prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Den skattemyndigheten skall också fatta sådana beslut om registrering av arbetsgivare och mervärdesskattskyldiga som avses i 3 kap. 1 § och som skall fattas under . i skall däremot fatta beslut om skatt och arbetsgivaravgifter hänförliga till eller tiden därefter. Den skattemyndigheten skall också fatta sådana beslut om skatt eller avgift för tidigare beskattningsår som fattas under eller därefter. i län skall också fatta sådana beslut om registrering av arbetsgivare och mervärdesskattskyldiga som skall fattas under eller . Den valda ordningen hänger samman med de föreslagna reglerna om ett skattekonto för varje skattskyldig (se kommentaren till 3 kap. 5 §). Enligt nu gällande regler kan flera olika skattemyndigheter vara behöriga att fatta t.ex. debiteringsbeslut rörande en och samma skattskyldig. Detta gäller om debiteringarna grundas på taxeringar för olika inkomstår och den skattskyl- dige flyttat mellan olika län. Från administrativ synpunkt är det viktigt att det är endast en skattemyndighet som är behörig att fatta beslut rörande varje skattskyldig oberoende av till vilket inkomstår eller vilken månad beslutet är hänförligt. En sådan ordning är en förutsättning för att man skall kunna ha endast ett skattekonto per skattskyldig och därigenom kunna ge en samlad bild av den skattskyldiges ekonomiska relation till skattemyndigheten. Om en skattemyndighet avser att fatta ett beslut rörande en skattskyldig som inte har något skattekonto hos myndigheten måste den först undersöka om ett sådant konto finns hos någon annan skattemyndighet. Detta skall framgå av skatteregistret. Om det finns ett skattekonto hos en annan skattemyndighet och det är denna myndighet som är rätt beslutsmyndighet bör ärendet flyttas över till den kontoförande myndigheten. Att detta kan ske framgår av 5 §. I annat fall bör skattekontot flyttas över till rätt myndighet. Om det inte finns något skattekonto skall skattemyndigheten öppna ett konto. Ett undantag från huvudregeln finns i 3 §. Det gäller registrerade personer. Även 4 och 5 §§ innehåller undantag från huvudregeln. Beslut som rör juridiska personer 2 § Paragrafen, som har ändrats efter föredragningen i Lagrådet, innehåller generella behörighetsregler i fråga om beslut som rör juridiska personer. I första stycket har tagits in en särskild behörighetsregel för beslut rörande handelsbolag. När det gäller beslut om skattsedel på preliminär skatt finns nu liknande bestämmelser i 34 § UBL. I den nu aktuella paragrafen bestäms emellertid behörig skattemyndighet genom anknytningen till bolagets huvudkontor i stället för som till kontorets postadress vilken är den adress som skall registreras för bolaget enligt handelsregisterlagen. Enligt Patent- och registreringsverkets praxis tillåts inte handelsbolag registrera sitt huvudkontor på en adress i utlandet. I andra stycket finns motsvarande bestämmelser för europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Anknytningen till behörig skatte- myndighet sker emellertid i detta fall genom grupperingens säte. I tredje stycket anges vilken skattemyndighet som skall fatta beslut i fråga om andra juridiska personer än sådana som avses i första och andra styckena. I 3Ä5 §§ finns bestämmelser om beslutsbehörighet i vissa fall. Dessa bestämmelser avses äga företräde framför första-tredje styckena i den nu aktuella paragrafen. I fjärde stycket anges därför att paragrafens bestämmelser inte gäller om annat följer av dessa paragrafer. Har den juridiska personen upplösts skall beslut fattas av den senast behöriga myndigheten. Om behörig myndighet inte finns enligt den nu aktuella paragrafen eller 3-5 §§ skall beslut fattas av i . Detta anges också i fjärde stycket. Av kommentaren till 1 kap. 5 § framgår att såväl handelsbolag som europeiska ekonomiska intressegrupperingar måste vara registrerade hos för att vara ett rättssubjekt. Beslut som rör registrerade skattskyldiga 3 § Paragrafen innehåller generella behörighetsregler i fråga om beslut som rör såväl fysiska som juridiska personer som registrerats enligt 3 kap. 1 §. Redovisningar av avdragen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt är ''''''''kortperiodiska'''''''', dvs. de avser en fullständig och slutgiltig redovisning för den aktuella perioden, och kan bli föremål för periodkontroller. Granskningen av nämnda skatter och avgifter sker i regel sammanhållet i form av s.k. integrerade revisioner eller på annat sätt. Dessutom är utredningsmaterialet i stor utsträckning gemensamt för dessa skatter och avgifter. Det är därför angeläget att en enda skattemyndighet kan besluta i alla tre ärendetyperna vid ett och samma tillfälle. Enligt 12 kap. 1 § första stycket ML fattas beskattningsbeslut och andra beslut i beskattningsärenden enligt huvudregeln av skattemyndigheten i det län där den skattskyldige vid aktuellt tillfälle är registrerad. Även när det gäller arbetsgivare tillämpas ett registreringsförfarande. Det är emellertid inte lagreglerat men såväl 2 a § UBL som 3 § USAL förutsätter att en arbetsgivare skall vara registrerad för inbetalning och redovisning av arbetstagares skatt. Mot bakgrund av vad som har sagts nu har i skattebetalningslagen tagits in regler om registrering av den som är arbets- givare och den som är skyldig att redovisa mervärdesskatt som i huvudsak motsvarar registreringsreglerna i mervärdesskattelagen (se kommentarerna till 3 kap.). Den nu aktuella paragrafen innehåller en behörighetsregel i fråga om beslut som gäller sådana skattskyldiga som registrerats enligt 3 kap. 1 §. Regeln skall ses som ett undantag från 1 och 2 §§. Den gäller i fråga om såväl sådana beslut som riktas mot en skattskyldig i hans egenskap av arbetsgivare, t.ex. ett beslut om betalningsskyldighet för avdragen men inte redovisad och betald preliminär skatt för anställda eller ett beslut om arbetsgivaravgifter, som beslut i fråga om den egna skatten exempelvis inkomstskatt och mervärdesskatt. Paragrafen motsvarar i huvudsak de regler som finns i 2 a § andra stycket UBL och 3 § första stycket USAL. Bestämmelserna om vad som skall gälla om den skattskyldige inte är registrerad som arbetsgivare eller mervärdesskattskyldig enligt bestämmelserna i 3 kap. finns emellertid i 1 eller 2 §. Det finns en väsentlig skillnad mellan behörighetsreglerna för beslut rörande skattskyldiga enligt 1 eller 2 § och beslut rörande registrerade skattskyldiga enligt förevarande paragraf. Är t.ex. en fysisk person registrerad kan besluten fattas av den skattemyndighet hos vilken registre- ring har skett även om den fysiska personen efter registreringen har bytt hemortskommun. är alltså inte skyldig att inför varje beslut undersöka vilken hemortskommun den skattskyldige har. Om skattemyndigheten har fått uppgift om att den skattskyldige har bytt hemortskommun bör emellertid en omregistrering ske. Beslut som fattas därefter skall fattas av den nya myndigheten. Eftersom en fysisk person skall vara registrerad i det län där han författningsenligt skulle vara folkbokförd året före registreringsåret, kan en omregistrering för en sådan person komma i fråga högst en gång . Om beslut skall fattas av den nya skattemyndigheten skall även den skattskyldiges skattekonto flyttas över till den myndigheten. Detta innebär givetvis att myndigheterna måste ha kontakt med varandra och samarbeta. Är den skattskyldige inte registrerad skall beslut fattas av den skattemyndighet som anges i 1 eller 2 §. Den nu aktuella paragrafen gäller inte om skattemyndigheten med stöd av 5 § beslutat något annat. Beslut i fråga om vissa gemenskapsinterna förvärv 4 § Paragrafen innehåller en särskild behörighetsregel när det gäller vissa gemenskapsinterna förvärv (jfr 12 kap. 1 a § ML). I förhållande till utredningsförslaget har ersatts med den nya beteckningen . Överflyttning av ärenden och uppgifter 5 § I första stycket av paragrafen har tagits in en regel som gör det möjligt att flytta beslutsbehörigheten mellan två skattemyndigheter. Den motsvarar 2 a § tredje stycket UBL och 3 § tredje stycket USAL. Bestämmelser av samma slag finns i 2 kap. 2 § tredje stycket TL. Bestämmelserna gäller också beslut om mervärdesskatt. I den delen ersätter de 12 kap. 1 § andra stycket ML där det finns en hänvisning till 2 kap. 2 § tredje stycket TL. Genom bestämmelserna i andra stycket ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att besluta att t.ex. ett visst slag av ärenden enligt skattebetalningslagen samlas hos en skattemyndighet. Motsvarande bestämmelser finns nu i 105 § UBL. Beslutanderätten ligger emellertid enligt sistnämnda paragraf enbart hos regeringen. 6 § Första stycket innehåller en generell bestämmelse för det fall en handling sänts in till fel skattemyndighet. I andra stycket finns en särreglering för det fall en begäran om omprövning sänts in till en allmän förvaltningsdomstol. Första och andra styckena ersätter, såvitt gäller en begäran om omprövning 86 § fjärde stycket UBL, 52 § tredje stycket USAL och 15 kap. 5 § ML. Av tredje stycket följer att en inbetalning av skatt anses ha gjorts inom föreskriven tid även om inbetalningen har skett till fel skattemyndighet. En förutsättning för detta är emellertid att inbetalningen gjorts inom den föreskrivna tiden. Stycket ersätter 52 § tredje stycket UBL. 7 § I första stycket ges en generell rätt att överta ett ärende enligt 14 kap. i denna lag, dvs. när det gäller frågor om skattekontroll, från den ansvariga skattemyndigheten. Regeln ersätter 12 kap. 1 § fjärde stycket ML. På grund av vad anfört i sitt remissvar har utredningens förslag kompletterats med ett andra stycke. Av detta framgår att om en periodisk sammanställning skall lämnas till enligt bestämmelsen i 10 kap. 36 § får verket fatta sådana beslut om förseningsavgift som avses i 15 kap. 6 och 7 §§. Även i de fall har beslutat om förseningsavgift skall den registreras på den skattskyldiges skattekonto av den skattemyndighet där kontot finns. 8 § Paragrafen ersätter 12 kap. 1 § tredje stycket ML. Den har utvidgats till att omfatta inte bara beslut om mervärdesskatt utan samtliga beskattningsbeslut enligt skattebetalningslagen. 1 § finns inga bestämmelser om registrering av arbetsgivare vare sig i uppbördslagen eller i lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. Av behörighetsreglerna i 2 a § UBL och 3 § USAL framgår emellertid att en sådan registrering avses kunna ske. Bestämmelser om att registrering skall ske av den som är skyldig att betala mervärdesskatt finns däremot i 14 kap. 1 § ML vilken nu ersätts. I första stycket har, främst av redaktionella skäl, tagits in en uttrycklig regel om registrering av dem som är skyldiga att göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter samt av mervärdesskattskyldiga. I utredningsförslaget saknades däremot en sådan regel. Den ansågs kunna ges på en lägre nivå. Begreppet arbetsgivaravgifter omfattar enligt 1 kap. 3 § även sådan särskild löneskatt och allmän löneavgift som en arbetsgivare är skyldig att betala enligt 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster och 1 § lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. Den som har att betala sådan skatt eller avgift skall alltså också registreras. Bestämmelserna om vilken skattemyndighet som skall fatta registreringsbeslut finns i 2 kap. 1 och 2 §§. När det gäller beslut om ändrad registrering rörande en skattskyldig som redan registrerats skall enligt 2 kap. 3 § beslut fattas av skattemyndigheten i det län där den skattskyldige är registrerad. I andra-fjärde styckena har efter föredragningen i Lagrådet tagits in bestämmelser om hos vilken skattemyndighet registreringen skall ske. 2 § I första stycket har tagits in bestämmelser om att sådana personer som avser att bedriva näringsverksamhet och som skall registreras enligt 1 § är skyldiga att anmäla sig för registrering hos skattemyndigheten. I den del paragrafen gäller mervärdesskattskyldiga ersätter den registreringsbestäm- melserna i 14 kap. 2 § ML. Det avses inte vara en förutsättning för registrering att anmälnings- skyldigheten har fullgjorts. Om skattemyndigheten på något annat sätt, t.ex. genom en skattedeklaration, har fått uppgifter som visar att någon är arbetsgivare eller skyldig att redovisa mervärdesskatt avses registrering också kunna ske. Även i andra fall bör en registrering kunna ske. Detta gäller t.ex. i fråga om den som ansöker om återbetalning enligt 10 kap. 11, 11 a, 11 b eller 12 § ML men inte är skyldig att anmäla sig för registrering enligt den nu aktuella paragrafen och den som omfattas av ett beslut som meddelats enligt 10 kap. 9 § ML. I första stycket anges också var anmälan skall göras. Det är hos skatte- myndigheten, dvs. den skattemyndighet som skall besluta om registreringen. Paragrafen ersätter i den delen 14 kap. 19 § ML. I andra stycket finns en bestämmelse om att den som bedriver flera verksamheter som medför skattskyldighet för mervärdesskatt skall lämna en anmälan för varje verksamhet. Bestämmelsen motsvarar 14 kap. 20 § andra meningen ML. Tredje stycket första meningen motsvarar 14 kap. 21 § ML. Utredningen föreslog att dessa bestämmelser inte skulle tas in i lag, utan att nödvändiga föreskrifter skulle meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Enligt artikel 22.1 a av EG:s sjätte mervärdesskattedirektiv skall varje skattskyldig uppge när hans verksamhet inleds, förändras eller upphör. har i sitt remissvar ansett att det därför uttryckligen bör framgå av lagen när en anmälan till registrering skall ske. Regeringen delar den uppfattningen. Reglerna om att i princip samtliga mervärdesskattskyldiga skall anmäla sig för registrering infördes (prop. 1994/95:57 s. 91 f). Regeln om detta finns nu i 14 kap. 2 § andra stycket ML. De nu föreslagna reglerna innebär en viss lindring i anmälningsskyldigheten. De som redovisar mervärdesskatten i självdeklarationen anses enligt nuvarande regler i 14 kap. 2 § andra stycket ML fullgöra anmälningsskyldigheten genom avlämnandet av deklarationen. Det kan tyckas vara praktiskt att anmälningsskyldigheten kan fullgöras genom avlämnandet av självdeklarationen. Ur kontroll- och informationssynpunkt är det dock en mindre lämplig ordning eftersom det i praktiken kan ta långt från det att verksamheten startar till det att skattemyndigheten får vetskap om den. Den skattskyldige tilldelas inte heller något registreringsnummer för mervärdesskatt förrän registrering skett. Vad som sagts nu talar för att även den som redovisar mervärdesskatt i självdeklarationen bör göra en anmälan i samband med att verksamheten startar. Vi tillämpning av de regler som gäller för EG-handel samt vid det informationsutbyte som sker mellan har registreringsnumret en central betydelse, vilket påpekat. Även av detta skäl är det rimligt att kräva att även de som redovisar mervärdesskatten i självdeklarationen skall göra en anmälan i samband med att verksamheten startar varvid registrering samt tilldelning av registreringsnummer kan ske. De som är skattskyldiga endast på grund av att de har upplåtit avverkningsrätt eller avyttrat skogsprodukter för vilken ersättningen enligt 25 § 2 mom. tredje stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt utgör skattepliktig intäkt av kapital bör dock inte omfattas av anmälningsplikten. Detsamma gäller de som sålt varor från en fastighet som utgör privatbo- stadsfastighet enligt 5 § kommunalskattelagen (1928:370) eller för vilken inkomsten beskattas enligt 2 § 7 mom. lagen om statlig inkomstskatt eller som upplåtit en avverkningsrätt eller rätt att ta jord, sten eller annan naturprodukt från sådana fastigheter. Dessa verksamheter torde i regel bedrivas i endast begränsad omfattning. Dessutom torde de skattepliktiga transaktionerna förekommma relativt oregelbundet i tiden. Regeln om anmälningsskyldighet har därför gjorts tillämplig på alla skattskyldiga utom dem som bedriver verksamhet vilken är yrkesmässig endast enligt 4 kap. 3 § första stycket 1 eller 2 ML. Någon motsvarighet till 14 kap. 20 § första meningen ML varigenom det överlåts åt regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att föreskriva på vilket sätt anmälan om registrering skall ske har inte tagits in i skattebetalningslagen. Inom det nya systemet bör det överlåtas till Ä efter delegation av regeringen Ä att bestämma på vilket sätt en anmälan för registrering skall göras. Bestämmelser om detta behöver inte ha lagform. Blanketten för en registreringsanmälan bör vara utformad så att den kan användas även för inhämtande av sådana uppgifter som behövs för att debitera preliminär skatt. Om en arbetsgivare inte bedriver näringsverksamhet, det är t.ex. fråga om en villaägare som anlitar någon för ett arbete på villan, bör registreringen kunna ske på grundval av uppgifter i en sådan skattedekla- ration som avses i 10 kap. 17 §. Bestämmelser om registreringsbevis för arbetsgivare och för den som är skyldig att betala mervärdesskatt bör inte heller ha lagform (jfr 14 kap. 23 § första stycket tredje meningen ML). Det kan vara lämpligt Ä om det inte går att använda ett och samma formulär för bevis om registrering till mervärdesskatt och för F-skattebevis Ä att det i F-skattebeviset även tas in uppgift om huruvida innehavaren är registrerad som mervärdesskattskyldig och i registreringsbeviset uppgift om F-skattebevis. Bestämmelser om särskilt registreringsnummer bör meddelas av Riks- skatteverket (jfr 14 kap. 24 § ML). Detsamma gäller bestämmelser om hur länge en registrering skall gälla (jfr 14 kap. 25 § ML). 3 § Om det inträffar någon ändring i de förhållanden som skall anges i en anmälan om registrering skall den som har gjort anmälan vara skyldig att underrätta den skattemyndighet där han är registrerad. Det kan exempelvis vara fråga om ett sådant byte av hemortskommun eller sätesort som skall föranleda en omregistrering. Men även andra ändringar i lämnade uppgifter, t.ex. en ny adress inom samma län, skall skattemyndigheten underrättas om. Av samma skäl som anförts i kommentaren till 2 § tredje stycket har bestämmelsen, i motsats till vad utredningen har föreslagit, getts lagform. Underrättelsen skall göras, om inte något hindrar det, från det att ändringen inträffade. En motsvarande reglering finns nu i 14 kap. 22 § ML. Om skattemyndigheten genom en sådan underrättelse som avses i 3 § eller på annat sätt får kännedom om att t.ex. en skattskyldig har bytt hemortskommun och den nya hemortskommunen ligger inom ett annat län, skall den myndighet som fattat registreringsbeslutet fatta beslut om en omregistrering. I samband med att en omregistrering sker skall den skattskyldiges skattekonto flyttas över till den nya skattemyndigheten. En överflyttning av en registrering förutsätter givetvis att myndigheterna kommunicerar med varandra. 4 § Om någon inte fullgör sina skyldigheter enligt detta kapitel har skattemyndigheten rätt att förelägga honom att göra det. Skattemyndig- heten har sålunda enligt denna paragraf rätt att förelägga t.ex. en mervärdesskattskyldig att komma in med en registreringsanmälan enligt 2 § eller en underrättelse om ändrade förhållanden enligt 3 §. Motsvarande bestämmelser finns nu i 14 kap. 27 § ML. Den paragrafen innehåller emellertid även vitesbestämmelser. Att ett föreläggande enligt skattebetalningslagen får förenas med vite framgår av 23 kap. 2 §. En skattemyndighet skall ha möjlighet att undersöka om en fysisk eller juridisk person skall vara registrerad. skall därför ha rätt att från varje person begära sådana uppgifter som behövs för att myndigheten skall kunna avgöra om han är registreringsskyldig. En särskild bestämmelse om detta har, i motsats till i utredningens förslag, tagits in i paragrafen (jfr 14 kap. 26 § ML). 5 § Paragrafen innehåller de centrala bestämmelserna om skattekontot. Ett sådant konto skall upprättas för varje person, såväl fysisk som juridisk, som är skyldig att betala skatt enligt lagen. Detta anges i första stycket. I 1 kap. 4 § första stycket föreskrivs bl.a. att vad som sägs i denna lag om skatt även gäller avgift. Detsamma gäller i fråga om ränta och särskilda avgifter. Detta innebär att så snart någon har att betala skatt eller avgift skall ett skattekonto upprättas för den betalningsskyldige. Genom andra stycket öppnas en möjlighet för skattemyndigheten att besluta att en person, fysisk eller juridisk, skall få fler än ett skattekonto. Behov av detta kan uppstå t.ex. om skattemyndigheten beslutat att någon skall representera ett enkelt bolag eller ett partrederi enligt 23 kap. 3 §. I tredje stycket anges vad som skall registreras på skattekontot. Där anges bl.a. att avdragen A-skatt skall registreras. Med avdragen A-skatt avses i detta sammanhang det skatteavdrag som mottagaren av ersättningen har fått vidkännas och som sålunda skall registreras på dennes skattekonto. Detta gäller även om beloppet inte har betalats in till skattemyndigheten. Avdragen A-skatt skall registreras med ledning av kontrolluppgifter från arbetsgivaren. A-skatt som dragits från ersättning för arbete till ett handelsbolag och som har redovisats till skattemyndigheten skall tillgodoräknas bolaget genom att registreras på bolagets skattekonto. Detta skall ske även om bolaget inte kommer att debiteras någon slutlig skatt. Det är normalt först om det vid den årliga avstämningen uppkommer ett överskott på bolagets skattekonto som en återbetalning blir aktuell. Att återbetalning även kan komma i fråga i vissa andra fall följer av 18 kap. 2 §. Ett skattebelopp som inte har dragits av men betalats in av den som betalat ut ersättningen i enlighet med ett beslut av skattemyndigheten eller allmän förvaltningsdomstol, skall också tillgodoräknas den skattskyldige genom att registreras på dennes skattekonto. I dessa delar ersätter tredje stycket bestämmelserna i 27 b § UBL. De skatteavdrag som arbetsgivaren skall betala in till skattemyndigheten skall registreras också på arbetsgivarens skattekonto. Registreringen avser då ett för sammanlagt avdraget belopp. Detta följer av bestämmelserna om att skatt som skall betalas enligt ett beskattningsbeslut skall registreras. På skattekontot avses även sådana beskattningsbeslut som inte medför att skatt skall betalas eller återbetalas få registreras. Någon särskild bestämmelse om detta har emellertid inte ansetts vara nödvändig. I tredje stycket har efter föredragningen i Lagrådet också tagits in bestämmelser om när registreringen på skattekontot skall ske. Belopp som skall betalas in skall registreras på förfallodagen. Vilken dag som är förfallodag framgår av bestämmelserna i 16 kap. Belopp som skall tillgodoräknas skall registreras så snart underlag, t.ex. ett beslut om en sänkning av en skatt eller avgift, finns tillgängligt. 6 § I första stycket anges att ett skattekonto skall stämmas av dels , dels månatligen. Vid avstämningen skall inbetalda belopp jämföras med förfallna skattefordringar och ett saldo räknas fram. Någon avstämning skall emellertid inte göras om det inte har förekommit någon transaktion och inte heller om den enda transaktionen som skall omfattas av den månatliga avstämningen har avsett ränta. För att detta skall framgå tydligare har ordet endast i utredningens förslag till lydelse av första stycket ersatts med inte något annat belopp . Efter föredragningen i Lagrådet har första stycket också justerats med hänsyn till att de avstämningar som skall göras inte avses omfatta en kalendermånad. För sådana skattskyldiga som endast har att betala inkomstskatt och vilkas preliminära skatt betalas genom skatteavdrag kommer skattekontot att stämmas av endast en gång i samband med den årliga debiteringen av slutlig skatt. registreras också den preliminära skatten. Detsamma gäller även om den skattskyldige skulle ha att betala t.ex. fastighetsskatt.