet när innehavet uppgår till eller mer är att värdet av de noterade aktierna inte får ingå i det underlag som ligger till grund för beräkning av lättnaden. Att konstruera en sådan avräkningsmodell innebär stora svårigheter. Som ett exempel kan nämnas att det kan vara fråga om nyförvärvade aktier som har ett anskaffningsvärde motsvarande marknadsvärdet medan aktierna i det direktägda företaget har ägts och därmed har en helt annan relation till marknadsvärdet. Med hänsyn till svårigheter som föreligger vid konstruktionen av en sådan modell anser regeringen att någon ändring i utredningens förslag i denna del inte bör göras. Karens vid notering av företaget Ett selektivt system som ger lättnad för aktier i onoterade företag innebär en kostnad när delägaren förlorar rätten till lättnaden. Utredningen har föreslagit att denna kostnad minskas genom att delägare, som innehar en aktie i företaget för noteringen, får behålla rätten till lättnad efter noteringen. Ett selektivt system innebär med nödvändighet vissa tröskeleffekter. Regeringen delar därför uppfattningen att det är väsentligt att lättnaden får behållas efter det att aktien noteras. Här finns emellertid olika aspekter att beakta. För en lång övergångstid talar det faktum att ju är, desto lägre är nuvärdet av förlusten av lättnaden för noteringen. Å andra sidan innebär en övergångstid en form av inlåsningseffekt eftersom aktieägaren vid en avyttring av aktierna inte får betalt för att han förlorar lättnaden (rätten till framtida lättnad får inte övertas av förvärvaren). Det talar för en kort övergångstid. Regeringen anser - i likhet med utredningen - att en lämplig övergångstid kan vara . Denna övergångstid bör gälla för aktier som innehas för notering men även för aktier som förvärvas därefter med stöd av sådana aktier. Om det finns outnyttjat lätt- nadsutrymme vid utgången av den tioåriga karenstiden bör detta få läggas till anskaffningskostnaden för aktierna. Utredningen diskuterade också frågan om det på motsvarande sätt behövs en övergångstid vid avnotering för att minska incitamentet till avnotering. En sådan regel skulle emellertid träffa även fall där avnotering sker av andra skäl än att erhålla lättnaden. Utredningen ansåg därför att någon övergångsregel vid avnotering inte bör införas. Regeringen delar denna bedömning. Utredningen begränsade sitt förslag till att omfatta aktier i svenska företag. Skälet var utredningens utgångspunkt att syftet med en lättnad är att stimulera investeringar i . En konsekvens av förslaget är att även indirekta innehav av aktier i utländska företag skall exkluderas från lättnad. Lagtekniskt har detta utformats så att lättnad inte medges om företaget äger aktie i utländskt företag. Flera remissinstanser har påpekat att förslaget bl.a. innebär att svenska koncerner i vilket det ingår ett utländskt försäljningsföretag inte kommer att få del av lättnaden. Dessutom uppkommer en olikbehandling i förhållande till företag som bedriver utlandsverksamhet genom filial. Ett förslag som framförts är att värdet av det utländska bolaget i stället avskiljs från det underlag som skall användas för beräkning av lättnaden. Regeringen gör i denna fråga följande bedömning. En svensk koncern bör inte uteslutas från lättnaden på grund av innehav av ett utländskt försäljningsbolag. En metod som skiljer av värdet av det utländska bolaget från underlaget för beräkningen av lättnaden medför emellertid samma tekniska komplikationer som vid ett avskiljande av värdet av indirekt ägda noterade aktier. Av likformighetsskäl bör i sådant fall någon skillnad inte heller göras mellan företag som bedriver utlandsverksamhet genom filial resp. genom dotterbolag. Med hänsyn till omständigheterna anser regeringen att den lösning som bör väljas är att svenska bolag som äger andelar i utländska företag skall omfattas av lättnadssystemet om det inte är fråga om innehav av noterade andelar som uppgår till eller mer.- Av neutralitetsskäl bör även fysiska personers direkta innehav av utländska onoterade aktier omfattas av lättnaden. En förutsättning bör dock vara att det utländska bolaget är jämförligt beskattat , dvs. det skall ha varit föremål för en bolagsbeskattning som i princip motsvarar den som ett svenskt företag skulle ha underkastats om inkomsten uppkommit i detta företag. Dessa regler finns i fråga om möjligheten för ett svenskt företag att ta emot skattefri utdelning på näringsbetingade aktier i ett utländskt företag (jfr 7 § 8 mom. Ett sådant villkor behövs för att motverka oberättigade skatteförmåner. Aktieägaren har möjlighet att låna upp ett belopp som sedan tillskjuts ett utländskt företag. Räntan på lånet är avdragsgill. Om lättnad medges för utdelning från det utländska bolaget uppkommer en skatteförmån om detta bolag är lågbeskattat. Förfarandet skulle kunna sättas i system med förvärv i bolaget av exempelvis värdepapper endast i syfte att erhålla skatteförmånen. Utredningen har diskuterat frågan om uteslutande av innehav i utländska företag innebär en otillåten diskriminering enligt . Med den av regeringen föreslagna lösningen faller dock invändningen om otillåten diskriminering. Även i ekonomiska föreningar beskattas inkomsten i två led. För ekonomiska föreningar som i beskattningshänseende anses som kooperativa finns emellertid sådana lättnader att man i praktiken kan hävda att de enkelbeskattas. En förening anses som kooperativ om den är öppen och tillämpar lika rösträtt. Enkelbeskattning åstadkoms genom att föreningen har avdragsrätt för dels s.k. kooperativ utdelning, dvs. återbäring eller efterlikvider på medlemmarnas köp eller försäljningar, dels insatsutdelning och utdelning på förlagsinsatser. Möjligheten att lämna insatsutdelning är dock begränsad till ett belopp mot- svarande insatskapitalet multiplicerat med diskontot plus . Avdragsrätten för insatsutdelning återinfördes genom lagstiftning som det temporära riskkapitalavdraget infördes (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1623). Riskkapitalavdraget ansågs inte böra omfatta ekonomiska föreningar. I avvaktan på mer långsiktiga lättnader i beskattningen ansågs det i stället motiverat att kooperativa ekonomiska föreningar fick tillbaka avdragsrätten för insatsutdelning och utdelning på förlagsinsatser. Fråga uppkommer därför om den nuvarande lättnaden i beskattningen av ekonomiska föreningar bör ersättas av den nu föreslagna lättnaden på ägarnivå. Företagskooperativa utredningen har i sitt betänkande Attityder och lag- stiftning i samverkan (SOU 1996:31) föreslagit en fullständig enkelbeskattning av ekonomiska föreningar. Betänkandet har remissbehandlats och bereds nu inom . FSU har diskuterat frågan om behandlingen av innehav i s.k. mellanhänder. Med "mellanhand" avses normalt subjekt som i ekonomisk mening innehar aktier för annans räkning. Exempel på mellanhänder är investmentföretag och värdepappersfonder samt förvaltningsföretag. Ett förvaltningsföretag beskattas inte för mottagen utdelning till den del den motsvaras av utdelning som företaget lämnat. Aktier i ett förvaltningsföretag bör därför inte omfattas av lättnaden om företaget under det räkenskapsår som beslutet om utdelning avser innehar någon aktie eller andel som inte skulle ha omfattats av lättnaden om den ägts av en fysisk person. Utredningen föreslog i fråga om övriga s.k. mellanhandsinnehav att någon lättnad inte skulle medges. anser att förslaget bör ändras i denna del och att värdepappersfondernas innehav av onoterade aktier skall berättiga till lättnad. Regeringen konstaterar att särskilda regler gäller för beskattning av värdepappersfonder. Reglerna har utformas så att det skall råda neutralitet mellan direkt och indirekt ägande av värdepapper. Aktier i investmentföretag omfattas inte av lättnaden eftersom dessa företag generellt är noterade. För att upprätthålla balansen mellan dessa företag och värdepappersfonderna är det därför inte lämpligt att ge de senare lättnad för deras innehav av onoterade aktier. Till detta kommer den komplexitet som ett sådant förslag skulle innebära. Utdelning och vinst på aktier, som utgör lagertillgång i enskild närings- verksamhet, beskattas som inkomst av näringsverksamhet. Det är inte motiverat att utsträcka lättnaden till sådana aktier. Utgångspunkten är att fysiska personer och dödsbon som är skattskyldiga i skall medges lättnad. Utredningen diskuterade även huruvida utländska ägare skulle medges lättnad. Det skulle i så fall vara fråga om en lättnad endast såvitt gäller kupongskatt eftersom det inte är aktuellt att till utländska ägare utbetala belopp motsvarande den skattelättnad som skulle ha medgetts om ägaren skulle ha varit obegränsat skattskyldig i . Utredningen ansåg att eftersom syftet med en lättnad är att främja investeringar i borde lättnaden i och för sig omfatta även kupongskatt. Normalt förhåller det sig emellertid så att kupongskatt, som erlagts i ett annat land än aktieägarens hemland, får räknas av från aktieägarens skatt på utdelningen i hemlandet. I sådana fall skulle en lättnad inte slå igenom hos aktieägaren, utan i stället medföra att skatteintäkten överflyttades från till aktieägarens hemland. Med hänsyn till detta ansåg utredningen att lättnaden inte bör utsträckas till kupongskatt som erläggs av utländska ägare. Regeringen delar utredningens bedömning i denna fråga. Det finns inte något skäl för att avstå skatteanspråk om detta inte kommer aktieägaren till del beroende på att hemlandet tar ut en i motsvarande mån ökad skatt. Utredningen har diskuterat om förslaget i denna del kan anses innebära oti- llåten diskriminering enligt men har noterat att man i de utländska lättnadssystemen inte utsträcker lättnaden till ländernas motsvarighet till kupongskatten. Regeringen vill också framhålla att en lättnad omfattande kupongskatt i flertalet fall inte skulle innebära någon minskad beskattning av aktieägaren. Något förslag om en kupongskattelättnad läggs därför inte fram. 4.3.2 Det enkelbeskattade utrymmet Regeringens förslag: Det enkelbeskattade utrymmet utformas med utgångspunkt i de regler som gäller för beskattning av aktiva ägare i fåmansföretag. Det enkelbeskattade beloppet uppgår till av statslåneräntan multiplicerad med summan av anskaffningskostnaden för aktierna och ett löneunderlag. FSU:s förslag: Motsvarar regeringens förslag med den avvikelsen att förslaget inte omfattande någon särskild bestämmelse för beräkning av det enkelbeskattade utrymmet vid överlåtelser under beskattningsåret. Remissinstanserna: RSV avstyrker förslaget beroende på dess komplexitet. Ett antal remissinstanser inom näringslivet anser att det enkelbeskattade utrymmet bör kunna utvidgas i förhållande till utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Det budgetmässiga utrymme som har reserverats för en lättnad är . Vid bedömningen av hur detta budgetmässiga utrymme skall utnyttjas måste de särskilda reglerna för beskattning av aktiva delägare i fåmansföretag beaktas. Reglerna finns i 3 § 12-12 e mom. SIL och begränsar den del av utdelat belopp på aktier i ett fåmansföretag som får tas upp som intäkt i kapital, det kapitalinkomstbehandlade utrymmet. Det bestäms som statslåneräntan med tillägg av multiplicerad med - enligt huvudregeln - anskaffningskostnaden för aktierna. Utdelning som överskjuter det kapitalinkomstbehandlade utrymmet beskattas som intäkt av tjänst. Med utgångspunkt från de särskilda fåmansföretagsreglerna redovisade utredningen en metod som begränsade lättnaden till en viss andel av utdelning resp. aktievinst. Med det budgetmässiga utrymme som reserverats skulle av utdelade belopp enkelbeskattas. För delägare som omfattas av 3:12-reglerna skulle denna metod kunna tillämpas enligt två olika alternativ. Enligt det ena skulle lättnaden bestämmas till av utdelning och aktievinst inom utrymmet för kapitalinkomstbehandling. Det andra alternativet innebar att lättnaden skulle ges för all utdelning och aktievinst. För att kunna upprätthålla systemet för beskattning av förvärvsinkomster i det senare fallet skulle beskattningen enligt de särskilda reglerna behöva skärpas, dvs. en större del av utdelat belopp skulle behöva tas upp som intäkt av tjänst. Regeringen anser det viktigt att slå fast att den olikbehandling av för- värvsinkomst och kapitalinkomst, som infördes genom skattereform, gör det nödvändigt att ha sådana regler som de särskilda reglerna för aktiva delägare i systemet. En metod för lättnad bör inte utformas så att de s.k. 3:12- reglerna utsätts för större press. En diskussion av frågan hur lättnadsutrymmet skall utformas bör därför lämpligen ske med utgångspunkt i dessa regler. Metoden bör utformas så att av utdelning och aktievinst som faller inom det kapital- inkomstbehandlade utrymmet - bestämt enligt 3:12-reglerna - skall viss del undantas från beskattning. Det enkelbeskattade utrymmet bestäms alltså på motsvarande sätt som det kapitalinkomstbehandlade utrymmet enligt 3:12-reglerna, dvs. genom att en räntesats multipliceras med ett underlag. Underlaget för det s.k. kapitalinkomstbehandlade utrymmet utgörs enligt huvudregeln av den skattskyldiges anskaffningskostnad för aktierna i företaget. För aktie, som har förvärvats före ingången av , får anskaffningskostnaden räknas upp med hänsyn till förändringarna i det allmänna prisläget fr.o.m. förvärvsåret, dock tidigast , . Motsvarande gäller för ovillkorliga kapitaltillskott, som gjorts . För aktie, som förvärvats före ingången av , får som anskaffningskostnad tas upp kapitalunderlaget i företaget fördelat med lika belopp på aktierna i företaget. Kapitalunderlaget avser förhållandena vid utgången av och beräknas enligt lagen (1994:775) om beräkning av kapitalunderlaget vid beskatt- ning av ägare i fåmansföretag. Det motsvarar i princip summan av tillskjutet kapital och bolagsbeskattat kapital i företaget. Till anskaffningskostnaden för en aktie får läggas av ett löneunderlag (lönesummeregeln). Löneunderlaget beräknas på grundval av löner och andra ersättningar till arbetstagare i företaget. Även arbetsersättningar i dotterföretag får medräknas, i proportion till moderföretagets ägarandel i dotterföretaget. Löneunderlaget utgörs av den del av det sammanlagda ersättningsbeloppet, som överstiger ett belopp motsvarande tio gånger bas- beloppet för året före beskattningsåret, fördelat med lika belopp på aktierna i företaget. För att lönesummeregeln skall få tillämpas skall vissa villkor vara uppfyllda. Regeringen återkommer till dessa. En första fråga är hur stort utrymmet för enkelbeskattning skall vara. Syftet med en lättnad är att främja investeringar hos mindre företag genom att kompensera dessa för den högre kapitalkostnad som de kan antas ha i förhållande till stora företag. Av detta följer att lättnaden i första hand bör grundas på kapital som satsas i företagen. Utredningen har fört en diskussion med utgångspunkt i att grunderna för bestämning av räntesatsen i 3:12-reglerna i princip borde vara den avkastning som kan förväntas i industriell och annan "regelrätt näringsverksamhet". Om det kapitalinkomstbehandlade utrymmet bestäms med utgångspunkt i sådan verksamhet kommer företag som gör riskfria investeringar, t.ex. i statsobligationer, inte att utnyttja hela 3:12-utrymmet för kapitalavkastning på investeringen. Kvarstående kapitalinkomstbehandlat utrymme kan utnyttjas för arbetsinkomst, som då kommer att behandlas som inkomst av kapital hos delägaren. Den räntesats som enligt gällande regler används för att bestämma det kapitalinkomstbehandlade utrymmet (statslåneräntan + ) har bestämts genom en avvägning av dessa faktorer. I de nuvarande reglerna motverkas lönsamheten av att lägga in t.ex. obligationer i företaget delvis av att avkastningen beskattas i två led om till- gången ligger i företaget, medan den beskattas endast i ett led om ägaren inne- har tillgången direkt. Med en lättnad påverkas den nuvarande balansen genom att avkastning på egendom, som läggs in i företaget, kommer att enkelbeskattas till den del avkastningen ryms inom lättnadsutrymmet. Detta lägger en restriktion på hur stort ett kapitalbaserat lättnadsutrymme kan vara utan att utbytet av att lägga in egendom med låg avkastning i företaget blir för stort. Utredningens förslag innebär att den räntesats som skall användas för att beräkna det enkelbeskattade utrymmet skall vara av statslåneräntan. Utgångspunkten för detta förslag är att avkastning i företaget motsvarande riskfri ränta, dvs. i praktiken statslåneräntan, skall enkelbeskattas. Om stats- låneräntan antas vara ger en statsobligation som ägs direkt av en fysisk person en behållning efter skatt för varje krona på (0,7*0,07=) . Läggs obligationen in i ett aktiebolag kvarstår efter bolagsskatt (0,72*0,07=) . Om avkastningen efter bolagsskatt delas ut till ägaren erhåller denne samma resultat som vid direktägande om lättnad medges av statslåneräntan. Regeringen anser att en lämplig jämförelse vid fastställandet av det enkel- beskattade utrymmet är den avkastning som erhålls efter skatt vid direktinnehav av en statsobligation. Vid bedömningen måste dock även beaktas möjligheterna till ökad avkastning som kan erhållas om en tillgång med låg avkastning läggs in i ett bolag beroende på att den schablonmässigt bestämda avkastningsprocenten i 3:12-reglerna är oförändrad. Som ett exempel kan tas avkastningen på en direktägd räntebärande tillgång som i enlighet med tidigare angivna förutsättningar antas uppgå till efter skatt. Läggs tillgången in i ett företag genom tillskott ökar underlaget för kapitalinkomstbehandling. Den del av det outnyttjade utrymmet för kapital- inkomstbehandling som skapas av tillskottet till företaget, kan i stället användas för kapitalinkomstbehandling av arbetsinkomster som överstiger 7,5 basbelopp vilket med dagens regler ger en avkastning efter skatt på . Om ett utrymme motsvarande av statslåneräntan enkelbeskattas ökar avkastningen efter skatt till . Utredningen har diskuterat huruvida denna ökning av avkastningen är av sådan storlek att det blir motiverat för aktieägare i mindre företag att lägga in privata räntebärande sparmedel i företaget. Den förväntade avkastningen på aktier är däremot för hög för att det skall vara lönsamt att lägga in dessa i ett företag. Regeringen anser att frågan om möjligheten att tillskjuta lågavkastande egendom och därmed utnyttja utrymmet i 3:12-reglerna på ett ej avsett sätt är en avgörande fråga hur stort det enkelbeskattade utrymmet kan vara. Det finns visserligen inte något som hindrar att detta utrymme bestäms utan hänsyn till det kapitalinkomstbehandlade utrymmet enligt 3:12-reglerna.