prop · GK033 · 1997-01-01 00:00:00 — Enligt vad regeringen har erfarit har flera olika kommuner och län i uttryck intresse för att, inom sina respektive kommuner och län, etablera en samisk teater. För information kan nämnas att regeringen, mot denna bakgrund, avser att ge i uppdrag att undersöka förutsättningarna för att etablera en fast samisk teaterinstitution. 8.10 Regeringens övriga förslag på teaterområdet Med ledning av ingivna årsredovisningar och anslagsframställningar har rege- ringen gjort en samlad bedömning av institutionerna och de olika stödformerna på teaterområdet. Dessa bedömningar har sammanvägts med den utvärdering som har gjort och de synpunkter som lämnats av remissinstanserna. Förslag om förändring av institutionernas verksamhet och vissa stödformers inriktning har redovisats i det föregående. I övrigt har regeringen gjort den bedömningen att det statliga stödet på teaterområdet fyller en viktig funktion och har haft goda effekter på utvecklingen. Staten bör lämna fortsatt stöd till bl.a. , , Marionetteatern, Skådebanan och till centrala teaterorganisationer. bör även fortsättningsvis disponera medel för projektstöd och andra utvecklingsinsatser på teaterområdet. Regeringens slutsats är att insatserna i denna del bör förbli i huvudsak oförändrade. Regeringens förslag till medelsanvisningar redovisas i budgetpropositionen för . 9 , när den nya kulturpolitiken initierades, var dansen ett relativt litet konstområde i . kunde i princip bara ses i våra tre storstäder och det innebar att majoriteten av svenska folket då aldrig hade sett en dansföreställning. Statens satsning på dansen har varit relativt begränsad. En exakt beräkning är svår att göra eftersom dansen inte tidigare redovisats som ett självständigt konstområde i förhållande till musik- teatrarnas övriga verksamhet. För de poster som går att särskilja uppgick det statliga stödet till /95. Operan uppskattar sin kostnad för dansen till under /95. En uppskattning, som tar hänsyn till osäkerheten i sifferunderlaget vad gäller övriga regionala dansinstitutioner visar att statens stöd till dans inte överstiger . Dansen blev aldrig en del av den regionalisering av kulturpolitiken som påbörjades . finns det sex fasta dansensembler som har någon form av institutionsanknytning; Operabaletten i , balettensemblen vid GöteborgsOperan, inom och samt danskompanierna och Norrdans i som har etablerats. Dessutom turnerar , förutom , ett antal dansföreställningar . Ett antal fria dansgrupper finns också. De spelar av sina föreställningar ute i landet och resten i storstäderna. i och ett par mindre scener i , och ger kontinuerligt dansföreställningar av såväl svenska som utländska grupper. Dansen har haft små möjligheter att få fotfäste i hela . Trots de begränsade resurser som existerat för dansen har den dock utvecklats till en spännande konstform, där är det mest påtagliga exemplet med sina stora internationella framgångar. Statens insatser är en förutsättning för mycket av danskonsten i . Det gäller särskilt de fria grupperna och de regionala institutionernas dans- ensembler. av de fria gruppernas intäkter är statligt stöd. har betytt mycket för danslivet. Som gästspelsscen har den skapat möjligheter för fria dansgrupper och regionala ensembler att spela inför en stor och kräsen publik. har också tagit emot många internationella gästspel av hög klass. Operan är den enda institution i som har kapacitet att sätta upp klassiska baletter i full skala. Utan statligt stöd skulle många av de klassiska baletterna försvinna ur repertoaren. som kommunikation och som fysiskt uttrycksbehov är en grundläggande del av människors liv. av svenska folket anger att de tycker om att dansa. Folkdansen har en bred förankring hos befolkningen. Avståndet till klassisk balett kan tyckas långt, men i framför allt den unga generationen finns ett starkt intresse för nya dansformer, från jazzdans till fri dans. Dansen är en konstform som fått en ny publik, nya utövare och former via popmusiken, och den moderna ungdomskulturen. Det är därför, inte minst med tanke på de nya dansformernas betydelse för de unga generationerna, nödvändigt att, också i den statliga kulturpolitiken, markera dansen som en självständig konstform och göra dansen tillgänglig i hela landet. 9.1 Inriktningen på de framtida insatserna för danskonsten Regeringens bedömning: Statens insatser bör syfta till att - ge danskonsten en regional förankring - utveckla intresset för dansen som konstform - stödja ett brett dansutbud av hög kvalitet samt främja dansens förnyelse och utveckling Skälen för regeringens bedömning: Dansen har en liten publik i förhållande till övrig scenkonst. har dock publiken ökat från ca 180 000 till 250 000 besökare vid de fem teater- och dansinstitutionerna i landet (Norrdans hade inte etablerats vid mättillfället). Nitton fria dansgrupper hade 1994/95 47 000 betalande åskådare. Av de drygt 500 föreställningar som genomfördes kunde 247 ses i , 49 i och 93 i . De län utanför storstadsområdena som kunde visa upp flest antal dansföreställningar med de fria dansgrupperna var län med 26 föreställningar och län med 18 föreställningar. I fyra län visades ingen professionell dansföreställning alls av dessa fria utövare. En av orsakerna till att den professionella dansen har en liten publik, är att spelplatserna är få och koncentrerade till storstäderna. Dessutom är arrangörs- ledet på dansområdet svagt utvecklat i landet. Inriktningen på statens framtida insatser skall vara att tillvarata, utveckla och stödja den växtkraft som kännetecknar dansen . Staten skall öka sitt stöd till dansområdet, framför allt gentemot regionerna. Sammantaget beräknas stödet till regionala dansensembler öka med . Vidare ökas stödet till fria dansgrupper. Danskonsten skall tillförsäkras en regional förankring. Platser utanför , där det finns en institutionsstruktur och där dansen är på frammarsch, skall stärkas. Avsikten är att dessa regionala centrum dels skall sprida dansen i sina egna regioner, dels ta emot gästspel från andra regioner och från fria dansgrupper. Arrangörsledet utanför storstadsregionerna behöver stärkas. Likaså behöver möten uppmuntras mellan professionella dansutövare/koreografer och den stora grupp ungdomar, framför allt flickor, som vill använda dansen som uttrycksmedel i amatörsammanhang. Den professionella dansutbildningen skall stärkas genom ökade resurser till . Staten skall, tillsammans med andra offentliga och privata finansiärer, bidra till ett brett utbud av dans av hög konstnärlig kvalitet. Kvaliteten säkras bäst genom att en diskussion om dansen hålls levande och att vitaliteten och förnyelsekraften i dansen kan utvecklas. Staten skall därför främja förnyelse genom att också stödja nytänkande och experiment inom dansområdet. 9.2 Dansen i regionerna Regeringens förslag: I budgetpropositionen för föreslår regeringen en förstärkning av stödet till regionala dansensembler med för att förbättra förutsättningarna för kontinuerlig dansverksamhet i regionerna. föreslås få ett visst ökat stöd för att kunna ge regionala danskompanier fler speltillfällen. De medel som avsätts för riktade, tidsbegränsade insatser inom ramen för stödet till regionala och lokala teater-, dans- och musikinstitutioner skall även kunna användas för att bl.a. öka antalet regionala dansturnéer och för att intensifiera danskompaniernas publikarbete. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser som har uttalat sig i frågan stödjer förslaget om en ökad satsning på regionala dansensembler, däribland , och . är, i likhet med majoriteten av de remissinstanser som kommenterat förslaget, positiva till en ökning av antalet länsdanskonsulenter. Flertalet remissinstanser är positiva till förslaget att ge ett uppdrag att sprida danskonsten i landet. och menar att ett sådant uppdrag inte får gå ut över ordinarie produktion. Skälen för regeringens förslag: Regeringens förslag innebär att det statliga stödet till regionala dansinstitutioner skall öka. En förstärkning av de regionala institutionerna är särskilt angelägen när det gäller dansen. Jämfört med teatern är dansens infrastruktur otillräckligt utbyggd. Antalet spelplatser är få och arbetsmarknaden är liten. Arrangörsnätet är outvecklat och turné- kostnaderna är höga. Det är en viktig statlig, regional och uppgift att medverka till att dansens produktions- och arrangörsled förstärks utanför storstadsområdena. Därför föreslår regeringen i budgetpropositionen för att stödet till regionala dansensembler ökar med . Dessa medel skall användas för engångssatsningar för (. ), (1,.) och Norrdans (2,7 mkr.). För att kunna profilera de regionala dansensemblerna i och därmed ge dem större möjligheter till en ökad publik, såväl på hemmascenen som på turné, bör medverka till att regionala danskompanier får fler speltillfällen på . För att kunna genomföra detta bör få ett visst ökat bidrag. I budgetpropositionen för föreslår regeringen att anslaget till ökar med . Inom ramen för det nya regionala bidragssystemet skall vidare medel avsättas för olika riktade, tidsbegränsade insatser. Syftet med de riktade insatserna, liksom villkoren vad gäller den regionala delfinansieringen av dansinstitutionerna, är densamma som för regional teater (se avsnitt 8.6). Försöksverksamheten med länsdanskonsulenter är, enligt regeringens bedömning, en framgång. Treåriga konsulenttjänster har inrättats i sju län. Staten bidrar med hälften av kostnaderna (löner, vissa verksamhetsmedel m.m.). Länsdanskonsulenterna har samordnat regionala och lokala initiativ och fått igång projekt både bland amatörer och de professionella. Länsdanskonsulenterna har i sina län ökat intresset för dans. Det är viktigt att länsdanskonsulenterna har professionell bakgrund inom dans. Det räcker inte med ett allmänt intresse och erfarenhet av amatörverksamhet. Bäst är om konsulenten har kunskap om både det professionella och amatörverksamhet. Det är väsentligt att regionens särdrag och traditioner inom dansen uppmärksammas. Under avsnittet Konstnärernas villkor föreslår regeringen en breddad verk- samhet med länskonsulenter inom olika konstområden, däribland dans. I budgetpropositionen för lämnar regeringen närmare förslag till medelsanvisning. har föreslagit att ges ett särskilt uppdrag att främja dans. Regeringen är inte beredd att förorda ett sådant uppdrag. De satsningar som görs på regionala danskompanier samt det utökade stödet till länsdanskonsulenter bör i ett första steg vara tillräckliga för att tillförsäkra en ökad regional spridning av danskonsten. Till detta skall läggas att organiserar turnéer med och andra dansensembler i landet. Regeringens förslag: I budgetpropositionen för föreslår regeringen en förstärkning av stödet till fria dansgrupper. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. tidigare överväganden: har på förslag av regeringen ökat bidragen, med undantag för innevarande budgetår (jfr prop. 1994/95:100 bil.12, bet. 1994/95:KrU22, rskr. 1994/95:286). Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser instämmer med förslaget. menar att staten inledningsvis skall ta ett stort ansvar för fria grupper, men att regionerna efterhand förutsätts ta ett betydande ekonomiskt ansvar. efterlyser också ett ökat samarbete mellan fria grupper och institutionerna. Skälen för regeringens förslag: Det fria danslivet står för en viktig del av den konstnärliga utvecklingen inom dansen. Där finns möjlighet till nytänkande, både för unga och mer etablerade dansare och koreografer. /95 fördelade till det fria danslivet. Stödet gick till 20 koreografer i form av projektstöd, turnéstöd eller årligt stöd. I många fall beviljas bara en mindre del av sökta belopp. Detta gör det svårt för grupperna att genomföra projekten såsom de var tänkta från början. För att möjliggöra en satsning på de fria dansgrupperna föreslår regeringen i budgetpropositionen för att anslagset Bidrag till vissa teater-, dans och musikändamål ökas med . De utökade medlen skall även kunna användas för satsningar på fria teatergrupper (se även avsnitt 8.8). 10 Musik Till följd av den tekniska utvecklingen och utvecklingen på massmedieområdet har tillgången till musik ökat påtagligt . Genom radio, TV, skivor och band finns numera näst intill obegränsade möjligheter att lyssna på musik var helst man bor. Att ta del av ett varierat utbud av direkt framförd musik är dock alltjämt svårt, om man inte bor i en större stad. Trots konkurrensen från andra fritidsaktiviteter har amatörmusicerandet i grupp fortfarande en i internationell jämförelse unik bredd. Att utveckla nya former av musik är en viktig del av dagens ungdomskultur. Det professionella musiklivet är väl förgrenat. Större orkestrar med statliga och kommunala bidrag finns i de flesta län. I likhet med teatrarna har orkestrarna dock fått känna av konkurrensen från medieutbudet genom vikande publiksiffror. Utvecklingen inom musiklivets kommersiella del präglas av en ökad mångfald i utbudet som genrer med smalt publikunderlag har fått allt hårdare villkor. Antalet frilansmusiker har vuxit starkt . Fonogrammarknaden genomgick stora förändringar . Utgivningen domineras av en handfull multinationella företag. Inom den statliga kulturbudgeten avsätts ca till musikändamål. Medlen går till 11 regionala symfoni- och kammarorkestrar, 20 länsmusikinstitutioner och den centrala musikinstitutionen riks- konserter. får ett årligt stöd till verksamheten. Under har disponerat särskilda medel för utgivning av den musikhistoriska fonogramantologin . Härutöver ges bidrag till fria musikgrupper, arrrangerande musikföreningar, musiklivets intresseorganisationer och till centrumbildningar. Produktions- och distributionsstöd lämnas till mindre skivbolag. Projektbidrag ges till festivaler, gästspel och utvecklingsverksamhet. Inom museiområdet finns Statens musiksamlingar, vars verksamhet har stor betydelse för musiklivet. har insatserna främst inriktats på att stödja uppbyggnaden av musiklivets regionala struktur. Staten har medverkat till att symfoni- och kammarorkestrar av hög professionell klass nu finns på många orter i landet. bildades 20 länsmusikorganisationer med landstingen som huvudmän men med staten som huvudsaklig finansiär. Över hälften av de statliga musikanslagen går till länsmusiken. Sammantaget har länsmusiken utvecklats långsammare och mer ojämnt än väntat. Regeringen anser likväl att den har förutsättningar att bli den dynamiska kraft i det regionala musiklivet som avsågs med reformen. Enligt beslut skulle länsmusiken fungera i samspel med den centrala musikinstitutionen rikskonserter, vars roll skulle vara samordnande och kompletterande. Samarbetet har inledningsvis haft svårt att finna de rätta formerna, men det finns nu tecken på att utvecklingen är på rätt väg. Statens stöd till det fria musiklivet kompletterar de insatser som görs på regional och lokal nivå. Genom de samlade offentliga bidragen får fria musikgrupper och enskilda frilansmusiker lättare att klara sig på en allt kärvare marknad. De lokala arrangörsföreningar som vuxit fram med statligt och kommunalt stöd har bidragit till att bredda musikutbudet på mindre orter. projektbidrag har medverkat till att utvecklingsprojekt och musikproduktion inom s.k. smala genrer kunnat komma till stånd. Det är svårt att bedöma hur det svenska musiklivet skulle ha sett ut utan samhällets stöd. De insatser som görs bidrar otvetydigt till mångfald och stimulerar till utveckling. Resurserna måste nu organiseras på ett bättre sätt, så att det starka musikintresse som finns i hela landet kan beredas möjligheter att utvecklas. 10.1 Inriktningen på de framtida insatserna för musiken Regeringens bedömning: För att alla skall få del av ett varierat musikutbud av hög kvalitet och möjligheter till eget musikutövande bör statens insatser syfta till att - ett vitalt lokalt musikliv utvecklas i hela landet, - regionala musikinstitutioner blir en resurs i det lokala musiklivet, - lokal arrangörsverksamhet stimuleras, - ökad samverkan kommer till stånd mellan musikinstitutioner och musiklivet i övrigt, - statsunderstödda musikinstitutioner håller en hög professionell nivå, - goda arbetsbetingelser skapas för professionella musiker, - mångfalden i musikutbudet vidmakthålls, - barns och ungdomars musikutövande och musikskapande stimuleras. Skälen för regeringens bedömning: Statens insatser på musikområdet bör ytterst syfta till att ge alla samma möjlighet att utöva, skapa och lyssna till musik, oavsett bostadsort, oavsett livsbetingelser eller utbildnings-bakgrund. Musikintresset skall stimuleras och utvecklas både genom ett rikt professionellt musikutbud och genom att förutsättningar skapas för amatörmusicerande av god kvalitet. I strävandena att utveckla det lokala musiklivet är de tjugo länsmusik- institutionerna samt de professionella symfoni- och kammarorkestrarna en viktig resurs. I dessa institutioner finns en utvecklingspotential både när det gäller att vidga verksamhetsradien i det egna länet och att finna nya samverkansformer över länsgränserna. Staten bör i samverkan med huvudmännen verka för att så sker. De fria musikgrupperna inom olika genrer utgör ett viktigt komplement till institutionerna. Det är angeläget att även frilansmusiker och fria grupper ses som en resurs i den regionala musikplaneringen. Ett fungerande arrangörsled är en annan förutsättning för ett mångsidigt musikutbud. Utanför de större städerna svarar främst kyrkan, studie-förbunden och andra folkrörelseorganisationer för utbudet av musikprogram. Även om folkrörelsernas program är av stor betydelse för det lokala musiklivet är det för mångfalden viktigt att det på mindre orter finns även andra arrangörer som svarar för ett kvalitetsutbud, t.ex. jazzklubbar och kammarmusikföreningar. Insatserna för att stärka det lokala arrangörsledet bör öka. Kvalitet i musikutbudet kräver att en hög professionell nivå upprätthålls inom institutionerna och av enskilda musiker. Staten bör inom ramen för konstnärspolitiken verka för att musiker och tonsättare ges goda arbets- betingelser och möjligheter till konstnärlig utveckling. Ett musikutbud för alla förutsätter mångfald. Staten bör verka för att skilda musikformer, musikkulturer och musik med särskilda funktioner för individer och grupper kan komma till uttryck. Särskilda insatser kan t.ex. behövas för att sprida nyskapad musik inom s.k. smala genrer eller främja bruket av det musikaliska arvet i form av äldre svensk musik, folkmusik och musiktraditioner som förts hit från andra länder och kulturer. Sådana insatser är också ägnade att uppväga den västerländska konstmusikens dominans i stora delar av musiklivet. Att få till stånd korsbefruktande möten mellan musiklivets olika delar är en viktig uppgift. Många ungdomar ägnar sig åt nya former av musik, där olika genrer och olika länders musik blandas på ett ofta ganska respektlöst sätt. Musikinstitutionerna bör ta fasta på ungdomars spontana intresse för eget musikskapande men också stimulera till ännu större bredd och öppenhet för olika sorters musik. i förhållande till regionernas egna satsningar gör staten en större regional insats på musikområdet än på något annat konstområde. Statens insats bör även i fortsättningen ligga på en hög nivå, men regeringen anser det rimligt med en viss omfördelning av resurser till andra konstområden. Regeringen räknar med att totalt ca skall finnas disponibelt för musikändamål 1999. Regeringens bedömning: Regeringen kommer att överlägga med om att införliva bidraget till länsmusiken i ett reformerat bidragssystem för regional kulturverksamhet. Regeringen avser att i budgetpropositionerna föreslå att bidraget till länsmusiken minskar med för och med ytterligare för . förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att bidraget till länsmusiken successivt minskas till hälften av nuvarande stöd. En betydande del av de frigjorda medlen återförs till länsmusiken i form av selektiva bidrag som fördelas av . Bidraget till symfoni- och kammarorkestrarna skall ligga kvar på ungefär nuvarande nivå. Ett enhetligt stödsystem skall gälla för länsmusiken och symfoni- och kammarorkestrarna. Stödet skall utformas enligt nya regler för stöd till regional kulturverksamhet. Remissinstanserna: m.fl. instanser är positiva till ett enhetligt stödsystem för regional musikverksamhet, medan bl.a. vissa kommuner, orkesterinstitutioner och fackliga organisationer har invändningar. De flesta remissinstanser som uttalat sig i frågan motsätter sig en minskning av bidraget till länsmusiken. , m.fl. understryker vikten av en fortsatt utbyggnad av orkesterinstitutionerna. tidigare överväganden: Den statliga regionmusiken tillkom genom en omorganisation av militärmusiken (prop. 1970:31, bet. 1970:SU21, rskr. fattade principbeslut om att överföra huvudmannaskapet för regionmusiken till landstingen (prop. 1984/85:1, bet. 1984/85:KrU7, rskr. 1984/85:53). godkände de ekonomiska förpliktelserna i en mellan staten och träffad överenskommelse om det ändrade huvudmannaskapet (prop. 1985/86:114, bet. 1985/86:KrU22, rskr. 1985/86:330). I överenskommelsen ingick att statens bidrag till länsmusiken skulle fastställas genom årliga överläggningar mellan staten och . Nuvarande grundbeloppsbaserade statsbidrag till symfoni- och kammarorkestrar inrättades efter förslag kulturproposition (prop. 1974:28, bet. 1974:KrU15, rskr. Skälen för regeringens bedömning: Statens bidrag till regional musikverksamhet lämnas dels i form av länsmusikbidrag till 23 landsting och , vilka förhandlas med , dels i form av grundbelopp som fördelar till elva symfoni- eller kammarorkestrar. Sammanlagt uppgår statens stöd till de regionala musikinstitutionerna till ca . Länsmusiken Det organisatoriska och arbetsmässiga sambandet mellan den regionala musikverksamhetens olika delar är på många håll så stort, att det kan anses motiverat med två bidragsformer. har därför förordat att den statliga bidragsgivningen till regional musikverksamhet lämnas inom ramen för ett enhetligt system. Remissinstanserna är till övervägande del för förslaget. Även regeringen finner att såväl praktiska som principiella skäl talar för en enhetlig bidragsordning. I kapitel 18 av denna proposition föreslår regeringen en förändring av systemet för bidragen till regionala kulturinstitutioner. En enhetligt utformad bidragsgivning till den regionala musikverksamheten bör enligt regeringens mening ingå i det reformerade stödsystemet. Den nuvarande formen för stödet till länsmusiken tillkom efter förhandlingar med om ändrat huvudmannaskap för dåvarande regionmusiken. Frågan om en ny stödform bör därför bli föremål för överläggningar med innan frågan föreläggs . Regeringen kommer att inleda sådana överläggningar med förbundet och återkommer till med förslag i nästa års budgetproposition. Staten gör en större regional insats på musikområdet än på något annat konstområde. Regeringen anser att det bör skapas en jämnare balans mellan de insatser som staten gör regionalt på olika konstområden. Ett förstärkt stöd bör därför lämnas till sådana konstformer som har en svag eller ojämn geografisk spridning. I denna proposition föreslås bl.a. regionala satsningar på konstformer som tangerar musikområdet, nämligen musikteater och dans. Regeringen finner också starka motiv för en ökad satsning på musikens lokala arrangörsled och på särskilda åtgärder för att främja ungdomars eget skapande. Enligt regeringens mening bör den avsedda jämnare fördelningen av de statliga insatserna åstadkommas bl.a. genom en omfördelning av resurser från länsmusikstödet. Stödet till länsmusiken bör därför minska med , vilket motsvarar av det samlade statsbidraget. överenskommelse medger en minskning av statsbidraget, men huvudmännen har rätt att anpassa verksamheten efter detta. Regeringen är således medveten om att det minskade bidraget kan leda till att verksamhet dras ner.