prop · GK03111 · 1997-01-01 00:00:00 — Allmänt sett är tanken att harmoniseringen skall uppnås genom att direktivet bestämmer förutsättningarna för att databaser skall ha upphovsrättsligt skydd på så sätt att det skall krävas en intellektuell prestation och att det alltså inte skall räcka med en investering men i gengäld kompletterar med ett särskilt imma- terialrättsligt skydd för de databaser som inte uppfyller kraven för det upp- hovsrättsliga skyddet. Det särskilda skyddet bygger på de principer som bär upp det nordiska katalogskyddet, dvs. ett immaterialrättsligt skydd för investering- ar med en ensamrätt att förfoga över arbetet på visst sätt och med inskränkningar i de fall samhälliga intressen påkallar det. Av di- rektivets definition av begreppet databas framgår att harmoniseringen inte gäller för alla databaser utan endast för sådana där de insamlade verken eller uppgifterna är tillgängliga var för sig. En annan grundtanke med direktivet är att låta medlemsstaterna själva bestämma vilka inskränkningar som skall göras i rättigheterna utom i vissa för gemenskapen betydelsefulla avseenden. Ytterligare en grundsats för direktivet är att det immaterialrättsliga skyddet inte skall vara beroende av i vilken teknisk form databasen föreligger och att således t.ex. en vanlig telefonkatalog skall skyddas enligt precis samma principer som en databas i digital form. Direktivet har utformats så att det skall ge ett tillräckligt rättsligt skydd för databaser i digital form. Samlingar i andra former har dock inte ansetts böra ha ett sämre skydd. Det är bara om det finns tungt vägande skäl för det som tekniken har fått bestämma hur reglerna utformas. De närmare motiven för direktivets bestämmelser framgår av dess inledande avsnitt. Direktivet är uppdelat i fyra kapitel. I kapitel 1 finns allmänna bestämmelser om direktivets tillämpningsområde. Där anges att direktivet gäller för alla slags databaser, dvs. oberoende av i vilken teknisk form databasen finns, i digital eller i annan form (artikel 1.1). I kapitlet finns även en definition av begreppet databas med innebörd att därmed avses en systematisk samling av verk, data eller annat material där de olika delarna är tillgängliga var för sig (artikel 1.2), liksom en erinran om att skyddet inte gäller för datorprogram (artikel 1.3) och inte påverkar tilllämpningen av andra direktiv på området (artikel 2). I kapitel 2 behandlas upphovsrättens föremål (artikel 3), vem rätten tillkommer (artikel 4), rättens innehåll (artikel 5) och inskränkningar i rätten (artiklarna 6 och 5 c andra meningen). Till kapitel 3 har förts de nya reglerna om en särskild sorts immaterialrätt, en rätt av sitt eget slag. I kapitlet finns bestämmelser om rättens föremål och innehåll (artiklarna 7 och 8.1), inskränkningar i rätten (artiklarna 9 samt 7.2 b andra meningen, 8.2 och 8.3), rättens giltighetstid (artikel 10) och om vem rätten tillkommer (artikel 11). I sista kapitlet upptas bestämmelser som är gemensamma för upphovsrätten och den särskilda rätten, nämligen om sanktioner (artikel 12), fortsatt tillämpning av andra bestämmelser (artikel 13), tillämpning i tiden (artikel 14) och om indispositivitet av vissa bestämmelser (artikel 15) samt slutbestämmelser (artiklarna 16 och 17). Skyddsföremålet är i direktivet angivet så att databaser som genom det sätt på vilket innehållet valts ut eller arrangerats utgör intellektuella verk skall åtnjuta skydd som sådana och inga andra kriterier får tillämpas (artikel 3.1). Det innebär att databasen skall bygga på intellektuell prestation för att den skall vara upphovsrättsligt skyddad och att det t.ex. inte räcker att databasen är resultatet av en viss investering. Genom denna beskrivning av skyddsföremålet kommer samma förutsättningar för upphovsrättsligt skydd att gälla inom hela gemenskapen. Det upphovsrättsliga skyddet omfattar inte databasens innehåll och inskränker inte upphovsrätten till innehållet (artikel 3.2). Skyddet avser databasens struktur (punkten 15 i inledningen till direktivet). Detta överens- stämmer med vad som redan gäller i . Upphovsmannen till en databas skall vara den fysiska person eller grupp av fysiska personer som har skapat databasen (artikel 4.1). Om en medlemsstats lagstiftning godtar gemensamma verk, skall den person som anses vara upphovsman inneha de ekonomiska rättigheterna (artikel 4.2). Om en grupp fysiska personer gemensamt skapat en databas, skall dessa personer gemensamt inneha ensamrätterna (artikel 4.3). Direktivet ger här uttryck för allmänt vedertagna upphovsrättsliga principer, vilka också den svenska upphovsrättslagen bygger på. Medlemsstaterna bestämmer själva vad som skall gälla för upphovsrätten i anställningsförhållanden (se punkten 29 i inledningen till direktivet). Det finns inget som hindrar bestämmelser om att sammanställningar som skapas av en arbetstagare som ett led i hans arbetsuppgifter skall övergå till arbetsgivaren såvida inte något annat har avtalats. Från gemenskapens sida har man emellertid inte ansett att det finns tillräckliga skäl att föreskriva en sådan presumtions- regel för databaser, till skillnad från vad som är fallet med datorprogram där en särskild reglering ansetts vara nödvändig (jfr artikel 2.3 i rådets direktiv /250/EEG om rättsligt skydd för datorprogram, i det följande "datorprogramdirektivet"). Bestämmelserna om förfoganderätten har inte utformats på ett lika generellt sätt som motsvarande regler i den svenska upphovsrättslagen. Enligt direktivet skall upphovsmannen ha ensamrätt till en rad olika förfoganden, bl.a. varaktig eller tillfällig framställning av exemplar på vilket sätt och i vilken form som helst, bearbetning eller annan ändring, alla former av spridning till allmänheten, of- fentligt framförande och förmedling (se vidare artikel 5). Det kan konstateras att samtliga i direktivet uppräknade ensamrätter täcks av den rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar av det och genom att göra det tillgängligt för allmänheten som enligt den svenska upphovsrättslagen tillkommer upphovsmän. Som har påpekats är en av grundtankarna med direktivet att medlemsstaterna själva skall bestämma vilka inskränkningar som skall göras i rättigheterna utom i vissa för gemenskapen betydelsefulla avseenden. Utgångspunkten är att staterna får avgöra vilka inskränkningar som skall finnas i enlighet med vad som tradi- tionellt gäller hos dem (jfr artikel 6.2 d). Vissa inskränkningar måste dock gälla medan vissa andra inskränkningar inte får gälla. Som en allmän tolk- ningsprincip råder att direktivets reglering härvidlag inte får leda till en tillämpning som oskäligt inkräktar på upphovsmannens legitima intressen eller som hindrar en normal användning av databasen (artikel 6.3). De begränsningar i upphovsrätten som kan följa av annan lagstiftning skall alltid tillämpas, t.ex. konkurrenslagstiftningen och bestämmelser om tillhandahållande av allmänna hand- lingar (se vidare artikel 13). Vilka inskränkningar som enligt direktivet måste gälla följer av bestämmelser- na i artiklarna 6.1 och 5 c andra meningen. Enligt artikel 6.1 får den behörige användaren av en databas alltid vidta sådana förfoganden som är nödvändiga för tillgång till innehållet i databasen eller för ett normalt utnyttjande av den; om han har tillstånd att använda enbart en del av databasen, gäller detta endast denna del. Ett avtal som strider mot bestämmelserna är ogiltigt (artikel 15). Vidare skall enligt artikel 5 c andra meningen gälla att när ett exemplar av en databas första gången inom gemenskapen har förts i handeln med upphovsmannens samtycke, så upphör hans rätt att bestämma över den vidare spridningen av ex- emplaret. Det innebär att upphovsmannen inte kan åberopa den sprid-ningsrätt som direktivet ger honom för att hindra att varor som han sålt i en viss medlemsstat importeras och säljs vidare i en annan medlemsstat och att spridningsrätten alltså inte möjliggör en uppdelning av marknaden i gemenskapen. Avsikten med in- skränkningen är att klargöra att direktivets spridningsrätt avseende exemplar av databasen inte kan användas för att hindra fri rörlighet för sådana varor inom gemenskapen och att således undantaget för immaterialrätt, vilket enligt artikel 36 i gäller i principen om fri rörlighet, inte är tillämpligt i detta fall. Vilka inskränkningar som enligt direktivet inte får gälla framgår av utform- ningen av artikel 6.2 a och b. I dessa bestämmelser sägs att medlemsstaterna har rätt att bestämma inskränkningar i upphovsrätten dels för framställning av ex- emplar för enskilt bruk men då bara när det gäller icke-elektroniska databaser, dels för användning för undervisningsändamål eller vetenskaplig forskning men då bara för icke-kommersiella syften. Bestämmelserna medför dels att inskränkning för framställning av exemplar för enskilt bruk inte får gälla om databasen är i elektronisk form, dels att inskränkning för undervisning och forskning i princip inte får gälla om användningen sker kommersiellt. Med anledning av bl.a. Hovrättens för Nedre synpunkter på innebörden av direktivets reglering om kopiering för privat bruk bör redan här framhållas att direktivets ordalydelse visserligen är oklar men att de diskussioner som förekom vid utarbetandet av direktivet klart visar att avsikten var att regeln skulle omfatta endast digitala kopior på grundval av en återgivning av verket i digital form, dvs. den för rättighetshavaren farliga, snabba och exakta kopieringen. Denna tolkning, som gjordes i promemorian, har godtagits av det helt övervägande antalet remissinstanser, däribland företrädare för rättig- hetshavare och industri. Med tanke på att tolkningen dock ifrågasatts av hovrätten togs saken särskilt upp vid en av de nordiska tjänstemanna- överläggningarna. Vid mötet diskuterades frågan ingående, och tjänstemännen stannade vid att direktivet måste tolkas så att artikeln bara träffar kopior i digital form av databaser i digital form. Mot denna bakgrund finner regeringen inte anledning till någon annan tolkning utan gör bedömningen att bestämmelsen bör förstås så att upphovsrätten skall omfatta framställning för enskilt bruk av exemplar i digital form av databaser i digital form men inte framställning för enskilt bruk av exemplar i annan form av databaser i digital form.Direktivets enda reglering som är direkt inriktad på en viss teknik, nämligen den digitala tekniken, är just bestämmelsen om att inskränkning inte får göras för framställning för enskilt bruk av exemplar i digital form av databaser i digital form. När direktivet antogs uttalade att det inte fanns tillräckliga skäl för en sådan särreglering av tekniken och att hellre hade sett att direktivet i detta avseende hade fått en mindre restriktiv inställning. Den stora majoriteten av medlemsstaterna hade dock en annan uppfattning som blev be- stämmande för direktivets utformning. Rätten av sitt eget slag Reglerna om den särskilda immaterialrätt som skall komplettera de harmoniserade förutsättningarna för upphovsrättsligt skydd har följande innebörd. Som skyddsföremål har angivits databaser som är resultatet av en väsentlig investering (artikel 7.1). Databaser som inte representerar en väsentlig in- vestering kan däremot inte göra anspråk på skydd. Skyddets innehåll består i att utdrag eller återanvändning av hela eller en väsentlig del av databasens innehåll inte får ske utan framställarens samtycke (artiklarna 7.1 och 8.1). Rätten ger således inte något skydd för de särskilda verk, uppgifter eller annat material som har samlats i databasen. Dessa får återanvändas av andra utan hinder av rätten av sitt eget slag. Det är endast databasen som sådan som är skyddad, med andra ord hela eller en väsentlig del av innehållet i databasen. Återkommande och systematiskt förfogande över i och för sig oväsentliga delar kan emellertid sammantaget anses utgöra otillåtet förfogande över hela eller en väsentlig del av databasen (artikel 7.5). Är databasen eller en del av den före- mål för upphovsrätt, får den också göras gällande (se vidare artikel 7.4). Orden utdrag och återanvändning har inte någon allmänt vedertagen betydelse inom upphovsrätten. Att direktivet här rör sig med helt nya termer beror främst på att gemenskapen vill göra fullständigt klart att det är fråga om en ny sorts immaterialrätt, en rätt av sitt eget slag, som inte omfattas av och som följaktligen inte heller måste strikt ges till rättssubjekt från alla de länder utanför gemenskapen som är anslutna till utan att det är en rätt som behöver ges endast till dem som har viss anknytning till gemenskapen eller under förutsättning av motsvarande skydd i tredje land. Att man använder sig av en ny terminologi är inte avsett att hindra medlemsstaterna från att vid genomförandet av direktivet tillämpa de andra termer som kan vara vedertagna i staterna. Med "utdrag" avses i direktivet en varaktig eller tillfällig överflyttning av hela eller en väsentlig del av innehållet, oberoende av på vilket sätt och i vilken form detta sker (artikel 7.2 a). Med "återanvändning" avses i direktivet när hela eller en väsentlig del av innehållet görs tillgängligt för allmänheten genom spridning av exemplar, uthyrning, on-line överföring eller överföring i någon annan form (artikel 7.2 b). Rätten är av sedvanligt förmögenhetsrättsligt slag och kan helt eller delvis överlåtas (artikel 7.3). I rätten skall gälla inskränkningar enligt samma principer som råder för upphovsrätten. Sålunda måste först och främst enligt artikel 7.2 b andra meningen gälla att när en kopia av en databas en gång sålts inom gemenskapen med framställarens samtycke, så upphör hans rätt att bestämma över den vidare sprid- ningen av exemplaret. Vidare följer av utformningen av artikel 9 a och b att vissa inskränkningar inte får gälla. Av dessa bestämmelser följer motsatsvis att medlemsstaterna har rätt att bestämma inskränkningar i rätten dels för utdrag för enskilt bruk men då bara när det gäller icke-elektroniska databaser, dels för utdrag för undervisningsändamål eller vetenskaplig forskning men då bara för icke-kommersiella syften. Bestämmelserna medför dels att inskränkningar för utdrag för enskilt bruk inte får gälla om databasen är i elektronisk form, dels att inskränkningar för utdrag för undervisning och forskning i princip inte får gälla om verksamheten bedrivs i ett kommersiellt syfte. Liksom för upphovsrätten skall de begränsningar i rätten som kan följa av annan lagstiftning alltid tillämpas (se vidare artikel 13). De stater som redan har en rätt som liknar direktivets rätt av sitt eget slag, dvs. , och kata- logskydd, får alltid behålla inskränkningar i enlighet med vad som traditionellt gäller där (punkten 52 i inledningen till direktivet). Vidare skall en behörig användare av en databas som har gjorts tillgänglig för allmänheten ha rätt att företa utdrag och återanvända oväsentliga delar av databasen (artikel 8.1). Databasen får aldrig användas på ett sätt som strider mot normalt bruk av den eller som oskäligt inkräktar på rättighetshavarens legitima intressen (artikel 8.2). Användaren får inte skada upphovsrätt eller närstående rättigheter till de verk eller prestationer som ingår i databasen (artikel 8.3). Enligt artikel 15 skall avtalsvillkor som strider mot artikel 8 vara ogiltiga. Bestämmelsen om indispositivitet tar emellertid inte sikte på hela artikel 8 utan enbart på artikel 8.1. Bestämmelsen i artikel 8.2 skall näm- ligen ses som en allmän tolkningsprincip som riktar sig till lagstiftaren vid utformningen av de inskränkningar som får göras i den särskilda rätten och artikel 8.3 avser över huvud taget inte avtalsförhållandet mellan data- basframställaren och användaren av databasen utan förhållandet till tredje man (jfr beträffande upphovsrätten artikel 6.3 i direktivet, artikel 9.2 i Bernkon- ventionen och artikel 13 i ). Skyddet är begränsat i tiden. Rätten skall gälla till dess har för- flutit då databasen framställdes eller, om databasen har gjorts tillgänglig för allmänheten från framställningen, då databasen först gjordes tillgänglig för allmänheten (artikel 10.1 och 10.2). En ny och väsentlig investering i en redan existerande databas kan resultera i att det anses föreligga en ny databas med egen skyddstid (jfr artikel 10.3). Subjekt för skyddet är enligt direktivet framställare som har en viss anknyt- ning till gemenskapen, men rådet kan ingå överenskommelser med tredje land om att även andra databaser skall skyddas (se vidare artikel 11). Medlemsstaterna skall föreskriva ändamålsenliga sanktioner mot intrång i de rättigheter som avses i direktivet (artikel 12). I detta ligger att sanktionerna skall vara effektiva men också att de skall stå i rimlig proportion till det avsedda ändamålet. 5.4 Genomförande av direktivet 5.4.1 Principer för genomförandet Ett direktiv är bindande för medlemsstaterna med avseende på det resultat som skall uppnås men överlåter åt staterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 189 i ). Det innebär att staterna inte är bundna av t.ex. ett direktivs terminologi och systematik, om väl det avsedda resultatet uppnås med en annan terminologi och systematik. Som en allmän utgångspunkt vid genomförandet av direktivet om rättsligt skydd för databaser gäller vidare att medlemsstaterna får bestämma ett starkare skydd än det som direktivet ger.Redovisningen i föregående avsnitt ger vid handen att nuvarande bestämmelser i upphovsrättslagen i allt väsentligt stämmer väl överens med direktivet och att lagens terminologi och systematik kan användas vid genom- förandet av direktivet i de delar där lagändringar är nödvändiga. I promemorian föreslogs att ordet sammanställningar skulle användas i lagtexten för att beteckna systematiska samlingar av verk, uppgifter eller annat material. Det övervägande antalet remissinstanser har godtagit det, men många remissinstanser har varit kritiska och har förordat att i stället ordet databas används. I direktivet används ordet databas som beteckning på en systematisk samling av uppgifter eller annat material oavsett i vilken teknisk form sammanställningen föreligger, dvs. både fall där den finns i digital form och fall där den finns i annan form t.ex. på papper eller på film. ursprungliga förslag till direktiv avsåg endast sammanställningar i digital form, men under arbetet i rådet kom medlemsstaterna fram till att direktivet borde gälla sammanställningar i varje form. Utvidgningen av tillämpningsområdet ledde till en diskussion om ordet databas verkligen längre var ändamålsenligt och om man inte i stället borde gå över till ordet sammanställning. Till slut enades medlemsstaterna om att ändå hålla sig till ordet databas, eftersom detta i flera av unionens språk kunde användas för att beteckna alla sorters sammanställningar. När ordet databas används i svenskan, förs tankarna emellertid som regel bara till sammanställningar i digital form och inte gärna till de andra typerna av systematiska samlingar, t.ex. vanliga telefonkataloger. Det kunde därför vara förvillande att använda ordet databaser i upphovsrättslagen som beteckning på alla slags sammanställningar. I lagtexten används nu orden sammanställa och sammanställts för att ange ett systematiskt samlande av verk, uppgifter eller annat material (jfr 5 och 49 §§). För att beteckna skyddsföremålet som sådant, strukturen hos den systematiska samlingen, används ordet sammanställning i motiv till lagen (jfr t.ex. SOU 1956:25 s. 138 och prop. 1988/89:85 s. 12), i rättspraxis (jfr t.ex. rättsfallen NJA 1965 s. 523 och NJA 1995 s. 256) och i nordisk doktrin (jfr t.ex. , Upphovsrättslagstiftningen, s. 87 och , Ophavsretsloven med kommentarer, s. 91). I svenska översättningar av motsvarande bestämmelser i och det nya WIPO- fördraget om upphovsrätt används också ordet sammanställning för att beskriva det skyddsföremål som i direktivet kallas för databaser (se artikel 10.2 i och artikel 5 i WIPO-fördraget, låt vara att ordet databaser därjämte har satts inom parentes i rubriken till sistnämnda artikel). Ordet sammanställning kan således anses vedertaget för att ange det skyddade verket, varför det finns goda skäl att utnyttja det i lagtexten. Att föremålet för det upphovsrättsliga skyddet är ett skapat immateriellt verk uttrycks dessutom bättre genom ordet sammanställning än genom ordet databas, eftersom sistnämnda ord närmast anknyter till en gestaltning av verket i en viss yttre form. har föreslagit att man i lagtexten använder ordet sammanställningsverk för att markera att sammanställningarna måste vara just verk. Att så måste vara fallet ligger dock i sakens natur, eftersom det rör sig om en upphovsrättslig reglering, och torde inte behöva anges uttryckligen. Kravet på verkshöjd kommer dessutom i viss mån till uttryck i ordet sammanställning, vilket antyder att det måste vara tal om ett systematiskt samlande och därmed om en intellektuell prestation av viss kvalitet. Upphovsrättslagen innehåller för övrigt flera fall där det ansetts obehövligt att särskilt markera att det rör sig om ett verk, inte bara i 2 kap. om inskränkningar i upphovsrätten (jfr t.ex. "skulpturer" i 12 § tredje stycket 2 och "byggnader" i 24 § andra stycket) utan också i 1 kap. om upphovsrättens föremål (jfr t.ex. "framställning" och "datorprogram" i 1 § första stycket 1 och 2). Det kan tilläggas att ordet sammanställningsverk inte heller förordats vid de nordiska tjänstemannaöverläggningarna. Det anförda leder regeringen till slutsatsen att det vedertagna ordet sammanställningar bör användas i lagtexten. Remissinstansernas kritik mot ordet sammanställningar fäster dock uppmärksamheten på att direktivets harmonisering mycket riktigt inte gäller för alla sammanställningar utan enbart för dem där de samlade verken eller uppgifterna är tillgängliga var för sig (jfr definitionen i artikel 1.2). Denna begränsning finns inte i motsvarande artiklar om sammanställningar vare sig i , i eller i det nya WIPO-fördraget om upphovsrätt och kan ha betydelse för vilka inskränkningar som får göras. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Direktivet kräver inte någon ändring i | | upphovsrättens föremål. Promemorians bedömning stämmer överens med regeringens bedömning (se promemorian s. 35 f.). Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har delat bedömningen eller lämnat den utan någon invändning. Skälen för regeringens bedömning: Direktivet föreskriver inte några andra regler om upphovsrättens föremål än vad som gäller enligt upphovsrättslagen. Som föreskrivs i direktivet krävs enligt upphovsrättslagen att en sammanställning bygger på en intellektuell prestation för att den skall vara upphovsrättsligt skyddad och det är inte tillräckligt att sammanställningen t.ex. är resultatet av en viss investering. I likhet med direktivet omfattar upphovsrätten till en sammanställning enligt upphovsrättslagen systematiken och inte dess innehåll och inskränker inte den upphovsrätt som kan gälla till innehållet. I 5 § anges att den som genom att sammanställa verk eller delar av verk åstadkommit ett litterärt eller konstnärligt samlingsverk har upphovsrätt till detta men att hans rätt inte inskränker rätten till de särskilda verken. Det finns remissinstanser som i lagtekniskt avseende har föreslagit att bestämmelsen ändras så att det i 5 § uttryckligen anges att alla sammanställningar av uppgifter eller annat material kan vara föremål för upphovsrätt. Emellertid är 5 § avsedd att klarlägga förhållandet mellan upphovsrätten till samlingsverket och upphovsrätten till de verk som ingår i samlingsverket, inte att ge någon upphovsrätt som inte redan skulle följa av den grundläggande regeln om upphovsrättens föremål i 1 § (jfr SOU 1956:25 s. 138 f.). En sådan ändring av 5 § är olämplig även av det skälet att paragrafen då skulle ge intryck av att ensamrätt kunde gälla till enskilda uppgifter. Det vore mer befogat att, vilket någon remissinstans har varit inne på, i 1 § uttryckligen nämna sammanställningar som en typ av verk.