prop · GK03131 · 1997-01-01 00:00:00 — Under remiss- förfarandet har förslaget kommenterats uttryckligen endast av Hovrätten över och . Hovrätten har inget att erinra mot vad utredningen anfört men framhåller att en hovrätt såvitt gäller ändringsdispens i ett dispositivt mål inte kan pröva annat än vad parterna själva har åberopat. Regeringen har samma uppfattning. Enligt den ordning som gäller är det i princip obligatoriskt för hovrätten att begära komplettering från klaganden om han eller hon inte har angett de skäl som åberopas till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas. Utredningen har föreslagit att detta obligatorium avskaffas. Ingen remissinstans har invänt mot förslaget. Regeringen gör följande bedömning. Om det införs ett system med generellt krav på prövningstillstånd, kommer det snabbt att bli allmänt känt att hovrätten inte prövar några domar eller beslut utan att prövningstillstånd först meddelats. Om parterna dessutom i domen eller beslutet underrättas om detta förhållande och om vad som krävs för att prövningstillstånd skall meddelas, blir risken mycket liten för att parterna inte skulle känna till förutsättningarna för en prövning i hovrätten. Om en klagande som fått föreskriven upplysning om kravet på prövningstillstånd underlåter att särskilt argumentera i denna fråga är det därför rimligt att normalt utgå från att de omständigheter som anförs i sak också är de omständigheter som klaganden vill anföra till stöd för att prövningstillstånd skall meddelas. Skulle tingsrättens dom eller beslut undantagsvis inte innehålla uppgift om att prövningstillstånd krävs i hovrätten, finns det en något större risk för att klaganden inte har detta klart för sig. Om det i ett sådant fall inte framgår av överklagandet att klaganden är medveten om kravet på prövningstillstånd, bör hovrätten underrätta klaganden om att sådant tillstånd krävs och under vilka förutsättningar sådant kan meddelas samt begära att överklagandet kompletteras med de omständigheter som åberopas till stöd för att tillstånd skall meddelas. Står det klart att prövningstillstånd skall meddelas är detta naturligtvis ett skäl att underlåta komplettering. Om tingsrättens dom eller beslut innehåller uppgift om att prövningstillstånd krävs, blir det normalt bara aktuellt att förelägga en klagande att komplettera överklagandet om detta innehåller argumentation i frågan om prövningstillstånd men denna är oklar och det inte kan uteslutas att prövningstillstånd kan komma att meddelas. Av dessa skäl ställer sig regeringen bakom utredningens förslag att det inte längre skall vara obligatoriskt för hovrätten att begära komplettering av dispensskäl när sådana inte har angetts uttryckligen. 8.3 Offentlig försvarare och rådgivning enligt rättshjälpslagen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Inga författningsändringar krävs när det | | gäller möjligheterna att få offentlig försvarare eller rättshjälp för| | att utveckla dispensskälen vid överklagande till hovrätten. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Om det införs ett generellt krav på prövningstillstånd följer det enligt utredningens mening av nuvarande regler att offentlig försvarare kommer att förordnas i något större utsträckning än i sådana fall där den tilltalade behöver hjälp med att ange eller utveckla dispensskälen. I mindre omfattande brottmål bör det vara tillräckligt att den tilltalade som behöver vägledning för sitt överklagande använder sig av möjligheten till rådgivning enligt rättshjälpslagen. I många fall kan denna utväg användas även av parter i tvistemål som inte har rättshjälp. Remissinstanserna: De som har uttalat sig godtar i princip utredningens bedömning men anser att utrymmet att förordna offentlig försvarare inte kommer att öka mer än högst marginellt. Skälen för regeringens bedömning: Även om hovrätten är skyldig att granska det överklagade avgörandet för att utröna om det finns anledning att meddela prövningstillstånd är det av avgörande betydelse att parten själv pekar på sådana omständigheter som han eller hon anser har betydelse för den frågan. I de fall där det är troligt att en prövning av saken i hovrätten skulle leda till en ändring av tingsrättens avgörande är det också troligt att klagan- den har goda möjligheter att visa detta på grund av det låga beviskrav som enligt förslaget uppställs för att ändringsdispens skall meddelas. har dock en advokat eller ett annat juridiskt utbildat ombud större förutsättningar än parten själv att övertyga rätten om att det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten kommit till, att målet innehåller en prejudikatfråga eller att t.ex. domvilla förekommit vid handläggningen i tingsrätten. Utredningen har bedömt att det, för att undvika att tilltalade i brottmål missgynnas av ett system med krav på prövningstillstånd som inte enbart omfattar ringa brott, kan bli aktuellt att förordna offentlig försvarare på grund av att den tilltalade behöver hjälp med att ange och utveckla dispensskälen. Utredningen har funnit att av de tilltalade i hovrätten har offentlig eller privat försvarare och att långt ifrån alla som saknar försvarare kommer att behöva en sådan. Remissinstanserna har i princip godtagit utredningens bedömning. Flera har uttryckt att det torde bli mycket ovanligt att förordna offentlig försvarare på den angivna grunden. Om den tilltalade har haft försvarare i tingsrätten kommer han eller hon givetvis som regel att biträdas av försvarare även i hovrätten, både när det gäller utformningen av överklagandet och under den fortsatta rättegången. I övrigt är regeringens utgångspunkt att den tilltalade, om han har klarat sig utan offentlig försvarare i tingsrätten, normalt inte heller behöver en sådan för att ange skälen för prövningstillstånd. 1983/84:23 s. 19, där frågor om rätt till offentlig försvarare behandlades, konstaterades dock att det kunde finnas ett behov av försvarare vid överklagande till , eftersom en enskild mera sällan torde ha möjligheter att själv utveckla skälen för prejudikatdispens. För att tillgodose detta behov bedömdes det inte krävas några särbestämmelser. Regeringen menar att motsvarande resonemang kan tillämpas på tillståndsprövningen i hovrätt. Svårigheter att ange skälen för prejudikatdispens kan alltså motivera att försvarare förordnas. När det gäller andra dispensskäl torde detta dock bli mindre vanligt. Om den tilltalade har svårigheter med att utveckla skälen för prövnings- tillstånd torde det, såsom utredningen anfört, i mindre omfattande mål vara tillräckligt att han eller hon använder sig av möjligheten till rådgivning enligt rättshjälpslagen för att få vägledning vid överklagandet. Rådgivningstiden, som är , är säkert tillräcklig i fler- talet av dessa fall. har på regeringens förslag beslutat om en utvidgning av rådgivningsinstitutet på så sätt att rådgivning skall kunna ges (prop. 1996/97:9 Ny rättshjälpslag, SFS 1996:1619, som träder i kraft ). Härigenom kommer rådgivning i samband med överklagande att täcka hjälpbehovet i ännu högre grad. Om undantagsvis en till- talad, som inte haft offentlig försvarare i tingsrätten, har behov av mer hjälp än han eller hon kan få exempelvis genom rådgivning enligt rättshjälpslagen, finns alltså enligt regeringens uppfattning vissa möjligheter att förordna offentlig försvarare för utvecklande av skälen för prövningstillstånd. Möjligheten till rådgivning enligt rättshjälpslagen för att få hjälp att utveckla skälen för prövningstillstånd kan också utnyttjas i tvistemål av parter som inte har ombud eller rättshjälpsbiträde. 8.4 Möjlighet till sammanträde -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En möjlighet införs för hovrätten att hålla| | sammanträde om det finns särskilda skäl för att en part skall höras| | muntligen innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Sammanträde| | skall främst komma i fråga när parten saknar förmåga att uttrycka| | sig skriftligen och inte har juridiskt biträde samt då parten | | enligt har rätt till förhandling i hovrätten.| -------------------------------------------------------------------- Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av dem som yttrat sig i frågan tillstyrker utredningens förslag. Flera anbefaller dock en mycket restriktiv användning av möjligheten till sammanträde och någon vill bara tillåta sammanträde för konventionsbetingade ändamål. Vissa tekniska frågor om processmaterial, kallelser och påföljd för utevaro diskuteras. Skälen för regeringens förslag: Tillståndsprövningen har varit rent skriftlig. Det finns emellertid en risk att en klagande som har svårt att uttrycka sig i skrift missgynnas av ett krav på prövningstillstånd om han skulle sakna juridiskt biträde. En möjlighet att muntligen utveckla skälen för prövningstillstånd vid ett sammanträde, där rätten också har möjlighet att ställa kompletterande frågor, skulle kunna minska denna risk. En möjlighet för rättens ledamöter och parterna att vid ett sammanträde penetrera förutsättningarna för prövningstillstånd skulle även i vissa andra situationer kunna underlätta bedömningen av om det finns skäl för prövningstillstånd och därmed ytterligare minska risken för att prövningstillstånd nekas i mål där tingsrättens avgörande är materiellt felaktigt. Behov av att hålla förhandling kan också aktualiseras av de krav som ställer. Utredningen har mot denna bakgrund föreslagit att det införs en möjlighet för hovrätten att hålla förhandling för behandling av frågan om prövningstillstånd. Remissinstanserna är inte ense. Tre av hovrätterna tillstyrker i princip förslaget, medan en hovrätt avstyrker möjligheten till sammanträde som onödig. En tingsrätt vill bara tillåta sammanträde för att uppfylla konventionsförpliktelser att hålla förhandling. Flera utgår från att möjligheten till förhandling skall utnyttjas mycket försiktigt. Regeringen har i det föregående (avsnitt 7) uttryckt den uppfattningen att ett behov av att hålla förhandling kan aktualiseras av de krav som ställer. Om förhandling begärs i hovrätten och sådan inte hållits i tingsrätten kan i vissa fall sammanträde behöva hållas för att konven- tionens krav skall tillgodoses om det är fråga om prövning av civila rättigheter och skyldigheter eller prövning av anklagelser för brott. I brottmål förekommer det knappast att själva saken avgörs utan muntlig förhandling i tingsrätten, men i tvistemål och domstolsärenden finns ett betydande utrymme för det. Om till- ståndsförfarandet vore helt skriftligt, skulle det i en del sådana fall kunna bli nödvändigt att meddela prövningstillstånd oavsett om det i övrigt fanns skäl för det. Utredningen vill med sitt förslag också skapa en möjlighet för rättens ledamöter och parterna att vid ett sammanträde penetrera förutsättningarna för prövningstillstånd för att därmed minska risken för att prövningstillstånd vägras i fall som är materiellt felaktigt avgjorda. Regeringen bedömer att det undantagsvis kan vara ändamålsenligt att hålla ett sammanträde i syfte att få bättre underlag för bedömning av prövningstillståndsfrågan. Liksom flera av remissinstanserna anser vi att det bör bli fråga om ett restriktivt utnyttjande av möjligheten till sammanträde för sådant ändamål. Det bör därför föreskrivas att sammanträde får hållas om det finns särskilda skäl att höra en part muntligen innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Hålls ett sådant sammanträde är det förstås angeläget, såsom det också påpekats i remissvaren, att sammanträdet begränsas till frågan om prövningstillstånd. Därutöver kan det förstås ibland också vara lämpligt att utnyttja sammanträdet för att planera den fortsatta handläggningen för det fall prövningstillstånd skulle meddelas. Någon bevisupptagning skall inte förekomma vid sammanträdet. är det säkert mest rationellt att sammanträdet hålls på telefon. En sådan möjlighet bör alltså införas. I de fall sammanträde hålls för att tillgodose våra konventionsåtaganden bör sammanträde hållas per telefon endast om parten har medgett detta. Till frågor som gäller kallelse, påföljd för utevaro, m.m. återkommer vi i författningskommentaren. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Skriftväxling bör ske innan frågan om pröv-| | ningstillstånd avgörs, om det är sannolikt att prövningstillstånd| | kommer att meddelas och att målet kan avgöras i sak i samband | | med tillståndsprövningen. I en del fall där det är ovisst om | | prövningstillstånd kommer att meddelas bör också skriftväxling ske,| | liksom i vissa fall då klaganden åberopat nya omständigheter | | eller nya bevis eller annars lämnat nya uppgifter. I övrigt bör | | tillståndsprövningen normalt inte föregås av skriftväxling. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har tillstyrkt förslaget utan att närmare kommentera det. Några har särskilt understrukit vikten av att vara restriktiv med att skriftväxla före beslut i frågan om prövningstillstånd. Kammarkollegiet har motsatt sig att utredningens förslag tillämpas på arvs- och gåvoskattemål. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande regler skall beslut i frågan om prövningstillstånd i hovrätt meddelas efter det att skriftväxlingen avslutats. När det finns skäl för det, får dock frågan om prövningstillstånd tas upp utan att skriftväxling skett. Motsvarande regler gäller för tillståndspröv- ningen i . Utredningen ifrågasätter emellertid utgångspunkten att det normalt skulle vara till fördel att vänta med att avgöra frågan om prövningstillstånd till dess skriftväxlingen avslutats. Om klaganden inte anfört någon omständighet som kan föranleda att prövningstillstånd meddelas anser utredningen att det normalt inte finns någon anledning att låta motparten yttra sig innan frågan om prövningstillstånd avgörs; det finns inte heller någon anledning att avvakta skriftväxling, om det är alldeles klart att prövningstillstånd skall meddelas. Remissinstanserna har - med ett par undantag till vilka regeringen återkommer i det följande - godtagit förslaget. Regeringen finner utredningens ståndpunkt helt rimlig. De fall där det kan vara aktuellt med skriftväxling är sådana där det framstår som ovisst om prövningstillstånd kommer att meddelas eller ej. I sådana fall kan det hända att ett yttrande från motparten ger kompletterande upplysningar av värde för tillståndsprövningen. Det kan ibland också finnas anledning att låta motparten yttra sig över frågan om prövningstillstånd, om klaganden åberopar nya omständigheter eller nya bevis eller i övrigt lämnar nya uppgifter som inte framgår av handlingarna i målet. Om det är sannolikt att prövningstillstånd kommer att meddelas och att målet kan avgöras på handlingarna, bör skriftväxling alltid ske. I dessa fall är det av processekonomiska skäl lämpligt att målet är färdigberett innan frågan om prövningstillstånd avgörs, eftersom det då är möjligt att avgöra målet vid samma föredragningstillfälle som då frågan om prövningstillstånd avgörs. Vad vi nu sagt innebär att skriftväxling innan frågan om prövningstillstånd avgörs kan underlåtas i åtskilliga fall. Utredningen har också påvisat att det endast är i en mindre andel av målen som skriftväxling sker innan frågan om prövningstillstånd avgörs. Kan skriftväxling undvikas innebär det att motparten i många fall slipper onödiga kostnader. Det finns därför anledning att alltid noga överväga om skriftväxling är motiverad. Mot denna bakgrund bör inte som huvudregel i nu berörda fall ange att skriftväxling skall ske. Kammarkollegiet har påtalat att det skulle vara olämpligt att låta den nu föreslagna ordningen slå igenom även på mål om arvsskatt, gåvoskatt och stämpelskatt. I sådana mål är skriftväxling obligatorisk (60 § lagen 1941:416 om arvsskatt och gåvoskatt och 39 § lagen 1984:404 om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter). Anledningen är att klagotiden är både för Kammarkollegiet och för enskilda men att en parts tidsfrist för överklagande av beskattningsmyndighetens beslut begränsas om motparten överklagar, för att på detta sätt alla eventuella överklaganden skall kunna prövas i ett sammanhang. Om kommunikation inte skedde skulle man inte förrän veta i vilka delar skatteärendet hade vunnit laga kraft. Regeringen konstaterar att förslagen i detta ärende bara gäller . Inga ändringar föreslås i de skattelagar som Kammarkollegiet har hänvisat till. Enligt principen om att speciallag har företräde framför allmän lag kommer därför reglerna om obligatorisk skriftväxling i skattelagarna fortfarande att gälla. När vi har talat om skriftväxling eller kommunikation har vi avsett att en part genom domstolens försorg får del av vad motparten anfört. Högsta domstolens ledamöter har i sitt remissyttrande tagit upp en näraliggande fråga nämligen domstolens kommunikation med klaganden i syfte att denne skall avhjälpa brister i sin egen rättegångsskrift. Högsta domstolens ledamöter anför att dagens regler tillåter att avslår en begäran om prövningstillstånd utan att först ha förelagt parten att komplettera ett överklagande som inte uppfyller vissa formella krav i såsom angivande av ändringsyrkande och grunderna för detta. Vidare menar domstolens ledamöter att den lagtekniska konstruktion som utredningen föreslagit stänger denna möjlighet, vilket man anser vara olyckligt, eftersom ett obligatoriskt kompletteringsförfarande bara innebär en onödig omgång i mål där det är uppenbart att prövningstillstånd inte kommer att meddelas. Utredningens förslag innehåller bl.a. att krav på prövningstillstånd skall införas i även för de mål som inleds i hovrätten. Det är därför utredningen har föreslagit samma systematik i som i hovrätten för kompletteringsföreläggande. Regeringen avser inte att föra detta förslag om krav på prövningstillstånd i vidare (se avsnitt 10). Det saknas därför skäl att göra några ändringar som kan påverka Högsta domstolens rutiner för kompletteringsförelägganden. När det gäller handläggningen i hovrätten av formellt bristfälliga överklaganden innebär utredningens lagtekniska lösning ingen ändring av gällande rätt och regeringen förordar att den genomförs. 8.6 Tidsfrister i mål där den tilltalade är häktad -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Införandet av ett generellt krav på | | prövningstillstånd motiverar inte en förlängning av den tid av | | normalt efter tingsrättens dom inom vilken | | huvudförhandling i hovrätten skall hållas när den tilltalade är | | häktad. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Bara ett fåtal har berört frågan. Endast Hovrätten över och har invänt mot bedömningen och efterlyser en något större möjlighet att överskrida den vanliga tidsgränsen för hållande av huvudförhandling i hovrätten. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 51 kap. 15 § andra stycket RB skall, om den tilltalade är häktad, hovrätten hålla huvudförhandling från utgången av tiden för anslutningsklagan, dvs. efter tingsrättens dom, eller - om den tilltalade häktats senare - från häktningsbeslutet. Tiden får överskridas om längre uppskov är nödvändigt. I utredningen anförs det att tidsfristen kan medföra vissa planeringssvårigheter i hovrätterna. Om ett generellt krav på prövningstillstånd införs kommer den tid som står till förfogande för tillståndsprövning och prövning i sak i mål där den tilltalade är häktad att framstå som mycket knapp i många fall. Att regelmässigt anse att ett beslut att meddela prövningstillstånd skulle, i paragrafens mening, göra det nödvändigt att överskrida åttaveckorsfristen torde inte vara möjligt. Utredningen har därför tagit upp frågan om tidsfristen bör förlängas men har inte föreslagit det. Några av remissinstanserna har utan närmare kommentarer sagt sig godta utredningens bedömning. Det är bara Hovrätten över och som har ifrågasatt om nuvarande tidsgränser kan upprätthållas i ett system med krav på prövningstillstånd. Hovrätten anser att det måste finnas en något större möjlighet att överskrida åttaveckorsfristen. Regeringen anser att den rådande tidsfristen utgör en tillfredsställande avvägning mellan den tilltalades intresse av att inte vara berövad friheten som häktad onödigt länge och andra intressen. Vi ansluter oss till utredningens ståndpunkt att införandet av ett generellt krav på prövningstillstånd inte ensamt motiverar en annan intresseavvägning än den som nuvarande ordning ger uttryck för. Kravet att normalt hålla tiden får genom att den aktuella målgruppen, precis som , prioriteras högt. 8.7 Särskild avdelning för tillståndsprövning? -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Hovrätterna beslutar själva om | | tillståndsprövningen skall ske på särskilda avdelningar eller om| | samma avdelning och samma ledamöter skall pröva målet i sak efter| | meddelat prövningstillstånd. Utredningens bedömning: Tillståndsprövningen bör i ett system med generellt krav på prövningstillstånd utföras av andra än dem som deltar i det slutliga avgörandet. För att uppnå en rationell handläggning av tillståndsprövningen kan detta praktiskt lösas så att en särskild tillståndsavdelning eller, i de minsta hovrätterna, en särskild grupp ledamöter prövar frågor om prövningstillstånd i samband med att målet kommer in till hovrätten. Organiseras tillståndsprövningen på detta sätt gynnas också en enhetlig och konsekvent behandling av tillståndsfrågorna inom respektive hovrätt. Det bör dock få ankomma på hovrätterna själva att utforma en modell som bäst passar förhållandena vid respektive hovrätt. Remissinstanserna har till allra största delen avstyrkt utredningens förslag till lösning och förordat att samma avdelning handlägger såväl frågan om prövningstillstånd som den eventuella efterföljande prövningen. Skälen för regeringens bedömning: Frågan hur tillståndsprövningen skall arrangeras i förhållande till den eventuellt efterföljande prövningen behöver, såsom utredningen angett, inte regleras i författning. Så har inte heller skett när det gäller de mål och ärenden som är underkastade krav på prövningstillstånd eller när det gäller liknande handläggningsfrågor, utan i sådana fall har saken reglerats uteslutande i domstolens arbetsordning. Utredningen har efter resonemang i frågan förordat att särskilda tillståndsavdelningar inrättas inom hovrätterna. De allra flesta remissinstan- serna, bl.a. hovrätterna själva, har motsatt uppfattning. Många anför att det inte finns någon risk att en hovrättsavdelning skulle avslå ansökningar om prövningstillstånd för att på så sätt minska sin egen arbetsbörda eller att misstanke om detta skulle uppkomma. Regeringen har inga betänkligheter mot att anförtro hovrättsdomare att på eget ämbetsansvar avgöra om mål och ärenden skall beviljas prövningstillstånd, oavsett om saken därefter kommer att handläggas av samma domare eller av andra. Farhågorna att domare, medvetet eller omedvetet, skulle använda institutet prövningstillstånd som en regulator av arbetsbördan finner regeringen högst överdrivna och det finns inga belägg för att så sker . Det är inte heller sannolikt att detta skulle riskera att bli någon spridd uppfattning hos allmänheten eller deras ombud. Som utredningen också har påpekat får hovrätten regelmässigt ta ställning även till en rad andra processuella frågor vilkas utgång också påverkar vilken arbetsinsats målet kräver. Det underlag som finns i ärendet tyder enligt regeringens uppfattning närmast på att ett system utan särskilda tillståndsavdelningar är den administrativt enklaste och handläggningsmässigt mest effektiva. Regeringens mening är att frågan bör lösas av varje hovrätt för sig. 8.8 Hovrättens tillgång till förhörsutsagor