prop · GK0392 · 1997-01-01 00:00:00 — Beträffande sysslomannens kvalifikationer hänvisas till motiveringen i avsnitt 11. I paragrafens andra stycke regleras frågor om ersättning till sysslo- mannen och vem som skall betala kostnaderna när ansökan bifalls. Vid fördelningen av kostnaderna bör tillämpas de andelstal som gäller för fördelning av kostnaderna för anläggningens utförande. Bestämmelser om överklagande finns i 30 §. 35 § Inträder, sedan fråga som behandlats vid förrättning enligt denna lag slutligt avgjorts, ändrade förhållanden som väsentligt inverkar på frågan, kan denna prövas vid ny förrättning. Även utan att sådana förhållanden inträtt, får ny förrättning äga rum, om i det tidigare avgörandet föreskrivits att frågan får omprövas och utgått eller om i annat fall ett klart behov av omprövning framkom- mit. Vid den nya förrättningen får ej beslutas sådan ändring i fråga om kretsen av fastigheter som deltager i gemensamhetsanläggning eller fastighets andelstal att avsevärd olägenhet uppkommer från allmän eller enskild synpunkt. Är vid den nya förrättningen fråga endast om ändring som icke påverkar be- byggelsens utformning eller markanvändningen i övrigt, behöver medgivande enligt 23 § inte inhämtas från en sådan nämnd som avses i den paragrafen. Om den nya förrättningen gäller fråga av enklare beskaffenhet om en fastighets delaktighet i samfällighet eller om ändring av en fastighets andelstal, och sam- fälligheten förvaltas av en samfällighetsförening, företräder föreningen de del- ägare som inte har begärt utträde eller vars andelstal inte föreslås ändrat. Paragrafen anger förutsättningarna för omprövning av anläggningsförrättning. I ett nytt fjärde stycke har tagits upp bestämmelser som innebär att en samfällighetsförening som förvaltar en samfällighet vid omprövningsförrättning i fråga av enklare beskaffenhet om ändring i delägarkretsen eller ändring av fastighets andelstal företräder övriga delägare. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 13. Föreningen företräder alltså delägarna i motsvarande fall som då överenskommelser träffas enligt 43 §. behöver i nu avsedda fall bara kalla närmast berörd sakägare, dvs. den in- eller utträdande fastigheten eller den vars andelstal skall ändras, samt samfällighetsföreningen till förrättningen. Det ankommer på samfällighetsföreningens styrelse att ta tillvara övriga delägares intressen. Dessa berörs i allmänhet inte av att en ny fastighet inträder. 38 § Utträder fastighet ur bestående samfällighet, skall ägaren tillerkännas ersätt- ning för den andel i ett enligt 39 § beräknat överskott som han förlorar genom utträdet. Detta gäller dock inte i fråga om gemensamhetsanläggningar som avser vägar. Föreligger enligt 39 § underskott, skall ägaren förpliktas utge ersättning för sin andel däri. Första stycket äger motsvarande tillämpning när fastighets andelstal minskas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen har motiverats i avsnitt 14. 42 a § får i samband med fastighetsbildningsförrättning besluta att en nybildad eller ombildad fastighet skall anslutas till en befintlig gemensamhetsanläggning. Beslutar lantmäterimyndigheten om anslutning, skall myndigheten också bestämma andelstal för fastigheten och pröva frågan om er- sättning enligt 37 §. Om gemensamhetsanläggningen förvaltas av en samfällighetsförening, före- träder föreningen delägarna vid förrättningen. Paragrafen är ny och ger lantmäterimyndigheten befogenhet att i samband med fastighetsbildningsförrättning besluta att en nybildad eller ombildad fastighet skall anslutas till en befintlig gemensamhetsanläggning. Paragrafen har motiverats i avsnitt 9.4. Med nybildning avses avstyckning och klyvning och med ombildning fastighetsreglering. Beträffande sammanläggning, se 41 § AL. I paragrafen slås fast att lantmäterimyndigheten när anslutning skall ske också skall besluta om andelstal och ersättning enligt 37 §. I paragrafens andra stycke klargörs också att föreningen företräder del- ägarna vid prövning av frågor som avses i denna paragraf . 45 § Uppgift om fördelning enligt 42 §, om anslutning enligt 42 a § och om god- kännande enligt 43 § skall införas i fastighetsregistret möjligt sedan fördel- ningen, anslutningen eller godkännandet har vunnit laga kraft. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. I paragrafen har gjorts ett tillägg i anledning av den nya bestämmelsen i 42 a §. 48 a § Om en fastighet som deltar i en gemensamhetsanläggning som avser väg tillfälligt använder anläggningen i väsentligt större omfattning än som får anses svara mot fastighetens andelstal för driftkostnaderna, är fastighetens ägare skyldig att till samfälligheten utge skälig ersättning för de kostnader som uppkommer till följd av den ändrade användningen. Vid tvist angående fråga som avses i första stycket skall talan väckas hos fastig- hetsdomstolen. Denna paragraf, som är ny, innehåller bestämmelser om särskild ersätt- ningsskyldighet för delägare vid tillfälligt ändrad användning av gemen- samhetsanläggning för vägar. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 9.3. Förutsättningen för ersättningsskyldighet är enligt första stycket att fastigheten använder väganläggningen i väsentligt större omfattning än som får anses vara förutsatt vid bestämmandet av fastighetens andelstal för driftkostnaderna. Ersättningsskyldigheten ger möjlighet att täcka eventuella merkostnader som uppkommer när en fastighet tillfälligt ändrar användningen på ett sådant sätt att det ger upphov till ett onormalt stort slitage eller skador på vägen. Det kan t.ex. röra sig om pågående byggnation, som tillfälligt medför en väsentlig ökning av tung trafik. I avsnitt 9.3 har redogjorts för att det i det enskilda fallet kan vara svårt att fastslå exakt vilket utnyttjande av vägen som motsvarar åsatt andelstal. Frågan om ersättning skall utgå och i vilken omfattning skall därför be- stämmas efter en skälighetsbedömning. Skador på en väg kan grunda rätt till skadestånd enligt allmänna skade- ståndsrättsliga regler. Att dra en klar gräns mellan vad som är onormalt stort slitage resp. skada torde inte alltid vara så lätt att göra och det blir heller inte nödvändigt eftersom bestämmelsen täcker båda fallen. Enligt andra stycket skall tvister om ersättningsskyldighet prövas av fastighetsdomstolen. 49 § Är det av väsentlig betydelse för att tillgodose fastighets behov av väg, kan upplåtas rätt för fastigheten att bygga väg över annan fastighet eller att använda befintlig väg. Upplåtelse av rätt att bygga väg över annan fastighet eller att använda befintlig väg får ske endast om en sådan upplåtelse av särskilda skäl är lämpligare än att bilda en gemensamhetsanläggning eller att ansluta fastigheten till en redan bildad anläggning. Upplåtelse enligt första stycket får inte ske om det medför synnerligt men för den upplåtande fastigheten eller för annan fastighet som har rätt att använda vägen. I fråga om ersättning för upplåtelse av rätt att bygga väg över annan fastighet tillämpas 13 §. I fråga om ersättning för annan upplåtelse enligt första stycket tillämpas 50 a § andra stycket. Paragrafen, som behandlar rätt att bygga väg över annan fastighet för att tillgodose en enstaka fastighets vägbehov, har i första stycket kompletterats med bestämmelser om rätt att använda befintlig väg. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 10.2. Liksom när det gäller rätten att bygga väg är det för upplåtelse av rätt att använda befintlig väg ett villkor att det är av väsentlig betydelse för att tillgodose fastighets behov av väg. Dessutom krävs att det av särskilda skäl är lämpligare att upplåtelse sker än att en gemensamhetsanläggning bildas eller att fastig- heten ansluts till en redan bildad anläggning. På Lagrådets inrådan har i paragrafen uttryckligen angetts att sistnämnda villkor även gäller vid rätt att bygga väg över annan fastighet. Nuvarande begränsning att rättighetsupplåtelse inte får ske om den medför synnerligt men för den fastighet över vilken vägen går fram har i ett nytt andra stycke utvidgats till att gälla inte bara den upplåtande fastigheten utan även annan fastighet som har rätt att använda vägen. Tredje stycket är nytt och innehåller ersättningsbestämmelser. Till följd av de nya bestämmelserna i paragrafens första stycke har ersättningsbe- stämmelserna delats upp i två fall. I det första fallet som gäller rätt att bygga väg har ingen ändring gjorts i sak utan 13 § AL skall tillämpas. I det andra fallet som gäller upplåtelse av rätt att använda befintlig väg skall ersättning inte utgå för det upplåtna utrymmet utan bestämmelsen i 50 a § andra stycket om s.k. slitageersättning skall tillämpas i stället. 50 a § Om en gemensamhetsanläggning som avser vägar förvaltas av en sam- fällighetsförening och det är av väsentlig betydelse för delägarfastigheterna att använda en väg som ingår i en annan gemensamhetsanläggning, får rätt att an- vända vägen upplåtas till samfällighetsföreningen. Detta gäller endast om en sådan upplåtelse av särskilda skäl är lämpligare än att ansluta fastigheterna till den andra anläggningen. För upplåtelse enligt första stycket skall ersättning betalas efter vad som är skäligt främst med hänsyn till den slitning av vägbanan som beräknas uppkomma genom vägens användande. Sådan ersättning skall bestämmas att betalas på en gång eller i förskott. Denna paragraf är ny och innehåller bestämmelser om rätt för medlem- marna i en samfällighetsförening att använda väg som ingår i en annan gemensamhetsanläggning. Bestämmelserna har motiverats i avsnitt 10.3. Av första stycket framgår att rättigheten inte upplåts till de enskilda fastigheterna i gemensamhetsanläggningen utan till den samfällighets- förening som förvaltar anläggningen. Det är alltså endast vid förenings- förvaltning som bestämmelsen är tillämplig. kommer att vara sakägare och företrädas av föreningens styrelse vid upplåtelseförrättningen. Ett villkor för upplåtelsen är att det är av väsentlig betydelse för del- ägarfastigheterna att använda vägen. Med delägarfastighet avses enligt 1 § andra stycket SFL fastighet som har del i samfällighet. Motsvarande villkor för enstaka fastighets behov finns i 49 §. Ett ytterligare villkor är att det av särskilda skäl är lämpligare att upplåta rätten till samfällighets- föreningen än att ansluta de enskilda fastigheterna till den gemensam- hetsanläggning som vägen ingår i. Exempel på vad som skall anses som särskilda skäl har redovisats i den allmänna motiveringen. Ett typiskt fall är att fastigheterna har behov av att använda endast en kort sträcka av den upplåtande samfällighetens vägar. En upplåtelse enligt paragrafen kan också avse ett tillfälligt behov, t.ex. i avvaktan på att en ny utfartsväg för den första samfälligheten anläggs. I paragrafens andra stycke regleras den ersättning som skall utgå för upplåtelsen. Ersättningen skall bestämmas efter en skälighetsbedömning, där hänsyn främst tas till den slitning av vägbanan som beräknas upp- komma. Om förbättring behövs skall även kostnaderna för denna kunna påverka ersättningen. Även andra omständigheter kan beaktas. Ersätt- ningsbestämmelsen har sin motsvarighet i 50 § andra stycket. 53 § Fråga om rättighet som avses i 49 52 §§ prövas vid förrättning enligt denna Har frågan samband med anläggningsfråga, får den upptagas utan ansökan. I annat fall upptages den på ansökan av ägaren av den fastighet, eller beträffande rättighet enligt 50 a §, den samfällighetsförening till vars förmån rättigheten skall gälla. Frågan får prövas gemensamt med anläggningsfråga eller fastighetsbild- ningsåtgärd vid en förrättning. Vid förrättningsprövningen äger 8 11 §§, 12 § tredje stycket och 16 § mot- svarande tillämpning. Hänvisningen i 16 § till 12 § första stycket skall därvid avse bestämmelserna i 49 52 §§ om villkoren för upplåtelse av rättigheten och hänvis- ningen till 13 § bestämmelserna i samma paragrafer om ersättning för upplåtelsen. 16 § andra stycket gäller dock endast i fråga om ersättning för upplåtelse enligt 49 § som avser rätt att bygga väg över annan fastighet. Paragrafen innehåller bestämmelser rörande prövningen av fråga om rättighet enligt 49 52 §§. I paragrafens första stycke har gjorts ett tillägg med anledning av den nya bestämmelsen i 50 a §. I den bestämmelsen upplåts rättigheten inte till de enskilda fastigheterna utan till samfällighetsföreningen. Beträffande sådan rättighet får fråga tas upp på ansökan av samfällighetsföreningen. 49 § har kompletterats med bestämmelser som gäller rätt att använda befintlig väg. På grund härav har i andra stycket sista meningen gjorts ett tillägg som klargör att 16 § andra stycket endast gäller upplåtelse som avser rätt att bygga väg. 54 § I fråga om upplåtelse enligt 49 § som avser rätt att bygga väg över annan fastighet äger 32 och 33 §§ motsvarande tillämpning. Har engångsersättning bestämts för rättighet enligt 49 52 §§, skall ersättningen erläggas efter det att ersättningsbeslutet vann laga kraft. Rättig- heten får icke tagas i bruk innan betalning skett. I fråga om verkan av underlåten- het att betala ersättningen äger 33 § första stycket motsvarande tillämpning. Har ersättning enligt 49 51§§ bestämts att utgå med visst årligt belopp, får rättigheten icke tagas i bruk innan beloppet betalats. Paragrafen innehåller bestämmelser om när ersättning skall betalas och om verkan av att ersättning inte betalas i rätt tid. Med anledning av att 49 § har fått ett ändrat innehåll har i paragrafens första stycke gjorts ett tillägg som klargör att 32 och 33 §§ endast gäller upplåtelse som avser rätt att bygga väg. I paragrafens andra stycke skiljs mellan fallen när ersättningen betalas som engångsersättning och när ersättning utgår med visst belopp . Ersättning för upplåtelse att använda befintlig väg enligt de nya bestäm- melserna i 49 § eller 50 a § kan utgå på en gång eller i förskott. I första och fjärde meningarna har därför följdändringar gjorts. 56 § Om det behövs för trafiksäkerheten i fråga om en viss enskild väg eller del av enskild väg, får statlig väghållningsmyndighet förordna att bestämmelserna i 43, 45 47, 51-53, 61, 64 69 och 72 §§ väglagen (1971:948) skall gälla i tillämpliga Vad som i 45 47, 52 ,53, 64 och 72 §§ väglagen sägs om skall i stället avse väghållningsmyndigheten. Vad som i väglagen sägs om väghållare i 61 §, i 63 § andra stycket såvitt avser föreläggande som har meddelats med stöd av 52 §, i 65 § såvitt avser ersättning enligt 61 § samt i 66 och 69 §§ skall i stället avse staten. Paragrafen som är ny har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Be- stämmelserna har motiverats i avsnitt 12. Statlig väghållningsmyndighet är enligt 7 § vägkungörelsen (1971:954) väg- och trafik- region. De bestämmelser i väglagen som hänvisning sker till är alltså inte generellt tillämpliga utan gäller endast efter väghållningsmyndighets för- ordnande. Innan ett förordnande meddelas bör väghållaren och andra berörda ges tillfälle att yttra sig. Vidare bör ett förordnande ges publicitet på lämpligt sätt. 57 § Beslut som väghållningsmyndigheten fattat enligt 56 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut av väghållningsmyndigheten gäller , såvida inte något annat bestäms i beslutet. Enligt nu gällande regler i EVL får beslut i frågor om trafiksäkerheten överklagas hos allmän förvaltningsdomstol eller hos regeringen. Regeringen anser att ifrågavarande beslut är av sådan karak- tär att de bör överprövas av allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket gäller beslut av väghållningsmyndigheten , såvida inte något annat förordnats i beslutet eller av domstol efter överklagande. Bestämmelsen motsvarar närmast 107 § tredje stycket EVL, frånsett att den beslutande myndigheten är en annan. 17.5 Förslaget till lag om ändring i (1987:10) 6 kap. 30 § I 6 kap. 30 § tredje stycket har hänvisningen till EVL tagits bort. 14 kap. 1 § som enligt en detaljplan skall användas för allmänna platser för vilka kom- munen är huvudman samt annan mark som enligt planen skall användas för annat än enskilt bebyggande är kommunen skyldig att lösa, om fastighetsägaren begär det. som enligt planen skall användas för allmänna platser för vilka någon annan än kommunen är huvudman, är den samfällighet som finns eller skall bildas för ändamålet skyldig att förvärva med äganderätt, nyttjanderätt eller annan sär- skild rätt, om fastighetsägaren begär det. Motsvarande skyldighet gäller för staten eller kommunen som väghållare enligt väglagen (1971:948). Samfälligheten eller väghållaren får bestämma om förvärvet skall avse äganderätt, nyttjanderätt eller annan särskild rätt. Om detaljplanen medger tillfällig användning av mark, skall första stycket inte tillämpas beträffande marken då sådan användning får pågå. I fråga om mark som är belägen inom ett samverkansområde enligt lagen (1987:11) om exploateringssamverkan gäller särskilda bestämmelser. Ändringen i paragrafens första stycke är föranledd av det synsättet att det inte finns en automatisk koppling mellan väghållning och iordningsställandet och skötseln av annan allmän platsmark, om någon annan än kommunen skall vara huvudman för allmänna platser. Genom ändringen tydliggörs att det är en befintlig samfällighet eller en samfällighet som bildas för ändamålet som har skyldighet att lösa marken, givetvis under förutsättning att en sådan skyldighet föreligger enligt anläggningsbeslutet. Undantag gäller om staten eller kommunen är väghållare i det detaljplanelagda området. Lösenskyldigheten åvilar i så fall staten eller kommunen. I 9 kap. 33 § JB och 42 kap. 13 § kyrkolagen (1992:300) har hänvis- ningen till EVL tagits bort. På Lagrådets inrådan har förslaget till lag om ändring i 9 kap. 33 § JB försetts med en övergångsbestämmelse för det fall en jordägare utgett ersättning för byggande av enskild väg enligt EVL. Förslag till lag om upphävande av lagen (1939:608) om enskilda vägar Härigenom föreskrivs följande. 1 § Lagen (1939:608) om enskilda vägar skall, med de begränsningar som följer av denna lag, upphöra att gälla när denna lag träder i kraft. 2 § Vägar och andra anläggningar som ingår i en samfällighet som bildats enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestämmelser skall anses som en gemensamhetsanläggning bildad vid förrättning enligt anläggningslagen (1973:1149). Som deltagande fastigheter skall anses de fastigheter som vid ikrafträdandet hade del i samfälligheten. 3 § Om vid denna lags ikraftträdande fråga om bildande av en vägföre- ning eller ärende avseende omprövning av vad som tidigare bestämts är under behandling hos , skall ärendet överlämnas till lant- mäterimyndigheten. 4 § Äldre bestämmelser skall fortfarande gälla när en förrättning har av- slutats före ikraftträdandet av denna lag, om inte annat följer av 6 och 9 §§. 5 § Har i utlåtande enligt 80 § lagen (1939:608) om enskilda vägar be- stämts att en väg skall anläggas eller övertas till väghållning men har så ej skett senast från ikraftträdandet av denna lag, förfaller utlåtan- det i den delen. 6 § Andelstal som har fastställts enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar skall tillämpas till dess att andelstalen omprövas enligt 35 § eller överenskommelse träffas enligt 43 § anläggningslagen (1973:1149). Om taxeringsvärdet utgör grund för andelstal och omprövning inte skett eller överenskommelse inte träffats från denna lags ikraft- trädande, skall ändringar i taxeringsvärdet inte därefter påverka an- delstalen. 7 § Rätt att använda väg enligt 77 § lagen (1939:608) om enskilda vägar skall fortfarande gälla. I fråga om ersättningen tillämpas 50 a § andra stycket anläggningslagen (1973:1149). 8 § Förordnande till främjande av trafiksäkerheten som meddelats enligt 100 § lagen (1939:608) om enskilda vägar skall anses som förordnande enligt 57 § anläggningslagen (1973:1149). 9 § En vägsamfällighet eller vägförening enligt lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestämmelser som kan förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter skall efter ikraftträdandet av denna lag anses som en samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om för- valtning av samfälligheter. Stadgar som fastställts för samfälligheten får fortfarande tillämpas i den mån de inte strider mot lagen om förvaltning av samfälligheter. Trots vad som sägs i 29 § nämnda lag får samfällig- heten behålla den firma den har vid ikraftträdandet. I fråga om vägsamfällighet enligt äldre lagstiftning som inte kan för- värva rättigheter eller ikläda sig skyldigheter gäller bestämmelserna om delägarförvaltning i lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. 10 § Förordnande av styrelseledamot enligt 88 § femte stycket lagen (1939:608) om enskilda vägar skall upphöra att gälla efter första ordinarie föreningssammanträde efter denna lags ikraftträdande. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om upphävande av lagen (1939:609) om förmånsrätt för vissa fordringar enligt lagen om enskilda vägar Härigenom föreskrivs följande. Lagen (1939:609) om förmånsrätt för vissa fordringar enligt lagen om enskilda vägar skall upphöra att gälla vid utgången av . Lagen gäller fortfarande i fråga om förmånsrätt som har uppkommit före upphävandet. Förslag till lag om ändring i lagen (1973:1151) om in- förande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1973:1151) om införande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter dels att 7, 9 och 13 15 §§ skall upphöra att gälla, dels att 10, 12 och 19 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 10 § Bestämmelserna i 35 och 37 40 §§ anläggningslagen (1973:1149) om omprövning av förrättning enligt nämnda lag äger motsvarande tillämpning i fråga om annan förrättning enligt lagen (1966:700) om vissa gemensam- hetsanläggningar än som avses i 8 § samt i fråga om förrättning enligt 2 eller 4 kap. lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestäm- melser. Bestämmelserna i 35 och 37 40 §§ anläggningslagen (1973:1149) om omprövning av förrättning enligt nämnda lag äger motsvarande tillämpning i fråga om annan förrättning enligt lagen (1966:700) om vissa gemensam- hetsanläggningar än som avses i 8 §. 12 § Bestämmelserna i 41 43 §§ an- läggningslagen (1973:1149) äger motsvarande tillämpning när fastighetsbildningsåtgärd som där avses rör fastighet som är ansluten till gemensam anläggning vilken tillkommit vid förrättning enligt lagen (1966:700) eller lagen (1939:608) om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestäm- melser. Med fastighets skyldighet gentemot delägare i samfällighet jämställes därvid ansvar för sam- fällighets gäld som åvilar fastig- heten samt förmånsrätt som fast- ställts i fastigheten med stöd av 7 § andra stycket lagen om vissa gemensamhetsanläggningar. Bestämmelserna i 41 43 §§ an- läggningslagen (1973:1149) äger motsvarande tillämpning när fastighetsbildningsåtgärd eller annan åtgärd som där avses rör fastighet som är ansluten till gemensam anläggning vilken till- kommit vid förrättning enligt lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningar. Med fastighets skyldighet gentemot delägare i samfällighet jämställes därvid ansvar för samfällighets gäld som åvilar fastigheten samt förmånsrätt som fastställts i fastigheten med stöd av 7 § andra stycket lagen om vissa gemensamhetsanläggningar. Upplåtes tomträtt i fastighet som avses i första stycket, gäller 44 § an- läggningslagen. Vad som i 51 och 52 §§ anlägg- ningslagen föreskrives för det fall att fastighet ålagts skyldighet eller tillerkänts rättighet enligt nämnda lag äger motsvarande tillämpning när skyldigheten eller rättigheten tillkommit enligt 2 eller 4 kap. lagen om enskilda vägar eller motsvarande äldre bestämmelser.