prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Lednings- rättslagen infördes med syftet att säkerställa att rätten att dra fram och behålla en ledning över en fastighet skall kunna regleras genom ett snabbare och billigare förfarande än genom expropriation. Lagen trädde i kraft . Expropriation för elektriska ledningar förekommer inte längre och bör heller inte användas framgent. Ellagens bestämmelse om flyttning av ledning som dragits fram efter expropriation bör således tas bort. Den bör dock behållas som en övergångsbestämmelse. Ellagen innehåller vidare bestämmelser om flyttning av ledning i vissa fall, bl.a. inom område för trafikled. Inom område för allmän väg får ledning dras fram utan tillstånd från väghållaren. I enlighet med 44 § väglagen (1971:948) krävs dock väghållningsmyndighetens tillstånd för att bl.a. uppföra byggnader och göra tillbyggnader. Mot denna bestämmelse korresponderar ellagens bestämmelse om flyttning av ledning inom område för trafikled, bl.a. allmän väg. Enligt denna regel är ledningsinnehavaren skyldig att flytta eller ändra ledningen på egen bekostnad om det behövs för att trafikleden skall kunna ändras. På grundval av dessa bestämmelser brukar väghållaren och ledningsinnehavaren ingå avtal om framdragande av ledning inom vägområde. Denna ordning synes fungera väl. Remissinstanserna har inte framfört några problem med det nuvarande förfarandet. Ellagens bestämmelser om flyttningsskyldighet och kostnadsansvar i kombination med väglagens krav torde vara viktiga förutsättningar för väghållarens och ledningsinnehavarens möjligheter att kunna ingå avtal. Enligt regeringens bedömning bör inte bestämmelsen om flyttning av ledning inom trafikled tas bort ur ellagstiftningen i enlighet med ELU:s förslag. Ellagens bestämmelse om flyttning av ledning inom område för trafikled är tillämplig även inom område för järnväg. Med undantag för kontaktledningar är det ovanligt att elledningar dras parallellt med järnväg. Att elledningar korsar järnväg förekommer däremot ofta. Tillstånd att dra fram elledningar inom område för järnväg regleras i allmänhet genom civilrättsliga avtal mellan parterna. Avtalen reglerar vanligtvis under vilka förutsättningar ledningshavaren kan tvingas att flytta ledningen. Även i dessa fall synes den nuvarande ordningen fungera väl. Ellagens tvingande regler om flyttningsskyldighet och kostnadsansvar torde också i dessa fall ha betydelse för möjligheten att kunna sluta avtal. Ellagens bestämmelse om flyttning av ledning som dragits fram inom område för trafikled bör således behållas i den nya lagstiftningen. 6 Nätverksamhet m.m. Regeringens förslag: Ellagens bestämmelser om nätverksamhet förs över till den nya lagen och samlas i ett kapitel (3 kap). () förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget föranleder ett fåtal, huvudsakligen redaktionella synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om nätverksamhet infördes i den nuvarande ellagen och är en central del av elmarknadsreform. Med nätverksamhet avses att ställa elektriska starkströmsledningar till förfogande för överföring av el. Till nätverksamhet hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. En av huvudprinciperna i elmarknadsreformen är att det skall råda en klar boskillnad mellan å ena sidan produktion och försäljning av el, och å andra sidan nätverksamhet. För att dessa två funktioner inte skall blandas samman har i ellagen införts krav på avgränsning och ekonomisk redovisning av nätverksamhet. En juridisk person som bedriver nätverksamhet får inte bedriva produktion av el eller handel med el utom i undantagsfall. All nätverksamhet skall ekonomiskt redovisas åtskild från annan verksamhet. Ellagen innehåller också särskilda regler om revision av nätverksamhet. Till ellagens bestämmelser om nätverksamhet hör också den för elmarknadsreformen grundläggande principen om nätkoncessions- havarens skyldighet att på skäliga villkor överföra el åt annan. Till bestämmelserna om nätverksamhet hör vidare stadganden om nätkoncessionshavarens skyldigheter i fråga om att ansluta andras anläggningar till ledningen, mäta överförd el och att i vissa fall utge ersättning vid inmatning av el, samt om kostnader för mätning av överförd el. Frågor om nätkoncessionshavarens skyldigheter prövas av nätmyndigheten. Bestämmelserna om nätverksamhet bör föras över till den nya lagen och samlas i ett särskilt kapitel. Regeringen har redovisat förslag till åtgärder för att öka möjligheterna för elanvändare med låg elförbrukning att delta i handeln med el (prop. 1996/97:85). Förslaget innebär vissa lagändringar i den nuvarande ellagen i fråga om kostnader för mätning. Enligt förslaget införs en regel i den nuvarande ellagen enligt vilken ett tak på högst föreskrivs för de kostnader som nätföretagen får debitera elanvändare med låg elförbrukning för timregistrerande mätutrustning och dess installation (takpris). Bestämmelserna om takpris bör föras över till den nya ellagen. 7 Nättariffer Regeringens förslag: Bestämmelserna om nättariffer förs över till den nya lagen och samlas i ett kapitel (4 kap.). : Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget föranleder inga synpunkter från remissinstanserna. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om nättariffer för överföring av el finns i den nuvarande ellagen. Enligt lagen skall de bl.a. utformas så att betald avgift för en anslutning ger rätt att använda hela det elektriska nätet inom landet, med undantag för utlandsförbindelserna. Vidare skall de vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Bestämmelserna om nättariffer bör föras över till den nya lagen oförändrade och samlas i ett särskilt kapitel (4 kap.) 8 Leveranskoncession Regeringens förslag: Elhandelslagens bestämmelser om leverans- koncession förs över till den nya lagen och samlas i ett kapitel (5 kap). () förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget kommenteras endast av en remissinstans, . Verket föreslår att nätmyndigheten ges befogenhet att på eget initiativ utöva tillsyn över priser och övriga villkor inom ramen för leveranskoncession. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om leveranskoncession finns i elhandelslagen. De infördes för att skapa stabilitet och skydda mindre kunder och den småskaliga elproduktionen vid övergången till en reformerad marknad. Den som innehar leveranskoncession är skyldig att leverera el för normala förbrukningsändamål till alla kunder inom området som inte önskar byta elleverantör. Leveranskoncessioner har givits för en tidsperiod . Elpriset och villkoren för överföring av el övervakas av nätmyndigheten. Kunden har rätt att, efter viss uppsägningstid, byta leverantör och köpa el från annan än den som har leveranskoncession i området. En förutsättning för att kunna byta leverantör är att de krav på mätning och avräkning som är förknippade med ett byte kan tillgodoses. Den som innehar leveranskoncession är vidare skyldig att köpa el från produktionsanläggning som är belägen inom området och som kan leverera en effekt om högst 1 500 kW. Det innebär att små elproduktionsanläggningar är garanterade avsättning för den el som produceras. Bestämmelserna om leveranskoncession bör föras över till den nya lagen i huvudsak oförändrade och samlas i ett särskilt kapitel. I enlighet med det förslag som redovisas i avsnitt 13 får nätmyndigheten befogenhet att på eget initiativ pröva de elpriser och villkor för överföring av el som tillämpas av en leveranskoncessionär. Därigenom krävs det inte att en enskild kund klagar på leveranskoncessionären elpriser eller villkor för överföring för att nätmyndigheten skall ha befogenhet att genomföra en prövning. Samtliga lämnade leveranskoncessioner gäller t.o.m. . Systemet med leveranskoncessioner skall utvärderas inför utgången av leveranskoncessionernas giltighetstid. I det sammanhanget skall även villkoren för avsättning av el från småskaliga produktionsanläggningar ses över. Härigenom skapas underlag för en prövning av systemet med leveranskoncession, bl.a. om detta på ett ändamålsenligt sätt tillgodoser de små elanvändarnas och de små producenternas behov av skydd på elmarknaden. I det sammanhanget kan ställning tas till frågan om systemet med leveranskoncessioner skall permanentas i en eller annan form. 9 Utrikeshandeln med el 9.1 Inledning Regeringens bedömning: Utrikeshandeln med el innebär normalt sett fördelar för den svenska elförsörjningen. Genom att de nationella elsystemen kopplas samman kan produktionskapaciteten utnyttjas effektivare och det samlade behovet av reservkapacitet nedbringas. Vid ett större behov av ökad eltillförsel kan import bidra till att utjämna de prisfluktuationer som övergångsvis kan uppstå. Överföringsförbindelserna är en viktig del av elsystemets infrastruktur. Det är mot denna bakgrund angeläget att samhällets kontroll stärks vad avser tillkommande utlandsförbindelser. Skälen för regeringens bedömning: har utvecklingen på den svenska elmarknaden kännetecknats av en ökad internationalisering. Handelsutbytet med andra länder har ökat markant. Denna utveckling har i allt väsentligt haft gynnsamma effekter för det svenska samhället. Till följd bl.a. av att de europeiska elmarknaderna har en starkt varierande grad av öppenhet gentemot andra länder har emellertid från tid till annan oro uttryckts för att vinsterna av internationaliseringen inte kommer alla länder till godo i samma utsträckning. Vid behandling av regeringens proposition om en elmarknad med konkurrens (prop. 1991/92:133) betonade näringsutskottet det önskvärda i att ta hänsyn till behovet av internationell ömsesidighet för att konkurrenssnedvridningar skall undvikas (bet. 1991/92:NU 30). tillkallade regeringen en kommission, Energi- kommissionen (N 1994:04), med parlamentarisk sammansättning. hade enligt sina direktiv (dir. 1994:67) i uppgift att granska de pågående energipolitiska programmen för omställning och ut- veckling av energisystemet och att analysera behovet av förändringar och ytterligare åtgärder. Kommissionen skulle vidare mot bakgrund av elmarknadens avreglering följa utvecklingen på den svenska elmarknaden och föreslå de åtgärder som den ansåg vara motiverade för att säkerställa en effektiv elförsörjning. I kommissionens uppdrag ingick också att särskilt behandla utlandshandeln med el och de regionalpolitiska frågorna. I delbetänkandet Ny elmarknad (SOU 1995:14) framhöll Energi- kommissionen beträffande utrikeshandeln med el att har haft ett elhandelsutbyte med grannländerna som har inneburit fördelar av flera slag. Kommissionen konstaterade emellertid också att det i övervägandena om elmarknadsreformen hade rests farhågor att öppnandet av den svenska marknaden till följd av en ökad elexport skulle kunna leda till prishöjningar och svårigheter att upprätthålla försörjningstryggheten. bedömde att det inte finns anledning att vänta någon omfattande svensk elexport med prishöjande effekter. På ökar dock osäkerheten om utvecklingen i omvärlden. Kommissionen konstaterade att den nya ellagstiftningen ger staten möjligheter att utöva en viss kontroll över utrikeshandeln med el. I betänkandet föreslogs vissa kompletteringar och tillägg i ellagstiftningen för att stärka denna kontroll. föreslog också att en särskild koncession för export och import av el skulle införas. I propositionen (prop. 1994/95:222) om ny ellagstiftning konstaterade regeringen att utrikeshandeln med el innebär fördelar för den svenska elförsörjningen. Genom att de nationella elsystemen kopplas samman kan produktionskapaciteten utnyttjas effektivare och det samlade behovet av reservkapacitet nedbringas. Vid ett större behov av nytillskott på tillförselsidan kan import bidra till att utjämna de prisfluktuationer som övergångsvis kan uppstå. I propositionen konstateras att reglerna i ellagen avseende bedömningsgrunderna vid prövning av utlandsförbindelser ger staten ett stort inflytande över etableringen av sådana förbindelser. För att tillgodose samhällets intresse av långsiktig försörjningstrygghet borde enligt propositionen en strävan vara att tillkommande utlandsförbindelser ägs och förvaltas av staten . Denna fråga, liksom förslag om en koncession för export och import av el, borde enligt propositionen utredas vidare. Genom beslut med anledning av propositionen (bet. 1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2) infördes vissa bestämmelser som rör utlandshandeln med el. Enligt 2 § 2 mom. ellagen får nätkoncession meddelas endast om anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Nätkoncession som avser en utlandsförbindelse får inte meddelas om förbindelsen allvarligt skulle försämra möjligheterna att långsiktigt upprätthålla elförsörjningen i landet. Enligt förarbetena bör vid prövningen av ansökan om nätkoncession för utlandsförbindelse ett antal bedömningskriterier tillämpas, exempelvis förbindelsens betydelse för den allmänna tillgången på överföringskapacitet till utlandet, driftsäkerheten i det svenska elsystemet och den långsiktiga leveranssäkerheten. Vidare innehåller lagen (1994:618) om handel med el, m.m. regler som rör utrikeshandeln. I lagens 2 § föreskrivs att den som ingår leveransavtal avseende en period som överstiger skall göra anmälan om avtalet till den myndighet som regeringen utser. Utredningen om regler för organiserad handel med el m.m. () tillkallades (dir. 1995:112). Enligt direktiven var uppdraget att dels föreslå regler för börshandel med el, dels lämna förslag till den reglering av utrikeshandeln med el som kan bli nödvändig för att säkerställa försörjningstryggheten. Utredningens förslag i fråga om utrikeshandeln med el behandlas i avsnitten 9.2 och 9.3 nedan. EG-direktiv om regler för en inre marknad för el antog ett direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el (96/92/EG). Direktivet baseras på ett förslag av Kommissionen . Direktivet trädde i kraft . Medlemsländerna skall från denna tidpunkt införliva direktivet i nationell rätt. Direktivet innehåller regler om handel och investeringar inom elsektorn. Syftet är att elmarknaden stegvis skall öppnas som allmänhetens tillgång till grundläggande service garanteras. Öppnandet skall ske genom att varje medlemsland utser s.k. berättigade kunder, dvs. kunder som har rätt att välja leverantör. Graden av marknadsöppning beror på hur stor andel av den samlade elförbrukningen i landet som dessa kunders sammanlagda förbrukning motsvarar. efter direktivets ikraft- trädande skall marknadsöppningen motsvara ca en tredjedel av landets samlade elförbrukning. När det gäller nya kraftproduktionsanläggningar skall medlemsländerna enligt direktivet tillämpa antingen ett tillståndsförfarande eller ett anbudsförfarande. Vid tillståndsförfarandet har var och en som uppfyller ett antal objektiva kriterier rätt att uppföra en anläggning. När anbudsförfarandet tillämpas skall ett oberoende organ genomföra anbudstävlingar när det bedöms finnas behov av ny produktionskapacitet. Det finns stora skillnader mellan medlemsländerna vad gäller graden av öppenhet på elmarknaden. Dessa skillnader bedöms att bestå . För att det inte skall uppstå bristande jämvikt i handeln med el mellan medlemsstaterna finns i direktivet regler som ger medlemsländerna rätt att vidta vissa åtgärder för att upprätthålla ömsesidighet i handeln med andra medlemsstater. Direktivet innehåller också regler som innebär att medlemsstaterna kan ålägga företag inom elsektorn att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Dessa tjänster kan avse bl.a. kvalitet och pris på leveranser, försörjningstrygghet och miljöskydd. Vidare finns bestämmelser om att medlemsländerna, i händelse av en plötslig kris på energimarknaden, får vidta nödvändiga skyddsåtgärder. 9.2 Koncession för utlandshandel med el Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av att ytterligare kunna reglera ingångna kontrakt avseende utlandshandeln med el. (EBU) förslag: Utredningen föreslår att ett latent koncessionssystem införs som innebär att regeringen, då den svenska försörjningstryggheten bedömas vara hotad, kan införa krav på koncession för export av el. Koncessionsplikten föreslås gälla för såväl befintliga som tillkommande avtal om export av el. Koncessionplikten föreslås kombineras med en statistisk övervakning, så att regeringen fortlöpande kan erhålla ett objektivt beslutsunderlag. Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser - Elberedskapsutred- ningen, , , , , , , , , - anser att huvudregeln bör vara frihandel och ställer sig bakom förslaget om ett latent koncessionssystem som innebär att regeringen kan införa krav på koncession för export då den svenska försörjningstryggheten anses hotad. , Konkurrens- verket, , , och framför dock synpunkter på hur förslaget i vissa delar kan förtydligas och kompletteras. , Kemikontoret, Skogsindustrierna och (den energiintensiva industrin) förordar i stället i en gemensam skrivelse att ett permanent koncessionssystem införs för export av elkraft, i syfte att trygga den svenska elförsörjningen. Skälen för regeringens bedömning: Utrikeshandeln med el innebär som regel fördelar för den svenska elförsörjningen. Genom ett fritt handelsutbyte med våra grannländer kan kostnaderna för elförsörjningen hållas nere, som miljöeffekterna från elproduktionen begränsas. Möjligheterna att bedriva utrikeshandel förbättrar också generellt sett vår försörjningstrygghet. pågår ett arbete som syftar till att åstadkomma en integrerad nordisk elmarknad. Vid ett möte enades de nordiska energiministrarna om vissa principer för det nordiska elsamarbetet. Bl.a. förutsätts att handeln skall utvecklas med hänsyn till ömsesidighet och till de skillnader som finns vad gäller elsektorns organisation i länderna. Syftet är att skapa förutsättningar för länderna att ta tillvara de ömsesidiga ekonomiska, energimässiga och miljömässiga fördelar som den nordiska elhandeln innebär. Elmarknaderna i kännetecknas av generellt sett stora skillnader när det gäller möjligheterna till export och import av el. När direktivet om regler för en inre marknad 1999 har införlivats av EU:s medlemsländer kommer en stegvis öppning av marknaderna att ske. kan det inte uteslutas att det uppstår obalanser i handeln med el mellan medlemsländerna. Regeringen bedömer dock att sådana obalanser inte kommer att leda till så kraftiga prisökningar eller andra störningar i att försörjningstryggheten hotas. EBU konstaterar i sitt betänkande att en begränsning av gemenskapshandeln med el i syfte att säkerställa försörjningstryggheten torde vara förenlig med , under förutsättning att den reglering som väljs utformas så att den utgör den åtgärd som minst stör gemenskapshandeln (proportionalitetsprincipen). Utredningen bedömer det inte som helt uteslutet att krav på allmän koncession för export och import av el skulle vara förenligt med EG-rätten, men understryker att det kan vara svårt att påvisa att en koncession för import av el skulle vara nödvändig för att säkerställa den svenska försörjningstryggheten. För att ytterligare lindra den handelshindrande effekten av en reglering förespråkar utredningen vidare att koncessionssystemet för exporten utformas som ett latent - dvs. icke-permanent - system. Huvudregeln skulle således under normala förhållanden vara frihandel. Utredningen framhåller slutligen att den svenska regleringen endast kan gälla , dvs. fram till dess att en inre marknad för el föreligger inom EU. I förhandlingarna om EU:s elmarknadsdirektiv ägnades frågan om ömsesidighet i handeln stort utrymme. I direktivet har också införts regler som ger medlemsländerna möjlighet att vidta åtgärder för att åstadkomma ömsesidighet och att skydda sig mot en plötslig kris i energitillförseln. Regeringen kan, vad avser utlandshandelns inverkan på försörjningstryggheten, konstatera följande. I händelse av en akut försörjningskris är det angeläget att den systemansvariga myndigheten har möjlighet att med kort varsel sätta in åtgärder, exempelvis genom att kunna föreskriva om att avbrott eller andra begränsningar av eltillförseln skall ske. I denna proposition föreslås en bestämmelse som bemyndigar regeringen att utfärda närmare föreskrifter avseende den systemansvariga myndighetens befogenheter i sådana situationer (se avsnitt 11). Därigenom skapas förutsättningar för att en akut försörjningskris kan mötas på ett effektivt sätt. Myndigheten skall härvid beakta krav på rättvisa och likvärdig behandling vad avser avbrott eller begränsningar i leveranserna. Enligt regeringens bedömning finns det ingen omedelbar risk för att försörjningstryggheten i ett något längre perspektiv skulle kunna sättas i fara till följd av ingångna avtal om leveranser av el över utlandsförbindelserna. Farhågorna för att utlandshandeln skulle inverka negativt på försörjningstryggheten baseras ofta på antagandet att elpriserna skulle stiga som en följd av ökad utlandshandel. Som bl.a. konstaterade i sitt betänkande (SOU 1995:14) Ny elmarknad är de svenska utlandsförbindelserna huvudsakligen kopplade till elsystem som inte kan väntas ge några avgörande prishöjande influenser på den svenska elmarknaden. Regeringen delar vidare EBU:s uppfattning att en reglering av här angivet slag med hänsyn till EG-rätten endast skulle kunna gälla , intill dess att harmoniserade regler har fastställts vad avser en inre marknad för el inom EU. Även om reglerna i elmarknads- direktivet utgår från att elmarknaderna skall öppnas stegvis, så talar mycket för att utvecklingen kan komma att bli snabbare än vad som förutses i direktivet. En inre marknad för el inom EU kan således ha etablerats inom . Mot angiven bakgrund finner regeringen inte tillräckliga skäl att införa någon ytterligare kontroll eller reglering av handeln med el på utlandsförbindelserna. Det är emellertid angeläget att ansvariga myndigheter noga följer utvecklingen av utlandshandeln och löpande underrättar regeringen om mer betydelsefulla förändringar vad avser denna handel. 9.3 Prövning av tillkommande utlandsförbindelser Regeringens förslag: För att säkerställa att tillkommande utlandsförbindelser upplåts på icke-diskriminerande villkor skall nätkoncession för utlandsförbindelse endast få beviljas den som har nätkoncession för stamnätet. (EBU) förslag: EBU föreslår att ett tillägg görs i gällande regler som innebär att vid prövning av nätkoncession för utlandsförbindelse skall särskilt beaktas hur sökanden avser att säkerställa att ledningen kommer att upplåtas på icke-diskriminerande villkor. Genom denna komplettering skulle regeringen få möjlighet att förtydliga med vilka villkor en koncession skall förenas, bl.a. lika tillträde till förbindelserna, iakttagande av lika behandling och rationellt användande av förbindelsen. Remissinstanserna: , , , och ställer sig bakom utredningens slutsats att det ej är lämpligt att i lag stadga att staten skall äga och förvalta utlandsförbindelserna eftersom det finns risk för konflikt med EG- rätten. Utredningens förslag om en ändring av befintlig lagstiftning anses fullt tillräcklig. Flera remissinstanser - däribland , Landsorgan- isationen i , Statskontoret, , och den energiintensiva industrin - hävdar att ett statligt ägande och förvaltande av utlandsförbindelserna inte står i strid med EG-rätten. anser att bör ha huvudansvaret för utlandsförbindelserna. Flertalet av dessa remissinstanser menar att ett statligt ägande av utlandsförbindelserna medför konkurrensneutralitet och att samtliga aktörer på marknaden därmed får tillgång till förbindelserna på lika villkor samt att utlandsförbindelserna utgör ett naturligt monopol som endast staten kan äga. Skälen för regeringens förslag: De grundläggande riktlinjerna för verksamheten med stamnätet, som fastställdes av (prop. 1991/92:133, bet. 1991/92:NU30, rskr.