prop · GK0396 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1996/97:96 konvention och rekommendation om arbetarskydd i gruvor m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att godkänner den av Internationella arbetskonferensen antagna konventionen (nr 176) om arbetarskydd i gruvor samt ett antaget protokoll till konvention (nr 81) om arbetsinspektion. Genom propositionen informeras även om den av konferensen antagna rekommendationen (nr 183) om arbetarskydd i gruvor. 1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3 2 Inledning.................................................. 3 3 Konventionen (nr 176) och rekommendationen (nr 183) om arbetarskydd i gruvor................................................... 3 3.1 Bakgrund............................................ 3 3.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll 6 3.3 Godkännande av konventionen......................... 8 4 protokoll till konvention (nr 81) om arbetsinspektion........................................... 11 4.1 Bakgrund............................................ 11 4.2 Protokollets huvudsakliga innehåll.................. 13 4.3 Godkännande av protokollet.......................... 14 Bilaga 1 konvention (nr 176) om arbetarskydd i gruvor (Engelsk originalversion och svensk översättning)... 17 Bilaga 2 rekommendation (nr 183) om arbetarskydd i gruvor (Engelsk originalversion och svensk översättning)... 33 Bilaga 3 protokoll till konvention (nr 81) om arbetsinspektion (Engelsk originalversion och svensk översättning)... 47 Bilaga 4 konvention (nr 81) om arbetsinspektion (Engelsk originalversion och svensk översättning.... 55 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ..... 74 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner konvention (nr 176) om arbetarskydd i gruvor samt protokoll till konvention (nr 81) om arbetsinspektion. Genom sin anslutning till inträdde som medlem av Internationella arbetsorganisationen (). beslutande församling - Internationella arbetskonferensen - sammanträder i regel en gång . kan enligt artikel 19 i organisationens stadga beträffande förslag, som förts upp på mötets dagordning, besluta antingen om en internationell konvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller om en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär som en ratificerad konvention har. Om beslutet är av mindre räckvidd eller huvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det gäller en begäran om utredning, brukar det ges formen av en resolution. efter att konferensens session avslutats skall varje medlemsstat förelägga landets lagstiftande församling antagna konventioner och rekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder. Varje medlemsstat har vidare skyldighet att underrätta Internationella arbetsbyråns generaldirektör om de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla denna förpliktelse samt om vilka åtgärder som i övrigt har vidtagits. Internationella arbetskonferensens åttioandra möte hölls i . antog en konvention (nr 176) och en rekommendation (nr 183) om arbetarskydd i gruvor. Dessutom antogs ett protokoll till konvention (nr 81) om arbetsinspektion. Texterna på engelska och svenska till de fyra instrumenten finns som bilagor 1-4. 3 Konventionen (nr 176) och rekommendationen (nr 183) om arbetarskydd i gruvor Mer än 25 miljoner arbetstagare sysselsätts i gruvor runt om i världen. Tillgänglig statistik visar att minst 15 000 av dem förlorar livet till följd av arbetsolyckor eller yrkessjukdomar. I vissa länder med gruvdrift utgör antalet dödsolycker i gruvor av samtliga dödsfall till följd av industriolyckor. Det kan konstateras att flera av redan antagna konventioner på arbetsmiljöområdet också gäller för verksamhet inom gruvindustrin. Bland dessa bör särskilt nämnas konvention (nr 115) om strålskydd, konvention (nr 119) om maskinskydd, konvention (nr 148) om luftföroreningar, buller och vibration, konvention (nr 155) om arbetarskydd och arbetsmiljö, konvention (nr 161) om företagshälsovård, konvention (nr 162) om säkerhet vid användning av asbest, konvention (nr 170) om säkerhet vid användning av kemiska produkter i arbets- livet och konvention (nr 174) om förebyggande av storolyckor inom industrin, samtliga konventioner ratificerade av . De särskilda arbetsmiljörisker, som är förknippade med gruvarbete, har fortlöpande behandlats och diskuterats av . Diskussionerna har framför allt förts inom för kolgruvor samt av de tekniska trepartsmötena för gruvor (utom kolgruvor). Sex uppförandekoder (codes of practice) har utarbetats, års handbok om säkerhet och hälsa i kolgruvor och handbok om säkerhet och hälsa i dagbrott. Krav på särskilda ILO-normer på gruvområdet har förts fram på olika grunder. De generella ILO-instrumenten har inte befunnits tillräckliga för gruvindustrins behov. En rad existerande ILO-instrument med direkt tillämpning på arbete under jord har ansetts föråldrade och inte avpassade till utvecklingen inom modern gruvindustri. Till de utmönstrade instrumenten kan räknas konventionen (nr 45) om arbete under jord (kvinnor), antagen - den svenska ratifikationen uppsagd - samt konventionen (nr 123) om minimiålder (arbete under jord i gruvor), antagen och reviderad genom konventionen (nr 138) om minimiålder. Endast den sistnämnda har ratificerats av . Ett annat tungt vägande motiv som framförts för ett särskilt instrument för gruvindustrin är behovet att komma till rätta med den allvarliga olycksfalls- och dödsfallsfrekvensen inom denna bransch. bakgrundsrapport skildrar gruvhanteringen som en i åtskilliga länder synnerligen hälsofarlig och riskfylld verksamhet. Arbete under jord utsätter arbetstagarna för alla tänkbara fysikaliska, kemiska och tekniska arbetsmiljörisker. En gruvarbetares arbetsmiljö kännetecknas bl.a. av hetta och kyla, buller, vibrationer, fukt, dålig ventilation, ensidig och tung arbetsbelastning, farliga ämnen, radioaktiva material, radongas, risk för explosion och brand, fallande sten och bergras. De mest signifikanta långsiktiga hälsoeffekterna av gruvarbete är hörselskador, silikos, pneumokonios, asbestos och lungcancer. styrelsebeslut att föra upp frågan om arbetarskydd i gruvor som ett nytt tekniskt ämne på Internationella arbetskonferensens dagordning var en direkt uppföljning av en resolution (nr 30), antagen av det femte tekniska trepartsmötet för gruvor (utom kolgruvor) . Inför förstaårsdiskussionen utarbetade en underlagsrapport, åtföljd av ett frågeformulär, som medlemsländerna ombads besvara. Mot bakgrund av gruvarbetets särskilda hälsorisker fann i sitt yttrande inför förstaårsbehandlingen det välmotiverat med ett särskilt ILO-instrument i syfte att säkerställa ett tillfredsställande skydd för de yrkesverksamma inom gruvindustrin. En eventuell konvention på området borde emellertid enligt kommittén innehålla generellt utformade krav på arbetsmiljöåtgärder. En alltför hög detaljeringsgrad skulle kunna inverka ogynnsamt på möjligheten för medlemsstater att ratificera en framtida konvention. hade i sin genomgång framhållit den variationsrikedom och de olikheter i teknisk utvecklingsgrad som råder inom gruvnäringen i skilda delar av världen. Kommittén ansåg att hänsyn borde tas till dessa aspekter. En given utgångspunkt för arbetet med de nya instrumenten borde vara det faktum att arbetet i världens gruvor är organiserat på de mest skilda sätt och, inte minst, att de opererar under skilda geologiska och klimatiska förhållanden. Kommittén ansåg vidare att framtida instrument borde vara utformade så att det klart framgår vilka skyldigheter, som skall åvila myndigheter, resp. arbetsgivare och arbetstagare. Konventionen borde innehålla en bestämmelse som tydligt anger ett samverkansansvar mellan arbetsmarknadens parter i arbetsmiljöfrågor på gruvområdet. I det förslag till konvention, kompletterad med en rekommendation, som efter det första årets diskussioner remitterades av Arbetsbyrån hade dessa synpunkter i stort beaktats. Kommittén fann att även vissa andra förslag, som den framfört i sitt första yttrande, hade inarbetats i konventionsförslaget. Det gällde bl.a. arbetsgivarens undersökningsansvar och arbetsgivarens ansvar för förebyggande av brand- och explosionsrisker, dubbla utrymningsvägar och adekvat ventilering av gruvan. Såväl första- som andraårsdiskussionen inleddes med att arbetsgivar- och arbetstagargrupperna uttalade stor enighet om ämnets vikt och betydelse som de markerade olika uppfattningar om vilken omfattning de nya instrumenten borde ha. Arbetsgivarna framhöll vikten av att ta hänsyn till ekonomiska realiteter samt att det är arbetsgivarna som har det primära ansvaret för hälsa och säkerhet. Deras ändringsförslag handlade ofta om att få mer generella och i vissa fall mer urvattnade skrivningar. Arbetstagarna påminde om det stora antal dödsfall och allvarliga olyckor som inträffar inom gruvindustrin och önskade att konventionen skulle innehålla omfattande säkerhetskrav. De önskade få in fler detaljer i konventionstexten, dvs. göra den mer preciserad. Arbetstagarna menade att det också fanns ett behov att skydda gruvarbetarnas rättigheter i andra avseenden och att eliminera barnarbete. De tog sålunda även upp frågor som anställningsskydd, lönefrågor, arbetstid och tillgång till gratis sjukvård i samband med inträffad olycka. Samtliga regeringsrepresentanter uttryckte betydelsen av att nya instrument på gruvområdet togs fram. Deras ändringsförslag handlade såväl om förtydliganden som om mer generella skrivningar för att möjliggöra ratificering av konventionen. Från svensk sida framfördes betydelsen av att instrumenten blev så generella att olika lösningar kan inrymmas. Som exempel nämndes tillämpningen av räddningskammare i . Arbetet i konferensutskottet präglades av stor samarbetsvilja mellan de olika grupperna och utgick från målsättningen att uppnå enhällighet. Av 206 framlagda ändringsförslag under förstaårsdiskussionen och 168 under andraårsdiskussionen gick endast åtta resp. tre till omröstning. Övriga kunde avgöras genom enhälliga beslut. Den svenske regeringsrepresentanten deltog under förstaårsdiskussionen i förberedande möten med den s.k. IMEC-gruppen (Industrial Market Economy Countries) medan de tolv EU-länderna höll egna samråd. deltog som ett av de 15 länderna i . Inom EU gäller ett EG-direktiv om minimikrav för arbetsmiljön i mineralutvinningsindustrin vid arbete ovan och under jord (rådsdirektiv /104/EEC). Efter sedvanlig tvåårsbehandling antog Internationella arbetskonferensen konventionen (nr 176) och rekommendationen (nr 183) om arbetarskydd i gruvor. Konventionen antogs med röstsiffrorna 378 för, 9 emot och 34 nedlagda. Rekommendationen antogs med 377 för, 6 emot och 26 nedlagda. Av de svenska ombuden röstade såväl regerings- som arbetsgivar- och arbetstagarrepresentan- terna för både konventionen och rekommendationen. 3.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll I preambeln till konventionen nr 176 erinras om att en rad andra och -rekommendationer är relevanta för arbetarskyddet inom gruvindustrin. Det framhålls att varje dödsolycka, skada eller ohälsa som kan drabba arbetstagarna eller allmänheten och varje form av miljöförstöring som kan orsakas av gruvdrift bör förhindras. Behovet av internationellt samarbete, särskilt mellan , WHO och , betonas och det erinras om de regelböcker som dessa organisationer publicerat. Konventionens operativa del är uppdelad i fyra avsnitt under rubrikerna Definitioner, Tillämpningsområde och tillämpningsmetoder, Förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder samt Genomförande, och består av totalt 16 artiklar. Med gruvor menas plats eller under jord, där prospektering efter , utvinning av eller beredning av brutet material förekommer, samt samtliga maskiner, utrustning, installationer, byggnader, väg- och vattenanläggningar som används i samband med dessa verksamheter. Olje- och gasutvinning är uttryckligen undantagna. Arbetsgivare är varje fysisk eller juridisk person som sysselsätter arbetstagare i en gruva, samt efter omständigheterna den som driver gruva, huvudentreprenör, entreprenör eller underentreprenör. Konventionen äger tillämpning på alla gruvor. En medlemsstat kan, efter samråd med berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, undanta från tillämpningen av konventionen eller några av dess bestämmelser vissa kategorier av gruvor för vilka motsvarande skydd är tillgodosett. Om undantaget utnyttjas, skall behörig myndighet i samråd med nämnda organisationer upprätta planer för att successivt inkludera samtliga gruvor. Varje medlemsstat skall formulera, genomföra och se över den nationella politiken för arbetarskyddet i gruvor. De nationella lagarna och förordningarna skall föreskriva åtgärder för att garantera konventionens tillämpning. Behörig myndighet bör som komplement därtill utfärda tekniska föreskrifter, riktlinjer etc. Lagarna och förordningarna skall innehålla föreskrifter om tillsyn av arbetar- skyddet i gruvor, inspektion, rutiner för rapportering och undersökning av olyckor, insamling och publicering av statistik över olyckor och yrkessjukdomar, befogenhet för den behöriga myndigheten att vid brister i arbetsmiljön avbryta eller begränsa verksamheten samt om metoder för att tillförsäkra arbetstagarna information och delaktighet i frågor som rör säkerheten på arbetsplatsen. Tillverkning, förvaring, transport och användning av sprängmedel skall ombesörjas av behöriga personer eller under deras direkta övervakning. Föreskrifterna skall innehålla krav på räddningstjänst, första hjälpen och sjukvårdsutrustning samt lämpliga andningsapparater. De skall ange skyddsåtgärder för att säkra utbrutna gruvområden och de krav som skall gälla för säker förvaring, transport och omhändertagande av farliga ämnen liksom farligt avfall som används i eller uppstått till följd av gruvdriften. De skall ange krav på tillfredsställande sanitära inrättningar och personalutrymmen. Den arbetsgivare som är ansvarig för gruvan skall åläggas upprätta brytningsplaner före driftstart, uppdatera dem och hålla dem tillgängliga på gruvområdet. Förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder i gruvan Under denna rubrik preciseras i sju artiklar arbetsgivarens ansvar och i två artiklar arbetstagarnas rättigheter och skyldigheter. Arbetsgivare skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att avlägsna eller minimera arbetsmiljörisker i gruvor under deras ansvar och i den mån risker kvarstår tillhandahålla personlig skyddsutrustning. De skall bl.a. vid allvarlig fara se till att verksamheten stoppas och att arbetstagarna evakueras till säker plats. De skall utarbeta en beredskapsplan för nödsituationer. De skall informera arbetstagarna om de faror och hälsorisker som arbetet innebär samt om lämpliga förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder. De skall se till att arbetstagarna får lämplig utbildning för sina arbetsuppgifter och tydliga instruktioner om arbetarskydd. De skall svara för övervakning och kontroll av varje skift och se till att det är känt vilka personer som befinner sig under jord samt var de uppehåller sig. De skall undersöka alla olyckor och allvarliga tillbud och upprätta rapport om dem till behörig myndighet. De skall tillhandahålla hälsokontroller av arbetstagare utsatta för arbetsskaderisker förknippade med gruvarbete. När flera arbetsgivare är verksamma i samma gruva skall den som ansvarar för gruvan ha ett samordningsansvar för erforderliga arbetsmiljöåtgärder, vilket dock inte undantar övriga arbetsgivare från ansvar. Arbetstagarna skall ha rätt att rapportera om olyckor, tillbud och faror till arbetsgivaren och till behörig myndighet samt att begära inspektion. De skall ha rätt att känna till och bli informerade om de faror på arbetsplatsen som kan påverka deras säkerhet och hälsa. De skall ha rätt att avlägsna sig från varje plats i gruvan då det finns skälig anledning att tro att allvarlig fara uppstått för deras säkerhet och hälsa. De skall kollektivt kunna välja skyddsombud med rätt att representera dem i frågor som rör arbetsmiljön och delta i inspektioner som utförs av arbetsgivaren och behörig myndighet. Arbetstagarna skall vara skyldiga att rätta sig efter föreskrivna skyddsregler. Åtgärder skall vidtas i syfte att främja samarbete mellan arbetsgivare och arbetstagare och deras representanter i syfte att främja arbetsmiljön i gruvor. Slutligen innehåller konventionen bestämmelser om påföljder och andra åtgärder för att säkerställa effektiv tillämpning av konventionen samt inrättandet av lämplig inspektion. Rekommendationen innehåller i 33 punkter detaljerade råd för tillämpningen av konventionen. 3.3 Godkännande av konventionen -------------------------------------------------------------------- | Regeringes förslag: godkänner konventionen (nr 176) om| | arbetarskydd i gruvor | -------------------------------------------------------------------- förslag: Ärendet har enligt bestämmelserna i (nr 144) om samråd på trepartsbasis för att främja genomförandet av normer remitterats till som i sin tur inhämtat yttranden från Arbetarskyddsstyrelsen, geologiska undersökning, , , , , , i , och Akademikers . förordar en ratifikation av konventionen. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har funnit att det föreligger hinder mot en svensk ratifikation av konventionen nr 176 eller att rekommen- dationen skulle föranleda att några särskilda åtgärder behöver vidtas i . Bergmästaren i södra distriktet har, med hänvisning till konventionens artikel 5.5, famhållit att minerallagen uttryckligen borde föreskriva att innan en brytning påbörjas skall brytningsplanerna redovisas för bergmästaren. påpekas att Arbetarskyddsstyrelsen är den instans som kan avgöra om detta medför att ev. ratifikationshinder föreligger. finner kravet på brytningsplaner tillgodosett i Arbetarskyddsstyrelsens föreskrift om bergarbete (AFS 1986:17). En sammanställning av remissyttrandena finns att tillgå i Arbets- marknadsdepartementet (dnr A95/5359/AL). Skälen för regeringens förslag: bröts och behandlades malm vid 21 arbetsställen i . Antalet anställda vid dessa uppgick till knappt fem tusen personer. Gruvdriften bedrivs främst i () och () samt i mindre omfattning i Bergslagsområdet (Ammeberg) i . De metaller som utvanns var i huvudsak järn, där andel av produktion uppgick till , koppar (33,), bly (41,), zink (27,), guld (27,) och silver (43,). De i drift varande gruvorna präglas av hög mekaniseringsgrad och moderna brytnings- och anrikningsmetoder. Storskalighet och rationell arbetsorganisation har medfört en betydande produktivitetsutveckling. producerades berg per kollektivanställd, , vilket ger en produktivitetsökning på . Den bild av gruvarbetet och dess risker, som frammanades i bakgrundsrapport, stämmer överens med bl.a. de undersökningar som gjorts inom ramen för arbetsmiljökommissionens kartläggningsgrupp (SOU 1990:149). Gruv- arbetare tillhör även i en yrkesgrupp, som har en förhöjd dödsrisk och oftare än andra utsätts för allvarliga olyckor och besvär i rörelseorganen, bl.a. i form av belastningsskador. Risken för lungcancer är förhållandevis hög bland sysselsatta inom gruvindustrin. Grundläggande regler för arbetsmiljöns utformning finns i arbetsmiljölagen (1977:1160) och vissa kompletterande regler i arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Bestämmelser om yrkesinspektion finns i 7 kap. arbetsmiljölagen. I 7 kap. 1 § anges att tillsyn över efterlevnaden av lagen och med stöd av lagen meddelade föreskrifter utövas av Arbetarskyddsstyrelsen samt, under dess överinseende och ledning av . Reglerna i arbetsmiljölagen ger ramen för Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter som mer i detalj anger krav och skyldigheter beträffande arbetsmiljön. De utarbetas i samarbete med arbetsmark- nadens parter. De frågor som behandlas i konventionen nr 176 och rekommendationen nr 183 regleras i följande av Arbetarskyddsstyrelsen utfärdade föreskrifter samt anvisningshäfte: AFS 1980:11 Åtgäder mot luftföroreningar (ändrad genom AFS 1993:7) AFS 1983:6 Arbetsställningar och arbetsrörelser (ändrad genom AFS 1993:38) AFS 1984:14 Första hjälpen AFS 1986:14 Sprängarbete (ändrad genom AFS 1994:17) AFS 1986:17 Bergarbete (ändrad genom AFS 1994:33) AFS 1992:1 Personalutrymmen (ändrad genom AFS 1993:6) AFS 1992:10 Buller AFS 1993:3 Arbete i slutet utrymme AFS 1993:5 Ventilation och luftkvalitet AFS 1993:36 Användning av arbetsutrustning AFS 1993:56 Utrymning AFS 1994:32 Gravida och ammande arbetstagare 1994:47 Varselmärkning och varselsignalering på arbetsplatser AFS 1994:48 Maskiner och vissa andra tekniska anordningar AFS 1994:49 Uförande av personlig skyddsutrustning AFS 1996:6 Internkontroll av arbetsmiljön Arbetarskyddsstyrelsens anvisning nr 14, Gruvhissanvisningar. Även gruvlagstiftningen inrymmer aspekter av betydelse ur arbetarskyddssynpunkt. Tillsyn av minerallagen (1991:45) vad gäller undersökning och bearbetning av vissa mineralfyndigheter är i första hand en uppgift för geologiska undersökning och bergmästarna. De gruvor som är i drift i har inte explosionsfarlig miljö som fallet är i t.ex. kolgruvor. De svenska elsäkerhetsföreskrifterna särbehandlar därför inte gruvor i fråga om utförande och skötsel av elanläggningar. De i konventionen ställda kraven rörande tekniska säkerhetsfrågor på elområdet täcks av lagen (1902:71 s.1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, senast ändrad genom SFS 1995:1140, samt i (ELSÄK-FS 1996:1) förtecknade förordningar och föreskrifter. I anslutning till konventionens artikel 14 om arbetstagares skyldighet att iaktta föreskrivna skyddsregler åberopas förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel. utövar tillsyn över elektriska starkströmsanläggningar. Konventionens krav på räddningstjänst (art. 5.4) tillgodoses även genom räddningstjänstlagen (1986:1102), särskilt 41 och 43 §§. Regeringen konstaterar att den konvention om arbetarskydd i gruvor som antogs av Internationella arbetskonferensen fick en bred anslutning av samtliga tre parter. Remissinstanserna har inte funnit några hinder för en svensk ratifikation av konventionen nr 176. Regeringen gör ingen annan bedömning och föreslår därför en ratifikation av konventionen. Enligt regeringens uppfattning är konventionen nr 176 och den kompletterande rekommendationen nr 183 viktiga instrument i det pågående internationella arbetet för att främja arbetarskyddet i gruvor. Rekommendationen föranleder enligt regeringens mening ingen ytterligare åtgärd. 4 protokoll till konvention (nr 81) om arbetsinspektion har antagit en rad konventioner och rekommendationer på arbetarskydds- och arbetsmiljöområdet. I allmänhet stadgas i dessa att en medlemsstat som ratificerar en konvention skall förbinda sig att vidta lämpliga åtgärder för kontroll av att instrumentens bestämmelser efterlevs. I vissa konventioner krävs att man förbinder sig att upprätthålla eller försäkra sig om att det finns ett inspektionssystem som tryggar en effektiv tillämpning av bestämmelserna. I ett par av antagna instrument har närmare fastställts hur ett inspektionssystem bör vara uppbyggt, dess uppgifter, åligganden m.m. Redan i Versaillesfördraget , varigenom grundades, betonas vikten av ett inspektionssystem som garanterar genomförandet av en lagstiftning som syftar till att skydda de anställda. Ett av de instrument som antogs på den första Internationella arbetskonferensen var rekommendationen (nr 5) om inrättande av en offentlig hälsovårdsmyndighet. antog konferensen rekommendationen (nr 20) om arbetsinspektion, föregångare till den antagna konventionen nr 81. antog arbetskonferensen en konvention (nr 129) och en rekommendation (nr 133) om yrkesinspektion inom jordbruket. Konventionen (nr 81) om arbetsinspektion inom industri och handel tillkom . Konventionen består av två delar, vilka behandlar arbetsinspektionen inom industri respektive handel.