prop · GK035 · 1997-01-01 00:00:00 — Staten måste ta särskilt ansvar för sådana forskningsområden som är av allmänt eller kulturellt värde men inte kan räkna med stöd från näringsliv eller privata intressen. Statens roll bör även vara att finansiera riskfyllda projekt som har svårt att vinna annan finansiering, men som har potential att medföra stora framsteg. Regeringens förslag till prioriterade forskningsområden presenteras i avsnitt 3.11. Krav skall ställas på hög vetenskaplig kvalitet i den verksamhet som finansieras med statliga medel Forskningens kvalitet är av avgörande betydelse eftersom kvalitet är en förutsättning för relevans och meningsfull kunskapsspridning. Grunden för en högkvalitativ forskning är i allmänhet en väl utvecklad grundforskning. Svensk forskning har som regel hög kvalitet men den måste kontinuerligt värnas och utvecklas. Av särskild betydelse är att utveckla mer tvärsektoriellt vetenskapligt samarbete. En riktlinje för forskningspolitiken måste därför vara att de medel som ställs till förfogande för forskning och utvecklingsarbete skall användas för verksamhet som uppfyller högt ställda krav på vetenskaplig kvalitet. Det ligger i sakens natur att detta ytterst kan bedömas endast av dem som har hög egen professionell kompetens inom respektive forskningsområde, även om en allmän insyn är nödvändig och angelägen. Konkret kommer detta till uttryck i föreskrifter om fakultetsnämnder eller motsvarande organ vid universitet och högskolor, i reglerna för sammansättningen av forskningsråd, etc. Forskningsfinansiärerna måste utveckla formerna för en mer effektiv samverkan över alla de gränser som finansieringssystemet utvecklat. Här finns betydande brister. Kvalitetsgranskningen bör härvid ges stor uppmärksamhet och inslaget av internationell granskning inom alla områden måste öka, även inom områden där det inte är så vanligt. Det bör särskilt observeras att ökad jämställdhet i forskningssystemet och ett ökat inslag av forskning med genusperspektiv också främjar kvalitén. Förnyelse och nya impulser är viktiga för kvalitetsutvecklingen. Detta skall åstadkommas genom att yngre forskares situation särskilt uppmärksammas med insatser i forskarutbildningen, rekryteringstjänster och genom att forskarnas rörlighet mellan forskningsinstitutioner och mellan skilda forskningsområden främjas. Det nuvarande tjänstesystemet bör förändras bl.a. i syfte att främja ökad rörlighet. Forskningen skall komma till nytta Begreppet relevans i forskningen har fått ökad tyngd i de forskningspolitiska bedömningarna. I begreppet ligger att forskningen skall vara användbar för någon brukare och att den också kommer till användning. Det handlar alltså om önskemålet att forskningen och dess resultat i större utsträckning skall komma till nytta. "Nytta" måste dock ges en vid tolkning och exempelvis också omfatta humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning, dvs. sådan forskning som bidrar till förståelsen av vad som hänt, händer, kan eller borde hända i samhället. Traditionellt har relevanskrav i första hand ställts på sektorsforskningen och inneburit att den skall bedrivas kring för sektorn betydelsefulla frågeställningar. Intresset för forskningens nytta, i vid mening, är också omfattande och växande inom forskarsamhället. Erfarenheten att växelverkan mellan grundläggande forskning och tillämpning kan vara stimulerande på ömse håll kommer ofta till uttryck. Detta intresse är också ett uttryck för ett betydande samhällsansvar inom forskarsamhället. En riktlinje för forskningspolitiken skall således vara ökade ansträngningar för att bedöma relevansen av forskningsinsatser inom olika områden. Det är angeläget att bedöma både behoven av forskningsinsatser för att lösa olika problem och sannolikheten av att forskningen på nuvarande stadium och med tillgängliga resurser kan ge värdefulla resultat. Såväl relevansbedömningar som de resultat som uppnåtts måste i ökad utsträckning redovisas och därmed i sin tur kunna ligga till grund för fortsatta bedömningar och beslut. Vidare skall regelsystemen utformas så att samhällets utnyttjande av forskningsresultat uppmuntras och underlättas. Detta kommer till uttryck inte bara i de regler som gäller för patent m.m., utan också i kraven på såväl universitet och högskolor och andra myndigheter som de enskilda forskarna att aktivt informera om pågående verksamhet och uppnådda resultat. Samtliga forskningsfinansiärer och utförare bör i ökad utsträckning uppmärksamma både kvalitets- och relevansaspekterna av den forskning som bedrivs och redovisa hur detta sker. Forskningsråd och sektorsorgan måste ta ett vidare ansvar, där råden uppmärksammar samhällsrelevansen av den forskning de stöder och där sektorsorganen på motsvarande sätt slår vakt om den vetenskapliga kvaliteten. Forskningsråden bör i sina instruktioner åläggas att även uppmärksamma samhällsrelevansen samt att stödja forskning som är strategisk för såväl forskningens utveckling som samhällets behov i vid mening. Forskarna har ett betydande ansvar för forskningens relevans i här avsedd mening. Forskarnas samhällsansvar bör i ökad utsträckning betonas. Universitet och högskolor, liksom samhället i övrigt, behöver en kultur som uppmuntrar, snarare än försvårar för forskare att samverka med samhället och dess avnämare. Det kan gälla samverkan med industri och näringsliv, kommuner och landsting, konstnärlig verksamhet, folkbildning, massmedier, myndigheter och enskilda medborgare. En kraftfull satsning på de mindre och medelstora högskolorna främjar också ett sådant utbyte. Det är dock viktigt att understryka att ansvaret för att forskning i större omfattning nyttiggörs inte enbart ligger hos forskarna och högskolorna. Företag, organisationer och samhällsorgan måste också skaffa sig den kompetens som behövs för att kunna ta till sig relevanta och aktuella FoU-resultat. Det innebär bl.a. att de måste anställa fler forskarutbildade. Forskningspolitiken skall främja tillväxten av ett samhälle där kunskap skapas, växer, bevaras och nyttiggörs. Det kräver en nära samverkan med utbildningspolitiken. En välutbildad arbetskraft är en förutsättning för att kunskap och teknik skall kunna omsättas i ökad produktivitet och nya arbetstillfällen. Utbyggnad av de mindre och medelstora högskolorna främjar också forskningen och dess tillämpning. Det krävs också ett nära och utvecklat internationellt samarbete samt förmåga och intresse att utnyttja forskning och utveckling som bedrivs på annat håll i världen. Samhället måste vara öppet för vetenskapen och aktivt bidra till dess utveckling. Högskolans samverkan med det omgivande samhället skall öka Högskolan har traditionellt två huvuduppgifter, utbildning samt forskning och utvecklingsarbete. I forskningsuppgiften ingår enligt 1 kap. 2 § högskolelagen (1992:1434) att sprida kännedom om verksamheten samt om hur sådana kunskaper och erfarenheter som har vunnits skall kunna tillämpas. En öppen dialog mellan vetenskapen och det omgivande samhället ökar förutsättningarna för nyttiggörande av den kunskap forskningen genererar och bidrar därigenom till samhällets utveckling. Denna dialog måste därför förstärkas. Vetenskapens företrädare bör ges ett tydligare ansvar för att kunskapen når ut till samhällets olika verksamheter. Forskningsinformation är en viktig uppgift för högskolan. Aktiv och gedigen forskningsinformation bidrar till att höja den allmänna kunskapsnivån i samhället, vilket bl.a. ökar enskilda individers möjligheter att delta i den demokratiska processen. Genom att delta i den offentliga debatten kan vetenskapens företrädare ge medborgarna och beslutsfattare ett bredare underlag för politiskt ställningstagande. Forskningsinformation i vid mening bör syfta till ett ömsesidigt kunskapsutbyte mellan högskolan och samhället. Regeringen föreslår i budgetpropositionen för att högskolelagen ändras så att högskolornas uppgift att samverka med näringslivet och övriga sam- hällssektorer förtydligas. Det är viktigt att incitamenten förstärks för såväl lärare och forskare som högskola att tillvarata forskningsresultat och uppfinningar som kan öka näringslivets konkurrenskraft. Forskningsresultat inom områden med social relevans - invandrares integration, folkhälsa, ungdomsfrågor m.m. - bör också kunna nyttiggöras bättre. Här har framför allt sektorsorganen men även forskningsråden en viktig uppgift. Det bör understrykas att en ökad samverkan med näringslivet och övriga samhällssektorer inte får inskränka forskningens frihet. Enligt högskolelagen gäller som allmänna principer att forskningsproblem får fritt väljas, forskningsmetoder får fritt utvecklas och forskningsresultat får fritt publiceras. Det är angeläget att villkoren för samverkan inte resulterar i att viktiga forskningsresultat inte kommer forskningen eller samhället till godo. Forskningsetiska problem och forskarnas ansvar i dessa frågor skall ges ökad uppmärksamhet Den enskilda forskaren har en betydande frihet att själv bestämma över inriktningen av sin forskning och över publiceringen av forskningsresultaten. Forskarna som kollektiv har också ett huvudansvar, i fakultetsstyrelser och forskningsråd, när det gäller beslut om finansieringen av institutioner och forskningsprojekt. Även när det gäller beslut av strategisk betydelse för svensk forskning och forskarutbildning är forskarnas synpunkter avgörande. Denna forskarnas frihet måste emellertid motsvaras av ett ansvarstagande att verka för kvalitet och relevans i forskningen, för att utbildningen håller en god kvalitet, att resultaten av forskningen bekantgörs och kommer till nytta i samhället. För att kvaliteten skall upprätthållas krävs också att forskarna tar ansvaret för att fusk, vänskapskorruption och vilseledande redovisningar i forskningen bekämpas. Problem av detta slag har kommit att aktualiseras, delvis på grund av att konkurrensen om forskningsmedel blivit hårdare och prestationsrelaterade kriterier i ökande utsträckning används vid fördelningen av medlen. Kravet på att forskarna tar ett större ansvar för relevansen hos forskningen kräver också att de intresserar sig för tänkbara negativa tillämpningar och konsekvenser av forskningen och informerar om sådana risker. Forskningens utveckling inom vissa områden, t.ex. molekylärgenetiken, ger ökad anledning till diskussion om forskningens inriktning och dess möjliga tillämpningar. Ansvarsfrågorna när det gäller tillämpningar av nya forskningsresultat är komplicerade. Forskarna måste också upprätthålla av samhället godtagbara etiska principer för metoder i forskningsprocessen, t.ex. vad gäller experiment på människor eller djur eller registrering av data om privatpersoner, för att respekten för forskarnas frihet skall kunna försvaras i samhället. Diskussionen om forskarnas ansvar har lett till att särskilda regler och nämnder för hantering av forskningsetiska problem har upprättats. Forskningsetiska frågor behandlades av en statlig utredning (SOU 1989:74 och 75) och därefter av (prop. 1989/90:90, bet. 1989/90:UbU25, rskr. ansåg att forskarna själva måste ta ansvaret för den etiska kvaliteten likaväl som för den vetenskapliga. Etisk prövning av forskningsprojekt är således en naturlig del av verksamheten. framhöll bl.a. vikten av utbildning i forskningsetiska frågor på alla stadier, men särskilt inom forskarutbildningen. I ett samhälle med ett starkt och ökande beroende av vetenskap och teknologi är forskningsetiska frågor i vidare mening av stort allmänt intresse. Hur forskningen inriktas, vilka projekt som prioriteras, vilka metoder som används och hur man förhindrar fusk eller vilseledande resultatredovisning samt hur resultaten kan tänkas påverka samhället i stort har därmed också politisk räckvidd. Frågorna har också samband med respekten för forskningen och forskarnas integritet. Enligt regeringens bedömning är det lämpligt att nu - icke minst med tanke på den snabba utvecklingen inom vetenskapen och strävan efter en närmare samverkan mellan forskning och samhälle - göra en ny analys av de forskningsetiska frågorna i vid mening och därvid bland annat pröva hur systemet fungerar i dessa avseenden. En genomgång av vad forskarsamhället och andra har gjort och gör för att hantera de etiska frågorna är därvid viktig, liksom frågor om i vilken omfattning forskningsetiska frågor verkligen belyses i utbildningen. Regeringen avser att tillsätta en utredning med parlamentarisk förankring för att allsidigt belysa dessa och andra forskningsetiska frågor. Jämställdheten inom forskningen skall öka liksom forskning med ett genusperspektiv. Formellt finns inga hinder för kvinnor att bedriva forskning. Ändå är obalansen mellan könen större inom forskningen än inom många andra samhällsområden. Visserligen ökar andelen kvinnor men utvecklingen går långsamt. Särskilt påtaglig är kvinnornas underrepresentation på de högsta tjänsterna, professurerna. av professorerna, av lektorerna och av forskarassistenterna är kvinnor. Forskningens kvalitet blir lidande av denna underrepresentation. Många begåvningar avlänkas och kvinnliga synsätt och erfarenheter får inte möjlighet att i tillräcklig utsträckning påverka forskningens inriktning och innehåll. Den akademiska miljön är av tradition manlig och i en av män utformad, förment allmängiltig, forskningstradition kan kvinnors insatser därför framstå som mindre vetenskapligt centrala och bli omotiverat lågt värderade. En insikt om detta håller på att växa fram. Det är angeläget att den akademiska världen i stort intensifierar sin självprövning kring dessa förhållanden så att kvinnors forskningsinsatser fullt ut tas till vara och så att kvinnor inte avstår från en forskarkarriär, som ofta är fallet . Utöver de insatser som redan beslutats av för att förändra rådande förhållanden krävs ytterligare åtgärder och systematiskt arbete på olika nivåer. En riktlinje för forskningspolitiken måste vara att verka för att samtliga nivåer i forskningssystemet arbetar systematiskt med konkreta insatser för att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män. Det är även angeläget att ett genusperspektiv i ökad utsträckning införs i forskningen. Ett sådant perspektiv öppnar möjligheter att skapa ny kunskap - kunskap som annars saknar förutsättningar att kunna genereras. Det är också viktigt för vetenskapens samhällsrelevans. Detta gäller såväl inom naturvetenskaplig, teknisk och medicinsk forskning som inom kulturvetenskaperna. Sambandet mellan utbildning och forskning skall stärkas Högskolans utbildning och forskning bör ömsesidigt berika varandra. Arbete inom utbildning, inklusive utveckling av denna, skall för högskolans lärare vara lika viktigt som forskning. Forskningens metoder, resultat och allmänna förhållningssätt måste vara centrala som en grund i högskoleutbildningen. Högskolan har självklart behov av goda lärare med forskarutbildning, men det finns många utbildningar där yrkeserfarenhet är lika viktig. Det gäller inte minst inom det tekniska området. De flesta lärare inom högskolan bör ha doktorsexamen. Detta bör emellertid inte ses som ovillkorliga krav. Mycket god undervisning kan förvisso ges också av lärare utan doktorsexamen och med andra yrkeserfarenheter. Krav på pedagogisk färdighet och skicklighet bör emellertid alltid ställas på lärarna. En diskussion bör föras inom högskolan om hur dessa behov kan tillgodoses. Studenterna måste få uppmuntran och inspiration till att lära. De bör i sina studier kunna känna samma glädje över att erövra ny kunskap som forskaren kan göra. De måste också få del av forskningens kritiskt ifrågasättande attityd till etablerade sanningar, liksom av dess nyanserat konstruktiva förhållningssätt i verklighetsbeskrivningen. I kontakten och diskussionen mellan lärare och studenter kan båda parter få nya insikter och infallsvinklar. Högskolans uppgift är att ge studenterna en utbildning av hög kvalitet som ger en god grund . Studenter inom forskarutbildningen befinner sig i gränsområdet mellan lärande och forskning. En väl fungerande forskarutbildning av hög kvalitet är av största betydelse för att inte bara högskolans utan hela samhällets behov av forskarkompetens skall kunna tillgodoses. och högskolor skall förfoga över egna forskningsresurser har s.k. fasta resurser för forskning endast funnits vid universiteten och vid vissa större högskolor. Forskning bedrivs dock i ökande omfattning också vid de mindre och medelstora högskolorna. Här är verksamheten i hög grad beroende av externa medel. Alltsedan det nuvarande högskolesystemets tillkomst har forskningsanknuten verksamhet vid de mindre och medelstora högskolorna ökat i omfattning. Resurserna för forskningsstödjande åtgärder, forskarutbildning av lärare m.m. har successivt ökat. Erfarenheterna av forskning vid de mindre och medelstora högskolorna är goda och det är angeläget, inte minst ur ett regionalt utvecklingsperspektiv, att bygga ut dessa högskolors forskningsverksamhet. Det brukar ibland hävdas att forskningsresurserna måste koncentreras till ett fåtal högskolor för att kunna utnyttjas effektivt. Men erfarenheten visar att starka och kreativa forskningsmiljöer kan skapas också på mindre högskolor som koncentrerar sina insatser till ett mer begränsat antal områden. De mindre forskningsmiljöerna kan i många fall erbjuda god stimulans för samverkan mellan forskare från olika discipliner och utmärks också i allmänhet av ett större samspel med det omgivande samhället, vilket också främjar forskningen. Nya former av kunskapsproduktion och kunskapsförmedling ökar möjligheterna att bedriva avancerad forskning i mindre forskningsmiljöer. Andelen forskarutbildade lärare och antalet doktorander vid de mindre och medelstora högskolorna ökar stadigt. Vid dessa högskolor finns nu ett antal goda forskningsbaser. En riktlinje för forskningspolitiken skall vara att alla universitet och högskolor förfogar över egna resurser för forskning. Därigenom förbättras förutsättningarna för den långsiktiga kunskapsutvecklingen. En god forskningsmiljö har stor betydelse även för grundutbildningens kvalitet och för lärarnas kompetensutveckling. En utbyggnad av forskningsresurserna vid de mindre och medelstora högskolorna måste emellertid göras i den takt som de ekonomiska och personella resurserna medger. Detta är ett åtagande som kräver långsiktiga beslut. Svensk forskning skall bidra till forskningen i världen och aktivt samspela med forskning i andra länder Få verksamheter är så internationella som forskningen. För att nå framgång nationellt krävs att man följer forskningsutvecklingen i andra länder, att man har goda internationella kontakter och regelbundet vistas vid utländska universitet. I grundforskningens väsen ligger att kunskaperna skall spridas internationellt. Det internationella samarbetet - i skilda former - inom forskningen är en integrerad och självklar del av verksamheten. Grunden för samarbetet är, och måste vara, de enskilda forskarna, deras kontakter och deras egna beslut om hur forskningsresurserna bäst används. I princip bör resurser för internationellt forskningssamarbete avvägas mot annan forskning. Regelsystemen för användningen av forskningsresurserna måste här medge en betydande frihet, vilket de också gör . Likväl innebär visst internationellt forskningssamarbete att beslut skall fattas och medel avsättas på statsmaktsnivå. Statsmakterna måste ta ansvar för att en god balans upprätthålls och att inte alltför dyrbara internationella forskningsprojekt tränger ut angelägen annan forskning. Det är angeläget att följa och pröva inriktningen av det internationella engagemanget. Alla länder måste, efter förmåga, bidra till den gemensamma internationella kunskapsbasen. tillhör tillsammans med övriga länder i , samt och de länder som utför av all forskning i världen. Dessa länder har p.g.a. sin relativa rikedom ett särskilt ansvar för att bedriva forskning, för att sprida kunskaperna om den och för att medverka till att den nyttiggörs. Vidare bör sådan forskning utföras som gagnar inte bara de rika länderna utan även utvecklingsländerna. Det gäller således inte enbart sådan forskning om miljöförstöringen och energiproblemen som mer direkt påverkar livskvaliteten i utan även forskning om t.ex. livsmedelsförsörjning, befolkningsutveckling och de globala hälsoproblemen. Samarbetet med egna forskare är viktigt i dessa sammanhang liksom ansträngningar att via bistånd stärka egen forskningskapacitet. Regeringen har i de synpunkter som framförts till om innehållet i det femte ramprogrammet för forskning och utveckling föreslagit särskilda åtgärder för att undersöka behov och möjligheter att främja forskning och teknikutveckling som tar sikte på de globala problemen. Regeringen har i budgetpropositionen för innevarande budgetår framhållit att forskningssamarbetet med länder utanför EU också måste uppmärksammas. Det gäller inte minst kunskaperna om och samarbetet med Ost- och . Regeringen kommer därför att föreslå ökade resurser för kunskapsutveckling om och en fastare struktur för samarbetet med länderna i denna region samt ökade insatser för forskning och samarbete kring . deltar aktivt i en rad internationella forskningsorganisationer och flertalet svenska forskare deltar i internationellt forskningssamarbete. Det är angeläget att omfattningen av detta samarbete värderas och prövas i ljuset av de samlade svenska forskningsresurserna. Internationella storprojekt är förutsättningen för att framsteg överhuvud skall vara möjliga inom särskilt resurskrävande forskningsområden, men de kan ha en tendens att bli dels mycket kostsamma, dels mycket långvariga. skall verka för att den EU-finansierade forskningen ger ett brett stöd till utvecklingen i . är en aktiv medlem av EU:s gemensamma forskningsprogram. Det är självfallet viktigt att tar tillvara de möjligheter till ökat forskningssamarbete som medlemsskapet i EU ger. Svenska forskares och företags deltagande i det nu pågående fjärde ramprogrammet är stort. deltar i vart fjärde projekt. Om deltagandet fortsätter på samma nivå genom hela ramprogrammet, dvs. fram t.o.m. , kommer relativt betydande forskningsmedel och forskningsresultat till del, ca . Det femte ramprogrammet kommer att påbörjas . Processen att fastställa programmets innehåll inleddes . har, liksom många andra medlemsländer, framfört preliminära synpunkter på ramprogrammets utformning. I detta syfte har forskningsfinansierande myndigheter, universitet och högskolor, företag och organisationer beretts tillfälle att framföra sina åsikter. Från svensk sida kommer strävan vara att vidga det europeiska forskningssamarbetet så att det kan ge ett bredare stöd till utveckling av forskning, näringsliv och samhälle i . Huvudpunkterna i det dokument som regeringen har lämnat till kommissionen omfattar en prioritering av sådana FoU-insatser som främjar ökad tillväxt och sysselsättning, som bidrar till lösningar av de globala utvecklingsproblemen och som löser konkreta samhällsproblem i . Humaniora och samhällsvetenskap bör få ökat utrymme i programmet. Forskningen inom ramprogrammet bör också inriktas mot områden som kan främja utvecklingen av innovationer och ett innovativt klimat i medlemsländerna. Särskilda insatser för små och medelstora företag föreslås, liksom åtgärder för att öka deltagandet av dessa företag i övriga program. Vidare bör ramprogrammet stödja en uthållig utveckling. I detta syfte bör även fortsättningsvis ett särskilt miljöprogram finnas liksom ett tydligare inslag av miljöaspekter inom andra program. När det gäller administrationen bör öppenheten kring urvalsprocessen fördjupas och tiden för kontraktförhandlingarna minskas. Kommittéarbetet måste effektiviseras och mer tid ägnas åt strategi, policy och utvärdering. Frågan om lika representation mellan kvinnor och män i EU:s beslutsprocesser på forskningsområdet har särskilt uppmärksammats i det svenska dokumentet till EU. Denna fråga bör ges prioritet i utarbetandet och genomförandet av det femte ramprogrammet för forskning. 3.5 Stiftelser inrättade med löntagarfondsmedel