prop · GK031D2 · 1997-01-01 00:00:00 — Troliga förklaringar till detta är det sämre arbetsmarknadsläget och ändrade ersättningsregler. För det andra har andelen egna företagare ökat. Denna grupp har en högre genomsnittlig arbetstid än de anställda. För det tredje har den ordinarie arbetstiden bland anställda ökat. Övertidsuttaget för anställda varierar med konjunkturen och steg . Övertidsuttaget har dock en relativt begränsad effekt . väntas medelarbetstiden, mätt som årsgenomsnitt, fortsätta att stiga markant. Detta beror till viss del på s.k. överhängseffekter . förutses ökningen av medelarbetstiden bli måttligare till följd av att frånvaron inte minskar i lika snabb takt som . Den senaste statistiken tyder också på en viss utplaning av medelarbetstiden. Sysselsättningen har fallit markant sedan slutet på 1995. Under senare delen av innevarande år väntas dock en viss ökning av antalet sysselsatta som fortsätter . Trots detta kommer inte den genomsnittliga sysselsättningen att överstiga nivå. Produktionsökningen räcker med andra ord inte till för att antalet personer i arbete skall kunna stiga . fortsatte sysselsättningsuppgången inom industrin och de industrirelaterade delarna av tjänstesektorn, för att mattas något. har sysselsättningen minskat något. Den stigande industriproduktionen antas dock leda till en viss ökning av antalet sysselsatta , som fortsätter . I takt med att privat konsumtion stiger väntas de konsumtionsinriktade delarna av tjänstesektorn till stor del bidra till sysselsättningsökningen . Inom den offentliga verksamheten väntas sysselsättningen falla under både 1996 och 1997. hålls dock nedgången tillbaka något av de extra satsningarna på den kommunala vuxenutbildningen som föreslogs i vårpropositionen. Tabell 6.1 Sysselsättning i olika branscher Nivå Förändring från föregående år 1995 1994 1995 1996 1997 Sysselsättning Jord- och skogsbruk 124 -1 -11 -8 -1 Industri 803 -10 41 4 13 Byggnadsverksamhet 224 -17 5 -1 3 Privata tjänster 1 572 31 34 -3 17 verksamhet1 079 -27 -8 -19 -10 Statlig verksamhet 184 -11 1 -1 2 Totalt 3 988 -38 61 -28 24 Arbetskraft, totalt4 320 -53 54 -30 -12 Källor: , och . I vilken mån arbetslösheten minskar vid en viss sysselsättningsutveckling beror på utvecklingen av arbetskraftsutbudet. Utbudet har minskat i samband med att sysselsättningsläget har försämrats, vilket begränsar effekterna på arbetslösheten. Förändringar i arbetsmarknads- och utbildningspolitiken påverkar också i hög grad utvecklingen av arbetskraftsutbudet. ökar antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder klassade som utbildning med ca 36 000. Dessa faller per definition utanför arbetskraften. stiger antalet med ytterligare ca 9 000 personer. minskar utbudet också till följd av förslaget i sysselsättningspropositionen om att erbjuda långtidsarbetslösa personer möjlighet att med bibehållen ersättningsnivå sättas i arbete inom offentliga sektorn. Dessa kommer inte att registreras som sysselsatta utan som varande i utbildningsåtgärd utanför arbetskraften. Dessutom förutses de extra satsningarna på reguljär utbildning hålla tillbaka arbetskraftsutbudet. I prognosen beräknas utbudet falla och även trots att sysselsättningen då stiger. Diagram 6.1 Antal sysselsatta, öppet arbetslösa och personer i arbetskraften Källor: () och . Den öppna arbetslösheten beräknas falla från av arbetskraften , vilket motsvarar knappt 40 000 personer. ökar det totala antalet personer i arbetsmarknads-politiska åtgärder med ca 45 000 personer, till en nivå motsvarande av arbetskraften. Den totala arbetslösheten stiger därmed till . Det är högre än vad som antogs i vårpropositionen. Den främsta orsaken till att nivån nu ligger högre är att efterfrågan på arbetskraft utvecklas svagare än vad som bedömdes i vårpropositionen, vilket i sin tur beror på att både produktiviteten och medelarbetstiden upprevideras. Medelarbetstiden är uppreviderad jämfört med vårpropositionen. I nuvarande prognos antas medelarbetstiden öka något måttligare än på grund av att sjukfrånvaron inte bedöms minska i lika stor utsträckning som . Prognosen är förhållandevis osäker i detta avseende. Tabell 6.2 Arbetsmarknad Årlig procentuell förändring 1994 1995 1996 1997 BNP, producentpris 3,2 3,5 1,7 2,5 Produktivitet 1,8 1,3 1,5 1,7 Antalet arbetade timmar 1,3 2,1 0,2 0,8 Medelarbetstid 2,3 0,6 0,9 0,2 Antalet sysselsatta -0,9 1,6 -0,7 0,6 Arbetskraft -1,2 1,3 -0,7 -0,3 Procent av arbetskraften, nivå Öppen arbetslöshet 8,0 7,7 7,7 6,9 Personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder 5,2 4,4 5,0 5,4 Anm: I begreppet arbetsmarknadspolitiska åtgärder ovan ingår de äldre arbetslösa som sätts i arbete i offentlig sektor. Åtgärderna jobbsökaraktivitet, företagsutbildning samt yrkesinriktad rehabilitering ingår ej. Dessa beräknas omfatta ca 10 000 personer . Källor: , och . antas produktivitetstillväxten uppgå till i genomsnitt . Medelarbetstiden antas vara i det närmaste oförändrad. Sammantaget innebär detta att den genomsnittliga tillväxtprognosen på i basalternativet medför en årlig sysselsättningsökning på i genomsnitt . antas volymen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder minska med ca 66 000 personer . Utbudet av arbetskraft väntas stiga efter hand som arbetsmarknadsläget förbättras. Utvecklingen av utbudet hålls även i det medelfristiga perspektivet tillbaka av satsningen på reguljär utbildning och arbetsmöjligheterna för äldre arbetslösa inom offentliga sektorn. Summan av öppet arbetslösa och arbetsmarknadspolitiska åtgärder faller successivt till av arbetskraften vid prognosperiodens slut. De öppet arbetslösa minskar från . I högtillväxtalternativet reduceras arbetslösheten till . Preliminära uppgifter från visar en löneökningstakt inom industrin som överstiger de avtal som slutits inom branschen med flera procentenheter. Löneutvecklingen var betydligt starkare än vad som förväntades i vårpropositionen. Inom övrigt näringsliv har utvecklingen däremot varit svagare. Lönerna har stigit ungefär i linje med avtalen. För offentliga sektorn redovisas en löneökning som är lägre än vad avtalen ger. Statistiken har dock sannolikt ännu inte fångat upp retroaktiva utbetalningar inom denna sektor och uppgifterna för kommer förmodligen att revideras upp. Under innevarande år beräknas den genomsnittliga löneökningen för hela ekonomin uppgå till , varav avtalen står för och löneglidningen för resterande . ger avtalen en ökning på och löneglidning väntas falla till strax . De flesta avtalen omfattar perioden 1/4 1995-1/4 1998. De centrala avtalsförhandlingarna gav löneökningar för industrin på år . Därtill kommer löneglidningen som beräknas ligga på för att sedan falla till . Utfallsstatistik för indikerar en hög löneglidning inom industrin. I vårpropositionen antogs att en låg inflation samt en mycket svag efterfrågan på arbetskraft skulle leda till en betydligt lägre löneglidning. Till en del kan dock den uppmätta ökningen förklaras av att åtskilliga företag sköt fram tidpunkten för när avtalen skall börja gälla . Detta innebär att de avtal som registreras i beräkningarna är för höga och för låga . Löneglidningen har i så fall egentligen ett jämnare förlopp än vad som redovisas i tabell 6.1. Bortsett från dessa tekniska faktorer måste löneglidningen ändå betraktas som förhållandevis stark. En förklaring till detta kan vara att de ökande vinstmarginalerna inom framförallt exportindustrin nu kommer löntagarna till del. Det kan också tolkas som att de anställda inom industrin kompenseras för att avtalen inom denna sektor blev lägre än inom andra branscher, trots att lönebetalningsförmågan är betydligt högre. Denna effekt torde avta framöver i takt med att företagens vinstläge försämras. En ytterligare förklaring kan vara att sysselsättningsnedgången lett till att andelen personer med låg lön, såsom yngre och låg-utbildade, har minskat vilket drar upp genomsnittslönen. Indikerar de senaste månadernas utfall däremot en tendens till en starkare underliggande löneglidning blir ökningstalen för både 1996 och 1997 betydligt högre än vad som antagits i prognosen. Inom övrigt näringsliv blev avtalen högre än för industrin. För denna sektor ger avtalen löneökningar på och . De höga löneavtalen bidrar sannolikt till en låg löneglidning. Det bekräftas av den senaste utfallsstatistiken. Därmed verkar det som om det blir begränsade spridningseffekter från den starka löneglidningen inom industrin till andra delar av ekonomin. Avtalen inom offentliga sektorn blev för perioden 1995- 1997 sammantaget högre än i näringslivet. Löneavtalen började gälla senare än i övriga sektorer, vilket innebär att ökningstakten blev lägre men högre såväl 1996 som 1997. Liksom inom övrigt näringsliv väntas löneglidning bli låg . Sammantaget beräknas lönerna i hela ekonomin öka 1996 och 1997, mätt som årsgenomsnitt. Avtalens konstruktion medför att ökningen för blir något högre än den underliggande utvecklingen under loppet av året. De avtalade löneökningarna ligger nämligen relativt sent medan de ligger tidigt 1996. Detta innebär att den höga ökningen av genomsnittslönen 1996 till en del förklaras av s.k. överhängseffekter. Om man rensar bort effekterna av att avtalsrevisionerna sker , framgår att den underliggande löneökningstakten ligger på i slutet av både 1995 och 1996 och att den avtar till 1997. Tabell 7.1 Timlöner Årlig procentuell förändring 1994 1995 1996 1997 Industri 3,1 4,6 6,5 4,8 Avtal 1,1 3,0 3,7 3,0 Löneglidning 2,0 1,6 2,8 1,8 Byggnadsindustri 0,1 4,3 3,9 3,9 Avtal 0,5 2,3 2,6 3,1 Löneglidning -0,4 2,0 1,3 0,8 Övrigt näringsliv 2,4 3,7 5,1 4,1 Avtal 1,4 2,5 4,63,6 Löneglidning 1,0 1,2 0,5 0,5 Stat 2,7 2,9 5,5 4,0 Avtal 2,1 1,0 5,03,5 Löneglidning 0,6 1,9 0,5 0,5 Kommun 2,5 1,9 5,85,2 Avtal 2,1 0,9 5,3 4,7 Löneglidning 0,4 1,0 0,5 0,5 Totalt 2,4 3,4 5,6 4,5 Avtal 1,5 2,1 4,43,7 Löneglidning 1,0 1,4 1,1 0,8 Källor: , och . Det förefaller som att lönsamhet och arbetsmarknadsläge har haft ett begränsat inflytande på lönebildningen. Avtalen blev t.ex. högre i kommunsektorn än i industrin trots att kommunsektorn har ett finansiellt underskott som lönsamheten inom industrin är mycket hög. Den sammantagna löneökningstakten ligger också över den s.k. , som innebär en årlig ökning av lönekostnaden på europeisk nivå, . väntas också reallönen stiga betydligt. Detta kan bero på att inflationsförväntningarna för avtalsförhandlingarna låg betydligt över den nu prognostiserade inflationen på 1996 och 1997, d.v.s. lönebildningen anpassades inte fullt ut till en låginflationsekonomi. Reallöneökningarna motsvaras inte av en lika hög produktivitetstillväxt, vilket på kort sikt innebär att företagens lönsamhet försämras. Detta bidrar till ett ökat inflationstryck och därmed en mer restriktiv penningpolitik samt mer omfattande rationaliseringar, vilket bromsar sysselsättningsutvecklingen. Då penningpolitiken anpassas för att uppnå inflationsmålet får höga nominella löneökningar förhållandevis stor effekt på sysselsättningen. Även vid en internationell jämförelse är den svenska löneutvecklingen relativt stark, trots att den svenska arbetslösheten ligger på en historiskt sett mycket hög nivå. Industritimlönerna inom EU:s kärnländer beräknas stiga med i genomsnitt 1995 till 1997. Konkurrenskraften för svensk industri försämras därför . Därmed dämpas sysselsättningsutvecklingen via dels ett ökat rationaliserings-tryck och dels en svagare efterfrågeutveckling. Diagram 7.1 Timlöneutveckling i industrin2 Anm: Med EU:s kärnländer avses , , och . Källor: , , och **FOOTNOTES** 2 Jämförelsen omfattar endast löneutvecklingen i industrin eftersom internationell statistik avseende timlöneutvecklingen för hela näringslivet saknas. redovisar endast statistik över lön per sysselsatt för andra branscher. I detta begrepp fångas även förändringar i t.ex. medelarbetstiden upp vilket ger en något missvisande bild av konkurrensläget. I basalternativet antas de nominella lönerna öka med och de reala lönerna med , som den totala arbetslösheten reduceras från . Basalternativet förutsätter således att de nominella löneökningarna anpassas till en låginflationsekonomi som arbetslösheten minskar. I det s.k. högtillväxtalternativet beskrivs en utveckling där lönebildningen fungerar på ett sådant sätt att den totala arbetslösheten kan reduceras till och den öppna arbetslösheten till utan att lönerna ökar snabbare än i övriga . Inflationstakten i har sjunkit till mycket låga nivåer. var inflationstakten, mätt som tolvmånadersförändring av konsumentprisindex (KPI), . Man får gå för att hitta en lika låg nivå. har nettoprisindex (NPI), dvs konsumentpriser rensade för indirekta skatter och transfereringar, fallit . Tolvmånaderstal avseende NPI började beräknas 1960 och hade aldrig understigit noll innan juni . Sänkningen av NPI beror dock på tillfälliga effekter såsom lägre räntekostnader för hushållen och fallande importpriser till följd av en stärkt krona. Dessa effekter bedöms successivt avta . En del andra faktorer har dragit upp inflationen . Fastighetsskatten, taxeringsvärden och hyror har höjts och energikostnaderna har stigit. Om man beräknar underliggande inflationstakt som konsumentprisutveckling med direkta skatte-, växelkurs- och ränteeffekter borträknade uppgår den till , både 1996 och 1997. Efterfrågetrycket från omvärlden har varit svagt och . Den vikande efterfrågan och apprecieringen av kronan har lett till att svenska företag har sänkt sina priser på exportmarknaden. Det finns tecken på att produktionen åter ökar och i viss mån drar med sig hemmamarknadspriserna, som följt med övriga priser nedåt. Produktionsökningen torde dock inte utgöra någon större inflationsrisk under den närmaste framtiden, på grund av den svaga inhemska efterfrågan och de produktivitetshöjande investeringar som företagits och . Detta illustreras också av resultaten i barometerundersökningar, som visar på fortsatt fallande kapacitetsutnyttjande i industrin. Det är främst en bristfälligt fungerande lönebildning som kan äventyra prisstabiliteten framöver. De nominella löneökningarna har i kombination med den mycket låga inflationen inneburit kraftiga real- löneökningar. En betydande skillnad i löneökningstakt gentemot våra konkurrentländer är inte hållbar . Riksbankens prisstabilitetsmål minskar företagens möjligheter till övervältring av kostnaderna på konsumenterna, eftersom den allmänt låga inflationen gör det svårt för företagen att höja sina priser. En lönebildning i obalans med den i våra konkurrentländer tvingar företag till rationaliseringar och produktivitetsökningar och leder till lägre efterfrågan via en stramare penningpolitik. Effekterna av en sådan obalans i löneutveckling har övergått från att vara primärt inflationsdrivande till att bli sysselsättningsdämpande. De reala löneökningarna har blivit stora delvis till följd av att inflationsutvecklingen överskattats i avtalsrörelsen. Kommande löneökningar återspeglar förväntningar om framtida inflationstakter. Inflationsförväntningarna var stigande för de senaste löneförhandlingarna, framför allt hos arbetstagarorganisationerna. Inflationsförväntningarna låg då generellt på 3,5 - . är situationen annorlunda. Hushållens inflationsförväntningar avseende har fallit till och ligger därmed något under inflationsmål på . noterades stigande förväntningar som sedan i takt med lägre inflationsutfall återigen kom att falla. Inflationsförväntningarna hos industri- och tjänsteföretag som undersöks i barometerundersökningar har sjunkit till en nivå drygt en halv procentenhet under inflationsmålet. Förväntningar hos aktörer på arbets-, penning- och varumark-naderna undersöks av marknadsundersökningsföretaget i uppdrag av . Den senaste undersökningen indikerar att aktörernas bedömning av framtida inflationstakter justerats ned för såväl kortare som längre tidshorisonter. Inflationsutsikterna har nedreviderats med motsvarande en halv procentenhet för samtliga tidshorisonter jämfört med och den genomsnittliga inflationen för den närmaste bedöms ligga i linje med inflationsmål. Jämfört med läget har således inflationsförväntningarna sjunkit ytterligare, vilket kan tolkas som ökad trovärdighet för prisstabiliseringspolitiken. Inflationen bedöms ha bottnat i och med augusti månads utfall på för KPI och -0,för NPI. Dessa siffror är dock utslag av olika temporära effekter och ger ingen rättvis bild av den underliggande inflationstakten. Den underliggande inflationen beräknad som konsumentprisindex med direkta effekter av tillfälliga växelkurs-, ränte- och skatteförändringar exkluderade uppgår till . Tabell 8.1 Konsumentpriser Årlig procentuell förändring 1994 1995 1996 1997 KPI, årsgenomsnitt 2,4 2,9 1,2 1,9 KPI, dec.-dec. 2,6 2,6 1,0 2,2 Basbelopp 35 200 35 700 36 200 36 300 NPI, årsgenomsnitt 1,7 1,6 0,3 0,6 NPI, dec.-dec. 1,7 1,0 0,5 0,8 IPI privat konsumtion 3,0 2,7 1,8 2,4 (16), KPI 2,3 2,4 2,3 2,3 Anm.: Vid beräkningen av basbeloppen 1995-1997 har en avräkning gjorts på av uppräkningsfaktorn. Vid framräkning av prisökningstalen har ett tillägg gjorts för skillnaden mellan december månads långtids- och korttidsindex, i enlighet med principer för inflationsberäkning. Källor: , och . Inflationstakten enligt KPI beräknas bli och enligt NPI bli . Att NPI blir så pass mycket lägre beror främst på minskade subventioner i form av räntebidrag. Räknat har konsumentpriserna fallit enligt KPI med i genomsnitt . Ökningen av tolvmånadersförändringen av KPI förklaras av förväntade prispåslag inom detaljhandeln , höjda energiskatter i samma månad och höjd fordonsskatt . Bidraget från de båda skattehöjningarna uppskattas till . Nuvarande prognos för inflationen under loppet av 1996 innebär en nedrevidering jämfört med prognosen i vårpropositionen. Det är främst de låga importpriserna, den kraftiga räntenedgången samt en högre produktivitet än förväntat som bidragit till att inflationsprognosen skrivits ned. Dessutom finns de stimulansåtgärder som aviserades i sysselsättningspropositionen nu med i prognosen. Det gäller återinförd skattereduktion för reparationer och ombyggnad av bostäder samt slopad bilaccis. Den underliggande inflationen uträknad på ovan angett sätt beräknas hamna . beräknas inflationstakten öka till enligt KPI och enligt NPI. I istället för att som dra ned konsumentprisutvecklingen med en halv procentenhet förväntas importpriserna stiga och ge motsvarande positivt bidrag. Däremot förutses hemmamarknadspriserna öka relativt långsamt . Även löneökningstakten bedöms bli lägre, vilket tillsammans med en högre produktivitetsökning ger ett lägre bidrag till konsumentpriserna . Kapitalstocken väntas växa med , vilket räcker för att täcka den tilltagande produktionen, utan att kapacitetsbrister uppstår. Skattehöjningar i form av bland annat höjda energiskatter och höjd tobaksskatt beräknas ge ett bidrag på . Den underliggande inflationen beräknad på ovan angivet sätt beräknas bli lägre än inflationen enligt KPI och uppgå till . Enligt KPI och NPI ökar således inflationen medan underliggande inflation synes vara stabil och ligga . Den underliggande inflationen mätt som löneökningstakt minus trendmässig produktivitetsökning beräknas sjunka . Anm.: Utfallsdata . Källor: och . De medelfristiga kalkylerna för utvecklingen utgår från bibehållen prisstabilitet. Tillväxten antas således ligga på en sådan nivå att inflationen inte ökar. Produktionskapaciteten byggs ut i en sådan utsträckning att inflationsdrivande flaskhalsar i form av kapacitetsbrist undviks. Ett av konvergenskriterierna för att kunna delta i EMU:s tredje etapp berör prisstabilitet. För att kunna jämföra olika länders konsumentprisutveckling pågår ett harmoniseringsarbete inom EU. Innan arbetet med att utforma den slutgiltiga formen för ett fullständigt harmoniserat index är klart och kan tas i bruk , redovisar EU:s medlemsländer ett delvis harmoniserat index, IIKP. Detta index skiljer sig från KPI genom att exkludera områden som i särskild hög grad behandlas olika vid beräkningen av nationella konsumentprisindex. Inflationstakten i mätt som ökningen av IIKP uppgick till vilket är den lägsta i EU. Ökningen av årsgenomsnittet 1996 jämfört med bedöms uppgå till . 9 Hushållens ekonomi och privat konsumtion Konsolideringen av de offentliga finanserna dämpar hushållens inkomstutveckling . En relativt stark utveckling av löneinkomsterna och en förbättring av hushållens räntenetto leder dock till att de realt disponibla inkomsterna stiger något. Sparkvoten faller successivt , efter en mindre ökning , vilket medför att den privata konsumtionen tilltar. Den reala lönesummeutvecklingen före skatt gav ett positivt bidrag till inkomstutvecklingen . Detta skedde genom en kraftig ökning av sysselsättningen mätt i arbetade timmar, medan den utbetalda reala timlönen före skatt sjönk. är det i stället utvecklingen av timlönerna som ligger bakom den starka ökningen av lönesumman, medan sysselsättningen utvecklas svagt. Årets genomsnittliga reala timlöneökning före skatt är den högsta som noterats och framåt, se diagram 9.1. Ett positivt bidrag kommer också från en fortsatt förbättring av hushållens nettoinkomster av räntor och utdelningar. Det är en följd av det fortsatt höga finansiella sparandet, vilket innebär att hushållen ökar sina finansiella tillgångar och reducerar skuldbelastningen. Förändringen av direkta skatter och transfereringar från offentlig sektor drar ned utvecklingen av den disponibla inkomsten med . Detta är huvudsakligen en följd av vidtagna budgetförstärkande åtgärder. De direkta skatterna har stigit bl.a. genom höjd egenavgift till sjukförsäkringen och höjda kommunalskatter medan barnbidragen och ersättningsnivåerna i socialförsäkringarna har sänkts. De realt disponibla inkomsterna beräknas sammantaget öka med . Diagram 9.1 Real timlön före skatt 1975-1997 Procentuell utveckling Källor: och . Inkomstutvecklingen karakteriseras av samma faktorer som 1996. Löne- och kapitalinkomsterna stiger medan tillkommande budgetförstärkande åtgärder bromsar inkomstökningen. Den utbetalda lönesumman stiger mindre än , till följd av lägre löneökningar. Egenavgiften till sjukförsäkringen höjs med . Uppräkningen av basbeloppet, som styr pensioner m.m., är reducerad till av prisökningen mellan . Tillsammans med den låga inflationen medför detta att basbeloppet räknas upp med endast eller . Eftersom konsumentpriserna beräknas öka med kommer de reala pensionsinkomsterna att sjunka. Forsatta besparingar sker bl.a. i bostadsbidragen. Sammantaget väntas de realt disponibla inkomsterna stiga med . Den kalkylerade ekonomiska tillväxten för perioden - 2000 innebär en positiv utveckling av hushållens realinkomster. Lönesumman stiger något mer än BNP. Förändringar av transferingsinkomsterna ger inget bidrag till inkomstutvecklingen, huvudsakligen beroende på att bidragen till arbetslösa m.m. minskar när arbetslösheten sjunker. Förbättringen av räntenettot fortsätter. Visserligen sjunker det finansiella sparandet, men det ligger kvar på en relativt hög nivå under hela kalkylperioden. Efter en fortsatt tämligen svag ökning av inkomsterna , beroende på tillkommande budgetförstärkningar, ökar realinkomsterna med . Tabell 9.1 Hushållens disponibla inkomster, konsumtion och sparande Miljarder Procentuellt bidrag till realinkomstutvecklingen kronor löpande pris 1995 1995 1996 1997 1998 1999 2000 Lönesumma inkl. sjuklön 686,5 1,6 3,9 2,4 2,4 2,3 2,0 Transfereringar från offentlig sektor 397,0 -0,4 -0,4 -0,8 -0,4 -0,3 0,0 Pensioner 211,6 0,1 0,1 -0,2 0,1 0,2 0,3 Sjukförsäkring m.m. 43,6 -0,3 -0,3 -0,2 0,1 0,1 0,1 Arbetsmarknadsstöd 54,4 -0,5 0,0 -0,1 -0,5 -0,5 -0,2 Övrigt 87,5 0,3 -0,3 -0,2 -0,1 -0,2 -0,1 Räntor och utdelningar, netto-13,1 1,1 0,6 0,7 0,7 0,5 0,4 Övriga inkomster, netto 207,1 0,6 -0,4 0,1 0,3 0,4 0,5 Direkta skatter 348,0 -2,9 -2,5 -1,7 -1,7 -0,7 -1,2 Disponibel inkomst 929,6 -0,1 1,2 0,8 1,3 2,2 1,8 Privat konsumtion 853,5 0,3 0,9 1,8 2,4 2,5 2,2 Sparande, nivå i % av disponibel inkomst Nettosparande (sparkvot) 8,2 8,5 7,5 6,5 6,2 5,8 Finansiellt sparande 10,3 10,1 8,9 7,4 6,7 5,9 Källor: , och .