prop · GK03117 · 1997-01-01 00:00:00 — Punkt 4 reglerar skatteplikten för aktier i ett aktieslag som är inregist- rerat på börsens A lista om bolaget är hemmahörande i . Punkten gäller även aktier i ett bolag som är hemmahörande i utlandet om aktie- slaget är noterat på sådant sätt i detta land att noteringen är jämförbar med inregistrering på A listan. Detta följer av 1 § tredje stycket. Aktier som ingår i det aktuella aktieslaget men som är marknadsnoterade i ett annat land än det i vilket bolaget är hemmahörande, behandlas på samma sätt som aktierna i hemlandet. Vidare regleras de undantag som skall gälla för huvuddelägares aktier, se avsnitt 5.6. Punkterna 5 och 6 reglerar skatteplikten för onoterade aktier samt andelar i ekonomiska föreningar och handelsbolag m.m. Dessa delägar- rätter saknar dock normalt värde eftersom annan näringsverksamhet än kapitalförvaltning m.m. inte påverkar värderingen (jfr. 14 §). Av punkt 5 framgår även att aktier i ett aktieslag som är marknadsnoterat i ett annat land än det i vilket bolaget är hemmahörande är skattepliktiga. Värdering sker i dessa fall enligt 12 §. Huvuddelägares aktie undantas. Undantaget i punkt 6 innebär att andel i juridisk person inte är skattepliktig till den del den juridiska personen är ett självständigt skattesubjekt. Regleringen medför att den värderingsregel som finns i 4 § elfte stycket SFL blir obehövlig. Således följer automatiskt av bestämmelsen i denna punkt att andelar i ekonomiska föreningar, vars behållna tillgångar vid likvidation endast delvis skall skiftas mellan medlemmarna, tas upp till ett värde motsvarande den del av föreningens förmögenhet som skulle ha fallit på andelen om föreningen hade trätt i likvidation. Punkt 7 innehåller skatteplikten för övriga marknadsnoterade tillgångar än aktier dvs. optioner, terminer, obligationer, andelar i värdepappers- fonder m.m. Punkt 8 reglerar beskattningen av försäkringsinnehav och har sin mot- svarighet i delar av skattepliktsregeln i punkt 6 av anvisningarna till 3 och 4 §§ SFL. Skatteplikten för kapitalförsäkringar som meddelats i utländsk försäkringsverksamhet är hämtad från punkt 6 av övergångsbestämmel- serna till upphävandelagen. Punkt 9 innehåller skatteplikten för olika periodiska utbetalningar, t.ex. rätt till livräntor. Bestämmelsen innebär att de flesta livräntor alltjämt undantas från skatteplikt. Även livränta från kapitalförsäkring är skattefri. Begreppet försäkring innefattar även rätt till utbetalning enligt socialförsäkringslagstiftningen. S.k. egendomslivränta är dock inte undan- tagen från skatteplikt. Avkastningsrätter och andra rättigheter är skattepliktiga endast när de kan ses som med rätt till livränta jämförlig utbetalning. Rätt till ränta får anses utgöra en sådan utbetalning (se 3 § 1 mom. g SFL). Därmed införs i förhållande till SFL skatteplikt för rättigheter som utgår först , rättigheter med kortare löptid än , samt vissa rättigheter också till den del värdet understiger (se bl.a. 3 § 1 mom. g och 2 mom. c SFL). För att rätt till underhållsbidrag på grund av lagstadgad familjerättslig underhållsskyldig- het inte skall bli skattepliktig undantas sådan rätt. Punkt 10 reglerar en skatteplikt för fordringar och behållning på konto. Vad gäller fordringar är endast sådana som avser pengar o.d. skattepliktiga enligt denna punkt. En fordran att få något utfört är således inte skattepliktig. Undantaget har sin motsvarighet i punkt 5 av övergångs- bestämmelserna till upphävandelagen. Eftersom samma skatteregler skall gälla för det individuella pensionssparandet som för sparande i pensions- försäkring undantas tillgångar på pensionssparkonto från skatteplikt. Punkt 11 reglerar skatteplikten för kontanter. Även pengar som är nedlagda i kort eller motsvarande är skattepliktiga. Undantag görs för ett belopp som understiger . Punkt 12 innehåller den nya regleringen avseende lösöre. Gräns- dragningen mellan s.k. personligt lösöre och lösöre som utgör kapital- placering görs enligt bestämmelserna i 31 § SIL (prop. 1989/90:110 s 474 ff.) Detta framgår genom hänvisningen i 1 §. Det innebär att renodlade kapitalplaceringar är skattepliktiga till sitt fulla värde. Detsamma gäller andelar i tavelkonsortier och liknande företeelser. Vissa samlingar kan också komma att bedömas som rena kapitalplaceringar och inte som innehavda för personligt bruk. Dessa kan dock bli skattefria om de deponerats på museum eller en liknande inrättning. Konst, antikviteter och samlingar som ingår i hemmet innehas normalt för personligt bruk. Den omständigheten att föremål förvaras i bankfack utgör inte alltid skäl för att anse dem som kapitalplaceringsobjekt. Rädslan för stöld av t.ex. smycken kan medföra en sådan förvaring. Med inre lösöre avses föremål som finns inom hemmets väggar. Yttre lösöre avser främst sådana föremål som benämns yttre inventarier i 3 § 1 mom. e SFL. Avsikten är att beskattning skall ske av bilar, , båtar och liknande dyrbarare förmögenhetsobjekt. Gränsen för skatteplikt sätts genom en beloppsregel. Undantag görs för veteranbilar o.d. genom en hänvisning till fordonskattelagens regler om fordon som är eller äldre. I andra stycket anges vad som avses med begreppet huvuddelägares aktie. Definitionen har ändrats något i förhållande till lagrådsremissen. Skattefriheten gäller endast aktier i bolag i vilket aktier har inregistrerats första gången eller senare liksom aktier i bolag i vilket aktier har marknadsnoterats efter utgången av . Vidare krävs ett kontinuerligt innehav. Här framgår också att skattebefrielsen kvarstår vid övergång av äganderätten inom den gynnade kretsen. Aktie som erhållits genom emission får den ursprungliga aktiens status. Skattebefrielsen kvarstår även vid övergång av äganderätten till huvuddelägarens barn och barnbarn, dock utan att aktien får samma status som en huvuddelägares aktie. Tredje stycket innehåller definitionerna av begreppen huvuddelägare och närstående. Regleringen innebär bl.a. att en närstående som äger aktier i bolaget är huvuddelägare från sitt eget perspektiv. Som närstående räknas enligt fjärde stycket de personer som anges i KL:s närståendedefinition för fåmansföretag. Bestämmelsen avser när- stående till fastighetsägare i första stycket 3 och huvuddelägare i tredje stycket. Första stycket i paragrafen innehåller den allmänna regeln om avdragsrätt för skulder. Återbetalningspliktiga studiemedel jämte påförda avgifter är avdragsgilla. En särskild bestämmelse om detta är överflödig. Andra stycket reglerar de skulder som inte är avdragsgilla. är skulder inte avdragsgilla därför att de är hänförliga till tillgångar som är skattefria. Med hänförlig avses att skuldsättningen har sin grund i anskaffande eller förbättring av egendomen. Det krävs således inte att egendomen utgör säkerhet för skulden. Punkt 1 innehåller en regel som delvis finns i punkt 1 av övergångs- bestämmelserna till upphävandelagen. Skulder i annan näringsverksamhet än kapitalförvaltning skall inte beaktas vid förmögenhetsberäkningen. Avdragsrätt föreligger dock för skuld hänförlig till näringsfastighet som är skattepliktig. Punkt 2 undantar skuldsättning vid anskaffande av skattefria aktier från Detta gäller således även skulder hänförliga till huvuddel- ägares aktier. Också aktieägartillskott anses utgöra anskaffande av aktie även om det endast medför ett ökat värde på aktien. Punkt 3 reglerar den begränsning i avdragsrätten som införs för skuld- sättning i samband med anskaffande av onoterade aktier och andra delägarrätter. Rätt till avdrag för sådan skuld föreligger inte till den del värdet av aktierna inte tas upp beroende på att tillgångarna i verksamheten inte beaktas vid värderingen. Se även under punkt 2. Punkt 4 innebär att avdragsrätten för förpliktelser på grund av mark- nadsnoterade optionsavtal, terminsavtal o.d. är begränsad, se avsnitt 5.6. Punkt 5 innehåller en allmän regel som innebär att en förpliktelse måste vara av ett sådant slag att den kan utgöra en skattepliktig rättighet hos en annan person för att avdragsrätt skall föreligga. Därmed avses att rättig- heten i princip är av skattepliktig art men inte att beskattning faktiskt sker av rättighetens värde. Den omständigheten att rättigheten är skattefri för att den ingår i näringsverksamhet medför inte att den anses vara av sådant slag att den är undantagen från skatteplikt. Avdragsrätt föreligger således för den motsvarande förpliktelsen i sådant fall. Denna punkt förhindrar avdragsrätt för t.ex. förpliktelser på grund av onoterade optionsavtal och underhållsskyldighet. Punkt 6 undantar skuldsättning vid anskaffande av lösöre av skattefritt slag från avdragsrätt. Punktens utformning innebär att beloppsgränsen för skatteplikt avseende yttre lösöre inte påverkar avdragsrätten. Punkt 7 avser rätten till avdrag för begränsat skattskyldiga subjekt som enligt 7 § endast beskattas för viss egendom här i landet. Begränsat skatt- skyldiga är i SFL endast berättigade att dra av de skulder som den skatt- pliktiga egendomen utgör säkerhet för ( häftar vid ). Regeln innebär att avdragsrätten ändras så att avdrag medges för skulder som är hänförliga till den skattepliktiga egendomen. Punkt 8 motsvarar i huvudsak 22 § SFL med språkliga ändringar. Se även under punkt 7. Punkt 9 motsvarar med redaktionella ändringar i huvudsak 5 § femte stycket SFL. Innebörden av bestämmelsen är att skatter som regleras i uppbördslagen endast är avdragsgilla som skuld sedan de debiterats. Arvs- och gåvoskatt är exempel på skatter som inte regleras i uppbördslagen. Arvsskatt är således avdragsgill med hela sitt belopp även om beloppet måste uppskattas vid beskattningsårets utgång. Detsamma gäller gåvoskatt vid fullbordad gåva eller gåvoutfästelse som medför skatteplikt. Stämpelskatt regleras inte heller i uppbördslagen men skattskyldighet inträder först när lagfart beviljas. Paragrafen innehåller en regel som innebär att endast fordringar och skulder som uppfyller vissa förutsättningar påverkar förmögenhets- beräkningen. De krav som ställs är att de skall vara bindande, ovillkorliga och kunna bestämmas till belopp. Bestämmelser som reglerar denna fråga finns i punkt 3 andra stycket av anvisningarna till 3 och 4 §§ samt i 5 § SFL. Utgångspunkten är således att avdrag medges för vad som enligt allmänna civilrättsliga grundsatser utgör skuld. För avdragsrätt krävs ett rättsligt bindande betalningsansvar eller motsvarande. Förpliktelsen måste kunna bestämmas beloppsmässigt. Detsamma gäller men med ett omvänt resonemang för frågan om en fordran skall tas upp som tillgång. En borgensförbindelse är inte avdragsgill som skuld om inte betalningsansvar utkrävts av borgensmannen. En fordran som är skattepliktig för innehavaren skall således i princip utgöra en avdragsgill skuld för den betalningsskyldige. Beträffande förpliktelser enligt marknadsnoterade optionsavtal o.d. finns en särskild regel som medger avdrag trots att slutresultatet av transaktionen är okänt. Detta är en konsekvens av skattskyldigheten för motsvarande rättighet. Första stycket motsvarar i huvudsak 6 § 1 mom. a och b samt 17 § SFL. För de subjekt som räknas upp i paragrafen gäller som huvudregel att alla skattepliktiga tillgångar inom och utom beskattas. Bosättnings- begreppet är detsamma som i KL och SIL genom hänvisningen till dessa lagar i 1 §. I andra stycket likställs stadigvarande vistelse i med bosättning här. Svenska aktiebolag och handelsbolag är inte skattskyldiga för förmögenhet eftersom denna beskattas hos delägarna. Detta gäller i stor utsträckning även ekonomiska föreningar (jfr. under 3 § första stycket 6). Ideella föreningar, samfund och stiftelser beskattas själva för sin förmögenhet. Är de skattebefriade enligt SIL är de dock inte skattskyldiga för förmögenhet. Detta framgår av tredje stycket. Andra stycket innehåller motsvarigheten till 68 § KL. Andra meningen tar sikte på de fall då en utländsk medborgare bosätter sig i för en kortare anställning o.d. med avsikt att därefter åter flytta utomlands. Varje vistelse i som understiger är således inte tillfällig. Avsikten skall framgå från början exempelvis genom att permanent bostad finns tillgänglig i utlandet vid återkomsten. Den föreslagna bestämmelsen underlättar arbetsutbyte med utlandet och utländska investeringar i samt medför att det inte krävs särreglering i dubbelbeskattningsavtalen på denna punkt. Tredje stycket motsvarar delvis 6 § 1 mom. femte stycket SFL. Paragrafen reglerar skattskyldigheten för fysiska personer som inte är bosatta i eller stadigvarande vistas här (jfr. 6 § andra stycket). Bestämmelserna har förenklats och skattskyldigheten har anpassats till de dubbelbeskattningsavtal som träffats med andra länder. Förmögenhetsskatt betalas endast för fastighet och bostadsrätt belägen i efter avdrag för skulder som är hänförliga till fastigheten respektive bostadsrätten (jfr. 4 § andra stycket 7). Av 8 § framgår att vissa rättighetshavare anses som ägare av fastighet. Utländska juridiska personer skall inte längre vara skattskyldiga. Den som är begränsat skattskyldig beskattas inte för andel i svensk ekonomisk förening eller svenskt handelsbolag. Denna paragraf har sin motsvarighet i 7 § SFL och innehåller den reglering som medför att vissa nyttjanderätts och avkastningshavare behandlas som ägare av egendomen i stället för den person som egentligen äger den. I punkt 1 hänvisas till ägarbegreppet i 1 kap. 5 § fastighetstaxerings- lagen (1979:1152). Som ägare anses således bl.a. den som innehar fastighet med fideikommissrätt, åborätt, tomträtt och vattenfallsrätt. Punkt 2 motsvarar 7 § punkt a SFL men avser endast lös egendom eftersom fast egendom regleras i föregående punkt. Punkterna 3 och 4 motsvarar i huvudsak 7 § punkterna c, d och e SFL. En viss utvidgning har skett av tillämpningsområdet. Detta gäller särskilt tillgångar som innehas av familjestiftelse. Således skall regleringen avse även avkastningsrätt än livstid och även andra tillgångsmassor än sådana som innehas av det som normalt benämns familjestiftelse, jfr. Därigenom kommer avkastningshavare till egendom som innehas av truster och liknande företeelser, som kan vara juridiska personer men inte alltid är det, att anses som ägare till egen- domen. Även för det fall att kvarlåtenskap, som avses i 7 § c SFL, tillhör juridisk person blir regleringen om familjestiftelse normalt tillämplig. I vissa undantagsfall kan bestämmelsen i punkt 5 bli tillämplig, se nedan. Punkterna 5 och 6 motsvarar 7 § f och sista stycket i 7 § SFL. Punkt 5 har utformats med tanke på skatteflyktsbetonade uppdelningar i fall som inte omfattas av övriga punkter. Bestämmelsen finns således kvar trots det komplicerande kravet på skälighetsbedömning. I anvisningarna till 7 § SFL nämns som exempel på tillämpningsområdet fall då det är sannolikt att förmögenheten och rätten till avkastningen kommer att återförenas hos den som har rätt till avkastningen eller denne närstående person. Detta avses gälla även i fortsättningen. Andra stycket är delvis en motsvarighet till 3 § 2 mom. d SFL och förhindrar att dubbelbeskattning sker. Av regleringen i denna paragraf följer att rättighetshavarna inte skall beskattas för sina respektive rättigheter eftersom de blir skattskyldiga som ägare av de tillgångar som rättigheterna avser. Tredje stycket innefattar en definition av begreppet familjestiftelse, se kommentaren ovan till punkterna 3 och 4 i första stycket. Paragrafen innehåller huvudregeln för värdering av tillgångar. All egendom skall i princip tas upp till marknadsvärdet vid beskattningsårets utgång. Marknadsvärdet utgörs av det värde som noteras eller annars generellt gäller vid den allmänna omsättningen av tillgångar av det aktuella slaget. Bestämmelserna i 10 17 §§ är mer utförliga föreskrifter angående värdering av vissa tillgångar. I några fall innebär de direkta avsteg från huvudprincipen i denna paragraf. Första stycket reglerar värderingen av fastighet i och motsvarar delar av första stycket i 4 § SFL. Med fastighet i denna paragraf avses detsamma som vid inkomstbeskattningen genom hänvisningen till KL i 1 §. Det innebär att regler som avser fastighet även gäller byggnad på ofri grund. I detta stycke finns även regleringen av fastighet som innehas med tomträtt. Bestämmelsen innebär att värderingen enligt praxis lagfästs. De aktuella rättighetshavarna anses som ägare enligt 8 §. I princip skulle därmed hela taxeringsvärdet på fastigheten tas upp till beskattning, dvs. även den del som avser mark. För tomträtten betalas dock avgäld. För att beakta detta vid värderingen och av förenklingsskäl tas endast den del av taxeringsvärdet som avser byggnad upp. En undantagsregel behövs för det fall att särskilda bestämmelser vid fastighetstaxeringen gäller för fastig- heten. Vad gäller rätten att frångå taxeringsvärdet året före taxeringsåret sker en utvidgning av reglerna i SFL. Bestämmelsen anknyter till de fall där enligt reglerna i 16 kap. fastighetstaxeringslagen (1979:1152) särskild fastighetstaxering skall ske. En förutsättning för att bestämmelsen skall tillämpas är att omständigheterna som medfört förändrat värde inträffat före taxeringsåret. Andra stycket reglerar värderingen av fastighet i utlandet. Lagrummet motsvarar i stort 4 § tolfte stycket SFL. Se vidare avsnitt 5.8. Paragrafen behandlar marknadsnoterade aktier, optioner och andra marknadsnoterade tillgångar. Ett instrument är marknadsnoterat om det är föremål för notering på inländsk eller utländsk börs eller annan kontinuerlig notering av marknadsmässig omsättning, som är allmänt tillgänglig (jfr. 27 § 2 mom. andra stycket SIL). Med det vid beskattnings- årets utgång senast noterade värdet avses den senaste betalkursen för året. Vissa obligationer och fondandelar noteras utan att hänsyn tas till den upplupna avkastningen på värdepapperet. För att få en korrekt värdering av dessa värdepapper anges i sista meningen att tillägg skall göras för den upplupna avkastningen. Motsvarigheten till paragrafen finns i punkt 5 tredje stycket av anvisningarna till 3 och 4 §§ SFL. I fortsättningen och till skillnad från lagrådsremissens förslag gäller regeln dock förhållandet mellan aktier som är inregistrerade vid börs och övriga aktier. I paragrafen anges att vid värderingen av aktier och liknande tillgångar som inte är marknadsnoterade samt andelar i handelsbolag, ekonomiska föreningar och europeiska ekonomiska intressegrupperingar skall tillgångar och skulder i verksamheten beaktas i samma omfattning som om delägarna ägt dem direkt. Motsvarigheten till bestämmelsen finns i punkt 1 av övergångsbestämmelserna till upphävandelagen. Tillgångar och skulder i rörelse och jordbruk medräknas alltså inte vid värderingen. Detsamma gäller numera som regel också för tillgångar och skulder i fastighetsförvaltning. Avgränsningen av vilka tillgångar och skulder som ingår i skattefri näringsverksamhet görs dock utifrån den juridiska per- sonens synvinkel. En tillgång som vid direkt innehav skulle utgöra privat- bostad anses dock inte ingå i näringsverksamheten. Om kapitalförvaltning bedrivs skall aktier och andelar värderas genom att de olika tillgångarna i verksamheten beaktas enligt övriga paragrafer. Detsamma gäller delägande i andelshus o.d. Beaktandet sker genom tillämpning av reglerna för skatteplikt och värdering av dessa tillgångar. Samma princip gäller för skulderna. För huvuddelägare som indirekt innehar skattefria aktier genom ett aktiebolag innebär det att vid värdering av hans aktier i bolaget bortses från dessa skattefria aktier och därtill hänförliga skulder. Andra stycket innehåller regeln om att negativt värde av andel i handelsbolag får beaktas i vissa fall, se avsnitt 5.6. Innehållet i paragrafen är delvis hämtat från punkt 6 andra stycket av anvisningarna till 3 och 4 §§ SFL. Även utländska försäkringar omfattas av de nya reglerna. skall dock utöver det tekniska återköpsvärdet, vilket motsvarar det värde försäkringsgivaren minst är skyldig att betala till försäkringstagaren, hänsyn även tas till upplupen återbäring o.d. vid värderingen. Se även avsnitt 5.9 och prop. 1995/96:231 Fortsatt reformering av beskattningen av utländska kapitalförsäkringar (s. 52). Bestämmelserna i paragrafen avser värdering av rätt till olika framtida utbetalningar. Motsvarande bestämmelser finns i 4 § sjunde tionde styckena SFL. Värderingen kan underlättas genom att de till SFL fogade tabellerna ersätts med rekommendationer från RSV. Till skillnad från SFL är förmån som utgår först också skattepliktig tillgång och skall värderas med ledning av denna paragraf. I paragrafen anges vad som gäller vid värderingen av fordringar som inte omsätts marknadsmässigt. Räntelösa fordringar och fordringar med ränta som avviker betydligt nedåt från marknadsräntan skall tas upp till sitt nuvärde genom att det nominella beloppet räknas om med hänsyn till de i lagrummet uppräknade faktorerna. Även vid värdering enligt denna paragraf kan rekommendationer från RSV underlätta (jfr. under 16 §). Reglerna har hämtats från 4 § fjärde och femte styckena SFL. Skulder värderas på motsvarande sätt som fordringar och rätt till framtida utbetalningar. Vissa undantag gäller dock. Således skall lån till fast ränta inte nuvärdesberäknas under vissa förutsättningar. Nuvärdesberäkning sker inte heller av studieskulder och andra lån från staten om räntesatsen regleras i lag eller annan författning. I andra stycket finns en särskild regel för värdering av förpliktelse på grund av optionsavtal, terminsavtal o.d. Sådan förpliktelse skall tas upp till belopp som är detsamma som det senast noterade värdet på optionen eller terminen vid årets utgång. Reglerna i SFL angående beräkning av skatten är svåröverskådliga eftersom skattepliktig och beskattningsbar förmögenhet är samma sak. Detta föreslås ändrat genom att den beskattningsbara förmögenheten uppkommer först efter att hänsyn tagits till fribeloppet. Tredje stycket innehåller bestämmelser om fribeloppens storlek. Paragrafen innehåller bestämmelser om skattesatserna. Bestämmelsen reglerar sambeskattning av såväl makar o.d. som föräldrar och barn. Innebörden av begreppen hemmavarande barn, makar m.m. regleras i 65 § KL till vilken paragraf en hänvisning görs. Begreppet underårig är hämtat från 9 kap. 1 § . Någon ändring mot reglerna i SFL har inte skett utom vad gäller möjligheterna att avräkna underskott inom sambeskattningsgruppen. I fortsättningen skall ett negativt förmögenhetsnetto hos någon inom gruppen kvittas mot de andras överskott. Det innebär att kvittning även får ske mellan syskon. Reglerna om dubbelbeskattning i 20 § SFL har tidigare tagits bort genom punkt 7 av övergångsbestämmelserna till upphävandelagen eftersom reglerna ansetts onödiga och föråldrade. I paragrafen finns reglerna i 23 § SFL med språkliga ändringar. Lagen träder i kraft och tillämpas första gången vid taxering. Den tillämpas också vid preliminärskatteberäkning som sker efter ikraftträdandet. SFL är redan upphävd genom upphävandelagen och upphör att gälla taxering. Övergångsbestämmelsen gäller svenska livförsäkringar som tagits före och innebär att dessa försäkringar som regel inte är skattepliktiga. Övergångsbestämmelsen tillämpas på utländsk livförsäkring om avtalet har ingåtts före och innebär att den införda skatteplikten i princip inte gäller sådan försäkring. För att inte personer, som är förpliktade att exempelvis tillhandahålla fastighet som undantagsförmån, skall förlora sin avdragsrätt bör äldre bestämmelser tillämpas för redan ingångna avtal. Det gäller även när äldre förpliktelse uppkommit till följd av exempelvis testamente, gåva eller, för juridisk person, stadgar eller motsvarande. 8.2 Förslaget till lag om begränsning av skatt Bestämmelserna motsvarar i stort de som finns lag samt i upp- hävandelagen till den lagen. Den huvudsakliga skillnaden är att sambe- skattningen vid förmögenhetsinnehav även påverkar spärr och skatte- beloppen.