prop · GK03127 · 1997-01-01 00:00:00 — -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Konsumenten skall ha rätt att kräva avtalets| | återgång, om det inte innehåller de uppgifter som föreskrivs i | | lagen. En konsument som vill utnyttja denna rätt skall under- | | rätta den som avtalet anvisar om detta. Om bristerna i avtalet | | består i något annat än att formföreskrifterna inte har | | iakttagits, skall underrättelsen lämnas från det| | att avtalet undertecknades. En konsument som inte gör det, | | skall förlora sin rätt att kräva att avtalet skall återgå. | | Om näringsidkaren kompletterar avtalet med de uppgifter som | | saknas, skall konsumentens rätt att kräva avtalets återgång | | upphöra. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 52). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några invänd-ningar mot promemorians förslag. har påpekat att konsumenten enligt förslaget ges en längre gående rätt att låta avtalet återgå än vad direktivet anger. och har ansett att näringsidkaren inte bör ha möjlighet att komplettera ett ofullständigt avtal och att konsumentens tidsfrist för att låta avtalet återgå bör utsträckas till . Skälen för regeringens förslag Brister i avtalet som enligt direktivet kan leda till återgång Av direktivet framgår att vissa brister i avtalet skall ge konsumenten rätt att kräva avtalets återgång. Det gäller bl.a. om avtalet inte innehåller uppgifter om parternas identitet och hemvist, karaktären på den rättighet som avtalet avser, den period som rättigheten avser och det pris som konsumenten skall betala. Den svenska lagstiftningen måste utformas så att konsumenten i dessa fall har rätt att kräva att avtalet återgår. Bör även andra brister i avtalet kunna leda till återgång? Av artikel 5.1 andra strecksatsen framgår indirekt att vissa av de uppgifter som avtalet enligt bilagan minst skall innehålla kan uteslutas utan att konsumenten på den grunden kan kräva återgång av avtalet. Det gäller punkterna d 3, d 4, d 5, e, f, g och j i bilagan. Punkten d i bilagan är tillämplig endast om bostadsanläggningen inte är färdigställd när avtalet om upplåtelse eller överlåtelse träffas. Enligt punkterna d 3 och d 4 skall i sådant fall avtalet innehålla uppgift om numret på bygglovet eller byggnadstillståndet och den behöriga myndig-hetens namn och fullständiga adress samt uppgift om hur långt arbetet kommit med de tjänster som gör den fasta egendomen fullt användbar (gas, elektricitet, vatten och tele- fonledningar) . Enligt punkten d 5 skall uppgift lämnas om vilka garantier näringsidkaren ställer för färdigställandet av anläggningen eller för återbetalning av redan erlagd betalning (se avsnitt 9.4). I punkterna e och f i bilagan anges att avtalet skall innehålla en beskrivning av de tjänster och gemensamma anläggningar som konsumenten enligt avtalet skall få tillgång till och villkoren för detta. Enligt punkten g skall avtalet innehålla uppgift om de principer som utgör grunden för underhåll, reparation, administration och förvaltning. Punkten j föreskriver att avtalet skall innehålla en bestämmelse om att köpet inte kommer att resultera i andra kostnader, avgifter och skyldigheter än dem som anges i avtalet. Frånvaron av de uppgifter som nämnts är alltså inte återgångsgrun-dande enligt direktivet. I promemorian sägs emellertid att såväl konsu- mentskyddsintresset som intresset av enhetliga regler talar för att från-varon av dessa uppgifter bedöms på samma sätt som frånvaron av andra uppgifter som avtalet enligt direktivet skall innehålla. har redovisat en annan uppfattning. Enligt tingsrätten bör en utvidgning av konsumentskyddet i förhållande till direktivets regler föregås av överväganden som även beaktar näringsidkarens intressen. De nu aktuella uppgifterna är av sådan karaktär att det inte finns anled-ning att befara att det skulle vara betungande för en näringsidkare att ta in dem i avtalet. Denne måste ju under alla förhållanden lämna upplys-ningarna i den skriftliga informationen. Regeringen ansluter sig därför till promemorians bedömning att det i lagen bör införas bestämmelser som anger att konsumenten har rätt att kräva återgång av avtalet så snart någon av de uppgifter som avtalet skall innehålla saknas. Det innebär att konsumentskyddet i detta avseende utsträcks i förhållande till direktivets minimiregler. I promemorian diskuteras också frågan vad som bör hända om näringsidkaren inte har upprättat avtalet på något av de språk som lagen anger eller inte har försett köparen med en översättning av avtalet till språket i det land där bostaden är belägen. Att avtalet inte upprättats på eller översatts till något av de angivna språken utgör enligt direktivet inte någon grund för att konsumenten skall ha rätt att kräva återgång. Det är emellertid önskvärt att en sanktion kopplas till kravet på översättning. Även brister i nu nämnt avseende bör således enligt regeringens mening grunda rätt för konsumenten att kräva avtalets återgång. Av artikel 5.1 andra strecksatsen följer att konsumenten har på sig från undertecknandet att begära återgång av avtalet, om det inte är komplett. I avsnitt 9.2 föreslås att konsumenten skall ha rätt att kräva avtalets återgång, om det inte är undertecknat. En sådan tids-begränsning av rätten att begära återgång av avtalet som anges i artikel 5.1 andra strecksatsen blir alltså aktuell bara i fråga om skriftliga avtal som har undertecknats av båda parterna. Möjligheten att i förhållande till direktivets bestämmelser utsträcka tre- månadersfristen för återgång till exempelvis har diskuterats inom ramen för det nordiska samrådsarbetet. Därvid har det rått enighet om att det inte finns något skäl för en sådan förlängning. har däremot ansett att återgångsfristen bör motsvara den frist som gäller enligt hemförsäljningslagen, dvs. Även har ansett att tidsfristen bör bestämmas till . Regeringen menar dock att det inte är lämpligt att ha en längre åter-gångsfrist än direktivet kräver. Det bör därvid beaktas att näringsidkaren inte kan kräva betalning så länge konsumenten fortfarande har rätt att frånträda avtalet (se avsnitt 10.3). Vad skall gälla om näringsidkaren under återgångsfristen kompletterar avtalet med den uppgift som saknas? Den tid som konsumenten har på sig för att kräva avtalets återgång börjar enligt artikel 5.1 andra strecksatsen löpa vid tiden för undertecknandet och upphör . En särskild fråga är om konsumentens rätt att kräva återgång bör påverkas av att näringsidkaren kompletterar avtalet med den uppgift som saknas. Av artikel 5.1 får anses följa att rätten att kräva återgång upphör i och med att de saknade uppgifterna överlämnas; fr.o.m. denna tidpunkt har konsumenten enbart en ångerrätt enligt artikel 5.1 första strecksatsen. Rätten att kräva återgång av avtalet kan enligt artikel 5.2 tredje strecksatsen aldrig föreligga från avtalets under-tecknande. I det sammanhanget kan nämnas att och har ansett att näringsidkaren inte bör ha rätt att komplettera avtalet. har menat att en sådan lösning skulle förenkla bl.a. ångerfristens beräkning. Enligt regeringens mening skulle det emellertid vara oskäligt mot näringsidkaren, om denne inte hade möjlighet att komplettera avtalet. Regeringen är därför inte beredd att föreslå en sådan regel, som och har föreslagit. Lagen bör mot bakgrund av vad som har sagts utformas så att konsumentens rätt att kräva återgång upphör om näringsidkaren kompletterar avtalet under återgångsfristen. I artikel 5.2 finns bestämmelser om förfarandet vid återgång. Ett meddelande om återgång skall lämnas på ett sätt som enligt nationell lagstiftning kan styrkas till den person, vars namn och adress har angetts i avtalet för detta ändamål . Tidsfristen skall anses ha iakttagits om med-delandet, om det är skriftligt, har avsänts innan tidsfristen har gått ut. De bestämmelser om detta som måste tas in i den nya lagen bör lämpligen utformas på samma sätt som 47 § konsumentköplagen. En konsument som utnyttjar sin rätt att kräva återgång är enligt artikel 5.4 inte skyldig att betala någon ersättning. Detta bör framgå av den nya lagen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: När det föreligger ett skriftligt och under-| | tecknat avtal som innehåller alla de uppgifter direktivet | | kräver, skall konsumenten ha på sig att frånträda | | avtalet utan att ange några skäl. Om avtalet inte är komplett vid| | undertecknandet, skall ångerfristen börja löpa när de saknade | | uppgifterna överlämnas till konsumenten. Ångerfristen skall dock| | aldrig kunna löpa ut senare än och från | | undertecknandet. | | Näringsidkaren skall inte ha rätt att kräva eller ta emot | | betalning innan ångerfristen har gått ut. Den näringsidkare som | | uppsåtligen bryter mot detta förbud skall kunna dömas till böter.| -------------------------------------------------------------------- Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag (se promemorian s. 56). I promemorian föreslås emellertid inte något förbud - och därmed inte heller någon sanktion - för närings-idkaren att kräva eller ta emot betalning före ångerfristens utgång utan endast en regel om att konsumenten inte är skyldig att betala något före ångerfristens utgång. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några syn-punkter på promemorians förslag. Några remissinstanser har ansett att ångerfristen bör förlängas i förhållande till promemorians förslag. En remissinstans har föreslagit att även näringsidkaren skall ges ångerrätt. Några remissinstanser har ansett att det bör införas ett förbud mot betal-ning före ångerfristens utgång och att förbudet bör sanktioneras. Skälen för regeringens förslag: En konsument som köper en bostadsandel vid ett besök utomlands har behov av ångerrätt för att få tid att kunna rådgöra med banker och andra vid hemkomsten (se punkten 11 i ingressen till direktivet). I artikel 5.1 första strecksatsen föreskrivs därför att konsumenten skall ha rätt att frånträda ett bindande avtal utan att ange några skäl från det att båda parterna undertecknat avtalet. En bestämmelse om ångerrätt för konsumenten bör därför införas i den nya lagen. har ansett att även näringsidkaren skall ha rätt att frånträda avtalet. Regeringen kan emellertid inte finna att det finns något behov av en sådan regel. När skall ångerfristen börja att löpa? Utgångspunkten för beräkningen av konsumentens ångerfrist skall enligt direktivet vara den tidpunkt då bindande avtal har ingåtts. Med bindan-de avtal måste avses att det är upprättat i enlighet med lagens föreskrifter så att konsumenten inte har rätt att kräva avtalets återgång. Om avtalet innehåller alla de uppgifter som direktivet kräver redan vid undertecknandet, börjar enligt artikel 5.1. första strecksatsen ångerfristen löpa dagen efter undertecknandet. Om konsumenten har rätt att kräva avtalets återgång (se avsnitt 10.2), börjar enligt artikel 5.1 andra strecksatsen ångerfristen löpa först när näringsidkaren har överlämnat de uppgifter som saknats till konsumenten. Utnyttjar inte konsumenten sin rätt att kräva avtalets återgång, börjar ångerfristen löpa dagen efter tremånadersperiodens utgång, dvs. när konsumenten inte längre har rätt att kräva avtalets återgång på grund av att vissa obligatoriska uppgifter saknas i avtalet. Vad som har sagts nu gäller inte om bristen består i att avtalet inte upp- fyller lagens formföreskrifter. Eftersom näringsidkaren, i enlighet med vad som angetts i avsnitt 9.2, blir bunden av avtalet även om det inte är undertecknat, kan det inträffa att ångerfristen börjar löpa senare än från det att själva överenskommelsen träffades, nämligen från den senare tidpunkt då undertecknandet skedde. Inom EU diskuterades inledningsvis att bestämma ångerfristen . I direktivet har emellertid ångerfristen bestämts . I gengäld har det till ångerfristen kopplats ett förbud mot förskottsbetalning av köparen. I projektrapporten föreslås att ångerfristen utsträcks . I promemorian föreslås däremot en ångerfrist om endast . De flesta remissinstanserna har inte haft några invändningar mot prome-morians förslag. Emellertid har föreslagit att ångerfris-ten bestäms . har ansett att den bör vara . Från konsumentskyddssynpunkt kan det inte anses angeläget att införa en längre ångerfrist än vad som följer av direktivet. Det kan emellertid finnas andra skäl att avvika från direktivets regler. Ett sådant skäl kan vara önskemålet att uppnå enhetlighet på det konsumenträttsliga området. I hemförsäljningslagen har ångerfristen bestämts till (se 6 och 7 §§). Eftersom direktivet är ett minimidirektiv är det dock inte möjligt att införa en så kort ångerfrist i den nya lagen. Ett annat skäl för att gå ifrån direktivets minimiregel kan vara önske-målet att uppnå nordisk enhetlighet. Direktivets tiodagarsfrist har emeller-tid accepterats av de andra nordiska länderna, med undantag av som överväger att utsträcka ångerfristen . Vid bestämmande av ångerfristens längd bör man också beakta att det förbereds ett EG-direktiv om distansavtal. Direktivet syftar till att stärka konsumentskyddet vid köp av varor och tjänster i sådana fall då säljaren och köparen inte träffar varandra vid avtalets tillkomst, t.ex. vid telefon- och postorderförsäljning. En av de viktigaste punkterna i direktivförslaget är att ge konsumenten ångerrätt. och Europeiska unio-nens råd har enats om att konsumentens ångerfrist bör vara sju arbets-dagar, dvs. i praktiken minst . Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att ångerfristen lämpligen bör bestämmas . En bestämmelse motsvarande minimiregeln i direktivet om tidsdelat boende bör således införas i den nya lagen. Angående det förfarande som skall tillämpas om konsumenten vill ut-nyttja sin ångerrätt finns bestämmelser i artikel 5.2 i direktivet. Dessa förfaranderegler gäller också när konsumenten utnyttjar sin rätt att kräva återgång. Den svenska lagens bestämmelser bör utformas på samma sätt som 47 § konsumentköplagen. Kostnaderna för att utöva ångerrätten En konsument som har utnyttjat sin ångerrätt är enligt artikel 5.3 inte skyldig att betala andra kostnader än sådana som föranleds av juridiska formaliteter som måste företas före utgången av den tidsfrist som anges i första strecksatsen . Några sådana föreskrifter torde inte förekomma i . En bestämmelse av detta slag bör emellertid ändå tas in i den svenska lagen, eftersom lagen kan bli tillämplig även beträffande egen-dom som finns i något annat land. Förbud mot betalning under ångerfristen Artikel 6 i direktivet lyder: Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning föreskriva förbud mot förskotts- betalningar av köparen före utgången av den tidsfrist under vilken han kan utöva sin rätt att frånträda avtalet. Ordet förskottsbetalning i direktivet synes syfta på något delvis annat än vad som avses enligt gängse svenskt språkbruk. Bestämmelsen gäller ju även betalningar som sker när avtal har träffats och när prestationer i övrigt har fullgjorts. Ett lämpligare uttryck är därför handpenning . Förbudet mot handpenning har samband med konsumentens ångerrätt. Ångerrätten i sig innebär inte något effektivt konsumentskydd, om konsumenten måste kräva tillbaka en redan betalad handpenning. Artikel 6 innebär att en bestämmelse som skyddar konsumenten mot krav på handpenning under ångerfristen måste införas i den svenska lagen. I promemorian har det föreslagits att regeln skall utformas så att konsumenten inte är skyldig att betala något innan ångerfristen har löpt ut. Några remissinstanser har ansett att det uttryckssätt som har valts i promemorian inte överensstämmer med direktivets uttryckssätt och att den svenska lagen bör föreskriva ett uttryckligt förbud mot handpenning. Det danska lagförslaget har utformats så att näringsidkaren inte får kräva eller ta emot betalning före ångerfristens utgång. I övervägs en liknande lösning. Enligt regeringens mening bör även den svenska lagen utformas så att det klart framgår att näringsidkaren inte får kräva eller ta emot betalning innan ångerfristen har gått ut. Som remiss-instanserna har påpekat överensstämmer en sådan lösning bättre med direktivets uttryckssätt. Som har angetts ovan börjar ångerfristen löpa vid tiden för avtalets under- tecknande. Om avtalet är ofullständigt , har kon-sumenten emellertid rätt att kräva återgång av avtalet . I så fall börjar enligt artikel 5.1 tredje strecksatsen ångerfristen inte löpa förrän de uppgifter som saknades har överlämnats till konsumenten. Ut-nyttjar inte konsumenten sin rätt till återgång, börjar ångerfristen löpa dagen efter tremånadersperiodens utgång. Förbudet mot handpenning bör mot denna bakgrund konstrueras så att det gäller till dess att ångerfristen har förflutit. Det innebär att konsumen-ten inte kommer att göra sig skyldig till något avtalsbrott, om han vägrar betalning under åberopande av att någon av de uppgifter som enligt lagen skall framgå av avtalet saknas. Som längst kommer konsumenten således att kunna vägra att betala till dess att och har för-flutit från avtalets undertecknande. Några remissinstanser har ansett att det bör införas en sanktion för den näringsidkare som bryter mot förbudet att kräva eller ta emot betalning före ångerfristens utgång. Regeringen delar den uppfattningen. Ett förbud för näringsidkare att kräva eller ta emot betalning före ångerfristens utgång skulle inte vara verkningsfullt, om det inte knöts en sanktion till överträdelser av förbudet. En lämplig sanktion är böter. De remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga - se avsnitt 3 - har tillstyrkt att en bötessanktion införas. I den nya lagen bör det således införas en bestämmelse av innebörd att den näringsidkare som uppsåtligen bryter mot förbudet att kräva eller ta emot betalning före ångerfristens utgång skall kunna dömas till böter. Bestämmelsen bör gälla även för den näringsidkare som uppsåtligen bryter mot förbudet att kräva eller ta emot betalning innan säkerhet har ställts (se avsnitt 9.4). 11 Konsumentens befogenheter vid överlåtelse av fordran, m.m. 11.1 Konsumentskyddet i s.k. trepartsförhållanden -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Konsumenten skall ges samma skydd i s.k. | | trepartsförhållanden som konsumenter av varor har enligt konsu- | | mentkreditlagen. Det innebär bl.a. att användande av löpande | | fordringshandlingar, t.ex. växlar, förbjuds. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 61). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i sak lämnat rege-ringens förslag utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Direktivet innehåller inte några regler som skyddar en konsument mot förluster i sådana fall då han vid kredit-avtal har att göra med flera näringsidkare. I svensk rätt finns sådana föreskrifter i 16 - 18 §§ konsumentkreditlagen. Syftet med konsumentkreditlagens bestämmelser är att konsumenten inte skall hamna i ett sämre läge för att en fordran mot honom görs gällande av någon annan än hans ursprungliga motpart. Eftersom lagen är tvingan-de, gäller detta även om det i avtalet föreskrivs att konsumenten förlorar vissa rättigheter vid överlåtelse av fordran. Om kreditgivaren överlåter sina rättigheter enligt ett kreditavtal, får konsumenten enligt 16 § första stycket konsumentkreditlagen mot för-värvaren åberopa samma invändningar som han vid överlåtelsen kunde göra gällande mot den ursprunglige kreditgivaren. I sådana s.k. trepartsförhållanden vid kreditköp som bestämmelserna i 16 § andra stycket tar sikte på kan konsumenten alltid gentemot kreditgivaren åberopa alla invändningar på grund av köpet som han kan åberopa mot säljaren. Konsumenten kan vilja göra invändningar på grund av köpet mot krav som riktas mot honom, t.ex. att den köpta varan var felaktig eller att han blivit lurad av säljaren. Konsumenten kan också ha betalningsanspråk med anledning av köpet, t.ex. återbetalning av en del av köpeskillingen eller skadestånd. Om konsumenten har sådana befogade anspråk mot säljaren, kan han enligt 16 § konsument- kreditlagen göra dem gällande även mot kreditgivaren. Han kan emellertid aldrig få mer från kredit-givaren än han har betalat till denne. Till skydd för konsumenten föreskrivs i 17 § konsumentkreditlagen att kredit- givaren vid kreditköp inte får ta emot växlar, löpande skuldebrev och dylikt som avser kreditfordran. Kännetecknande för sådana fordringshandlingar är bl.a. att en förvärvare som är i god tro i allmänhet inte berörs av eventuella invändningar som gäldenären har mot överlåtarens krav. Ett förbud mot att använda sådana handlingar utgör en förutsättning för att konsumenten skall skyddas på det sätt konsumentkreditlagen i övrigt föreskriver. Förbudet är straffsanktionerat. Av 18 § framgår att vad som i 16 och 17 §§ sägs om kreditköp gäller även sådana köp av tjänster som omfattas av konsumenttjänstlagen.Konsumentkreditlagen är inte tillämplig på kreditköp av fast egendom eller bostadsrätt, utan enbart på kreditköp av en vara (se 3 §). Behovet av att skydda konsumenter som köper bostadsandelar torde emellertid vara minst lika stort som behovet av att skydda konsumenter som köper varor. Detta har också framgått av projektrapporten. I denna har man särskilt pekat på att ett av konsumentproblemen på marknaden för bostadsandelar är förekomsten av växlar. Projektgruppen har därför menat att man bör överväga ett förbud mot användande av växlar och löpande skuldebrev i denna typ av avtalsförhållande. Regeringen anser mot denna bakgrund att det finns skäl att införa skyddsbe- stämmelser motsvarande dem som gäller konsumenter som köper varor på kredit. I den nya lagen bör det därför införas en bestämmelse som hänvisar till 16 och 17 §§ konsumentkreditlagen. 11.2 Vad händer med kreditavtal om köpet återgår eller frånträds? -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Kreditavtal som konsumenten har träffat med| | näringsidkaren eller med någon annan med anledning av en | | överenskommelse mellan denne och näringsidkaren skall upphöra | | att gälla, om avtalet återgår eller konsumenten utnyttjar sin | | ångerrätt. I sådant fall skall kreditgivaren inte få tillgodoräkna| | sig någon särskild ersättning för att skulden betalas . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 63). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft några syn-punkter på promemorians förslag. Hovrätten för Nedre har ifrågasatt om det inte bör regleras närmare vad som gäller vid annullering av krediten. och har menat att konsumenten över huvud taget inte bör vara skyldig att ersätta närings-idkaren för kostnader som har uppstått före ångerfristens utgång. Skälen för regeringens förslag: En bostadsandel torde ofta vara så dyr att det är nödvändigt för konsumenten att låna pengar för att finansiera förvärvet. Konsumenten kan ges kredit direkt av näringsidkaren. Det före-kommer även att kredit lämnas av någon annan efter överenskommelse med näringsidkaren. Artikel 7 i direktivet lyder: Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning säkerställa att ett kreditavtal i följande fall skall upphöra att gälla utan påföljd för köparen när denne utnyttjar sin rätt att häva eller frånträda avtalet enligt artikel 5, nämligen - om krediten täcker priset helt eller delvis och har beviljats av säljaren, eller - om krediten täcker priset helt eller delvis och krediten beviljats köparen av en tredje part på grund av en överenskommelse mellan den tredje par-ten och säljaren, Medlemsstaterna skall meddela närmare föreskrifter om annulleringen av kreditavtalet. En bestämmelse som motsvarar artikel 7 bör tas in i den nya lagen. Skall kreditavtalet upphöra automatiskt? Enligt artikel 7 andra stycket skall medlemsstaterna meddela närmare före- skrifter om annulleringen av kreditavtalet.