prop · GK033 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringen har bedömt att ett nationellt uppdrag bör läggas på museiområdet för att utveckla och förstärka museernas ansvar för arbetslivet och det industrihistoriska arvet. Uppdraget bör inriktas på en förnyelse av musei- verksamheten och på att nå sådana grupper i samhället som annars inte vanligtvis tar del av museernas arbete. För avser regeringen att tilldela Stiftelsen i detta uppdrag. Arbetets museum har som mål att vetenskapligt dokumentera samtida arbetsliv, att levandegöra arbetets historia och att konstnärligt gestalta kvinnors och mäns arbetsvillkor. Museet kan närmast karakteriseras som ett samtidsmuseum med historiskt djup och med ett särskilt ansvar för dokumentation av det industriella kulturarvet. Tyngdpunkten ligger på kvinnans och mannens roll i industrisamhället och i ett vardagsperspektiv. För att uppnå målen samlar Arbetets museum yrkesminnen, dokumenterar, bedriver och stödjer forskning kring yrkesroller, yrkeskunskaper, facklig-politisk verksamhet, makt och identitet, familjeliv och fritid. Arbetets museum genomför fortlöpande samtidsdokumentationer och förutom antologier och forskningsrapporter produceras utställningar med utgångspunkt i det insamlade materialet. Museet är därutöver ett forum för debatt och gestaltning av kvinnors och mäns arbetsliv och arbetsförhållanden. Till skillnad från de flesta andra museer saknar museet egna föremålssamlingar. I stället står ord och bild i centrum. Genom sitt sätt att bedriva museiverksamhet utvecklar Arbetets museum frågan om museernas förhållande till sin egen samtid. Museet är därmed ett bra exempel på en ny form av museiverksamhet. Uppdraget till Stiftelsen bör bestå i att utveckla den nuvarande verksamheten inom museets område arbete och arbetsliv samt de former i vilka denna verksamhet bedrivs. Regeringen lägger härvid särskild vikt vid museets angelägna dokumentation av industrisamhällets framväxt och att museet lyfter fram kvinnornas betydelse. Museet bör kunna utgöra en viktig resurs och inspiration i andra museers arbete med dessa frågor. Arbetets museum bör vidare inom sitt område aktivt verka för och utveckla redan befintligt samarbete med andra museer, folkbildningsorganisationer m.fl. Regeringen beräknar i budgetpropositionen för att ett årligt bidrag på anvisas för det nationella uppdraget inom museiområdet. Regeringens förslag: skiljs från och inrättas som en egen ny myndighet. förslag: Regeringens förslag överensstämmer i huvudfrågan om ställning med . Utredningen föreslår emellertid att samma åtskillnad av principiella skäl, främst för att separera utförande och tillsyn, även skall genomföras för den arkeologiska uppdragsverksamheten (UV). Vad avser RIK) bör en motsvarande utredning göras. Remissinstanserna: En i huvudsak enig remissopinion tillstyrker en åtskillnad mellan () och . Vad gäller UV och RIK förordas i allmänhet en boskillnad från RAÄ. RAÄ förordar en delning men anser däremot att UV och RIK inte bör avskiljas från myndigheten. tidigare överväganden: musei- och utställningssakkunniga (MUS 65) föreslog att huvudmannaskap över RAÄ skulle upphöra samt att , med hänsyn till behovet av att renodla de kulturminnesvårdande och museala uppgifterna, skulle bli en fristående institution. Regeringen delade i princip utredningens resonemang men var i sitt förslag till (prop. 1974:28 s. 382-384) inte beredd att förorda en upplösning av sambandet mellan RAÄ och . beslöt i enlighet med regeringens förslag (bet. 1974: KrU15, rskr. Historiska museets och fyra andra centralmuseers särskilda uppgift som ansvarsmuseer tillkom (prop. 1986/87:97 s. 9-11, bet. 1986/87:KrU21, rskr. 1986/87:342). Skälen för regeringens förslag: För att renodla RAÄ:s uppgifter som centralt verk med övergripande ansvar för tillsyn och utveckling av kulturmiljövården bör (, Kungl. myntkabinettet och ) nu skiljas från RAÄ och bilda en egen ny myndighet. Samtliga tre museer har uppgifter motsvarande övriga centralmuseers och dessutom ansvarsmuseirollen för svensk kulturhistoria . För innebär detta ingen egentlig verksamhetsförändring och genom den fortsatta samlokaliseringen med RAÄ blir det möjligt att i praktiken ändå samordna de båda myndigheternas gemensamma kompetens på arkeologiområdet. En samlad kulturarvspolitik underlättas av att RAÄ inte står i annat förhållande till än till övriga centralmuseer. RAÄ bör starkare koncentreras till sin uppgift som centralt verk med helhetsansvar och tillsynsuppgifter på kulturmiljöområdet i samspel med länsstyrelser och regionala museer på det sätt som redovisats i myndighetens rapport om ansvarsfördelningen inom kulturmiljövården. Denna behandlas närmare i avsnittet om kulturmiljö (kap. 14.6.2). Ansvaret som centralt verk skall innefatta medverkan i beslutsprocessen rörande bidrag till länsmuseerna samt utvärdering av hur de utför sina lagreglerade uppgifter i kulturmiljöarbetet. RAÄ har en metodutvecklande, kunskapsuppbyggande och utvärderande uppgift inom den arkeologiska verksamheten i landet men utför också i stor omfattning exploateringsundersökningar och andra arkeologiska uppdrag, väsentligen genom UV:s regionala organisation. Verksamheten utgör en helt intäktsfinansierad del av myndigheten. Uppdragsvolymen har särskilt varit beroende av växlingar i de infrastrukturella satsningarna. Förslaget att skilja UV från RAÄ, som också går tillbaka till den s.k. HUR- utredningens betänkande Arkeologi och exploatering (SOU 1992:137), baseras väsentligen på principiella skäl och en önskan att skilja på tillsyns- och utförandeuppgifterna. Samma principfråga gäller också konserveringsverksamheten. Någon mer genomförd konsekvensbeskrivning har emellertid inte utförts, och mot en åtskillnad talar sambandet mellan produktion, kompetens och metodutveckling. Regeringen är därför, i avvaktan på erfarenheterna av RAÄ:s nya organisation, inte beredd att föreslå förändringar i UV:s och konserveringsverksamhetens ställning. Förändringen avseende bör genomföras och medför inga budgetkonsekvenser. Regeringens förslag: i inom läggs samman med . förslag: behandlar i sitt särskilda delbetänkande om museets lokalisering även behovet av ett förstärkt samarbete inom den museiverksamheten. I betänkandet förutsätts att överenskommelse kan träffas om att i någon form överföra vissa föremål av betydelse för belysningen av som örlogsstation från , som ingår i (), till i inom (). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser är positiva. föreslår även en tidsmässig uppdelning av museernas ansvarsområden. Försvarsmakten framhåller att bör ha ett helhetsansvar för den samlade maritima museiverksamheten. Skälen för regeringens förslag: Både och i har uppdraget att belysa det svenska sjöförsvarets utveckling. På grundval av överväganden, yttranden samt kontakter med berörda myndigheter konstaterar regeringen att åtskilliga föremål hos såväl som faller inom ramen för ett gemensamt ansvarsområde. En diskussion om överföringar och inriktning har förts utan att några positiva resultat kunnat nås. Regeringen utgår från samma målsättning att underlätta samverkan som men förordar en annan lösning. Att undanröja organisatoriska hinder för tillfälliga eller permanenta överföringar av föremål, fram- tidsplanering m.m. bedömer regeringen som den mest konstruktiva och långsiktigt hållbara helhetslösningen. i bör därför läggas samman med SSHM. Förutsättningarna för en rationell fördelning av samlingar, arbetsuppgifter och sakansvar förbättras avsevärt inom ramen för en mer samlad sjöhistorisk museiverksamhet. Särskild vikt bör därvid fästas vid vidareutvecklingen av , som tar i bruk nya lokaler och basutställningar. bör inom myndigheten ges största möjliga ansvar för insatserna inom sitt område. Regeringen förutsätter att ett aktivt samarbete etableras mellan SFHM och SSHM, som gör att såväl försvar som sjöfart kan dokumenteras och skildras på ett heltäckande sätt. Ansvarsfördelningen mellan myndigheterna behandlas i övrigt under kap. 14.4.6. Förändringen avseende bör genomföras . Regeringen avser att, i avvaktan på beslut, utse en organisationskommitté för att förbereda sammanläggningen och lämna förslag till ekonomisk reglering mellan de berörda myndigheterna. Kommittén skall därvid särskilt beakta synpunkter från Försvarsmakten. Regeringen avser att återkomma till vad gäller förslag om lokaliseringen av . Regeringens bedömning: bör fortsatt ha ett huvudansvar för övergripande militära museifrågor. förslag: förordar att () kvarstår under Försvarsdepartementet men behandlar inte andra frågor om myndigheten. Remissinstanserna: Remissinstanser som uttalat sig biträder i allmänhet utredningens förslag. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen delar i huvudsak de bedömningar rörande SFHM som Statskontoret på regeringens uppdrag redovisat i betänkandet Försvarshistoriska museer - en översyn (1994:21). Statskontoret ger ett försteg åt anknytningen till övriga museer samt framhåller att den museiverksamhet som bedrivs på nationell nivå bör ligga inom samma organisation. Till skillnad från anser regeringen att övervägande kulturpolitiska skäl talar för sambandet med de övriga statliga centralmuseerna. har myndigheten, som består av enheterna , Flygvapenmuseum, och , därför förts över från Försvarsdepartementet till . Bakgrund, motiv och genomförande vad avser förslaget att lägga samman med redovisas i avsnitt 14.4.5. Även därefter är det emellertid för SFHM av stor betydelse att kunna arbeta med ett samlat perspektiv på försvarets historiska utveckling samt vidmakthålla förankring och legitimitet i förhållande till Försvarsmakten i dess helhet. Myndigheten skall därför fortsatt ha ett huvudansvar för övergripande militära museifrågor. I mån av resurser skall SFHM som utföra tillsyn och rådgivning gentemot förbands- och vapenslagsmuseer samt specialsamlingar inom Försvarsmakten, vad gäller marinen dock i samråd med SSHM. förblir knuten till SFHM men förutsätts innehålla en representant utsedd av SSHM. Utöver den nämnda utredningen har Statskontoret även avgivit betänkandet Försvarstekniskt museum i ? (1994:25). Chefen för marinen har föreslagit att fästnings museum överförs till SFHM, vilket även SFHM aktualiserat senast i anslagsframställningen för . Vidare har SFHM lyft fram den långsiktiga problematiken kring förbandsmuseerna (motsv.) med särskild hänsyn till den pågående omstruktureringen inom Försvarsmakten. Regeringen är inte beredd att ta ställning i dessa frågor. 14.4.7 Ett samlat etnografiskt centralmuseum i Regeringens förslag: i får statligt huvudmannaskap och sammanförs med - , och till ett samlat etnografiskt centralmuseum. Den nya myndigheten förläggs till . I budgetpropositionen för anvisas ett bidrag till i på . Regeringens bedömning: Regeringen avser att återkomma till med närmare förslag rörande den nya myndigheten. förslag: Utredningen betonar - utöver betydelsen av kultur i hela landet - en bred kulturarvssyn, ett mångkulturellt perspektiv och invandrargruppernas möjligheter till identifikation med sin kulturella bakgrund. Utredningen lämnar emellertid inget uttryckligt förslag rörande den museiverksamheten. Skälen för regeringens förslag: Invandrarkulturerna har fått en allt större betydelse i dagens samhälle, och regeringen har i många fall givit berörda museer som - , och särskilda uppdrag i syfte att närmare knyta an till invand- rargruppernas behov. Museer med helt eller delvis etnografisk inriktning bör i ännu större omfattning än nu ha en viktig uppgift i att främja kontakterna mellan svenska och utomsvenska kulturer. har föreslagit en samlad förläggning av nationell etnografisk museiverksamhet till . - har bl.a. aktualiserat en breddning av statens ansvar till även i . Detta museum, som ingår i den kommunala förvaltningen museer, har samlingar i vetenskaplig paritet med - i . I praktiken utgör samlingarna komplement till varandra. - bättre täckning av , i av . I är de nuvarande möjligheterna till god förvaring och aktiv verksamhet av ekonomiska och andra skäl begränsade. är det angeläget att förutsättningarna att arbeta i förhållande till både forskning och in- vandrargrupper förbättras även utanför . Att staten övertar huvud- mannaskapet för i och lägger samman detta med - skapar enligt regeringens bedömning en mycket slagkraftig helhet. Till denna förstärkta museimyndighet bör också föras (inom ) och (inom Statens konstmuseer), eventuellt också de östasiatiska samlingarna vid i . Den nya samlade museiorganisationen förblir ett statligt ansvarsmuseum med centrum förlagt till . Även i föreligger den vetenskapliga miljön inom ämnesområdena socialantropologi, antikens kultur och samhällsliv och konstvetenskap samt ett betydande publikt underlag. Regeringen gör bedömningen att en nyetablering i denna form möjliggör ytterligare samordningsvinster och breddning av kompetensen. Dessutom kan den nya museiorganisationen i förening med en ny lokallösning skapa förutsättningar för oprövade former för exponering, publikkontakter och andra aktiviteter. Förslaget bör inom museiområdet ses som en viktig del i regeringens satsning på kultur i hela landet. i bör redan fr o m ges ett bidrag på 3_750_för driftskostnader. Regeringen anser att förändringen organisatoriskt bör kunna genomföras till , lokalmässigt . Regeringen avser därför att utse en organisationskommitté som, i avvaktan på beslut, kan förbereda förändringen och i övrigt lämna mer preciserade förslag och vidta nödvändiga verkställighetsåtgärder. Därvid bör bl.a. studeras närmare om det finns omständigheter förknippade med delar av samlingarna som kan påverka en förflyttning från . Regeringen avser att återkomma till med närmare förslag rörande den nya myndigheten. 14.4.8 Satsning på samtidskonsten - , i och i Regeringens bedömning: Samtidskonsten och konstbildningen behöver lyftas fram och få även uttalade regionala stödjepunkter. Sär- skilda satsningar bör därför fullföljas på det nya men också göras på i och i . I budgetpropositionen för anvisas Statens konstmuseer en förstärkning för med . Till Bild- museet anvisas och till . Skälen för regeringens bedömning: och regeringens samstämmiga syn på bildkonstens och konstnärernas ställning redovisas på annan plats i denna proposition (avsnitt 6, 13). Regeringen gör bedömningen att samtidskonsten är ett område som bör stärkas. Förutsättningarna för konstutövande bör förbättras, mångfald och kvalitet bör främjas och tillgången till konstmiljöer bör ökas i hela landet. Konstbildningen måste vara ett centralt inslag i ett levande kulturliv. Detta helhetsperspektiv ger starka skäl till särskilda markeringar av museernas arbete med bildkonsten och behovet av regionala stödjepunkter. Som en bekräftelse på Moderna museets betydelse anslogs medel för en ny museibyggnad på . Denna kommer att stå klar för inflyttning . I årets budgetproposition (prop. 1996/97:1) föreslår regeringen därtill utökade resurser för i samband med återflyttningen till . Vidare föreslår regeringen i denna proposition (kap. 13.5) att av nutida svensk konst i utlandet (NUNSKU) upphör och att nämndens uppgifter och anslagsmedel överförs till Statens konstmuseer () fr.o.m. . Inför en situation som ur flera synpunkter är att betrakta som en nystart för anser regeringen att det finns skäl att - utöver vad som anförts i kap. 13.1 Inriktning på de framtida insatserna inom bild- och formkonstens område - precisera museets uppgifter. har haft som sin huvuduppgift att belysa den moderna konstens utveckling. Därmed har också samtidskonsten haft en särskilt vital roll i museets verksamhet. Det är regeringens uppfattning att även i fortsättningen skall ha till uppgift att introducera den nyskapande konsten för såväl en smal som en bredare publik och vara det ledande museet i landet på detta område. Moderna museets konstsamling utgör en väsentlig plattform för denna verksamhet och måste fullödigt spegla samtida bild- och formkonst i dess egenskap av kulturarv. Den nya byggnaden skapar avsevärt förbättrade möjligheter i båda dessa avseenden, men museet bör även ta ett särskilt ansvar för att utveckla samverkan med andra konstinstitutioner inom landet och driva på utvecklingen inom det regionala konstlivet. Genom att NUNSKU:s verksamhet förs över till får museet dessutom en ny uppgift i sina internationella kontakter genom att anordna utställningar av nutida svensk konst i utlandet. Den tilltagande internationaliseringen, bl.a. genom anslutning till EU, gör en aktiv extern verksamhet särskilt angelägen. Museets del av ansvarsmuseiuppgiften på konstområdet får med dessa nya förutsättningar en särskild tyngd. och i tillkom som ett annex till men med som huvudman. Ett samverkansavtal finns mellan Statens konstmuseer och av innebörden att skall utvecklas till ett regionalt konstcentrum och därmed aktivt främja övre konstliv. har aktivt utvecklat en allt starkare position vad gäller svensk och internationell samtidskonst. I denna miljö intar , som bildades på privat initiativ , en central plats. är en stiftelse med som en av huvudmännen. Frågan har varit aktuell att utveckla samarbetet mellan och utifrån deras speciella ställning i norra respektive södra delen av landet. Båda museerna är av största regionala betydelse för samtidskonsten och konstbildningen. I budgetpropositionen (1996/97:1) föreslås därför ökade resurser till deras verksamhet. Länsmuseerna Under den uppbyggnad av regionala kulturinstitutioner som skett med statligt stöd har ansvaret på denna nivå för bild- och formkonsten mestadels lagts på länsmuseerna. Utredningen i hela landet (Ds 1989:36) konstaterade att bildkonsten hade en svag ställning på många håll. Utredningen lyfte fram de svårigheter många länsmuseer haft att utveckla en kontinuerlig bildkonstverksamhet. tillfördes länsmuseerna ett utökat antal grundbelopp, till vilka knöts önskemål från statens sida om en förstärkning av kompetens och aktivitet inom bl.a. bildkonst- och konstbildningsområdet. Enligt vad regeringen erfarit har de tillförda medlen på vissa håll medfört en uppryckning för bildkonsten i form av att ny kompetens tillförts och verksamheten fått en mer framträdande plats. Några museer vidareförmedlar ett visst antal grundbelopp till annan och mer lämpad institution i länet. Enligt museistatistiken har dock antalet konstutställningar inte ökat, och flertalet museer förefaller inte ha påverkats i någon större omfattning av de statliga önskemålen. Under avsnitt 6.6 Länskonstnärer har regeringen föreslagit ett stöd på totalt till verksamhet med länskonstnärer inom olika områden. I regioner där länskonstnärer för bildkonsten blir verksamma med statligt stöd är det lämpligt att dessa knyts till eller annan verksamhet med ett samlat regionalt ansvar för bild- och formkonsten. Regeringens förslag: En ny myndighet inrättas som tar över Stiftelsen verksamhet. förslag: föreslår att Riksutställningar kvarstår som ett i huvudsak förmedlande och metodutvecklande organ, vars uppgifter att producera utställningar i egen regi reduceras starkt. Verksamheten bör bli mer efterfrågestyrd och större delen av anslaget öppet för ansökan från andra utställningsproducenter, även utanför museiområdet. Utredningen behandlar inte frågan om Riksutställningars formella status. Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissopinionen ansluter sig till förslag. Riksutställningar anser sig emellertid behöva en bred produktionskapacitet för att i praktiken kunna fullgöra sitt uppdrag som utvecklande och rådgivande organ. tidigare överväganden: Efter en längre försöksverksamhet lämnade musei- och utställningssakkunniga (MUS 65) i betänkandet Utställningar (SOU 1974:43) vissa förslag rörande Riksutställningars fortsatta verksamhet. Regeringen föreslog att Riksutställningar skulle få en permanent organisation som statlig stiftelse med uppgift att producera och distribuera utställningar i egen regi och i samverkan, utveckla utställningsmediet samt bedriva konsultverksamhet i olika former (prop. 1975/76:135 s. 290). beslöt i enlighet med regeringens förslag (bet. 1975/76:KrU35, rskr. 1975/76:355). har (prop. 1995/96:61, bet. 1995/96:LU7, rskr. 1995/96:79) tagit ställning i frågor om former för verksamhet som är beroende av statligt stöd. Skälen för regeringens förslag: I en särskild skrivelse samt i sin fördjupade anslagsframställning för budgetåren 1997-1999 har stiftelsens styrelse föreslagit en omvandling till myndighetsform. Regeringen delar denna bedömning och avser att bifalla en framställning från stiftelsen om permutation, eftersom inga egentliga skäl längre talar för att Riksutställningar skall utgöra en stiftelse. Av ställningstagande till stiftelser som princip och efterföljande ändring (1995:1460) i lagen (1994:1221) om införande av stiftelselagen (1994:1220) följer också att statlig verksamhet normalt bör bedrivas i myndighetsform. I Riksutställningars verksamhet täcks av kostnaderna av anslag, och inte heller för förankring och kontaktnät har stiftelseformen eller annan enskild associationsform i detta fall någon egentlig betydelse. Inga tillräckligt vägande skäl talar heller för att Riksutställningar avvecklas som självständigt organ. Regeringen konstaterar vidare att verksamheten alltmer kommit att bedrivas i samarbete med och ofta på initiativ från utställningshuvudmän i hela landet. Det helt övervägande antalet utställningsförslag kommer från externa intressenter, och av tolv nya produktioner /95 var fem föreslagna utifrån och fyra övertagande av turnéansvar. Avtalsreglerad samfinansiering har också efterhand blivit vanligare, och stod Riksutställningar för av kostnaderna för utifrån föreslagna utställningar och för av kostnaderna för samtliga kategorier. Denna utveckling mot en i praktiken dominerande efterfrågestyrning bör fortsätta. av de totala resurserna går till produktion av vandrings- utställningar, till kunskapsförmedling och teknisk hjälp. En koncentration har skett mot färre utställningar men av en kvalitet och med en inriktning som är svår att nå i andra former. En kraftig begränsning av Riksutställningars producentroll skulle motverka uppgiften att vidareutveckla kunskaper och metoder på området. Regeringen gör bedömningen att ytterligare förstärkt samverkan vad gäller idéskapande, finansiering och distribution bör ses som ett mer konstruktivt medel för att nå både större spridning och högre kvalitet. Riksutställningar bör emellertid även studera alternativa möjligheter att bidra till finansieringen av sådana externa produk- tioner som bedöms vara särskilt nyskapande metodiskt eller genom sitt ämnesval. Speciellt bör därvid prioriteras motverkande av främlingsfientlighet samt, i enlighet med tidigare uppdrag, en inriktning mot barn och ungdom. I och med att stiftelsen kommer att upphöra och en ny myndighet föreslås bli inrättad i dess ställe kommer uppgifterna för denna nya myndighet att övervägas från bl.a. de utgångspunkter som angivits ovan. Förändringen bör genomföras och medför inga budget- konsekvenser. Regeringens förslag: Regeringens bemyndigande att lämna utställ- ningsgarantier vidgas. Garantier skall även kunna omfatta föremål i svensk ägo och lämnas till andra icke-kommersiella utställare än statliga museer. Garantin skall som regel inte avse lån mellan statliga institutioner eller föremål som avses ingå i permanenta utställningar hos den mottagande institutionen. Garanti skall inte heller lämnas om föremålens värde är litet. För utställningsanordnaren skall gälla en självrisk. Omfattningen av garantin skall närmare anpassas till internationell praxis. Beslut om garantier skall fattas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Verksamheten skall avgiftsfinansieras. Promemorians förslag: Departementspromemorian Statliga utställningsgarantier (Ds 1995:79) överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissopinionen välkomnar till helt övervägande delen förslagen i promemorian.