prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Bestämmelser som infördes som en följd av elreformen Ungefär ett dussin remissinstanser har lämnat synpunkter på den del av ellagstiftningen som trädde i kraft i samband med omregleringen av elmarknaden. 8.1 Nätverksamhet Priserna på den nya elmarknaden har enligt LO ökat kraftigt efter avregleringens genomförande. LO anför att insatser behövs för att garantera att avsedda mål med reformen kommer att kunna uppnås. Även TCO anser att prisutvecklingen är oroande, speciellt på monopoldelen. anser att möjligheten att under vissa förutsättningar få redovisa flera nätkoncessioner för område samlat är nödvändigt för att den pågående stukturrationaliseringen skall kunna fortsätta. Föreningen föreslår att en samlad redovisning får införas successivt. vid bör i varje enskilt fall kunna bestämma tiden för övergångsperioden. anser att regeln om redovisning av nätverksamhet bör kompletteras med ett nytt andra stycke som anger att nätkoncession för område skall redovisas skilt från nätkoncession för linje. föreslår att koncessionshavaren ges rätt att kontrollera en anläggning före anslutning. Som skäl anges koncessionsinnehavarens möjligheter att bedöma elsäkerheten. Kostnaden för detta bör kunna ingå i nättariffen. I den föreslagna regeln om att kostnader för mätare med tillhörande insamlingsutrustning skall påföras elkonsumenten bör det enligt klargöras att detta inkluderar alla kostnader vid kundens anläggning, t.ex. den telefonanknytning som behövs för att insamlingsutrustningen skall fungera. I ELU:s förslag har uttrycket "efter begäran" tillkommit. förordar den ursprungliga skrivningen som var mer koncis. Som skäl anges bl.a. att det finns kunder som har mätning med tätare intervall än vad som föreskrivs. anser att problem kan uppstå eftersom konsumenten påförs kostnaden för mätning trots att nätägaren äger densamma. Konsumenten kommer sannolikt att uppfatta att han köpt mätutrustningen. anser att en hyreskonstruktion bör prövas. LRF anser att förslaget om en minimigräns på för återbetalning till elkonsument bör slopas. , , , , och anser att kravet på mätarbyte för hushållskunder är ett avgörande konkurrenshinder på den nya elmarknaden. Bestämmelserna om kostnader för mätning hör enligt hemma i kapitlet om nättariffer. Beträffande ersättning vid inmatning av el erinrar om att nättariff för anslutning av produktions- anläggning får utformas på annat sätt än för uttagspunkter. Anslutning av produktionsanläggningar är enligt föreningen en egen kategori och kan utan avsteg från bestämmelserna om nättariffer vid uttagspunkter behandlas skilt från dessa. För produktionsanläggningar anslutna till ledning med nätkoncession för linje kan enligt föreningen dessutom avståndsoberoende pris tillämpas utan avsteg från bestämmelserna om nättariffer vid uttagspunkt som enbart behandlar avståndsoberoendet vad gäller anslutning för uttag av el från nätet. Detta innebär enligt föreningen att det inte alltid kan utgå ersättning för minskade förluster. Enligt bör skyldigheten att inge revisorsintyg till vid föras över från revisorn till den som driver nätverksamheten. hänvisar till reglerna i Aktiebolagslagen avseende inlämnande av revisionsberättelse till . 8.2 Nättariffer anser att det i begreppet "nättariffer" inte är lämpligt att inbegripa övriga villkor för överföring av el. Språkligt associeras begreppet tariff med priser, taxor eller liknande. Enligt innebär bestämmelsen om nättariffer för små elproduktionsanläggningar att nätkunder med uttagspunkter missgynnas i jämförelse med dem som har en inmatningspunkt och föreslår därför att bestämmelsen tas bort. Föreningen föreslår att en dispensmöjlighet införs så att särskilt kostnadskrävande anslutningar genom avgifter bidrar till att täcka de kostnader de förorsakar. Ett liknande föreslag framförs av kommun. Enligt kan det bli nödvändigt att av tekniska skäl särskilja anslutning av produktionsanläggningar från lokala nät avsedda för konsumtion. Skälet är att spänningsreglering inom näten försvåras vid blandning och produktion och uttag inom samma nät. Problemet har bl.a. uppmärksammats på som en följd av den kraftiga ökningen av produktion med vindkraft och ett isolerat nät. Beträffande rätt till uppgift om nättariffer föreslår att det av lagtexten även bör framgå att nätkoncessionären skall lämna besked om villkor för mätinstallation, dvs. att kostnaderna för timvis mätning skall debiteras den enskilda kunden. Som skäl anges att konkurrensen på mätområdet skulle främjas om den tekniska kravspecifikationen får spridning och inlåsningseffekter förhindras om kunden på ett tidigt stadium får klart för sig att även dessa villkor kan skälighetsprövas. föreslår vidare att det i lagtexten eller i den nya elförordningen införs formella krav på vad en ansökan om prövning av nättariffer skall innehålla. Vidare anförs att vid bör ges möjlighet att förelägga parterna i ett prövningsärende att inkomma med utredning och att ett sådant föreläggande får förenas med vite. REL och anför att den föreslagna lydelsen om prövning av nättariffer kan tolkas så att nätmyndigheten kan pröva skäligheten i bl.a. allmänna avtalsvillkor för överföring av el. Sådana civilrättsliga frågor mellan två avtalsparter ligger normalt utanför en förvaltningsmyndighets kompetensområde. Det framhålls att är en myndighet som har till uppgift att se till att skäliga avtalsvillkor tillämpas gentemot enskilda konsumenter. Med nuvarande lydelse blir gränsdragningen mellan olika myndigheters ansvarsområden oklar enligt föreningen. 8.3 Leveranskoncession föreslår att vid bör ges möjlighet att på eget initiativ utöva tillsyn över priser och övriga villkor som erbjuds inom ramen för leveranskoncession. Regeln om rätt till återinträde i leveranskoncession är, enligt , kopplad endast till den som de facto har börjat handla i konkurrens enligt formuleringen "som köper". Eftersom den föreslagna formuleringen av lagtexten om undantag från leveransskyldighet är kopplad till rätten att handla i konkurrens innebär en bokstavlig tolkning att den, vars avtal eller uppsägningstid har löpt ut, varken omfattas av leveransskyldighet eller har rätt till återinträde. En omredigering av paragrafen kräver också en översyn av den föreslagna bestämmelsen om rätt för annan att leverera el. 8.4 Systemansvar och balansansvar förslår att regeln om rätt för den systemansvariga myndigheten att beordra avbrytande eller begränsning av leverans av el till elkonsumenter förtydligas genom att "eller annan innehavare av nätkoncession" inskjuts efter ordet "konsumenter". Som skäl anges att den nuvarande utformningen ger intrycket att avbrytande eller begränsning skall ske i nära anknytning till konsumenten. I praktiken är det emellertid så att åtgärderna utförs i regionnät och konsumenterna påverkas indirekt genom att två eller flera nätägare kan vara beröra av åtgärden. Den som innehar en nätkoncession är enligt den föreslagna regeln i 8 kap. 6 § skyldig att hålla den systemansvariga myndigheten underrättad om anslutna kunder och balansansvariga som närmare preciseras i 8 kap. 4 och 5 §§. Syftningen till 5 § kan enligt tolkas så att nätkoncessionhavaren skall hålla den systemansvariga myndigheten informerad om alla kunder som finns inom leveranskoncessionsområdet. Enligt föreningens mening är det endast uppgifter om balansansvarig som skall lämnas. anser inte att elkonsumenter bör åläggas ansvaret att dels se till att balansansvarig finns för konsumentens uttagspunkt, dels att underrätta innehavaren av nätkoncession om den balansansvarige. Frågan om balansansvar bör enligt verket i stället regleras mellan nätägaren och elleverantören. Övriga frågor Några remissinstanser har lämnat synpunkter på vissa övriga frågor som regleras enligt ellagstiftningen och som enligt ELU:s förslag skall ingå i den nya ellagen. Det gäller bl.a. bestämmelser om småskalig elproduktion, kommunala elföretag och konsumentintresset. 9.1 Småskalig elproduktion föreslår att begreppet småskalig elproduktion utmönstras ut lagstiftningen. Detta är enligt ett allmänt samhälleligt intresse som bör bekostas av samhället och inte av nätägaren eller leveranskoncessionhavaren och därmed elkonsumenterna. Om särregler för småskalig elproduktion även fortsättningsvis skall finnas anser att begreppet bör definieras i lagtexten som en elproduktionsanläggning som kan leverera en effekt om högst 1 500 kW installerad märkeffekt eftersom det uppstått oklarheter vad gäller tolkningen av begreppet elproduktionsanläggning. 9.2 framgår det inte tydligt om verksamhet måste särskiljas eller redovisas åtskilda i sådana fall när samtidig produktion av elkraft och fjärrvärme sker i kraftvärmeverk. föreslår att lagtexten förtydligas på denna punkt. är undantagna från självkostnads- och likställighetsprincipen. anser att fjärrvärmeverksamhet även bör undantas från lokaliseringsprincipen. Som skäl anför föreningen att det inte är någon principiell skillnad mellan el och fjärrvärme. 9.3 Konsumentintresset, m.m. REL anser att lagtextens uttryck "elkonsument" är vilseledande då ordet vanligen inte förknippas med t.ex. en stor industrikund. REL föreslår därför att "elkonsument" antingen förtydligas genom en legal definition eller utmönstras till förmån för en mer rättvisande benämning såsom elkund, slutförbrukare, el. dyl. anser att konstruktionen med två olika avtalsparter, elleverantören och nätägaren, skapar komplikationer ur konsument- synpunkt. föreslår därför att en kund som omfattas av leveransskyldigheten skall kunna ingå ett avtal med elförsäljaren som utöver elförsäljningen omfattar den nättjänst som elöverföringen förutsätter. föreslår att det tas in en bestämmelse i ellagen som innebär att elabonnenterna alltid för en klar och specificerad räkning, för fasta respektive rörliga kostnader för nät och el samt för skatt och moms. LRF anser att konsumentintresset bör stärkas i elförsörjningen genom medverkan och insyn i kontrollorganen. anser att full leverans- och prisgaranti skall gälla alla små abonnenter, dvs. även dem som bytt leverantör. Ellagen bör förbjuda all diskriminering av små abonnenter som bytt leverantör. Sammanfattning av betänkande Regler för handel med el (SOU 1996:49) Del 1 Regler för elbörs m.m Inledning Utredningen presenterar ett förslag till regelverk för all handel med el. I huvudsak innebär förslaget följande. Vissa generella krav ställs på all yrkesmässig handel med el och på de företag som driver sådan verksamhet. Dessa skall enligt förslaget stå under tillsyn av en eltillsyns- myndighet. De generella kraven utgör därvid grunden för tillsynsmyn- dighetens arbete. I syfte att underlätta tillsynen föreslås en anmälnings- skyldighet för alla som yrkesmässigt handlar med el. Elbörsverksamhet föreslås bli tillståndspliktig och särskilda regler införs för hur sådan verksamhet skall få drivas. Enligt förslaget kommer all elbörsverksamhet, alltså även sådan som inte avser handel med finansiella instrument, att stå under tillsyn. Vidare föreslås att clearingverksamhet på elmarknaden endast skall få drivas av clearingorganisationer som tillståndsprövats enligt lagen om börs- och clearingverksamhet. En stor del av den handel som sker på elmarknaden utgör handel med finansiella instrument och omfattas därför av värdepappers- marknadslagstifningen. Utredningen föreslår inga förändringar vad avser dessa lagars tillämpningsområde. Företag som driver handel eller erbjuder tjänster som mellanhänder med sådana elkontrakt som är att anse som finansiella instrument, bör även fortsättningsvis stå under tillsyn och har att bedriva sin verksamhet enligt bl a reglerna i lagen om handel med finansiella instrument och lagen om värdepappersrörelse. Utredningen föreslår emellertid att det öppnas en möjlighet för befintliga elhandelsföretag att erbjuda tjänster som mäklare, kommissio- närer och portföljförvaltare enligt andra regler än de som gäller enligt lagen om värdepappersrörelse. Efter särskilt tillstånd från Eltillsynsmyn- digheten föreslås således leveranskoncessionärer, i begränsad omfattning och som ett komplement till elhandelsrörelsen, få erbjuda tjänster som mellanhänder vid handel med elderivat. Istället för att omfattas av lagen om värdepappersrörelse kommer dessa företags verksamhet att regleras i ellagstiftningen och stå under tillsyn. Bakgrund Efter bemyndigande från regeringen förordnade statsrådet f. kommunalrådet som särskild utredare med uppdrag att bl a föreslå ett regelverk för en organiserad handel med el. Experter från elmarknaden och värdepappersmarknaden har biträtt utredningen. Uppdraget har bl a omfattat att utarbeta regler för den kortsiktiga organiserade handeln med el. Utgångspunkten skall enligt direktiven vara att skapa en ramlagstiftning för denna handel. Utredningen är oförhindrad att uppmärksamma ett eventuellt behov av regler för handel med finansiella kontrakt på elområdet. Vidare skall förslag lämnas till hur tillsynen skall bedrivas. Förslagen får inte utformas så att de hindrar det nordiska samarbetet på elområdet. Flera omständigheter har medfört att arbetet blivit betydligt mer omfattande än vad som kunde förutses då utredningen inledde sitt arbete. Det var då en allmän uppfattning att handel med el inte omfattades av någon mera ingående offentligrättslig reglering. Utredningen kunde emellertid ganska snabbt konstatera att värdepappersmarknadslags- tiftningens regler är tillämpliga vid handel med prissäkringskontrakt avseende el - s k elderivat. Detta kommer att vara den dominerande formen av handel på den nya elmarknaden. Att elhandel omfattas av värdepappersmarknadens lagar är ett förhållande som inte har uppmärksammats i de utredningar och lagstiftningsärenden som föregått elmarknadsreformen. Utredningen har därför - istället för att endast analysera behovet av och föreslå nya regler för handel med el - också haft att ta ställning till huruvida det är ändamålsenligt och lämpligt att elhandel omfattas av värdepappersmarknadslagtiftningen. En målsättning för utredningen har varit att tillskapa en samlad ramlagstiftning för all handel med el, särskilt anpassad till det regle- ringsbehov som föreligger på elmarknaden. Att införa en lagstiftning som endast omfattar den kortsiktiga handeln med el skulle få till följd att två mycket olika regelverk skulle gälla vid handel med el; ett för avistahandeln, som utgör den mindre delen, och ett annat för derivathan- deln, som är den större delen av handeln på elmarknaden. Utredningen fann vidare på ett tidigt stadium att regler som enbart avser kortsiktig handel med el inte kan tillgodose de regleringsbehov som föreligger. Riskerna vid all handel med el är betydande, även då denna sker i former som inte omfattas av värdepappersmarknadslagstiftningen. Elmarknadens roll som en viktig del av samhällets infrastruktur utgör i sig också ett tillräckligt skäl för att regler införs för all handel med el. Det bör understrykas att uppdraget har fått utföras under stor tidspress. Det har medfört att det inte givits möjlighet att göra den mera ingående analys, som vissa av de mycket komplicerade frågor som väckts egentligen skulle kräva. På grund härav har också vissa frågor - bl a regler om insiderhandel på elmarknaden - nästan helt fått förbigås. Sammanfattning av utredningens allmänna överväganden Det finns ingen särskild offentligrättslig lagstiftning som avser den kortsiktiga handeln - avistahandeln - med el. Med hänsyn till den betydelse elmarknaden har som en vital del av samhällets infrastruktur har utredningen funnit att det erfordras regler som här tillgodoser behovet av offentlig insyn och ger möjlighet till ingripanden från det allmänna om så skulle visa sig nödvändigt. Allmänhetens förtroende för elmarknaden får inte äventyras och det är därför viktigt att säkerställa att aktörerna bedriver sin verksamhet i sunda former och med iakttagande av ett gott affärsskick. Detta bör ske genom att generella krav ställs på alla som yrkesmässigt handlar med el och att verksamheten på elmarknaden i sin helhet ställs under offentlig tillsyn. Marknadsplatser för såväl avista- som derivathandel med el - elbörser - omfattas inte heller av någon lagstiftning som tillgodoser de särskilda krav som måste ställas på sådan verksamhet. Utredningen anser att det är av väsentlig betydelse för elmarknadens utveckling att elbörser drivs i säkra och effektiva former. Här måste, förutom de allmänna regleringsbehov som nämnts ovan, även den betydelse elbörsverksamhet har för det nationella elsystemet beaktas. En elbörs utgör en så central och viktig del av elmarknaden, och därigenom också av det svenska samhällets infrastruktur, att stränga krav bör ställas på den som vill bedriva sådan verksamhet. Skulle handelsplatsen gå omkull kan detta medföra mycket negativa konse- kvenser för hela elmarknaden. Detta skulle också i grunden rubba allmänhetens förtroende för marknaden. med tillräcklig kunskap och erfarenhet, med erforderlig finansiell styrka och som i övrigt kan anses lämpliga bör därför få driva elbörser efter regeringens tillstånd. Den främsta funktionen för en börs är att fastställa och sprida information om marknadspriset på den eller de varor som handlas på börsen. Det är av största vikt att den information som lämnas i detta avseende är tillförlitlig och korrekt. Detta förutsätter att likviditeten i handeln inte är alltför låg. Om så är fallet föreligger det också en risk för att större aktörer kan påverka prisinformationen i eget intresse. Det har ifrågasatts om den organiserade handeln med elderivat i kommer att bli av så stor omfattning att den prisinformation som kan lämnas från en nationell elbörs kommer att åtnjuta förtroende. Detta är ett av skälen till att det ansetts angeläget att tillskapa en gemensam nordisk elmarknad. Vid börsverksamhet med el måste också den systemansvariga myndighetens behov beaktas. För att kunna fullgöra sin uppgift att hålla elsystemet i balans, måste denna myndighet ges möjlighet att säkerställa att riktig information lämnas om handeln. Det är också tänkbart att den systemansvariga myndigheten i en krissituation har behov av att påverka i vilka former handeln sker. Elhandel sker och kommer i än större utsträckning att ske genom prissäkringskontrakt i olika former. Utredningen har konstaterat att merparten av dessa kontrakt torde vara att anse som finansiella instrument enligt lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. En stor del av handeln på elmarknaden omfattas härigenom av värdepappersmarknadslagstiftningen och står under tillsyn av . Enligt lagen (1991:981) om värdepappersrörelse krävs tillstånd för verksamhet som mellanhand, t ex mäklare eller kommissionär, på värdepappersmarknaden. Rörelser av detta slag måste drivas i särskilda värdepappersbolag och dessa är underkastade tämligen detaljerade verksamhetsregler. Enligt utredningens mening kan det i vissa avseenden ifrågasättas om värdepappersmarknadens relativt komplexa och svårtillgängliga regelverk är ändamålsenligt för elmarknaden och dess aktörer. Lämpligheten i att nu har det huvudsakliga ansvaret för tillsynen över den större delen av elmarknaden och dess aktörer kan också diskuteras. Möjligheten att helt undanta handel med el från värdepappers- marknadslagstiftningen och att istället införa en särskild lag för all handel med el har noga övervägts. Flertalet av de bestämmelser som reglerar handeln med värdepapper framstår emellertid som sakligt motiverade också på elmarknaden. Starka argument kan också anföras mot att införa en lagstiftning som visserligen anpassas till förhållandena på elmarknaden, men som i stor utsträckning utgör ett parallellt regelverk till de lagar som gäller på värdepappersmarknaden i övrigt. Härtill kommer att en samordning av de nordiska ländernas lagstiftning vad avser elbörsverksamhet och handel med elderivat måste ske . Att nu genomföra en långtgående omreglering i den svenska lagstiftningen har utredningen därför inte funnit lämpligt. Det faktum att värdepappersmarknadslagstiftningen är tillämplig vid handel med prissäkringskontrakt på elmarknaden, kan emellertid medföra svårigheter för de företag som verkar på elmarknaden. De är tvungna att bilda särskilda värdepappersbolag för att kunna erbjuda sina kunder tjänster som mäklare och förvaltare av elkontrakt eller som kommissionärer. Det kan befaras att många elhandelsföretag kommer att uppleva värdepappersmarknadens regelverk som ett alltför stort hinder och att dessa tjänster endast kommer att erbjudas av sådana värde- pappersinstitut som verkar på aktie- och optionsmarknaderna. Detta kan påverka strukturen på elmarknaden i en riktning som inte varit avsedd med elmarknadsreformen. Elmarknaden bör även fortsättningsvis främst vara en marknad för distribution av elektrisk kraft, dominerad av elhandelsföretag. Den bör inte utvecklas till att främst bli en ny kapitalmarknad för spekulation i värdetillväxten i nya former av finansiella instrument. Utredningen föreslår därför att de befintliga elhandelsföretagen i viss utsträckning skall ges möjlighet att erbjuda tjänster som mellanhänder på elmarknaden enligt särskilda regler i ellagstiftningen och efter tillstånd från eltillsynsmyndigheten. Förslaget till generella krav för handel med el Med hänsyn till vad som anförts ovan om vikten av att elhandeln sker i sunda former och med iakttagande av gott affärsskick samt att samhället tillförsäkras möjligheter till insyn och kontroll över elmarknaden och dess aktörer, föreslår utredningen att generella regler införs för all yrkesmässig handel med el. All handel med el bör sker så att allmänhetens förtroende för elmarknaden upprätthålls och i enlighet med god sed på elmarknaden. Särskilda krav föreslås också för de aktörer som yrkesmässigt driver handel med el. Dessa skall ha förmåga att kontrollera och hantera de risker som verksamheten på elmarknaden är förenad med. Reglerna föreslås även omfatta de företag som erbjuder tjänster som mellanhänder på elmarknaden. I syfte att underlätta eltillsynsmyndighetens arbete föreslår utredningen också att en generell anmälningsplikt införs för alla som yrkesmässigt avser att handla med el. Med stöd av de nämnda bestämmelserna ges eltillsynsmyndigheten möjlighet att tidigt ingripa mot otillbörliga förfaranden och kan motverka oseriösa företag etablerar sig på den nya marknaden och bringar denna i vanrykte. Tillsynsverksamheten kan härigenom bidra till att styra utvecklingen på elmarknaden i en sund riktning. Förslaget till regler för elbörsverksamhet Utredningen föreslår att elbörsverksamhet endast skall få drivas efter tillstånd från regeringen. Regeringen har vid sin prövning att beakta att den planerade verksamheten inte får medföra att allmänhetens förtroende för elmarknaden äventyras, vilket bl a innebär att den skall drivas i säkra och seriösa former. Vidare krävs att den inte innebär några risker för elförsörjningen, bl a genom att informationen till den systemansvariga myndigheten säkerställs. Verksamheten får inte heller på annat sätt vara till skada för elmarknaden, t ex genom att likviditeten i handeln kan förväntas bli så låg att prisbildningen blir otillförlitlig. Utredningen föreslår vidare att de regler som gäller för börser enligt lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet i tillämpliga delar också skall omfatta alla former av elbörsverksamhet. Dessa bestämmel- ser innebär bl a att krav ställs på att verksamheten drivs enligt principer- na om neutralitet, fritt tillträde och god genomlysning. Börs- och clearinglagens bestämmelser innefattar vidare krav på ändamålsenliga handelsregler samt en skyldighet att övervaka handeln och tillse att denna sker i enlighet med den lagen och andra författningar samt i enlighet med god sed på värdepappersmarknaden. Utredningen föreslår också att särskilda bestämmelser införs med hänsyn till den systemansvariga myndighetens ansvar för balanshåll- ningen på elnätet.