prop · GK03131 · 1997-01-01 00:00:00 — -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Uppgifter om innehållet i förhörsutsagorna| | i tingsrätten kommer att behöva tillföras målen i större | | utsträckning än . Om domen inte innehåller en tillräckligt | | utförlig redovisning av vad vittnen och andra hörda har uppgivit| | och tingsrätten har lagt förhörsutsagorna till grund för | | avgörandet, bör hovrätten komplettera beslutsunderlaget med | | ytterligare uppgifter om dessa utsagor. Normalt torde det vara | | tillräckligt att föredraganden ensam tar del av förhörsutskrifter| | eller bandupptagningar och redovisar förhöret vid föredragningen.| | Regeringens förslag: I brottmål skall den tilltalades berättelse| | tas upp på band eller protokolleras på annat sätt. Utredningens bedömning och förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser förklarar sig godta utredningens bedömning. Meningarna går något isär när det gäller hur mycket av kompletteringar som kommer att behövas och hur hovrätten skall tillgodogöra sig dessa. Vikten av en flexibel hantering betonas. Förslaget att den tilltalades utsaga skall protokolleras har allmänt tillstyrkts. Skälen för regeringens bedömning och förslag: När hovrätten vid tillståndsprövningen skall ta ställning till om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till är det sakfrågorna som vållar de största problemen. Att avgöra om den rättsliga bedömningen kan betvivlas föranleder oftast inte samma svårigheter. Möjligheterna att bedöma rättsfrågan är som regel knappast sämre än vid en prövning av målet i sak, även om det givetvis också finns tveksamma fall där parternas argumentering vid en huvudförhandling kan skapa ett bättre underlag för rättsfrågans prövning. Däremot är det förenat med svårigheter att på grundval av domen och de inlagor som getts in till hovrätten bedöma tingsrättens bevisvärdering. Om domskälen inte tillräckligt utförligt redovisar även omständigheter som talar till den dömdes eller den förpliktades fördel, kan skälen för avgörandet komma att framstå som mer övertygande än de i själva verket är. En aspekt på domskrivningen som har ventilerats i betänkandet och under remissbehandlingen är den numera allt vanligare metoden att väva in olika utsagor i de analyserande domskälen i stället för att redovisa utsagorna mera protokollariskt. snävt ur ett handläggningstekniskt hovrättsperspektiv är detta skrivsätt ofta inte det som underlättar mest. Även om hovrätten givetvis är en av domens adressater, bör tingsrättens domskäl emellertid inte i första hand skrivas för hovrättsprocessens syften och regeringen vill varken kritisera det sätt på vilket tingsrätterna normalt utformar sina domskäl eller medverka till att arbetet med domskrivning i onödan tyngs av referat. Några ändringar av regler om avfattande av domskäl i riktning mot obligatoriska referat i domen är därför inte aktuella. Förändringar av domskrivningen i tingsrätt är föremål för diskussion från den motsatta utgångspunkten, nämligen en effektivisering av domskrivningen genom att i vissa fall begränsa dess omfattning. Detta är frågor som regeringen överväger att studera närmare i ett annat sammanhang. I den enkätundersökning som utredningen företagit uppgav nära hälften av domarna att de hade deltagit i tillståndsprövningar där det förekommit svårigheter att bedöma tingsrättens bevisvärdering. För att domstolen skall kunna bedöma sakfrågorna finns det i vissa mål behov av ytterligare uppgifter om innehållet i förhörsutsagorna utöver dem som framgår av avgörandet. Av enkätundersökningen framgår att det i en del av målen förekommer att bandupptagningarna från tingsrätten avlyssnas innan frågan om prövningstillstånd avgörs. I dessa fall avlyssnas banden oftast vid något annat tillfälle än före- dragningen och då av referenten eller föredraganden. En möjlighet, som utredningen pekar på, för att generellt försöka förbättra förutsättningarna för en rättvisande bedömning av bevisningens styrka, är att antingen tingsrättens ordförande eller protokollföraren i tingsrätten vid ett överklagande, på grundval av sina memorialanteckningar, sammanställer referat av vad vittnen och andra hörda har uppgett vid förhandlingen och översänder referaten till hovrätten och parterna. Utredningen avfärdar emellertid dessa uppslag, främst därför att det finns en inte obetydlig risk för att förhörsutsagorna i ett sådant system inte blir återgivna på ett rättvisande sätt. Alla remissinstanser som uttalat sig därom har också förkastat denna lösning. Regeringen instämmer med utredningen och remissinstanserna och anser att hovrätten även i fortsättningen själv måste ansvara för att ytterligare uppgifter om innehållet i förhörsutsagorna tas fram när det finns behov av det. I vilken utsträckning detta blir fallet kan man förstås inte säga något bestämt om, men det är tydligt att behovet kommer att öka i ett system med generellt krav på prövningstillstånd eftersom då även vidlyftigare mål omfattas. Uppgifter om innehållet i förhörsutsagor kommer alltså att behöva tillföras målen i större utsträckning än . Ett typfall kan vara när domen inte tillräckligt utförligt redovisar vad vittnen och andra hörda har uppgivit och tingsrätten har lagt förhörsutsagorna till grund för avgörandet. I flertalet fall kan dock komplettering underlåtas om det framgår att klaganden antingen godtar tingsrättens bevisvärdering eller inte har någon invändning mot den redovisning av förhörsutsagorna som finns i domen eller om endast rättsfrågan, i ett dispositivt tvistemål, är tvistig. Hur hovrätten bäst skall tillgodogöra sig kompletteringar av förhörsutsagor har remissinstanserna haft något olika uppfattning om. Regeringen, som förordar en flexibel attityd i frågan, instämmer med utredningen i att det mest rationella sättet att göra kompletteringar som regel bör vara att föredraganden ensam tar del av förhörsutskrifter eller bandupptagningar och redovisar förhöret på lämpligt sätt vid föredragningen. Endast i speciella fall, t.ex. då förhörs- utsagorna av något skäl är svåra att återge på ett rättvisande sätt, bör de domare som deltar i tillståndsprövningen själva gå igenom förhörsutskrifter eller lyssna på bandupptagningarna. Enligt nuvarande regler protokolleras inte den tilltalades utsaga; den tas alltså inte upp på band eller refereras i tingsrättens protokoll. Detta innebär att hovrätten i många fall till nackdel för tillståndsprövningen inte kan komplettera utredningen med uppgifter från den tilltalades utsaga. I synnerhet om man inför ett generellt krav på prövningstillstånd bör, såsom utredningen föreslagit och som allmänt tillstyrkts under remissbehandlingen, den tilltalades utsaga protokolleras. Vi förordar alltså att detta förslag genomförs. Ett annat förslag från utredningen som syftar bl.a. till att underlätta för hovrätten att tillgodogöra sig bevisningen vid tingsrätten är att förhör med vittnen m.fl. under vissa omständigheter skall kunna tas upp på video. Detta förslag kommer regeringen att behandla i ett senare sammanhang. 8.9 Åberopande av nya omständigheter eller bevis eller begäran om omförhör -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Såvitt avser ändringsdispens måste hovrätten| | vid tillståndsprövningen ta ställning till om parterna kan komma| | att tillåtas åberopa nya omständigheter eller nya bevis och om | | bevisning som tagits upp i tingsrätten skall tas upp på nytt. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte särskilt berört dessa frågor. Skälen för regeringens bedömning: Vid bedömningen av om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till måste hovrätten beakta i vad mån underlaget för hovrättens prövning i sak skulle komma att bli ett annat än det för tillståndsprövningen. Om klaganden i ett dispositivt tvistemål till stöd för sin talan i hovrätten åberopar en omständighet eller ett bevis som inte har lagts fram i tingsrätten, har hovrätten, i enlighet med regler om detta, att ta ställning till om det finns skäl att tillåta åberopandet och, om så är fallet, om omständigheten eller beviset får till följd att det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till. Motsvarande gäller om en part begär att någon bevisning som togs upp i tingsrätten skall tas upp på nytt i hovrätten. Hovrätten måste således vid tillståndsprövningen ta ställning till om omförhör är aktuellt. Kommer hovrätten fram till att så är fallet skall den ta ställning till om ett omförhör kan påverka utgången i målet. Vid dessa ställningstaganden måste man ta hänsyn till att den muntliga bevisningen i hovrätten ofta tas upp under mindre gynnsamma betingelser än i tingsrätten. Det torde därför krävas något påtagligt för att man skall räkna med att ett omhörande skulle ställa saken i ny dager. Enligt utredningens uppfattning skall ställningstaganden i fråga om ny bevisning och liknande inte bli föremål för särskilt beslut med särskild omröstning, utan skall avgöras av varje ledamot för sig som ett led i hans eller hennes prövning av om ändringsdispens skall meddelas. Utredningen har stöd i doktrinen (Welamson, Rättegång VI, 3:e uppl., s. 138 f.) Welamson tar fasta på att frågorna på det stadium då tillståndsprövningen sker inte kan anses aktuella, utan hänförliga till den hypotetiska situationen att prövningstillstånd meddelas. Regeringen delar den uppfattning som kommit till uttryck. En annan sak är att det ofta är lämpligt att de domare som deltar i ett beslut om beviljande av dispens i samband med detta beslutar även i frågor om tillåtande av ny bevisning m.m. 8.10 Domförhet och omröstning -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Hovrätten skall vid tillståndsprövningen bestå| | av tre ledamöter. Om en av dessa röstar för prövningstillstånd | | skall prövningstillstånd meddelas. I fastighets-, vatten- och | | patentmål skall en ledamot med speciell teknisk sakkunskap | | kunna delta i tillståndsprövningen i stället för en av de tre | | lagfarna ledamöterna. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen har dock inte lagt något förslag om att ledamöter med speciell teknisk sakkunskap skall kunna delta i tillståndsprövningen. Remissinstanserna: Flera tillstyrker förslaget utan att närmare utveckla skälen. De som har annan uppfattning är inte ense inbördes, vare sig när det gäller hur många domare som bör delta eller vilka omröstningsregler som skall gälla. Två av hovrätterna tar upp frågan om medverkan av särskilda ledamöter vid tillståndsprövning i t.ex. fastighetsmål och s.k. ekobrottmål. Skälen för regeringens förslag: ändrades sammansättningen vid tillståndsprövning i hovrätt från två till tre ledamöter. För att pröv- ningstillstånd skall meddelas skall två av ledamöterna rösta för pröv- ningstillstånd. Utredningen framhåller att detta har inneburit att möjligheten till prövningstillstånd i praktiken har minskat i förhållande till vad som gällde tidigare och föreslår att även i fortsättningen tre hovrättsdomare deltar i tillståndsprövningen men att det skall räcka med att en domare av de tre röstar för prövningstillstånd. Remissinstanserna är inte ense, vare sig om hur många domare som bör delta eller om vilka omröstningsregler som bör gälla. Några föreslår att frågan skall kunna avgöras av referenten ensam om denne vill bevilja prövningstillstånd men att det skall krävas tre domare för avslagsbeslut. Ett par remissinstanser förordar att nuvarande ordning med tre domare och majoritetsbeslut behålls. Några åter förordar att beslut fattas av två domare om dessa är ense och att annars en tredje tillkallas. Regeringen ser inga skäl att gå över till en sammansättning med färre ledamöter i ett läge när fler och mer komplicerade mål skall omfattas av krav på prövningstillstånd. Med ett system där beslut att meddela prövningstillstånd får fattas av en ledamot (referenten) ensam förlorar man kollegialiteten i beslutsfattandet och därigenom bl.a. det värde som ligger i att flera domare överlägger och diskuterar tillståndsfrågan. Vi vill också betona vikten av att hovrätten vid tillståndsprövningen består av tre ledamöter med tanke på att detta är en förutsättning för att vissa delfrågor - t.ex. om en häktad tilltalad i ett överklagat brottmål skall försättas på fri fot eller om interimistiska förordnanden i ett överklagat familjemål skall ändras - skall kunna behandlas och för att färdigberedda mål som meddelas prövningstillstånd skall kunna avgöras i sak vid samma föredragning. Från dessa synpunkter passar det alltså mindre bra i hovrätt med ett system liknande kammarrätternas, som normalt innebär att endast två domare deltar. Regeringen förordar därför att tre domare alltid skall delta. och Hovrätten över och har tagit upp frågan om medverkan av särskilda ledamöter vid tillståndsprövningen i vissa måltyper. Regeringen anser det lämpligt att hovrätten i vissa speciella måltyper ges möjlighet att bestämma att en ledamot med speciell teknisk sakkunskap skall vara en av de tre domare som avgör tillståndsfrågan. Detta bör gälla fastighets-, vatten- och patentmål. I dessa mål deltar regelmässigt sådana särskilda ledamöter i hovrätten vid målets avgörande och det framstår som klart att det ofta kommer att finnas ett behov av deras deltagande även vid tillståndsprövningen. Kompletterande regler om hovrättens sammansättning vid tillståndsprövningen kan lämpligen tas in i patentlagen (1967:837), lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål och i vattenlagen (1983:291). Särskilda ledamöter kan också anlitas att delta i prövningen av brottmål där ekonomiska eller skatterättsliga förhållanden har väsentlig betydelse, s.k. ekobrottmål. I sådana mål förekommer dock särskilda ledamöter inte alls på samma reguljära basis som i de nyssnämnda fastighetsmålen m.fl. Regeringen bedömer att det inte finns ett tillräckligt stort behov att öppna för deltagande av särskilda ledamöter vid tillståndsprövningen i ekobrottmål. Frågan är sedan vilka omröstningsregler som är lämpligast. Några remissinstanser har som sagt velat behålla nuvarande regler med sedvanliga majoritetsbeslut men flera har annan uppfattning. Utredningen har föreslagit att det skall räcka med att en domare av de tre vill meddela prövningstillstånd. Ett viktigt skäl som talar för utredningens förslag är enligt regeringens mening att omröstningsreglerna i ett system med generellt krav på prövningstillstånd bör befrämja en generös tilldelning av prövningstillstånd. För att ytterligare minska risken för att materiellt felaktiga avgöranden inte får pröv- ningstillstånd bör omröstningsreglerna därför enligt regeringens mening ändras så att det räcker att en av de tre ledamöterna röstar för prövningstillstånd för att sådant skall meddelas. Därigenom blir det alltså tillräckligt att klaganden lyckas övertyga en av tre ledamöter om att riktigheten av tingsrättens avgörande kan betvivlas eller att det finns något annat skäl för dispens. Åtminstone bör denna generösa regel gälla i reformens inledningsskede och det bör noga följas upp hur regeln slår. 8.11 Partiellt prövningstillstånd m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Partiellt prövningstillstånd skall kunna | | meddelas beträffande en viss del av tingsrättens dom eller | | beslut vars utgång inte kan påverka avgörandet i övrigt. | | Regeringens bedömning: Inga ändringar görs när det gäller den | | särskilda regeln i 51 kap. 23 a § RB om begränsning av hovrättens| | prövning av skuldfrågan i brottmål. Utredningens förslag: Såvitt gäller frågan om partiellt prövningstillstånd överensstämmer förslaget i sak med regeringens. Utredningen har vidare föreslagit att regeln i 51 kap. 23 a § RB upphävs eller i andra hand att lagrummet preciseras på visst sätt. Remissinstanserna: Många har tillstyrkt förslaget om partiellt prövnings- tillstånd; ingen har avstyrkt det, men några har efterlyst vissa förtydliganden. När det gäller 51 kap. 23 a § RB är remissutfallet blandat. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Syftet med ett prövningstillståndsförfarande är att hovrätten på ett enkelt sätt skall kunna skilja sig från sådant som det från saklig synpunkt inte finns anledning att ta upp till ytterligare en prövning. För att detta syfte skall tillgodoses fullt ut och för att uppnå en rationell handläggning av överklagade mål i ett system med generellt krav på prövningstillstånd bör hovrätten, såsom utredningen och en enig remissopinion konstaterar, ges möjlighet att meddela partiella pröv- ningstillstånd. Att hovrätten ges en sådan möjlighet stämmer också väl överens med rekommendation för att förbättra överrättsprocessens funktion i tvistemål. I denna fråga ligger det nära till hands att göra jämförelser med de regler som gäller i . Där kan prövningstillstånd begränsas till att gälla en viss del av målet eller en viss fråga i målet, där en prövning är av vikt för ledning av rättstillämpningen (prejudikatfråga). Prejudikatfrågan är en rättsfråga men kan omfatta även sakfrågor. Ett partiellt prövningstillstånd begränsat till en prejudikatfråga förutsätter i regel att frågan om prövningstillstånd beträffande målet i övrigt eller en del av målet vilandeförklaras. Denna ordning lämpar sig väl för en prejudikatinstans men är inte särskilt ändamålsenlig för hovrätten, vars främsta uppgift är att rätta avgöranden med felaktigt slut. En möjlighet att meddela prövningstillstånd beträffande en viss fråga och vilandeförklara frågan om prövningstillstånd i övrigt skulle vara till fördel endast i de sannolikt få fall där hovrätten trots meddelat prövningstillstånd delar tingsrättens bedömning såvitt avser den aktuella frågan. Utredningen menar emellertid att ett partiellt prövningstillstånd bör kunna meddelas för en del av domen vars utgång inte påverkar övriga delar av den överklagade domen. Regeringen anser också att detta bör kunna vara en ändamålsenlig avgränsning. Sålunda bör partiellt prövningstillstånd kunna meddelas för ett av flera kumulerade tvistemål. Likaså bör i ett mål om fullgörelse, där både skyldigheten att fullgöra och fullgörelsens storlek är tvistiga, prövningstillståndet kunna begränsas till den senare men inte till den förra frågan. I familjemål som överklagats både såvitt avser vårdnads- och underhållsdelen bör prövningstillståndet kunna begränsas till underhållsdelen men inte till vårdnadsdelen. Prövningstillståndet bör vidare kunna inskränkas till rättegångskostnadsfrågan. I ett brottmål bör prövningen kunna begränsas till skadeståndsdelen. I ett brottmål bör vidare prövningstillståndet kunna begränsas till någon eller några av de åtalade gärningarna samt påföljden eller till enbart påföljden eller exempelvis till en fråga om förverkande. Prövnings- tillståndet skulle dock inte kunna begränsas till skuldfrågan. Det finns inte behov av att införa en möjlighet för hovrätten att vilandeförklara övriga delar av överklagandet med anledning av att hovrätten beslutar om partiellt prövnings- tillstånd (jfr betänkandet s. 187 ff). Ett partiellt prövningstillstånd innebär alltid att begäran om prövningstillstånd avslås i övriga delar. Utredningen har därefter diskuterat hur de fall som kan bli föremål för partiellt prövningstillstånd skall betecknas lagtekniskt och har därvid anfört följande. Uttrycket "del av mål", som används i 54 kap. 11 § RB, ger en för vid omfattning av möjligheten till partiellt prövningstillstånd. Enligt förarbetena till det nämnda lagrummet omfattar uttrycket förutom de i [föregående stycke] omnämnda delfrågorna även "omständighet av omedelbar betydelse för utgången i målet" vilket definitionsmässigt är liktydigt med rättsfaktum (prop. 1971:45 s. 96 ff). "Del av mål" är inte heller lämpligt av det skälet att även ett av flera kumulerade mål avgjorda genom en dom skall omfattas av uttrycket. Ett annat uttryckssätt bör därför väljas för att avgränsa de fall som utredningen anser bör kunna meddelas partiellt prövningstillstånd dvs. sådan del av en dom vars utgång inte påverkar övriga delar av den överklagade domen. Enligt utred- ningen skulle "särskiljbar del av dom" kunna användas. I uttryckssättet ligger att en förutsättning för att bevilja partiellt prövningstillstånd är att detta i det enskilda fallet framstår som lämpligt. Några remissinstanser är tveksamma om uttrycket "särskiljbar del" av domen är tillräckligt tydligt. föreslår att det av lagtexten uttryckligen skall framgå att regeln gäller bara sådana delar av avgörandet vilkas utgång inte kan påverka övriga delar av det överklagade avgörandet. Regeringen biträder det förslaget. Normalt bör hovrätten tillståndspröva hela överklagandet på en och samma gång. kan det dock vara lämpligt att ta upp en viss del av målet till särskild tillståndsprövning. Det gäller i synnerhet beslut i sådana bifrågor som avses i 50 kap. 8 § tredje stycket och 51 kap. 8 § tredje stycket RB, t.ex. kvarstad, häktning och omedelbar verkställighet av dom. Sådana frågor kan alltså göras till föremål för separat tillståndsprövning, efter mönster av vad som gäller för motsvarande prövning i (jfr Welamson, Rättegång IV, 3:e uppl., s. 174 f.). I dessa fall är det således inte fråga om ett partiellt prövningstillstånd i den mening som behandlats tidigare i detta avsnitt. Det är i stället fråga om att hovrätten först tillståndsprövar beslutet om t.ex. kvarstad och därefter tillståndsprövar resterande delar av överklagandet. Det krävs inga särskilda regler om sådan separat tillståndsprövning. Vi vill framhålla att ett sådant förfarande inte skapar något behov för hovrätten att förklara återstående delar av överklagandet vilande. Om hovrätten meddelar partiellt prövningstillstånd och alltså avslår begäran om prövningstillstånd i övriga delar, får beslutet i avslagsdelen genast överklagas till (jfr avsnitt 8.13). Frågan om den fortsatta prövningen i hovrätten bör avvakta utgången i eller ej får avgöras från fall till fall. Vare sig hovrätten avvaktar eller inte har part givetvis möjlighet att överklaga även hovrättens slutliga avgörande. Utredningen har även tagit upp vissa andra frågor som gäller begränsningar av hovrättens prövning. Av dessa frågor behandlar regeringen i detta ärende endast en, nämligen frågan om upphävande eller ändring av 51 kap. 23 a § RB. I detta lagrum föreskrivs att, om tingsrätten har funnit att den tilltalade skall dömas för den åtalade gärningen och domen överklagas endast beträffande annat än denna fråga, hovrätten skall pröva frågan endast om det i denna del finns något som skulle kunna grunda resning eller domvilla eller om målets utgång i samma del uppenbarligen har berott på grovt förbiseende eller grovt misstag. Enligt utredningen erbjuder lagrummet vissa oklarheter, framför allt när det gäller omfattningen av hovrättens prövning. Utredningen föreslår i första hand att lagrummet upphävs med motiveringen att möjligheten att bevilja partiellt prövningstillstånd (t.ex. för en viss eller några vissa åtalade gärningar jämte påföljden eller bara för påföljden) troligen i allt väsentligt skulle tillgodose behovet att i vissa fall begränsa prövningen av målet och att ett upphävande av lagrummet skulle medföra en förenkling i tillämpningen. Som ett alternativ - och främst för det fall att förslaget om ett generellt krav på prövningstillstånd inte genomförs - har utredningen föreslagit vissa ändringar och tillägg i lagrummet i syfte att precisera och utvidga dess tillämpning. Remissinstanserna är oense om behovet och lämpligheten att ha kvar en begränsningsregel i linje med 23 a § för det fall man inför ett system med generellt krav på prövningstillstånd som ger möjlighet att bevilja partiellt prövningstillstånd. Några menar att regeln lämpligen kan upphävas och anför huvudsakligen förenkling av tillämpningen som skäl.