prop · GK03107 · 1997-01-01 00:00:00 — Från såväl de existerande arbetslöshetskassorna som den kompletterande arbetslöshetskassan skall vidare kunna lämnas en högre ersättning som är relaterad till den tidigare förvärvsinkomsten. Den inkomstrelaterade arbetslöshetsersättningen lämnas med högst av den arbetslöses tidigare inkomst, dock högst med per dag. En höjning av såväl kompensationsnivån som den högsta dagpenningen är angelägen. Genom ett ökat ekonomiskt ansvarstagande för arbetslöshetsförsäkringen från arbetslöshetskassornas medlemmar kan detta genomföras. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: De ändringar av ALF- och KAS-lagarna som | | antog med ikraftträdande den 1 | | och vars ikraftträdande sedan av | | framflyttats till utgår. Skälen för regeringens förslag: antog (prop. 1995/96:222, bet.1995/96:FiU15, rskr. 1995/96:307) bl.a. ett antal ändringar i ALF- och KAS-lagarna. Det rörde sig i huvudsak om en skärpning av arbetsvillkoret samt om en tidsbegränsning av rätten att uppbära arbetslöshetsersättning. Ändringarna skall, efter ett ytterligare beslut från (bet. 1996/97:AU7, rskr. 1996/97:105), träda i kraft . Regeringens förslag i denna proposition gör att de tidigare antagna ändringarna är aktuella. Regeringen föreslår därför att dessa skall utgå. Förslaget innebär att lagen (1996:871) om ändring i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring samt lagen (1996:872) om ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd bör utgå. 6.1 Kompensationsnivån och dagpenningnivåer -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Dagpenning lämnas fr.o.m. | | 1997 av den sökandes dagsförtjänst, dock högst med| | . | | godkänner att regeringen fastställer nivån på dag- | | penningen i arbetslöshetsförsäkringen till högst och | | stödbeloppet i det kontanta arbetsmarknadsstödet till | | fr.o.m. . Utredningens förslag: Kompensationsnivån i inkomstbortfallsförsäkringen bör vara av den tidigare dagsförtjänsten. Den lägsta dagpenningen - grundbeloppet - föreslås nivå vara . Den högsta dagpenningen bör på kort sikt höjas till två grundbelopp dvs. På bör den högsta ersättningen vara 2,5 grundbelopp i dagpenningen. Både den lägsta och den högsta dagpenningen bör knytas till ett inkomstindex som avspeglar de förvärvsarbetandes standardutveckling. Remissinstanserna: LO står fast vid sin tidigare uttyckta uppfattning att ersättningsnivån, så snart ekonomin medger, skall höjas till . LO anser att utredningens förslag om en högsta dagpenning om är ett steg i rätt riktning. vill förstärka differentieringen utifrån den samlade tiden med anknytning till arbetsmarknaden och föreslår en ingångstrappa. En sådan skulle kunna ge olika kompenstationsnivå och/eller olika lång ersättningsperiod beroende på hur länge den arbetslöse tidigare arbetet. föreslår att inkomsttaket i arbetslöshetsförsäkringen bör vara detsamma som i sjukförsäkringen och denna uppfattning delas av TCO. SO tillstyrker en ökning av kompensationsnivån till i en första etapp samt förordar en ökning till . SO föreslår att försäkringens värde återupprättas. Den högsta dagpenningen bör bestämmas med utgångspunkt dagpenning . SAF anser att ersättningsnivån bör sänkas till . SAF avvisar utredningens förslag om indexering av ersättningen. är positivt till utredningens förslag till höjning av grundbelopp, ersättningsnivån och ersättningstaket. Låga nivåer i arbetslöshetsersättningen gör att arbetslösa redan tidigt måste vända sig till för kompletterande stöd. Skälen för regeringens förslag: Dagpenning lämnas av den sökandes dagsförtjänst. Kompensationsnivån sänktes från . För sänkningen fanns två huvudskäl. Den ena var det statsfinansiella läget. Det andra var att anpassa kompensationsnivån till den i sjukförsäkringen och föräldraförsäkringen. Regeringen har tidigare uttalat att kompensationsnivån i arbetslöshetsför- säkringen bör höjas till från och att höjningen skall finansieras inom ramen för arbetslöshetsersättningen. De förslag till ändringar i arbetslöshetsförsäkringen som regeringen nu lämnar skapar på ett ansvarsfullt sätt utrymme för höjning av kompensationsnivån. Genom att arbetslöshetskassornas finansieringsavgift höjs fr.o.m. anser regeringen att det därför är möjligt att redan fr.o.m. höja kompensationsnivån till av den tidigare inkomsten. Av praktiska skäl bör dagpenningen inte ändras mitt i . Regeringen föreslår därför att ändringen görs den måndag som ligger närmast . För den som har vissa pensionsförmåner är kompensationsnivån lägre och avdrag görs för den pension som den arbetslöse uppbär. Regeringens förslag innebär ingen ändring i pensionsreglerna eller för de fall då den arbetslöse får en inkomstrelaterad ersättning från annan än arbetslöshetskassa. Förslaget förutsätter en ändring i 20 § lagen (1973:370) om arbetslös- hetsförsäkring. Förslaget bör träda i kraft . Enligt 17 § ALF-lagen respektive 18 § KAS-lagen har regeringen bemyndigats att fastställa nivån på den högsta dagpenning i arbetslöshetsförsäkringen respektive stödbeloppet. har i betänkande 1995/96:FiU15 med anledning av prop. 1995/96:222 instämt i arbetsmarknadsutskottets uppfattning att det gällande maximala beloppet för dagpenningen enligt 17 § första stycket ALF-lagen inte bör höjas i samband med att ersättningsnivån höjs till . Många arbetslösa får på grund av taket för dagpenningen i arbetslös- hetsförsäkringen en lägre kompensationsnivå än av sin tidigare inkomst. Om kompensationsnivån ökas till utan att taket höjs blir den grupp som slår i taket större. Dessutom har den högsta dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen varit oförändrad då den sänktes . Regeringen anser mot denna bakgrund att det är angeläget med en viss höjning av den högsta dagpenningen respektive det kontanta arbetsmarknadsstödet och har inom ramen för arbetslöshetsersättningen funnit en finansiering för detta. Regeringen avser därför att, med stöd av föreskrifter i ALF-och KAS-lagarna, fastställa den högsta dagpenningen till och det kontanta arbetsmarknadsstödet till fr.o.m. . Av praktiska skäl bör dagpenningen inte ändras mitt i . Ändringen föreslås därför ske från den måndag som ligger närmast . Mot bakgrund av finansutskottets uttalande i frågan bör godkännande inhämtas. Även för tid efter nämnda tidpunkt bör det emellertid ankomma på regeringen att besluta om dagpenningnivåerna. En höjning av kompensationsnivån i arbetslöshetsförsäkringen får också effekter på utbildningsbidragen vid arbetsmarknadsutbildning m.m. Något särskilt beslut av behövs dock inte i denna fråga. Regeringen har bemyndigats att fastställa högsta och lägsta dagpenning i utbildningsbidrag. Regeringen avser att senare anpassa dagpenningen i utbildningsbidraget vid arbetsmarknadsutbildning m.m. fr.o.m. till samma nivåer som i arbetslöshetsersättningen. 6.2 Samordning med avgångsvederlag -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Tid då den arbetslöse från en arbetsgivare får| | annan ersättning än pension på grund av anställningens upphörande| | (avgångsvederlag) skall räknas som tid under vilken en arbetslös| | utfört förvärvsarbete. Regeringen eller den myndighet som | | regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om | | beräkning av . De nya bestämmelserna träder i kraft den| | . Utredningens förslag: Utredningen har förslagit att det inte genomförs någon förändring beträffande avgångsvederlaget. Avgångsvederlag bör således, enligt utredningen, inte avräknas från arbetslöshetsersättningen utöver den avräkning som innebär att avgångsvederlag betraktas som lön som gäller enligt lagen (1982:80) om anställningsskydd. Remissinstanserna: TCO är positiv till att ingen ändring av gällande praxis föreslås eftersom avgångsvederlag, enligt TCO, är en viktig faktor i samband med förhandlingar som rör omstrukturering och omställning i arbetslivet. AMS kan acceptera utredningens förslag att nuvarande ordning skall bestå vad gäller samordning med avgånsvederlag. och SO ställer sig bakom utredningens förslag i denna del. Skälen för regeringens förslag: Endast den som saknar förvärvsinkomster betraktas som arbetslös i ALF-lagens och KAS-lagarnas mening. Till förvärvsinkomster räknas lön, uppsägningslön, avgångsvederlag och andra ersättningar som utbetalas av arbetsgivaren på grund av anställningsför- hållandet. sådana förvärvsinkomster lämnas är vederbörande inte berättigad till arbetslöshetsersättning men skall å andra sidan tillgodoräknas tiden för uppfyllande av det arbetsvillkor som uppställs som kvalifikationsgrund för en ersättningsperiod. Genom en utveckling i praxis har avgångsvederlagen kommit att behandlas något annorlunda än andra förvärvsinkomster, nämligen på det sättet att den tid under vilken vederbörande anses som arbetslös har begränsats till den uppsägningstid som gäller för denne enligt anställ- ningsskyddslagens regler, dvs. högst , även om vederlaget motsvarat betydligt fler månadslöner. Regeringen har tidigare föreslagit ändringar av ovan nämnda praxis. Frågan har varit föremål för behandling (prop. 1993/94:80, bet. 1993/94:AU18 och 1993/94:AU26). har då konstaterat att det är en utbredd företeelse på arbetsmarknaden att olika slag av ersättningar utbetalas till en arbetstagare som blivit uppsagd på grund av arbetsbrist. Enligt är möjligheten att ekonomiskt kompensera arbetstagare som blir övertaliga en förutsättning för att en nödvändig strukturomvandlig skall komma till stånd. En reglering av avgångsvederlagen skulle kunna leda till att önskvärda strukturom- vandlingar motverkas. Regeringen är väl medveten om att möjligheten att kunna uppbära arbetslöshetsersättning även om avgångsvederlag lämnas har betydelse vid omstruktureringar i arbetslivet. Enligt regeringens mening bör avgångsvederlag i samband med avveckling av arbetskraft utgöra en del av företagens kostnader. Det finns enligt regeringen inte skäl för att staten skall bära dessa kostnader. Det bör även här framhållas att det är aktörerna inom en viss bransch som kan påverka innehållet i de överenskommelser om avgångsvederlag som träffas. Regeringen anser således att övervägande skäl talar för att det bör ske en samordning mellan arbetslöshetsersättningarna och och avgångsvederlagen. Samordningen mellan arbetslöshetsersättningarna och avgångsvederlagen bör ske genom att tid med avgångsvederlag skall räknas som förvärvsarbete i fråga om tillgodoräkningsbar tid för uppfyllande av arbetsvillkoret. Detta bör åstadkommas genom att avgångsvederlaget beräknas avse från anställningens upphörande. Utgångspunkten bör vara avgångsvederlagets storlek i förhållande till storleken av den försäkrades genomsnittliga månadsinkomst i anställningen . Det bör emellertid ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om den närmare beräkningen av . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför bemyndigas att meddela sådana föreskrifter. En konsekvens av att avgångsvederlaget omräknas till som skall räknas som förvärvsarbete är att personen inte är att anse som arbetslös i ALF-lagens och KAS-lagens mening och följaktligen inte heller är berättigad till arbetslöshetsersättning. Det bör betonas att förslaget inte gäller försäkringsersättningar baserade på kollektivavtal eller ideella skadestånd. Förslaget förutsätter ändringar i 6 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsför- säkring och 6 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Ändringarna bör träda i kraft . 6.3 Samordning vid permittering -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den som av arbetsgivaren permitterats utan | | lön har inte rätt till arbetslöshetsersättning. Om det finns | | särskilda skäl får regeringen eller den myndighet som regeringen| | bestämmer föreskriva om undantag. Bestämmelsen träder i kraft den| | . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: AMS anser att arbetslöshetsersättning inte skall kunna lämnas vid permitteringar. Stilleståndskostnader bör belasta produktionen och inte arbetslöshetsförsäkringen enligt AMS. Skälen för regeringens förslag: Permittering innebär att en arbetsgivare på grund av tillfällig arbetsbrist, driftstörning eller annan sådan omständighet inte tillhandahåller arbetstagaren något arbete och befriar denne från skyldighet att närvara på arbetsplatsen. Rätten att permittera är inte reglerad i lag, men finns reglerad inom många avtalsområden inom SAF/LO. Den nu gällande bestämmelsen om löneskydd vid permittering återfinns i anställningsskyddslagen. Enligt denna bestämmelse har en arbetstagare som permitterats rätt till samma lön som om arbetstagaren hade fått behålla sina arbetsuppgifter. Detta gäller dock inte om permitteringen är en följd av att arbetet är säsongbetonat eller av andra skäl inte är sammanhängande till sin natur. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av central arbets- tagarorganisation får dock göras avvikelser från denna bestämmelse. Fram till och med fanns möjlighet för arbetsgivare att erhålla statsbidrag för utbetald permitteringslön. Denna möjlighet slopades . byggde på en trepartsöverenskommelse mellan staten, LO och SAF. Staten stod för en viss del av permitteringslöneersättningen som utbetalades. Efter har det således krävts att arbetsgivaren svarar för hela ersättningen till anställda som permitterats. Behov av att under vissa perioder kunna minska arbetskraftskostnaderna, utan att för den skull behöva säga upp personal, är ett naturligt fenomen i en marknadsekonomi. Enligt regeringens bedömning är det dock inte arbetslös- hetsförsäkringens uppgift att gå in och betala för arbetskraftskostnaderna under tillfälliga stillestånd. Regeringen föreslår därför att det införs en regel om att arbetslöshetsersättning inte får lämnas till personer som är permitterade utan lön. Regeringen anser emellertid att regeln bör kompletteras med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, om det finns särskilda skäl, föreskriva att ersättning i vissa fall får lämnas. Det finns på arbetsmarknaden kollektivavtal som innebär att arbetstagare får permitteras utan lön. Om den nu föreslagna regeln skulle få fullt genomslag innebär denna att en person som är sysselsatt på ett område som omfattas av ett sådant kollektivavtal i en permitteringssituation varken skulle kunna få ersättning från arbetsgivaren eller arbetslöshetskassan. Undantag bör därför, enligt regeringen, kunna medges för arbetstagare som omfattas av kollektivavtal med detta innehåll som ingåtts före . Avsteg från huvudregeln för denna grupp bör kunna medges i avvaktan på att kollektivavtalen anpassas till den nya bestämmelsen. Undantag bör vidare kunna medges för nytillträdande på arbetsmarknaden som permitterats i samband med semesterstängning. Förslaget förutsätter ändringar i 4 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsför- säkring och 4 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Ändringarna bör träda i kraft . -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: För att få rätt till arbetslöshetsersättning| | under en första ersättningsperiod skall sökanden under en ramtid| | av före arbetslöshetens inträde | | - ha förvärvsarbetat under förutsättning att| | förvärvsarbetet utförts under minst , eller | | - ha förvärvsarbetat under en sammanhängande| | tid av under förutsättning förvärvsarbetet har utförts| | under sex perioder vardera med en arbetad tid av | | minst i varje period. | | Vid prövning av arbetsvillkoret bortses från vissa typer av | | subventionerade arbeten. | | Som normalarbetstid skall gälla den genomsnittliga arbetstiden | | i det förvärvsarbete som innebär att arbetsvillkoret uppfylldes | | eller den genomsnittliga arbetstiden i allt förvärvsarbete under| | hela ramtiden. | | Studier som finansierats med särskilt utbildningsbidrag skall | | vid kvalificering till ytterligare ersättningsperioder jämställas| | med förvärvsarbete. I övrigt föreslås inte några ändringar nar det| | gäller återkvalificeringen. | | Ändringen av arbetsvillkoret träder i kraft . | | Övriga ovan nämnda förslag träder i kraft .| -------------------------------------------------------------------- Utredningens förslag: Utredningen föreslår ett arbetsvillkor på inom en ramtid av före arbetslös- hetens inträde. Utredningen föreslår också att anställningar med viss statlig lönesubvention skall få tillgodoräknas vid uppfyllandet av detta villkor. Ut- redningen föreslår vidare ett mindre strängt krav för rätt till ersättning för dem som är nytillträdande på arbetsmarknaden. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har förordat ett mindre strängt arbetsvillkor än det utredningen föreslagit. LO anser att nuvarande arbetsvillkor bör gälla även fortsättningsvis. TCO anser i första hand att arbetsvillkoret bör förkortas och i andra hand att ramtiden bör förlängas alternativt 18 månader. Oavsett ramtiden och krav på antal arbetade månader anser TCO att antalet arbetade timmar per månader skall kunna vara fritt fördelade. anser att det, såsom utredningen föreslagit, är rimligt att kräva nio månaders arbete men att detta arbete bör kunna få utföras under en ramtid eller t.o.m. 24 månader. AMS föreslår att nuva- rande konstruktion av arbetsvillkoret bibehålls men att det skärps till att arbete skall ha utförts fördelade på minst sju kalendermånader. AMS anser vidare att alla anställningar, där det föreligger ett normalt an- ställningsförhållande och för vilka lagen om anställningsskydd gäller, skall kunna användas för att uppfylla arbetsvillkoret. SO förordar ett arbetsvillkor , fördelade inom en ramtid . Detta villkor skall enligt SO också gälla som kvalificering för ytterligare perioder med ersättning. anser bl.a. att utredningens förslag till kvalificeringskrav för rätt till ersättning i huvudsak är väl avvägda. Skälen för regeringens förslag: Det arbetsvillkor som en arbetslös måste uppfylla för att få rätt till arbetslöshetsersättning ser ut på följande sätt. Den arbetslöse måste under en ramtid av före arbetslöshetens inträde ha utfört förvärvsarbete i viss omfattning. Med förvärvsarbete avses i detta sammanhang också tid då sökanden haft semester eller varit ledig från sin anställning med helt eller delvis bibehållen lön. Vissa former av förvärvsarbeten får dock inte tillgodoräknas. Det rör sig här om anställningar som på visst sätt subventionerats med statligt stöd. Förvärvsarbetet skall vidare vara av viss omfattning för att ge rätt till ersättning. När det gäller rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen är kravet att förvärvsarbetet skall ha pågått i minst fördelade . Endast dag då förvärvsarbetet har utförts får räknas med. När det gäller rätt till KAS är motsvarande krav att sökanden under en ramtid av före arbetslöshetens inträde har utfört förvärvsarbete . Hänsyn tas här endast till månad då förvärvsarbete utförts . Utredningen föreslår ett skärpt arbetsvillkor. Enligt utredningen markeras då tydligare att det krävs en fast anknytning till arbetsmarknaden för att få del av de förmåner arbetslöshetsförsäkringen innebär. Utredningen förslår att det för en första period med inkomstrelaterad ersättning skall krävas reguljärt arbete i minst under en ramtid av före arbetslöshetens inträde. För nytillträdande på arbetsmarknaden föreslår utredningen dock ett mindre strängt arbetsvillkor. Regeringen anser att rätten till arbetslöshetsersättning under en första ersättningsperiod bör bygga på en fast förankring på arbetsmarknaden. Sökanden skall ha förvärvsarbetat reguljärt i viss omfattning. Först vid förlusten av en sådan anknytning till arbetsmarknaden bör ersättning vid arbetslöshet lämnas för att ställa om till ett nytt arbete. Regeringens bedömning är att de nuvarande arbetsvillkoren i de båda ovan beskrivna stödsystemen inte innebär tillräcklig anknytning till arbetsmarknaden. Regeringen föreslår därför att för rätt till en första ersättningsperiod enligt ALF- eller KAS-lagen skall som huvudregel krävas att den arbetslöse under en ramtid av före arbetslöshetens inträde har förvärvsarbetat . Endast månad då förvärvsarbete utförts får här räknas in. Regeringen anser emellertid att det också finns skäl att ge dem som inte utfört förvärvsarbete på det sätt som anges i huvudregeln men som ändå visat sig ha en god anknytning på arbetsmarknaden en möjlighet att kvalificera sig för ersättning. Regeringen föreslår därför som en alternativregel att den som förvärvsarbetat av också skall ha rätt till ersättning. En förutsättning skall dock vara att förvärvsarbetet har utförts under sex perioder vardera med en arbetad tid av minst i varje period. Beträffande frågan om vad för slags arbete som skall kunna ge rätt till ersättning föreslår utredningen att även anställningar som är statligt subventionerade bör kunna räknas in i arbetsvillkoret för en första ersättningsperiod, om det föreligger ett anställningsförhållande som är reglerat i kollektivavtal och om kollektivavtalsenlig lön utgår, eller jämförbara villkor gäller. För att arbetet skall vara kvalifikationsgrundande bör dock enligt utredningens mening subventionen inte överstiga av lönekostnaden. När det gäller anställningar som subventioneras för att underlätta för arbetshandikappade att komma in i arbetslivet bör, enligt utredningen, undantag göras från denna begränsningsregel. Utredningen har vidare föreslagit att praktik som genomförs i samband med gymnasiestudier inte skall kunna kvalificera till arbetslöshetsersättning. Bland remissinstanserna har TCO, och förordat att alla anställningar där det föreligger normalt anställningsförhållande bör kunna räknas med i arbetsvillkoret. Regeringen anser för sin del att huvudprincipen bör vara att för att få rätt till arbetslöshetsersättning bör sökanden ha utfört reguljärt arbete i viss omfattning. Med detta avser regeringen att det undantag för vissa typer av subventionerade anställningar när det gäller uppfyllandet av arbetsvillkoret som finns också bör gälla framledes. Detta bör dock enligt regeringens mening inte gälla för anställningar som på något sätt subventionerats med stöd av förordningen om rekryteringsstöd. Sådana anställningar bör inte få tillgodoräknas för uppfyllande av arbetsvillkoret den första ersättningsperioden. Enligt nu gällande bestämmelser är det bara vikariatsstöd enligt förordningen (1986:414) om rekryteringsstöd som inte får tillgodoräknas. Regeringen föreslår således att vid prövningen av arbetsvillkoret för en första ersättningsperiod skall bortses från förvärvsarbete som arbetsgivaren finansierat med stöd av förordningen om rekryteringsstöd eller förordningen (1987:411) om beredskapsarbete eller som bedrivits med stöd av förordningen (1984:523) om bidrag till arbetslösa m.fl. som startar egen näringsverksamhet. Ovanstående ändringar av arbetsvillkoret föranleder ändringar i 6 § lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och 6 § lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd. Liksom nu kommer också framledes att finnas en koppling mellan arbetsvillkoret och normalarbetstidens beräkning. När det gäller fastställande av dagpenning i form av inkomstrelaterad ersättning skall beräkningen nämligen utgå från den genomsnittliga arbetstiden i det förvärvsarbete som innebär att arbetsvillkoret uppfylldes. Detta innebär att för den som uppfyllt arbetsvillkoret genom huvudregeln, dvs. arbete med vardera minst 70 arbetade timmar, skall normalarbetstiden utgöra ett genomsnitt av arbetstiden . Om arbetsvillkoret i stället uppfyllts med alternativregeln skall arbetet i den sammanhängande 180-dagarsperioden utgöra grunden för beräkningen av normalarbetstiden. För den som kvalificerat sig genom huvudregeln skall det emellertid också vara möjligt att vid normalarbetstidens beräkning utgå från ett genomsnitt av all arbetad tid . Det är dock endast månad då arbete utförts minst som får tas med vid denna genomsnittsbe- räkning.