prop · GK033 · 1997-01-01 00:00:00 — Detta har skett i nära samverkan med statens två byggnadsförvaltande myndigheter, och . Förutsättningarna för verksamhet förändrades i samband med den nya statliga lokalförsörjningsordningen samt avvecklingen av och , då huvuddelen av statens fastigheter överfördes till statliga fastighetsbolag. Konst i lokaler för statlig verksamhet Den omfattande bolagiseringen av den statliga fastighetsförvaltningen och av annan statlig verksamhet har skapat oklarhet om Statens konstråds roll och ansvar när det gäller att förse lokaler för statlig verksamhet med lös och fast konst. Utredaren anser att staten bör bekosta fast konst endast om man kan räkna med att statlig verksamhet kommer att bedrivas i lokalerna . Regeringen delar utredarens uppfattning vad gäller omfattningen och avgränsningen av ansvaret för förvärv av fast konst i statligt förhyrda miljöer. Den tidigare fokuseringen på ägandeförhållanden i samband med konst- satsningarna bör ersättas med ett vidare synsätt som betonar bruket av miljön. Detta innebär att skall kunna finansiera förvärv av fast konst som överlåts till bolag om lokalerna är avsedda för ett långsiktigt bruk av staten. är det angeläget att söker skapa garantier för den överlämnade konstens fortsatta skötsel och vård som i möjligaste mån är jämförbara med vad som gäller för den statligt ägda konsten. Utredaren föreslår vissa bestämda nivåer i fördelningen av kostnaderna för fast konst mellan och fastighetsägaren. Regeringen finner att sådana bedömningar bör överlämnas till . Rådet bör dock sträva efter att finna principer för en rimlig kostnadsfördelning mellan staten och fastighetsägaren. Ansvaret för inköp och utplacering av av lös konst föreslås av utredaren bli överflyttat från till Statens konstmuseer som skall redovisa inköpen genom egna utställningar och vandringsutställningar som erbjuds till bl.a. regionala museer innan de placeras på de statliga myndigheterna. Regeringen anser att ansvaret för förvärv och utplacering av den lösa konsten bör kvarstå hos . Denna uppfattning delas av flertalet remissinstanser. Enprocentregeln Utredaren har berört frågan om hur en enprocentregel skulle kunna tillämpas i samband med Statens konstråds verksamhet. Regeringen delar utredarens uppfattning att den årliga anslagsberäkningen bör grundas på en kulturpolitisk bedömning snarare än att kopplas till nivån på det statliga byggandet . Regeringen finner dock att en procent av den totala bygg- kostnaden är ett rimligt riktmärke för konstnärliga insatser i enskilda bygg- projekt. Satsningens omfattning bör självfallet även bedömas efter den aktuella byggnadens och miljöns förutsättningar och efter vad som krävs för att åstadkomma konstnärligt tillfredsställande resultat. Konst i icke-statliga miljöer skall enligt regeringens mening även kunna göra insatser i andra gemensamma miljöer än sådana som är avsedda för statlig verksamhet. Utredaren har föreslagit att det bidrag som finns för konstnärlig utsmyckning av bostadsområden skall ges en vidare syftning samt att medlen förs från till . Bidraget skall kunna avse andra gemensamma miljöer i samhället än bostadsområden och även kunna användas i projekt som har karaktär av konstnärligt utvecklingsarbete inom den offentliga konstens område. Regeringens ställningstagande redovisas i avsnitt 13.4. Beställningar från textila ateljéer har ända sedan sin tillkomst haft statligt stöd för sin verksamhet. Föreningen bedriver dels utbildnings- och kursverksamhet, dels en ateljé med textil produktion i olika tekniker. beslutar om bidrag till ateljéverksamheten inom ramen för sin bidragsgivning till organisationer inom bild- och formkonstområdet. uppgår bidraget till . För att säkra en kontinuerlig produktion hos disponerar en årlig medelsram på för inköp och beställningar hos föreningen. Regeringen anser att upphandlingen av verk från textila ateljéer i fortsätt- ningen inte enbart skall riktas mot . bör medelsramen för dessa förvärv höjas till . För att åtgärden inte skall få alltför kännbara effekter för bör ges möjlighet att förstärka sitt stöd. Regeringen föreslår därför i budgetpropositionen att förs från förvärvsanslag till medelsram för stöd till organisationer inom bild- och formkonstområdet . Organisation föreslår vissa förändringar när det gäller Statens konstråds organisation. Enligt förslaget skall antalet ledamöter i rådet minskas. Vidare föreslås att den som är ledamot i rådet inte skall kunna vara ledare för ett utsmyckningsprojekt. Rådets kanslichef föreslås vara ledamot i rådet men inte dess ordförande. Regeringen avser att följa utredarens förslag i dessa delar. Större delen av rådets ledamöter skall även i fortsättningen vara yrkesverksamma konstnärer. Det skall vara rådets uppgift att tillsätta projektledare för en tidsbegränsad period. Resultatbedömning och resurstilldelning Regeringens resultatbedömning och förslag till medelsanvisning avseende redovisas i budgetpropositionen för . 13.4 En bredare insats för konstnärlig gestaltning av den gemensamma miljön Regeringens förslag: I budgetpropositionen för föreslår regeringen att det bidrag som disponerar för konstnärlig utsmyckning i bostadsområden upphör och att tillförs för medverkan vid konstnärlig gestaltning av olika slags samhällsmiljöer. Utredarens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredaren föreslår att ett nytt bidrag inrättas, som fördelas av . Bidraget skall inriktas på nyskapande inom miljögestaltningens område och kunna sökas av kommuner, landsting, bostadsföretag m.fl. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Några instanser motsätter sig förändringar. Andra vill behålla nuvarande bidrag, men anser att och inte skall disponera medlen. Många är dock odelat positiva. tidigare överväganden: infördes ett statligt stöd till konstnärlig utsmyckning i bostadsområden, vilket fick formen av ett tillägg i underlaget för beräkning av statliga lån för uppförande av bostäder med hyres- eller bostadsrätt. Den utvidgade lånemöjligheten utnyttjades endast i liten utsträckning och kompletterades därför med ett bidrag (prop. 1986/87:48, bet. 1986/87:BoU10, rskr.1986/87:248). Bidragsramen sattes till . Bidraget drogs in /93 i samband med en översyn av det statliga stödet till bostadsfinansieringen (prop. 1991/92:100 bil. 12 s. 61-62, bet. 1991/92:BoU11, rskr. 1991/92:152), men återinfördes påföljande budgetår i anslutning till ett tidsbegränsat s.k. ROT-program (bet. 1992/93:BoU16, rskr. 1992/93:282). Skälen för regeringens förslag: Den ekonomiska åtstramningen har tillsammans med bolagiseringar av verksamhet inneburit att kommuner och landsting avsatt allt mindre resurser till konstnärlig utsmyckning och gestaltning av gemensamma miljöer. Bostadsbyggandet är mycket lågt och tyngdpunkten inom byggandet har förskjutits till ombyggnader, större underhållsinsatser och förbättring av den yttre miljön. Ett stort upprustningsbehov finns i det s.k. miljonprogrammets bostadsområden. De storskaliga boendemiljöerna kräver särskilda insatser för att konstnärliga värden som saknats i den ursprungliga planeringen skall tillföras miljön. Därtill finns det många andra gemensamma miljöer som är torftiga, t.ex. skolor och fritidslokaler, torg- och gaturum, lokala service- och affärscentra, trafik- och industrimiljöer. Här har kommunerna ett primärt ansvar, men en väl avvägd statlig insats och goda samverkansformer bör kunna stimulera såväl kommuner som företag och fastighetsbolag att satsa på en konstnärlig gestaltning som annars inte skulle ha kommit till stånd. Det nuvarande bidraget till konst i bostadsområden fyller en viktig funktion, men regeringen anser att medlen kan utnyttjas effektivare om de används för ett bredare syfte. Regeringen delar således utredarens syn på medlens framtida användning. Däremot anser inte regeringen att ett nytt särskilt bidrag skall inrättas. Regeringen anser i stället att bör göra insatser i olika gemensamma miljöer på ungefär samma sätt som sker i statliga miljöer. Insatserna bör vara riktade mot bostadsföretag, kommuner, landsting och fastighetsbolag vilkas byggnader och anläggningar är en del av den gemensamma miljön. Stor vikt skall även i fortsättningen läggas vid bostadsmiljöer, liksom vid miljöer där barn och ungdomar vistas. skall också kunna använda medel för utvecklingsändamål, bl. a. i samverkan med konsthögskolorna, m.fl., samt bedriva informationsverksamhet. Insatserna bör få stor spännvidd, men med huvudinriktning på miljöer inom tättbebyggda områden. Utformningen av den gemensamma miljön blir en prioriterad fråga för det arkitekturpolitiska program som regeringen avser att ta initiativ till och som närmare beskrivs i avsnitt 12 Arkitektur och formgivning. I budgetpropositionen för föreslår regeringen att bidraget till konstnärlig utsmyckning i bostadsområden upphör och att ytterligare 15_ställs till Statens konstråds disposition för att möjliggöra insatser i enlighet med vad som anförts. 13.5 av nutida svensk konst i utlandet (NUNSKU) Regeringens förslag: av nutida svensk konst i utlandet (NUNSKU) avvecklas. Uppgifterna övertas av Statens konstmuseer, . förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att NUNSKU:s uppgifter överflyttas till ingå som en del i den planerade internationella ateljéutbytesverksamheten IASPIS. tidigare överväganden: NUNSKU instiftades som en del av dåvarande . NUNSKU blev en självständig myndighet i samband med att Statens konstmuseer bildades (prop. 1975/76:135 s. 308-310, bet. 1975/76:KrU35, rskr. 1975/76:355). Remissinstanserna: Ett flertal av remissinstanserna anser det rimligt att myndigheten avvecklas. Samtliga betonar vikten av att behålla och utveckla den internationella verksamhet som bedrivits inom ramen för myndigheten. När det gäller frågan om vilken instans som bör överta ansvaret för NUNSKU:s uppgifter förordar en majoritet . Skälen för regeringens förslag: NUNSKU har till huvuduppgift att presentera svensk samtidskonst vid de internationella biennalerna i , , , och . I den mån ekonomin tillåtit har även andra utställningsprojekt genomförts. Styrelsen för NUNSKU består av sex ledamöter. Moderna museets chef är självskriven vice ordförande. handhas av en anställd vid Statens konstmuseer. Verksamheten är inrymd i . Det årliga anslaget uppgår till . Regeringen delar uppfattning att NUNSKU:s uppgifter bör fullgöras inom ramen för annan verksamhet. Därigenom kan administration samt uppföljning och utvärdering bedrivas på ett effektivare sätt och resurser frigöras för biennal- och utställningsverksamheten. Regeringen anser att de upparbetade samarbetsformerna mellan och NUNSKU är av sådan grundläggande betydelse för biennalarbetet att de bör tas tillvara och utvecklas som en viktig del av Moderna museets internationella arbete. Regeringen föreslår därför att NUNSKU upphör som egen myndighet och att Statens konstmuseer övertar verksamheten . Regeringen vill i detta sammanhang betona vikten av att ett löpande och aktivt utbyte av erfarenheter, kontakter och kunskaper sker mellan och . I budgetpropositionen för föreslås att medel för fullgörande av NUNSKU:s nuvarande uppgifter tillförs Statens konstmuseer. 13.6 Nationellt uppdrag inom samtidskonsten Regeringens förslag: Ett tidsbegränsat nationellt uppdrag inrättas inom området samtidskonst. Regeringen avser att för ge uppdraget till . I budgetpropositionen för föreslås att 1_miljon kronor anvisas för uppdraget. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i det föregående betonat vikten av att det lokala konstlivet vitaliseras och får kontakt med nya strömningar inom samtidskonsten. har ett självklart nationellt utvecklingsansvar i detta sammanhang. Det är av stor vikt att denna uppgift fullgörs i nära samverkan med institutioner och konstnärer i och utanför landet. Det är framför allt angeläget att ett långsiktigt och systematiskt samarbete etableras mellan och regionala institutioner med hög kompetens inom området samtidskonst. I syfte att främja utvecklingen av ett sådant kvalificerat samarbete bör tidsbegränsade nationella uppdrag ges till institutioner som är naturliga samarbetsparter till . Regeringen föreslår därför att ett sådant uppdrag inrättas inom området samtidskonst. I likhet med övriga nationella uppdrag som föreslås i denna proposition bör uppdraget ges , varefter en omprövning sker. Även om ett förnyat uppdrag inte skall uteslutas bör utgångspunkten vara att det skall föras vidare efter treårsperiodens utgång. Det bör ankomma på regeringen att utse innehavare av uppdraget. bör få i uppgift att svara för uppföljning och utvärdering av uppdraget samt föreslå nya innehavare. För den svenska samtidskonsten är det viktigt att kontakterna med det internationella konstlivet utvecklas. Ett internationellt ateljécentrum (IASPIS) har inrättats inom . Vidare får en ny internationellt inriktad uppgift genom att museet övertar NUNSKU:s arbete med att introducera svenska konstnärer vid de stora konstbiennalerna. Regeringen har tidigare pekat på särställning när det gäller den samtida och internationella konsten. Där finns ett stort antal konstinstitutioner med intressant verksamhet och ett väl uppbyggt kontaktnät. Bland dessa institutioner har upparbetat ett internationellt renommé av stort värde för svenskt konstliv. Regeringen bedömer att det finns stora utvecklingsmöjligheter i ett systematiskt samarbete mellan och konstinstitutioner med som samordnare. I detta samarbete är även med IASPIS en naturlig partner. Regeringens avser att ge det nationella uppdraget inom samtidskonsten för . En huvuduppgift blir att verka för att internationella konstutställningar av hög kvalitet förs till och visas på så många platser som möjligt i landet. En annan viktig uppgift är att vidareutveckla de redan goda kontakterna i i syfte att göra regionen till ett kraftcentrum i det europeiska konstlivet. I budgetpropositionen för föreslår regeringen att ett årligt bidrag på anvisas för genomförande av uppdraget. 13.7 Slöjd för barn och ungdomar Regeringens förslag: Det statliga stödet till rikskonsulenten i hemslöjd för barn och ungdom görs permanent. I budgetpropositionen för föreslår regeringen att verksamheten fortsätter med de medel som anvisats . tidigare överväganden: I behandlingen av förra årets budgetproposition beslutade att projektet med en rikskonsulent i hemslöjd för barn och ungdom skulle förlängas med ytterligare ett budgetår (bet. 1994/95:KrU18, rskr. 1994/95:251). Skälen för regeringens förslag: Slöjden i dess olika former engagerar ett stort antal människor i hela landet. I hemslöjdsverksamheten förenas kulturarvets traditioner med nyskapande. Gamla former, mönster, symboler, material och hantverkstekniker lever kvar, som de utvecklas och förnyas i det att de fortfarande brukas. har till uppgift att ta inititiativ till, planera, samordna och göra insatser för att främja hemslöjd. Nämnden fördelar statligt stöd till hemslöjdsfrämjande verksamhet. Stöd utgår bland annat till två hemslöjdskonsulenter i varje län och fyra rikskonsulenter, varav tre är verksamma som sameslöjdskonsulenter och en som spetskonsulent. har nämnden dessutom stött en försöksverksamhet med en rikskonsulent för barn och ungdom. Rikskonsulenten för barn och ungdom arbetar med olika metoder för att sprida hemslöjdskunnandet till barn och ungdomar genom lärare, förskolepersonal och hemslöjdskonsulenter. I början var projektet koncentrerat på barn i förskoleåldern, men under det sista projektåret har också olika projekt riktade mot ungdomar prövats. Erfarenheterna av försöksverksamheten med rikskonsulenten för barn och ungdom har varit positiva. Satsningar på dessa grupper, utifrån deras olika behov, måste bedrivas målmedvetet och långsiktigt. För att arbetet skall kunna fortsätta föreslår därför regeringen att det statliga stödet till rikskonsu- lenten för barn och ungdom på görs permanent. Förslag till medelsanvisning redovisas i budgetpropostionen för (1996/97:1). 14 Kulturarvet De genomgripande förändringar som präglat samhället har föranlett staten att genomföra satsningar för att kulturarvet i större utsträckning skall kunna bevaras och förmedlas. Detta har bl.a. skett genom lagstiftning och nya medel till olika typer av verksamheter samt genom stöd till den professionalisering av sektorn, som bl.a. det ökade samarbetet med andra delar av samhället krävt. Kulturarvets ställning i samhället har därför stärkts och medvetenheten om dess betydelse ökat. Vad som bl.a. bidragit till detta är att det har blivit mer tillgängligt för medborgarna, traditionella verksamheter har kunnat förstärkas och nya tekniska hjälpmedel har kommit i bruk. har medborgarnas intresse och engagemang för kulturarvet blivit större. 14.1 Inriktningen på de framtida insatserna för kulturarvet Regeringens bedömning: Statens insatser bör syfta till att - jämna ut de skillnader som finns mellan olika grupper av människor när det gäller bevarandet av och tillgången till kulturarvet, - stärka intresset för kulturarvet och medvetenheten om dess betydelse för samhället. Skälen för regeringens bedömning: Alla människor har ett kulturarv och vi har alla rätt att få detta uppmärksammat och erkänt. Detta gäller inte minst de röst- och resurssvaga grupperna. Denna inriktning skall gälla som utgångspunkt för regeringens bedömning av verksamhetsområdena museer och utställningar, kulturmiljö och arkiv. En definition av kulturarvet Kulturarvet är inte bara en omistlig utan också en ofrånkomlig del av vår kulturella helhet och identitet. Det speglar samhället och människors historia i en mångfald av uttrycksformer och spår. Även naturen kan bli en del av kulturarvet, genom människans namngivning, klassificering och insamling av djur, växter, mineraler m.m. Alla människor har del i tillkomsten av kulturarvet oavsett kön, ålder, härkomst, social ställning, utbildning, talang eller sysselsättning. Kulturarvet är både det materiella och det immateriella, det skolat konstnärliga och det folkliga, det unika och det vanliga. Det bevaras i institutioner som arkiv, bibliotek och museer och i utvalda kulturmiljöer, men det finns också runt om oss i vardagslandskapet, hemmen och på arbetsplatserna. I begreppet "arv" ligger att det är något som redan finns och som vi som lever fått av tidigare generationer. Men kulturarvet har inte några bestämda tidsgränser och redan i vår livstid deltar vi i skapandet av både vårt eget och morgondagens kulturarv. Det går därför inte att ange när en företeelse blir en del av kulturarvet - somligt uppmärksammas nästan genast, för annat kan det dröja . När nya delar av kulturarvet lyfts fram glöms andra bort, medan vissa blir "klassiker", som ständigt kan upptäckas och nytolkas. Vi har ett ansvar för att bevara och berika kulturarvets mångfald och att lämna vidare till nästa generation. Trots denna vida definition finns praktiska begränsningar av det som avses med kulturarvet. Det är bara delar av kulturarvet som bevaras och hålls levande av offentliga institutioner eller av enskilda människor och föreningar, medan annat efter hand försvinner. Var tid bildar sig sin egen uppfattning om kulturarvets betydelse och om vilka delar av det som är av särskilt värde. Vad kulturarvet är avgörs mellan kulturinstitutionerna, medborgarna och samhället i stort. Kulturarvet är inte oföränderligt och avslutat, utan statt i ständig förändring, representerar det kontinuitet, förankring och tradition. Kulturarvet kan - och måste - definieras både "inifrån" och "utifrån". Från ett inhemskt perspektiv kan man urskilja både regionala och lokala särdrag, vilket ger oss möjlighet att uppfatta mångfalden och rikedomen i landet och inte enbart ett enhetligt svenskt kulturarv. Vårt kulturarv kan inte begränsas till enbart det som skapats av människor som levt inom gränser. Import och impulser från andra länder och världsdelar har alltid påverkat och format det vi kallar "svenskt". Det svenska kulturarvet är tillika en del av mänsklighetens kulturarv och som sådant ett svenskt ansvar gentemot det internationella samfundet. Kulturarvets betydelse hör samman med den kulturella identiteten. Identiteten är sammansatt och kan t.ex. bottna i etniska och sociala förhållanden, ett geografiskt område eller en religion. Dagens människor har dessutom möjlighet att lära känna kultur och kulturarv såväl i olika delar av landet som i andra länder. Den kulturella identiteten skapas sålunda både av det ärvda och det förvärvade. Kulturarvets roll i samhället bevara och förmedla är de centrala uppgifterna i arbetet med kulturarvet och de inrymmer i sin tur en rad olika verksamheter. De är beroende av varandra - om inte något har bevarats finns ingenting att förmedla och om det bevarade inte förmedlas är det svårt att uppbåda stöd för bevarande. Denna del av kulturpolitiken måste därför skapa intresse för och delaktighet i kulturarvet genom en dialog med medborgarna. Under har de professionellt verksamma inom sektorn blivit fler. Stöd i den allmänna opinionen och engagemang hos föreningar och enskilda kommer dock alltid att behövas, oavsett hur väl organiserad och är. Samarbetet mellan sektorn och allmänheten måste därför ständigt vidgas. För att ett bevarande skall vara meningsfullt krävs ett genomtänkt och professionellt förmedlande. Då förs välgrundade kunskaper och åsikter om kulturarvet fram, liksom attityder och värderingar med ursprung i dagens samhälle. Uppenbara missbruk och vantolkningar kan inte accepteras. Inträdet i EU har medfört att samarbetet och kontakterna över nationsgränserna förändrats. Trygghet och förankring i en egen nationell kulturell identitet kan vara en viktig förutsättning för givande möten med människor i andra länder. Lika viktig är den kulturella identiteten på regional och lokal nivå. Kulturarvets mångfald och variation inom landet skall lyftas fram. Kunskap om mångfalden kan ge ökad tolerans och förståelse för de människor som bosatt sig i och deras respektive kulturarv. Det finns inget som säger att stolthet över det svenska skulle behöva stå emot det främmande. Kulturarvspolitiken skall ta ansvar både för kunskapen om och tolkningen av kulturarvet och härigenom medverka till ett ansvarsfullt användande. Hur angrepp på kulturarvet kan användas för att skada människor och samhällen har kommit till uttryck i den etniska krigföringen i det . Där har den medvetna förstörelsen av kulturarvet varit ett tydligt inslag. Dessa händelser manar till aktiva insatser i länder där kulturarvet förstörs av krig och katastrofer eller hotas av kortsiktig exploatering samt även till förståelse för behovet av grundläggande kunskaper genom inventerings- och insamlingsinsatser m.m. Förvaltandet av kulturarvet berikas och förnyas genom forskningen. Forskningen kan visa på nya sidor hos välkända företeelser och ge kunskap om tidigare okända eller förbisedda. T.ex. kan forskning om könsroller och etnicitet ge perspektiv på hur kulturarvet används och förmedlas samt på vad som blir bevarat. Forskningen engagerar och stimulerar till debatt och bidrar därigenom till det ansvarsfulla användandet av kulturarvet. Kulturarvet är vårt kollektiva minne. Det är därför viktigt vad som bevaras, då det i hög grad kommer att påverka vad människor kan få kunskap om. Bredast möjliga urval av texter, föremål och andra vittnesbörd om kultur och natur måste därför bevaras, såväl enstaka lämningar som hela miljöer, ålderdomliga traditioner och minnen liksom sådant som präglats av vår tid. Såväl det exklusiva och specifikt intressanta som det vardagliga måste bevaras. Människor utan erkänt kulturarv och dokumenterad historia står sämre rustade när de skall delta i formandet av samhället och hävda sina krav på lika rättigheter och möjligheter. Det kan hävdas att kvinnornas och den unga generationens kulturarv är underrepresenterat och att de vuxnas, och framför allt männens, kulturarv utgör . Frågan om vems kulturarv som bevaras och förmedlas är av betydelse, t.ex. för hur könsroller och generationsfrågor kan uppfattas.