prop · GK031D7 · 1997-01-01 00:00:00 — Länder med god primärskola har bevisat högre tillväxt. I flertalet satsas dock en hög andel av utbildningsbudgeten på högre utbildning, medan primärskolan lider av resursbrist. I de mer utvecklade länderna i , och går alla barn utom mycket fattiga nu i skolan. Det är främst fattiga flickor som inte får undervisning. I dessa länder bör det svenska samarbetet inriktas på att utveckla det existerande skolväsendet så att det når alla barn och på att höja kvaliteten i undervisningen. I de fattigare länderna, främst i , når skolväsendet en lägre och ofta fallande andel av barnen. I många länder gäller det därför att bidra till återuppbyggnad av skolväsendet. Även här krävs modernisering och utveckling av undervisningens former och innehåll. Inom de sociala sektorerna är sektorprogram en lovande väg för givarna att under mottagarlandets ledning gemensamt stödja t.ex. undervisningsväsendets uppbyggnad. En förutsättning för ett på lång sikt fungerande skolväsende är att lokalsamhället känner ansvar, har inflytande och bidrar till finansieringen. Avgiftsfinansering av primärskolan har visat sig ge betydande negativa effekter som regeringarna har svårt att klara driftkostnaderna. Ökad uppmärksamhet måste också ägnas åt kopplingen mellan barns rättigheter, skolplikt, bra skolor och eliminering av skadligt barnarbete. Stora framsteg har gjorts inom hälsoområdet i nästan alla länder under de . I huvudsak bör samarbetet inom hälsoområdet inriktas på bidrag till att förbättra systemen, medan driften mer måste med egna resurser, ofta på lokal nivå. Liksom för utbildningsväsendet skapar statens begränsade resurser och avgiftsfinansieringens nackdelar ett svårt dilemma, kanske än svårare för hälsovården med dess oundvikligen högre driftskostnader. För både skolan och hälsovården krävs således såväl en kraftfull prioritering av de grundläggande delarna på bekostnad av storstadsbaserad högre undervisning och sjukhusvård, t.ex. utveckling av nya metoder för finansiering. Utöver att främja hälsan, har hälsovården även andra viktiga roller. Kopplingen till reproduktiv och sexuell hälsa är given. Hälsovård är dessutom en bra ingång till attitydpåverkande insatser. Detta gäller i hög grad även skolan. Inom hälsoområdet finns det starka internationella organisationer, som får ett betydande svenskt stöd. Det är angeläget att policy visavi dessa organisationer och det bilaterala utvecklingssamarbetet bygger på ett ömsesidigt erfarenhetsutnyttjande. Det är också viktigt att Sida för en dialog med de enskilda organisationerna, som bedriver en omfattande verksamhet inom området, om hur samspelet mellan staten, lokala myndigheter och det civila samhället kan främja utvecklingen av de sociala sektorerna. Insatserna inom de sociala sektorerna finansieras främst genom landramarna, men även en stor del av biståndet via enskilda organisationer går till insatser inom området. Sociala insater finansieras också inom det tekniska samarbetet med länder utanför programlandskretsen. Forskningssamarbetet spelar en strategisk roll för uppbyggnaden av kunskaper och mänskligt kapital i . Det omfattar den verksamhet som Sida övertagit från den tidigare biståndsmyndigheten för u-landsforskning (SAREC). De övergripande målen för forskningssamarbetet är att stärka forskningskapacitet och främja utvecklingsinriktad forskning. Från delposten finansieras stöd till forskningssamarbete med och mellan , stöd till internationella forskningsprogram och -projekt med inriktning på och u-landsrelaterade problem samt stöd till u-landsforskning i . De svenska erfarenheterna av forskningssamarbete med är unika i ett europeiskt perspektiv. Genom den verksamhet SAREC bedrev och Sida nu vidareutvecklar har gjort mycket värdefulla insatser som det svenska forskarsamhället stimulerats att delta i u-landsrelevant forskning. Det är också betydelsefullt för att åstadkomma ett aktivt deltagande från svenska forskares sida i EU:s program för forskningssamarbete och för att bredda den svenska resursbasen för utvecklingssamarbetet. Sammanslagningen av de förutvarande biståndsmyndigheterna stärker möjligheterna för samverkan med andra biståndsformer. Det måste dock förenas med forskningsbiståndets särskilda mål, inomvetenskapliga krav på forskningskvalitet och bibehållen långsiktighet, vilket kan ske bl.a. genom samlade satsningar på högre utbildning och forskning, uppföljning av forskningsresultat och integration i annat utvecklingssamarbete. Forskningsbiståndets inriktning bör också påverkas av Sidas handlingsprogram avseende fattigdom, hållbar utveckling, demokrati och mänskliga rättigheter samt det nya jämställdhetsmålet. Vikten av långsiktighet inom forskningssamarbetet och verksamhetens goda resultat motiverar en bibehållen volym . Regeringen beräknar att anvisa , vilket möjliggör en fortsatt stark satsning på forskning. Ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning är grundläggande för att förbättra de fattigas levnadsstandard. Satsningar på infrastruktur - energi, transporter och kommunikationer, vatten, sanitet och bevattning - och näringslivsutveckling är därför viktiga inslag i biståndet. För programländerna finansieras sådana insatser med gåvobistånd inom landprogrammen och i vissa länder också med krediter. I övriga länder görs insatser genom Sidas kontraktsfinansierade tekniska samarbete, som i hög grad är inriktat på infrastruktur. Kreditbiståndet har sedan u-krediter infördes haft en stark tonvikt på infrastruktur, särskilt energi och telekommunikationer och lämpar sig väl för sådant stöd till företags- eller samhällsekonomiskt lönsamma investeringar i kreditvärdiga länder. (Tekniskt samarbete och krediter behandlas närmare i avsnitt nedan.) Vid satsningar på infrastruktur måste miljöeffekter beaktas noggrant. I Sidas program för hållbar utveckling slås fast att miljöfrågor kring energiproduktion och -användning samt urban miljö kräver större uppmärksamhet inom biståndet. Regeringen delar den bedömningen. Näringslivsutveckling, som syftar till att skapa förutsättningar för en ökning av produktion av varor och tjänster, omfattar tre grenar. Kompetensutveckling syftar till att höja kunskapsnivån i näringslivet. Affärsutveckling syftar till att stimulera samarbete mellan företag i och bl.a. långsiktiga allianser mellan små- och medelstora företag. Kapitalförsörjning omfattar såväl kapitalsatsningar i företag eller finansiella institutioner, främst genom , som insatser för att utveckla institutioner för en fungerande kapitalmarknad. Sida har inlett en översyn av hur näringslivssamarbetet bäst kan utvecklas i den nya organisationen i samspel med den programmeringsprocess som tillämpas för större delen av det bilaterala biståndet. Regeringen anser att en ökad fokusering på färre projekt, länder eller områden bör övervägas i syfte att höja effektiviteten. Inom näringslivsutveckling finns omfattande reservationer och regeringen beräknar därför en minskning till under delposten särskilda utvecklingsprogram. Regeringen har uppdragit åt Sida att analysera biståndets förändrade roll i kapitalförsörjning, bl.a. hur biståndet kan främja inhemsk resursmobilisering och utländska investeringar, vilket har särskild bäring på utformningen av biståndet till de fattigaste länderna, främst i . Tekniskt samarbete och internationella kurser Sidas kontraktsfinansierade tekniska samarbete - kompetensutveckling och kunskapsöverföring - med tonvikt på insatser inom infrastruktur men också på bl.a. miljö och förvaltning är baserad på svenska resurser - företag, myndigheter och institutioner. Projekt bedrivs i ett 30-tal länder. Vidare bedrivs ett samarbete med utvecklingsbanker och andra internationella finansieringsinstitutioner genom konsultfonder för utnyttjande av svensk kompetens och teknologi. Mot bakgrund av en flerårig, snabb expansion, volym- och ämnesmässigt samt geografiskt, har Sida på regeringens uppdrag gjort en översyn av det tekniska samarbetet, bl.a. med avseende på val av länder och gränsdragningen vad avser programländerna, där finansiering av dessa insatser skall överföras till landprogrammen. Regeringen vill framhålla vikten av att bevara verksamhetens karaktär med bl.a. små insatser och hög flexibilitet. En ökad fattigdomsinriktning är önskvärd. Verksamheten är framgångsrik och efterfrågad. Regeringen beräknar för kontraktsfinansierat tekniskt samarbete inom delposten för särskilda utvecklingsprogram. Med hänsyn till att ett antal insatser överförs från denna post till landramsfinansiering bör det i praktiken inte innebära någon minskning jämfört med innevarande år. Den internationella kursverksamheten syftar till att stärka deltagarnas kompetens inom områden av strategisk betydelse för utvecklingen i hemländerna. Infrastruktur och industri intar en central plats i kursutbudet som fått ökad inriktning mot miljö, demokrati, mänskliga rättigheter, offentlig förvaltning och jämställdhet, inklusive genom kurser som särskilt riktar sig till kvinnor. I syfte att stödja anpassningen till ny teknologi i planeras nya kurser inom vissa områden. Kursdeltagarna, ca 2 100 , kommer från över 100 länder och antalet sökande har ökat markant. Regeringen beräknar att för internationella kurser anvisa inom delposten för särskilda utvecklingsprogram. Krediter utgör ett viktigt instrument för att finansiera vissa typer av angelägna investeringar i mottagarländerna. Krediter lämnas dels i form av bundna u-krediter, som finansieras genom upplåning på kapitalmarknaden i kombination med biståndsmedel, det s.k. gåvoelementet, som medger utlåning på mjuka villkor, dels som obundna, anslagsfinansierade biståndskrediter på mycket förmånliga villkor. U-krediter lämnas till länder som är kreditvärdiga eller bedöms få en tillfredsställande betalningsförmåga för investeringsprojekt, främst inom infrastruktur med tonvikt på energi och telekommunikationer, men i växande utsträckning också investeringar i miljöskydd. Verksamheten är inriktad på projekt där svensk teknologi och kompetens är konkurrenskraftig. Kombinationen av marknadsfinansiering och subvention, som belastar anslagsposten, ger en utväxlingseffekt på det insatta biståndet vad gäller den totala resursöverföringen. Kreditgivningen sker i överensstämmelse med den internationella överenskommelsen på området som har biträtt, den s.k. konsensusöverenskommelsen inom , som bl.a. reglerar gåvoelementets storlek och vilken typ av projekt som kan komma ifråga för u-kreditgivning. U-kreditengagemanget uppgick vid utgången av /95 till ca , fördelat på 22 länder med och som dominerande. avsåg låginkomstländer och nära hälften avsåg programländer. Biståndskrediter är främst avsedda för finansiering av infrastrukturprojekt i betalningssvagare låginkomstländer som inte tillhör de mest skuldtyngda. De kan även användas för att finansiera sociala projekt i kreditvärdiga länder, när u-kreditgivning bedöms mindre lämplig. Biståndskrediter infördes på försök från /95. Beredningen av projektförslag beräknas i några fall kunna slutföras för beslut under innevarande budgetår. På uppdrag av regeringen har Sida analyserat krediters roll för utveckling och i biståndet, inklusive erfarenheterna av u-kreditgivningen och försöksverksamheten med biståndskrediter. I utredningen, som kommer att överlämnas till regeringen , ingår också att överväga utnyttjande av medel under andra anslagsposter för kreditgivning. Regeringen anser att krediter även framgent bör spela en viktig roll i biståndet inom ramen för en breddad uppsättning av finansieringsinstrument, som kan utnyttjas flexibelt för att anpassa villkoren till såväl mottagarländernas betalningsförmåga som projektens samhälls- eller företagsekonomiska effekter. Sida har föreslagit att medel för u-krediter och biståndskrediter sammanförs under en ny delpost, Särskilda investeringar, som även föreslås omfatta gåvomedel för större investeringar och därtill kunna utnyttjas för garantigivning. Regeringen vill dock avvakta resultatet av kreditutredningen men anser att en ökad flexibilitet i form av kombinationer av krediter och gåvor bör kunna övervägas. I ljuset av utredningens förslag kan gällande riktlinjer för u-krediter respektive biståndskrediter, som efter försöksverksamheten nu bör ses som ett mer permanent instrument, behöva ses över. Regeringen beräknar att anvisa ett belopp om för kreditgivning och kommer senare att meddela anvisningar om fördelningen mellan u-krediter och biståndskrediter. Stöd till ekonomiska reformer och skuldlättnad Efter mer än av olika initiativ och åtgärder är 80-talets skuldkris alltjämt olöst för många av de fattiga skuldländerna, varav flertalet finns i och några i . Det behövs ett mer samlat grepp för att reducera de utestående skulderna och skapa ökat utrymme för produktiva investeringar och insatser som kommer de fattiga till del. De fattigaste ländernas fordringsägare är huvudsakligen offentliga kreditorer, främst västländerna, men i växande omfattning också multilaterala institutioner. Diskussioner har inletts om ett samlat skuldinitiativ för dessa länder. , som är IMF:s och gemensamma policyorgan, har gett de bägge institutionerna i uppdrag att i samråd med främst andra kreditorer och biståndsgivare utforma förslag till en långsiktigt hållbar lösning. För att ett sådant initiativ skall bli framgångsrikt, krävs att samtliga parter är beredda att medverka och ta en rimlig andel av finansieringen. En utgångspunkt är vidare att skuldländerna fortsätter på den inslagna reformvägen och kan visa goda resultat. Ambitionen är att förslag till ett samlat aktionsprogram skall läggas fram . har verkat aktivt i olika internationella fora för ytterligare skuldlättnader och stöd på generösa villkor till ekonomiska reformer i de fattigaste länderna, t.ex. i (de västliga regeringarnas gemensamma forum för omförhandlingar med skuldländerna), IMF och , inom ramen för och särskilda program för , SPA. Detta program har varit viktigt för att mobilisera och samordna resurser till de fattigaste, mest skuldtyngda länderna i söder om som genomför strukturanpassningsprogram. För svenskt vidkommande utgör det s.k. betalningsbalansstödet ett viktigt instrument för att lämna stöd till ekonomiska reformprogram, huvudsakligen i form av obundet importstöd, och skuldlättnad i olika former. Bidrag lämnas för att minska skuldtjänsten avseende såväl bilaterala skulder som multilaterala, främst gamla lån från , och till samfinansiering med av återköp till kraftigt rabatterat pris av kommersiell skuld, främst till banker. har även medverkat i s.k. stödgrupper som bildats för att hjälpa länder, som genomgått politiska eller ekonomiska kriser, att normalisera relationerna med det internationella finansiella samfundet. Merparten av stödet har gått till svenska program- och andra samarbetsländer, främst i söder om men också några länder i och . bidrag till IMF:s särskilda facilitet för stöd till fattiga länder som genomför strukturanpassningsprogram, ESAF (Enhanced Structutal Adjustment Facility) har också lämnats från denna anslagspost. Behovet av betalningsbalansstöd kommer även framöver att vara omfattande. Stödet skall utgöra ett incitament till fortsatta ekonomiska reformer och måste fortlöpande kunna anpassas till skiftande behov och ändrade förutsättningar i enskilda länder. har i samråd med Sida gjort en översyn av stödet bl.a. i syfte att uppnå en smidigare procedur från planering till utbetalning för att främja en effektivare användning av medlen. Stödet skall i första hand utgå till de fattigaste och mest skuldtyngda länderna, med tonvikt på svenska samarbetsländer, som genomför ekonomiska reformprogram med stöd av IMF, och givarsamfundet. Betalningsbalansstödet bör vara flexibelt och kunna anpassas till specifika förhållanden i enskilda länder. Stödet skall hållas avgränsat från det mer långsiktigt planerade biståndet inom landramarna. Stödets karaktär och den flexibilitet som krävs t.ex. för att ha beredskap för att bidra till nya skuldinitiativ, kan föranleda betydande variationer i utnyttjandet av anslagna medel mellan olika budgetår. Flera programländer har stora problem i genomförandet av strukturanpassningsprogrammen p.g.a såväl externa ekonomiska och interna politiska faktorer. Detta är den främsta orsaken till de f.n. mycket stora reservationerna som vid utgången av 1996 beräknas komma att uppgå till ca . En nedskärning är därför motiverad för att kunna omfördela medel till andra angelägna ändamål. Regeringen beräknar att anvisa , som tillsammans med reservationerna ger ett utrymme om ca för nya insatser och därmed goda möjligheter för att fortsätta att spela en aktiv roll på skuldområdet och bidra till nya initiativ. I enstaka fall bör även temporärt stora reservationer under landramar kunna tas i anspråk för betalningsbalansstöd. Bistånd genom folkrörelser och enskilda organisationer Biståndet genom enskilda organisationer är en mycket viktig del av det svenska utvecklingssamarbetet. Genom en mångfald av insatser i nästan alla nås många fattiga människor och lokalsamhällen. Stödet till enskilda organisationer i , ofta i form av mångårigt nära samarbete, stärker också det civila samhället i dessa länder. Flertalet svenskar som arbetar med bistånd finns i enskilda organisationer och genom deras verksamhet i , inte minst i samband med insamling av medel, sprids också kunskaper om . Härigenom stärks det svenska biståndets förankring i det svenska samhället. Bidragen för bistånd genom folkrörelser och andra enskilda organisationer har utvecklats från projektstöd till ett stort antal mindre organisationer till ramavtal med drygt tiotalet organisationer. Bidrag ges också för informationsinsatser i . Direktstöd ges även till vissa andra enskilda organisationer. kan även politiska partier söka bidrag på samma premisser som organisationerna. /95 genomfördes en utvärdering av biståndet genom svenska enskilda organisationer. Den visar att organisationerna väl uppfyller de åtaganden man gjort i samband med ansökan om bidrag och att de har en väl utvecklad ekonomisk kontroll av verksamheten. Utvärderingen påtalar emellertid brister vad gäller insatsernas utvecklingseffekter och är också kritisk när det gäller samordningen mellan olika biståndsaktörer. Sida avser att ägna dessa frågor hög prioritet i dialogen med de enskilda organisationerna. En utredning om de enskilda organisationernas egeninsats har genomförts. Utredningen bekräftar att de flesta organisationerna vill behålla egeninsatsen på nuvarande nivå, dvs. Egeninsatsen återspeglar organisationernas förmåga till engagemang och är en viktig förutsättning för deras självständighet i förhållande till statsmakterna. Många organisationer bidrar med en väsentligt högre egeninsats än den fastställda nivån. Vissa ungdomsorganisationer har dock haft svårt att komma upp till den nivån. Regeringen har beslutat att den normala nivån på organisationernas egeninsats för projektbistånd fortsatt skall vara samt att värdet av material och eget arbete inte längre skall kunna räknas som del av egeninsatsen. /SHIA får emellertid Sida medge en sänkt egeninsats på . Sida får också, om det finns särskilda skäl, medge en minskad egeninsats till lägst för ungdomsorganisationer, som inte ingår i ramorganisationerna. Volontärverksamheten är den största personalresursen inom svenskt utvecklingssamarbete. Den ger ett stort antal svenskar möjlighet till praktiska insatser i . Volontärinsatser har allt mera inriktats på insatser för demokrati, erfarenhetsutbyte och kunskapsutveckling. En översyn genomförs i syfte att skapa mer flexibla och ändamålsenliga regler för att volontärer med fälterfarenhet skall kunna delta i korttidsinsatser i samband med katastrofer och särskilda humanitära insatser. Sida har också fått i uppdrag att göra en översyn av den s.k. volontärschablonen i syfte att bl.a. medge en förbättrad trygghet för volontärerna i fråga om olika försäkringar i samband med vistelsen utomlands. Sida gör vidare en utredning om volontärinsatsernas utvecklingseffekter. Regeringen anser att det är angeläget att engagera ungdomar och deras organisationer både som mottagare och förmedlare av internationellt utvecklingssamarbete. Sida har med () påbörjat ett par projekt med goda resultat. Ungdomsorganisationernas biståndssamarbete bör ges fortsatt hög prioritet. Till , och ges 30 miljoner i bidrag till lokala enskilda organisationer, "direktstöd", vilket överförs till delposten för . har ombildats till en ideell förening. I samband därmed erhöll föreningen ett extra bidrag och behovet av statliga bidrag för i huvudsak administrationskostnader har därför upphört. Med inträde i EU öppnades möjligheter för svenska folkrörelser och andra enskilda organisationer att erhålla stöd från EU:s biståndsbudget. Regeringen ser det som angeläget att dessa möjligheter tas till vara och anser att Sida bör fortsätta stötta organisationerna såväl när det gäller att utnyttja EU-bidragen som att samverka med systerorganisationer i andra EU-länder. Medel från delposten får användas för detta. Som ett uttryck före regeringens prioritering av biståndet via folkrörelser och enskilda organisationer beräknas , vilket innebär oförändrad nivå jämfört med eftersom direktstödet till enskilda organisationer i , , överförs till delposten för . Huvuddelen av det svenska humanitära biståndet (tidigare kallat Katastrof- och flyktingbistånd samt bistånd till återuppbyggnad) avser insatser till förmån för offren för ett tiotal inbördeskrig: , , , , , , , f.d. m.fl. länder. Dessa s.k. komplexa katastrofer har drivit tiotals miljoner människor på flykt, vilket skapat enorma hjälpbehov av såväl omedelbar som mer långvarig karaktär. Hjälpen kanaliseras genom FN:s humanitära organ, främst flyktingkommissarien () och världslivsmedelsprogrammet (WFP), genom enskilda organisationer och internationella Rödakorsrörelsen. Inom ramen för det humanitära biståndet ger särskild uppmärksamhet åt insatser som avser röjning av landminor och utveckling av utrustning härför. är det land inom EU som satsar mest på sådana åtgärder. Kvarliggande landminor utgör ett ständigt hot och hindrar den återuppbyggnad som behövs efter en väpnad konflikt. Regeringen avser ge fortsatt prioritet åt minfrågan. Det är viktigt att tidigt identifiera länder som kan komma att drabbas av interna konflikter och att bidra till att förebygga att väpnade konflikter bryter ut. Regeringen har tillsatt en utredning med uppgift att bredda underlaget för svenskt agerande när det gäller att stärka konfliktförebyggandet i det internationella systemet. Studien skall vara klar . I de komplexa katastroferna behövs ofta samverkan mellan de humanitära hjälpinsatserna och åtgärder för att främja efterlevnaden av mänskliga rättigheter, försoningsinsatser, politisk och diplomatisk medling och i flera fall militära insatser. Regeringen kommer att fortsätta att stödja det reformarbete som pågår inom FN för att förbättra samordningen mellan den humanitära hjälpen och de politiska och de militära insatserna i de komplexa katastroferna. Regeringen avser också att fortsatt stödja ansträngningarna att bättre koordinera de olika FN-organens humanitära bistånd. Behovet av en bättre koordination av det humanitära arbetet i konfliktsituationer gäller även andra än FN-organen. Utredningen (Ds 1996:15) pekar på behovet av klarare regler för enskilda organisationer i konflikthanteringen. En internationell utvärdering av hjälpen till det katastrofdrabbade betonar vikten av att de enskilda organisationer, som engagerar sig i komplexa katastrofer, har erforderlig kunskap och kompetens. Regeringen kommer att med de enskilda organisationerna diskutera deras roll i de komplexa katastroferna. Regeringen avser även verka för att den humanitära hjälpen utformas på sådant sätt att den kan främja en långsiktig utveckling i dagens katastrofområden. Genom medlemskapet i EU bidrar till omfattande humanitära bistånd, som hanteras av den Europeiska byrån för humanitärt bistånd (ECHO).