prop · GK03129 · 1997-01-01 00:00:00 — Om överlåtelsen sker till någon annan, ger artikeln inte någon rätt till ersättning. Att upphovsmannen eller den utövande konstnären inte kan avstå från sin rätt till skälig ersättning innebär att avtalsvillkor som inskränker rätten skall vara ogiltiga. I artikel 4 sägs inte närmare vad som skall anses vara en skälig ersätt- ning. I inledningen konstateras bara att hänsyn måste tas till i vilken grad upphovsmannen eller den utövande konstnären har bidragit till upptagningen. Inte heller övriga villkor för överlåtelsen regleras. Som framgår av inledningen kan en skälig ersättning erläggas i form av en eller flera betalningar när ett avtal ingås eller när som helst därefter. Direktivet hindrar alltså inte att parterna avtalar t.ex. om en skälig ersättning som baseras på en viss royalty och som betalas i efterhand eller om en skälig ersättning som utgår i form av ett engångsvederlag när avtalet om överlåtelse ingås. Direktivet utgår från att, precis som vid andra skälighetsbedömningar, samtliga omständigheter skall beaktas. Av artikel 4.3 följer att förvaltningen av rätten till skälig ersättning får uppdras åt kollektiva organisationer som företräder upphovsmännen eller de utövande konstnärerna. I artikel 4.4 sägs slutligen att medlemsstaterna får införa regler om och i vilken utsträckning rätten att uppbära skälig ersättning skall förvaltas av kollektiva organisationer och om från vem ersättningen skall utkrävas eller inkasseras. Direktivets bestämmelser om tidpunkten för genomförandet av artikel 4 finns i artikel 13. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 6 om ikraftträ- dande- och övergångsbestämmelser. Okänt växelargument..Fel! Genomförande av artikel 4 i direktivet Regeringens förslag: Upphovsmän har alltid rätt till skälig ersätt- ning, om de överlåter sin uthyrningsrätt avseende ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder till en framställare av sådana upptagningar. Avtalsvillkor som inskränker denna rätt är ogiltiga. Utövande konstnärer har samma rätt. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Praktiskt taget samtliga remissinstanser har ansett att upphovsrättslagen måste ändras till följd av direktivet. Det över- vägande antalet remissinstanser har tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat det utan någon invändning. Remissinstanser som företräder rättighetshavare har ansett att direktivet bör genomföras på ett annat sätt. Skälen för regeringens förslag: Ett direktiv är bindande för med- lemsstaterna med avseende på det resultat som skall uppnås men överlåter åt staterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 189 i ). Som har framhållits är avsikten med bestämmelserna i artikel 4 i rådets direktiv /100/EEG att ge ett visst skydd åt den svagare parten i ett avtal om överlåtelse av upphovsrätt genom att säkerställa att han alltid har rätt till skälig ersättning för överlåtelse av uthyrningsrätten (jfr Kom- missionens grönbok och närstående rättigheter i informa- tionssamhället, KOM [95] 382, s. 73). Särskilt rätten att bestämma över uthyrning till allmänheten har visat sig vara av stort ekonomiskt värde, men upphovsmän och utövande konstnärer står inte sällan främmande för affärsmässiga och ekonomiska överväganden och de saknar ofta den erfarenhet som behövs för att bedöma värdet av den rätt som överlåts. Genom en rätt till skälig ersättning som de inte kan avstå från får de ett visst skydd i dessa avseenden. Detta resultat skall uppnås vid genomfö- randet av artikel 4. Hur bör direktivet genomföras? Resultatet kan uppnås på olika vägar. Ett givet sätt är en reglering där utgångsläget är att rätten till skälig ersättning gäller gentemot den som genom överlåtelsen förvärvar uthyrningsrätten (en obligationsrättslig reglering). Ett alternativt sätt är en reglering där rätten till ersättning, trots att upphovsmannen och den utövande konstnären egentligen över- låtit sin uthyrningsrätt, i viss mån hänger kvar och gäller gentemot var och en som förfogar över verket eller framförandet genom att hyra ut exemplar av det till allmänheten, t.ex. varje videouthyrningsbutik (en upphovsrättslig, dvs. sakrättslig reglering). Flera av de organisationer som företräder rättighetshavare har förordat det alternativa sättet för genomförandet och hänvisat till att den lösningen skulle ge dem bättre möjligheter att få skälig ersättning. Upphovsrättslagen innehöll fram vissa bestämmelser om skydd för upphovsmän som påminner om artikel 4 i direktivet, nämligen i en generalklausul i 29 § (upphävd genom lag 1976:192). I gamla 29 § föreskrevs att villkor som har tagits in i avtal om överlåtelse av upphovsrätt fick jämkas eller lämnas utan avseende, om tillämpning av villkoret uppenbarligen skulle vara stridande mot god sed på upphovs- rättens område eller eljest otillbörligt. I motiven åberopades just att det fanns ett behov av att skydda den svagare parten i avtal om överlåtelse av förfoganderätt med tanke på att parterna inte var jämspelta, dvs. samma skäl som ligger bakom artikel 4 (jfr prop. 1960:17 s. 180 f. och s. 389 [Lagrådet]). Bestämmelsen upphävdes i samband med införandet av den allmänna generalklausulen om oskäliga avtalsvillkor i 36 § avtalslagen. För regeringen framstår det som naturligt att man vid genomförandet av artikel 4 anknyter till vad som sålunda tidigare gällt enligt upphovs- rättslagen. Det resultat som avses med artikeln bör uppnås genom en obligationsrättslig reglering som går ut på att upphovsmannen och den utövande konstnären alltid har rätt till skälig ersättning vid överlåtelsen av sin uthyrningsrätt. Vid överläggningar mellan tjänstemän från an- svariga departement och ministerier i de nordiska länderna har man varit eniga om att denna lösning är den mest praktiska och också av övriga skäl mest lämpliga för genomförandet av artikeln, och ett stort antal remissinstanser har instämt i den bedömningen. Det är svårt att se att en sådan lösning skulle vara mindre förmånlig för en rättighetshavare än vad en upphovsrättslig reglering skulle vara. Tvärtom torde det ligga i rättighetshavarens intresse att kunna kräva in en samlad och därmed större ersättning för uthyrningsrätten av t.ex. en filmproducent och inte vara hänvisad till att kräva in en avsevärt mindre ersättning från t.ex. en videouthyrningsbutik grundad på att butiksinnehavaren vid ett visst tillfälle hyrt ut en video med rättighetshavarens film. Enligt 36 § avtalslagen får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid denna prövning skall enligt paragra- fen särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Generalklausulen kan tillämpas även på villkor som avser vederlaget för en prestation, t.ex. ersättning för överlåtelse av en rättighet. Det är visserligen möjligt att en tillämpning av 36 § i en del fall skulle kunna ge det resultat som artikel 4 i direktivet kräver, men regeringen kan inte dela den uppfattning som har framfört i sitt remissyttrande att bestämmelsen är tillräcklig för att direktivet skall anses genomfört. Artikel 4 går längre än 36 §. En särskild reglering behövs alltså. Regeringen föreslår därför att upphovsrättslagen skall ändras så att en upphovsman och en utövande konstnär alltid har rätt till skälig ersättning, om han överlåter sin uthyrningsrätt avseende ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder till en framställare av sådana upptagningar och att avtalsvillkor som inskränker denna rätt skall vara ogiltiga. Begreppet "överlåtelse" täcker i upphovsrättslagens mening också det fallet att förvärvaren inte får fullständig uthyrningsrätt men att han genom ett licensavtal får tillstånd att utnyttja verket i detta avseende under vissa förutsättningar, dvs. vad som i direktivet kallas upplåtelse av förfoganderätten (jfr SOU 1956:25 s. 276). Rätt till skälig ersättning bör föreligga inte bara i de fall där upphovsmannen eller den utövande konstnären uttryckligen överlåter sin uthyrningsrätt utan också i de fall där han anses ha överlåtit sin uthyrningsrätt, t.ex. om han överlåter rätt till inspelning av verket på film (jfr 39 §). Bör lagen reglera förvaltningen av rätten? Enligt artikel 4.4 får medlemsstaterna införa regler om och i vilken utsträckning rätten att uppbära skälig ersättning skall förvaltas av kol- lektiva organisationer. I svensk upphovsrätt har det av tradition lämnats öppet för rättighets- havarna att själva bestämma hur de vill förvalta sina rättigheter, om det skall ske individuellt eller om det skall ske genom någon form av kol- lektiv förvaltning. Det gäller också för de områden där en individuell förvaltning i praktiken knappast skulle kunna fungera. Sålunda sätter lagen t.ex. inte upp något tvång på kollektiv förvaltning ens för kraven på ersättning för offentligt framförande av musikaliska verk i radio utan upphovsmännen har själva ordnat den erforderliga gemensamma för- valtningen av sina rättigheter. Det är självklart att det allmänt sett måste finnas mycket goda skäl för att frånta någon dennes rätt att på egen hand kräva in sin ersättning. Ett undantag från denna princip finns visserligen i 26 j § om ersättning vid vidareförsäljning av exemplar av konstverk. Där kunde emellertid en lag- stadgad, obligatorisk kollektiv förvaltning motiveras av de ersättnings- skyldigas intresse av att besparas ett stort antal ersättningskrav, vilket blev fallet om rättighetshavarna själva fick kräva in sin ersättning. Om man valde att genomföra artikel 4 med en upphovsrättslig ordning, kunde det finnas goda skäl att ha en obligatorisk kollektiv förvaltning av rätten till ersättning. En sådan reglering skulle ju innebära att hela det stora antal upphovsmän och utövande konstnärer som var knutna till t.ex. en filminspelning hade rätt till ersättning gentemot var och en som vid ett givet tillfälle faktiskt förfogar över deras verk och framföranden genom uthyrning av en videofilm till allmänheten. Om man däremot, såsom regeringen föreslår, väljer att genomföra artikel 4 med en obligationsrättslig ordning, finns det inte någon anledning att ha en obligatorisk förvaltning av rätten till ersättning. De skäl som skulle kunna motivera en sådan förvaltning gör sig inte alls gällande här. En tvingande kollektiv ordning är inte bara sakligt omotiverad utan skulle också vara besvärlig att tillämpa. Det går knappast att försvara en ordning där en upphovsman eller utövande konstnär mycket väl kan grunda en talan om ersättning på t.ex. oskälighetsregeln i 36 § avtalslagen men där han inte får grunda en sådan talan på en skälighetsregel i upphovsrättslagen. En annan sak är att upphovsmännen och de utövande konstnärerna själva kan finna lämpligt att tillsammans ordna förvaltningen av rätten till skälig ersättning och att uppdra åt en organisation att kräva in ersätt- ningen. Det finns ett utvecklat och väl fungerande organisationsväsende för att bevaka upphovsmännens och de utövande konstnärernas rätt till ersättning och det kan förutses att dessa organisationer kommer att användas för bevakning också av rätten till skälig ersättning vid över- låtelse av uthyrningsrätt. Överenskommelser mellan rättighetshavarorga- nisationer och t.ex. producenternas branschorganisationer kan leda till att det uppkommer en praxis om ersättning vid överlåtelse. Vid bedöm- ningen av om en viss ersättning verkligen är skälig ligger det nära till hands att beakta sådana överenskommelser. Bestämmelserna bör tas in under de allmänna bestämmelserna om över- låtelse av upphovsrätt i 3 kap. upphovsrättslagen, lämpligen i en ny 29 §. I 45 § om utövande konstnärers rättigheter bör tas in en hänvisning till vad som gäller för upphovsmannens rätt. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: De nya bestämmelserna skall träda i kraft och tillämpas även på avtal om överlåtelse som har ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts före . Om ett avtal har ingåtts därefter men före , skall det finnas rätt till ersättning endast om krav på ersättning har framställts före . Promemorians förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: Några remissinstanser har haft invändningar mot förslaget om särskild preskriptionstid för krav på skälig ersättning enligt de nya bestämmelserna. Skälen för regeringens förslag: Rådets direktiv /100/EEG inne-hål- ler bestämmelser om tidpunkten för tillämpningen och dessa skall genom- föras. Enligt artikel 13.6 skall direktivet inte påverka avtal som träffats innan direktivet antogs med beaktande av vad som följer av punkterna 8 och 9 i artikeln. I artikel 13.8 anges att medlemsstaterna får föreskriva den tidpunkt från vilken den oeftergivliga rätten till skälig ersättning enligt artikel 4 skall gälla, förutsatt att denna tidpunkt inte sätts senare än till . Beträffande avtal som träffats före skall enligt artikel 13.9 den oeftergivliga rätten till skälig ersättning enligt artikel 4 gälla endast då upphovsmän eller utövande konstnärer eller de som företräder dem har framställt en begäran därom före . De nya bestämmelserna om rätt till skälig ersättning bör träda i kraft . Bestämmelserna skall tillämpas även på verk och ut- övande konstnärers framföranden som tillkommit före ikraftträdandet. Direktivet innebär att bestämmelserna inte skall tillämpas på sådana avtal om överlåtelse som ingåtts före , dagen då direktivet antogs. Sålunda skall reglerna i viss omfattning tillämpas på avtal som ingåtts före ikraftträdandet. Direktivet stämmer härvidlag överens med principen att det är önskvärt att regler av detta slag slår igenom så snabbt som möjligt. Beträffande de avtal som ingåtts efter men före kan regeringen konstatera att enligt direktivet så måste en särskild preskriptionsregel gälla, nämligen att rätt till ersättning skall föreligga endast om krav på ersättning framställts före . Kostnader och resursbehov Regeringens bedömning: Förslagen medför inte några ökade kostnader eller något ökat resursbehov för det allmänna. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna har delat promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget innebär i praktiken knappast några stora avsteg från vad som redan gäller. Härav följer också att det inte kan förväntas ske några förändringar av betydelse för de myndigheter som har att tillämpa bestämmelserna. Det finns således inte skäl att anta att ändringarna kommer att medföra någon ökning av måltillströmningen till domstolarna eller något annat som leder till ökade kostnader eller ökat resursbehov för det allmänna. 29 § Om en upphovsman till en framställare av ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder överlåter sin rätt att genom uthyrning av sådana upptagningar göra ett verk tillgängligt för allmänheten, har upphovsmannen rätt till skälig ersättning. Avtalsvillkor som inskränker denna rätt är ogiltiga. Paragrafen, som är ny och har tagits in under de allmänna bestämmel- serna om överlåtelse i 3 kap. om upphovsrättens övergång, innehåller bestämmelser om oeftergivlig rätt till skälig ersättning för uthyrning. Genom bestämmelserna uppfylls reglerna om upphovsmans rätt till sådan ersättning enligt artikel 4.1 och 4.2 i direktiv /100/EEG. Första stycket Enligt paragrafens första stycke har en upphovsman rätt till skälig ersättning, om han till en framställare av ljudupptagningar eller upp- tagningar av rörliga bilder överlåter sin rätt att genom uthyrning av sådana upptagningar göra ett verk tillgängligt för allmänheten. Enligt paragrafens andra stycke kan upphovsmannen inte genom avtal avstå från denna rätt. För att rätt till skälig ersättning skall finnas krävs att det rör sig om överlåtelse av rätten att genom uthyrning göra verket tillgängligt för allmänheten. Enligt 2 § innefattar upphovsrätten uteslutande rätt att förfoga över verket genom att göra det tillgängligt för allmänheten, bl.a. genom att hyra ut exemplar av verket, t.ex. en video med en inspelning av ett filmverk. Denna rätt kan upphovsmannen helt eller delvis överlåta enligt 27 §. Begreppet "överlåtelse" täcker såväl fullständiga som partiella överlåtelser av förfoganderätten. Med överlåtelse delvis avses sålunda i upphovsrättslagens mening bl.a. att förvärvaren inte får fullständig ensamrätt men att han genom ett licensavtal får tillstånd att utnyttja verket i ett visst avseende och under vissa förutsättningar, dvs. en sorts upplåtelse av förfoganderätten (jfr SOU 1956:25 s. 276). Bestämmelsen är tillämplig inte bara på de fall där upphovsmannen ut- tryckligen överlåter sin uthyrningsrätt, utan den är också tillämplig på de fall där upphovsmannen anses ha överlåtit sin uthyrningsrätt, t.ex. om han överlåter rätt till inspelning av verket på film (jfr 39 §). Vidare krävs för att rätt till skälig ersättning skall föreligga att över- låtelsen av uthyrningsrätten avser ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder, dvs. grammofonskivor, filmer eller andra anordningar på vilka ljud eller rörliga bilder har tagits upp (jfr 46 § första stycket). Bestämmelsen är alltså inte tillämplig när det gäller andra sorters ex- emplar av verket, t.ex. böcker eller noter. Däremot är bestämmelsen inte inskränkt till någon viss sorts verk utan gäller alla litterära och konstnärliga verk oavsett på vilket sätt verket har kommit till uttryck. Ex- empelvis omfattar bestämmelsen en skönlitterär framställning som har tagits upp på ljudband eller som har bearbetats för att ligga till grund för en filmupptagning. Slutligen krävs att överlåtelsen sker till en framställare av ljudupptag- ningar eller upptagningar av rörliga bilder, t.ex. en filmproducent. Om överlåtelsen sker till någon annan, kan upphovsmannen inte med stöd av bestämmelsen göra gällande någon rätt till ersättning. Om dessa förutsättningar är uppfyllda, har upphovsmannen rätt till skälig ersättning för överlåtelsen av uthyrningsrätten. En tvist om skälig ersättning avgörs i sista hand av domstol. Vid bedömningen av om en viss ersättning verkligen är skälig ligger det nära till hands att beakta sedvana eller rådande tariffer, kollektivöveren- skommelser och liknande på området. Om ersättningen följer de grunder som annars gäller i den aktuella branschen, torde man i de flesta fall kunna utgå från att den är skälig. Hänsyn måste dock tas till samtliga omständigheter. En sådan omständighet är i vilken omfattning som upphovsmannen har bidragit till värdet av upptagningen. En annan viktig omständighet är vilken uthyrning som faktiskt sker. Utgångspunkten är att hänsyn skall tas till omständigheterna vid överlåtelsens tillkomst. Paragrafen ger upphovsmannen rätt till skälig ersättning vid överlåtelse Däremot reglerar den inte övriga villkor för överlåtelsen utan det är i vanlig ordning parternas sak att förhandla om dem. Parterna kan t.ex. avtala om en skälig ersättning som baseras på viss royalty och som betalas i efterhand eller om en skälig ersättning som utgår i form av ett engångsvederlag när avtalet om överlåtelse ingås. Andra stycket I paragrafens andra stycke klargörs att avtalsvillkor som inskränker upphovsmannens rätt enligt första stycket är ogiltiga. Upphovsmannen kan alltså inte genom avtal avstå från sin rätt till skälig ersättning; bestämmelsen är indispositiv. Sålunda skall paragrafen till skillnad från bestämmelserna i 30 - 40 §§ tillämpas även om något annat har avtalats. 45 § En utövande konstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk får inte utan hans samtycke 1. tas upp på en grammofonskiva, en film eller en annan anordning, genom vilken det kan återges, eller 2. sändas ut i ljudradio eller television eller genom direkt överföring göras tillgängligt för allmänheten. Ett framförande som har tagits upp på en anordning som avses i första stycket 1 får inte utan konstnärens samtycke föras över från en sådan anordning till en annan eller göras tillgängligt för allmänheten förrän har förflutit då framförandet skedde eller, om upptagningen har getts ut eller offentliggjorts från fram- förandet, då upptagningen först gavs ut eller offentliggjordes. Bestämmelserna i 3, 6 - 9, 11 - 13, 15, 16, 21, 22, 25 - 26 b, 26 e, 26 f, 27 - 29, 39 § första meningen samt 41 och 42 §§ skall tillämpas i fråga om framföranden som avses i denna paragraf. När ett exemplar av en upptagning enligt denna paragraf med den utövande konstnärens samtycke har överlåtits inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet får exemplaret spridas vidare. Fjärde stycket ger inte rätt att tillhandahålla allmänheten 1. exemplar av en upptagning genom uthyrning eller andra jämförliga rättshandlingar, eller 2. exemplar av en film eller annan anordning på vilken rörliga bilder tagits upp genom utlåning. Paragrafen innehåller bestämmelser om utövande konstnärers rätt. I paragrafens tredje stycke har tagits in en hänvisning till bestämmelserna i 29 § om oeftergivlig rätt till skälig ersättning för uthyrning. I detta av- seende ger således lagen utövande konstnärer samma rätt som upphovs- männen har. Genom hänvisningen uppfylls reglerna om utövande konst- närs rätt till ersättning enligt artikel 4.1 och 4.2 i direktiv /100/EEG. Denna lag träder i kraft . De nya bestämmelserna tillämpas även på verk och framföranden som har kommit till före ikraftträdandet. De nya bestämmelserna tillämpas även på avtal om överlåtelse som har ingåtts före ikraftträdandet, dock inte på avtal som har ingåtts före . Beträffande avtal som har ingåtts därefter men före föreligger rätt till ersättning enligt de nya bestäm- melserna endast om krav på ersättning har framställts före . Enligt punkt 1 träder de nya bestämmelserna i kraft . Punkt 2 klargör att de nya bestämmelserna skall tillämpas även på verk och framföranden som har kommit till före ikraftträdandet. Punkt 3 innehåller övergångsbestämmelser. Genom dessa uppfylls reg- lerna om tidpunkt för tillämpning enligt artikel 13 i direktiv /100/EEG. De nya bestämmelserna skall tillämpas på sådana avtal om överlåtelse som har ingåtts före ikraftträdandet men inte på avtal som har ingåtts före , dvs. den dag då direktivet antogs. Det innebär att bestämmelserna är tillämpliga på alla avtal om överlåtelse som har ingåtts den dagen eller . När det gäller de avtal som har ingåtts före finns det en särskild preskriptionsregel. I dessa fall måste krav på ersättning ha framställts före . Om detta inte har skett, föreligger inte rätt till ersättning med stöd av de nya bestämmelserna. När det gäller avtal om överlåtelse som har ingåtts eller senare gäller vanliga regler om preskription av for- dringar. Bilaga 1 RÅDETS DIREKTIV 92/100/EEG av om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2, 66 och 100a i detta, med beaktande av kommissionens förslag, i samarbete med , med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och med beaktande av följande: Det finns olikheter i det rättsskydd som lagstiftning och rättspraxis i de olika medlemsstaterna erbjuder för upphovsrättsligt skyddade verk och alster som omfattas av närstående rättigheter vad beträffar uthyrning och utlåning. Sådana olikheter skapar hinder för handeln och snedvrider konkurrensen, och hindrar därmed att den inre marknaden genomförs och fungerar väl. Dessa olikheter i rättsskyddet kan mycket väl bli större genom att olika medlemsstater inför ny, skiljaktig lagstiftning eller genom att den rätts- praxis som tolkar den befintliga lagstiftningen utvecklas olika.