prop · GK0325 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringen vill understryka att dessa barn, som i vissa fall har levt under svåra sociala förhållanden, så länge de befinner sig i bör ges det sociala stöd de är i behov av. Ett eventuellt uppehållstillstånd bör, som föreslagit, meddelas för en tidsbegränsad period i de fall inte skyddsbehov, familjeanknytning eller humanitära skäl föranleder ett permanent tillstånd. Utredningarna om ensamma barn är ofta komplicerade. I stort sett samtliga barn som kommer ensamma vill återförenas med sina föräldrar. Barnet röjer emellertid sällan föräldrarnas identitet och var föräldrarna befinner sig, om de känner till detta. Barnet röjer heller knappast vem det rest tillsammans med. Barnet har sällan själv valt att skiljas från sina föräldrar eller själv fattat beslutet att resa till . Det är vanligen föräldrarna eller någon annan anhörig som skickat barnet till och därigenom utsatt barnet för stora påfrestningar och ofta risker. När försöket är framgångsrikt, skapar detta otydlighet om den svenska utlänningslagstiftningen, leder till inkonsekvent tillämpning och uppmuntrar till kringgående av reglerna. Är det fråga om ett barn som efter noggrann utredning befinns vara i verklig mening övergivet, anser regeringen i likhet med att barnet skall beviljas permanent uppehållstillstånd. Därmed tar ansvaret för de barn som tagit sig hit och inte kan påräkna en tillfredsställande omvårdnad av anhöriga eller institutioner i sitt hemland. tar i likhet med i samband med de barn som kommer ensamma upp behovet av en effektivare gränskontroll. Dessa frågor bör emellertid liksom frågan om avvisning av barn med omedelbar verkställighet behandlas i annat sammanhang. eller har funnit anledning att föreslå ändringar av utlänningslagens bestämmelser om återkallande av uppehållstillstånd. finner regeringen att diskrimineringsförbudet i artikel 2 punkt 2 i inte är tillämpligt. Regeringen instämmer också i vad anfört om att asylrätten måste värnas, att det utgör ett hot mot asylrätten att uppehållstillstånd utverkas genom oriktiga uppgifter eller förtigande av fakta samt att återkallelse i princip i sådana fall bör ske även i fortsättningen. Regeringen vill påminna om att nuvarande lagregler, som medger att uppehållstillståndet inte skall återkallas om särskilda skäl alar emot det, förutsätter att hänsyn tas till hur ett eventuellt återkallande påverkar berörda barn och att portalbestämmelsen om hänsyn till barnets bästa är tillämplig också i detta sammanhang. I avsnitt 00 redovisar regeringen sin avsikt att låta utreda hur de särskilda skälen bör påverkas av tiden för vistelsen i och graden av anpassning här. I detta sammanhang vill regeringen också i likhet med framhålla, att i första hand måste eftersträvas att situationer som leder till återkallande överhuvudtaget inte uppstår. Det är viktigt att de allvarliga konsekvenserna av felaktiga uppgifter, såsom återkallande av uppehållstillstånd och hinder för att få svenskt medborgarskap, tydliggörs för de sökande av myndigheter och biträden samt frivilligorganisationer och samfund som ger dem råd. Av informationen bör framgå, att även åldern skall vara rätt uppgiven. Det förekommer att särskilda, förmånligare regler för yngre personer utnyttjas av personer som uppger lägre ålder än den verkliga. Det finns också anledning att understryka vikten av att handläggningen av ärenden om uppehållstillstånd blir så fullständig och kvalificerad som möjligt. De negativa effekter som kan uppstå inte minst med tanke på bestämmelserna om återkallande gör att en ensidig styrning för att uppnå korta handläggningstider inte får ske av utlänningsmyndigheternas verksamhet. Kravet på rättssäker handläggning får, som understrukits av ett flertal frivilligorganisationer, inte komma i andra hand. Dessa frågor behandlas utförligare i avsnitt 12.7. Vistelse i utan tillstånd Barn i familjer som håller sig undan myndigheterna lever regelmässigt i en svår situation. Detta är fallet även om barnet lever tillsammans med sina föräldrar eller någon av dem. Självklart är det föräldrarna som har huvudansvaret för sina barn. Men detta konstaterande befriar inte myndigheterna från deras ansvar. Det låter sig naturligtvis sägas, att föräldrar tar på sig ett tungt ansvar genom att gömma sina barn för myndigheterna hellre än att lämna landet och att föräldrarna i enlighet med artikel 18 i skall låta barnets bästa komma i främsta rummet. Risken är nämligen stor att barnet far illa. Enbart information om detta förhållande till föräldrar och andra berörda skulle emellertid knappast leda långt. Regeringen anser i likhet med och , att insatserna för dessa utsatta barn måste inriktas på att i görlig mån förhindra sådana situationer där undanhållande blir ett led i ansträngningarna att få uppehållstillstånd. säger sig i sina överläggningar med frivillig- organisationer och samfund om de gömda barnen ofta ha funnit en nyanserad inställning baserad på erfarenhet. Flera organisationer och samfund gör insatser för att minska skadeverkningarna av att människor gömmer sig och försöker hjälpa dem att komma ur en låst och nedbrytande situation. Kommittén anser att det skulle ligga ett stort värde i en fortlöpande dialog mellan och andra berörda myndigheter samt frivilligorganisationerna och samfunden. En viss flexibilitet i dessa kontakter från myndigheternas sida kan enligt regeringen vara ägnad att förebygga och avveckla framför allt situationer där barn göms för myndigheterna. Kontakterna kan även ha den positiva bieffekten att inom organisationerna undanröja föreställningar som kan finnas om att myndigheterna har bristande kunskaper om övergrepp mot de mänskliga rättigheterna i andra länder och att tjänstemännen är okänsliga för utsatta människors situation. Regeringen delar den uppfattning framfört, att förutsägbarhet och konsekvens i rättstillämpningen har stor betydelse för om sökande som i bägge instanser fått avslag på ansökan om uppehållstillstånd ändå håller sig kvar i landet i förhoppning om att senare ändå få ett sådant tillstånd. Att sökande och deras rådgivare bland landsmän, frivilligorganisationer och samfund inte ansett sig ha sett sådan konsekvens i tillämpningen över en följd av år har troligen funnits bland skälen till att så många brustit i tilltro till myndigheternas avslagsbeslut i enskilda ärenden. framfört har sannolikt de tidsförordningar haft betydelse, där regeringen låtit barnfamiljer som vistats i stanna, trots att familjerna varken haft skyddsbehov enligt utlänningslagen eller tillräckliga humanitära skäl vid ankomsten. Slutsatsen vinner stöd av erfarenheter i andra länder. Den ökade tydlighet och konsekvens i lagstiftning och tillämpning, som eftersträvas med förslagen i olika delar av detta lagstiftningsärende, är enligt regeringen ägnad att minska antalet barn som utsätts för de påfrestningar som det innebär att hålla sig undan myndigheterna. Under sådana förutsättningar kan även en ökad förståelse hos den sökande för myndigheternas beslutsunderlag och bedömningar bidra till att motverka tankar på att hålla sig kvar i illegalt efter ett lagakraftvunnet avlägsnandebeslut. I minst lika hög grad gäller detta sannolikt personer som hjälper dem som vägrats uppehållstillstånd med att hålla sig undan myndigheterna. I detta sammanhang kan framhållas vikten av att beslutsmotiveringarna tydliggör hur hänsyn tagits till barnets bästa. För personer som inte lämnar landet trots fattade beslut återstår till slut ingen annan möjlighet än att polisen ser till att verkställighet sker. Det är viktigt att väntan för barnet inte blir längre än nödvändigt, vare sig under handläggningen fram till beslut om familjen får stanna eller ej och därefter tills ett negativt beslut verkställts. anser regeringen, att det skulle vara värdefullt med samarbete mellan myndigheter och frivilligorganisationer med internationella nätverk om stöd och hjälp vid återkomsten till hemlandet. Frivilligorganisationer kan redan i göra insatser genom att förbereda för hemkomsten. Regeringen är medveten om att sådana insatser redan förekommer. Ett uppehållstillstånd efter ny ansökan enligt 2 kap. 5 b § UtlL bör liksom bara kunna ges om en tidigare inte prövad omständighet berättigar den sökande till skydd här eller om det skulle strida mot humanitetens krav att verkställa avlägsnandebeslutet. Har verkställigheten fördröjts på grund av omständigheter som utlänningen inte kunnat råda över kan det innebära att tillräckliga humanitära skäl anses finnas (prop. 1988/89:86 s. 149 f). En illegal vistelsetid bör i andra fall i princip inte heller i fortsättningen få tillgodoräknas. Ett bifall måste i så fall förutsätta att risken bedöms vara synnerligen betydande för självdestruktiva handlingar av utomordentligt allvarlig natur från barnets sida, eller för att barnet allvarligt skadas i sin psyko-sociala utveckling, om det med tvång skickas tillbaka till hemlandet eller fortsatt lever under pressande förhållanden till följd av att det av föräldrarna hålls undan myndigheterna. Hänsynen till barnets hälsa, utveckling och allmänna bästa måste då få väga över andra viktiga intressen. En avvägning måste emellertid alltid göras mellan olika intressen i det enskilda fallet och med hänsyn till samtliga omständigheter. har i en skrivelse till regeringen föreslagit att en ny ansökan endast skall få prövas under förutsättning att sökanden är tillgänglig för myndigheterna. har instämt i att det kan finnas ett behov av sådana begränsningar. Att den som vill ha en ny ansökan prövad skall finnas tillgänglig för verkställighet av beslutet kan enligt kommittén inte anses vara oförenligt med principen om barnets bästa. Regeringen har noterat, att en rad frivilligorganisationer har ifrågasatt lämpligheten av en sådan ordning. Den fråga tar upp är viktig. Det kan konstateras, att svårigheterna med att få vissa personer som är skyldiga att lämna landet att verkligen göra detta inte i och för sig sammanhänger med att ny ansökan kan inlämnas men frågan rymmer en rad aspekter. Frågan kräver dock ytterligare beredning innan ett ställningstagande kan ske. erinrar om att de barn som saknar uppehållstillstånd och håller sig undan myndigheterna har rätt till akut sjukvård men att detta innebär en mer begränsad rätt till hälso- och sjukvård än den andra barn i har. Kommittén anser att barnen bör likställas i enlighet med artiklarna 2 och 24 i . Regeringen vill understryka, att enligt hälso- och sjukvårdslagen har alla rätt till akut sjukvård. Det är angeläget att sjukvårdshuvudmännen ordnar så att alla i praktiken kan tillgodogöra sig sådan vård. Den fråga som tar upp har i sin helhet stor räckvidd och är komplicerad. Den kräver därför ytterligare beredning. Regeringens förslag: De förutsättningar för förvarstagande som gäller för utlänningar under skall gälla utlänningar under . Flyktingpolitiska kommitténs förslag, som instämt i, överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna om Flyktingpolitiska kommitténs förslag: Flertalet tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar det utan erinran. Rädda Barnens grunduppfattning är dock i likhet med flera andra organisationer, att den som är över huvud inte skall tas i förvar. BO föreslår att en regel motsvarande artikel 37 b i införs i utlänningslagen med innebörd att frihetsberövande får ske endast med stöd av lag och användas endast som sista utväg och för kortast möjliga tid. Totalförbud bör vidare införas mot att ta ensamma barn i förvar. BO utgår liksom från att åldersgränsen i 5 kap. 12 § UtlF även den höjs från 16 till . understryker, att ansträngningar måste göras för att barn som tagits i förvar inte skall behöva vistas i häkteslokaler och inte drabbas av familjesplittring. FARR föreslår förbud mot att splittra en familj mot dess önskan vid förvarstagande. understryker vikten av att familjen inte splittras vid förvarstagande och att lokalerna utgörs av vanliga bostäder. anser att ordalydelsen i de föreslagna bestämmelserna om förvar bör ändras till att avse utlänningar under . Enligt bör det i rättshjälpslagen stadgas, att offentligt biträde skall förordnas omgående för förvarstagna barn. Synpunkter i samband med utfrågning om : Flera myndigheter och organisationer, däribland , och , tillstyrker förslaget om ändrad åldersgräns vid förvarstagande.eller lämnar det utan erinringar. Andra organisationer, däribland , anser att barn överhuvudtaget inte bör kunna tas i förvar men att kommitténs förslag innebär en förbättring jämfört med nuvarande ordning. kommun anser att barn aldrig bör tas i förvar samt att barnfamiljer aldrig mot sin vilja bör splittras vid förvarstagande. föreslår att frågan om alternativ till förvar och uppsikt utreds. Organisationen föreslår vidare införande av en omedelbar rätt till offentligt biträde för barn som tas i förvar, utan annan behovsprövning. En formulering som kortast lämpliga tid är enligt Röda korset för vag. Kammarrätten i förordar att formuleringen användas som en sista utväg och för kortast möjliga tid används i lagtexten (1 kap. 4 § tredje stycket UtlL). anser att kommitténs förslag, att barn får tas i förvar endast när det är oundgängligen nödvändigt, bli svårtolkat och att det inte framgår om kommittén avser att reglerna för förvar av barn skall göras mer restriktiva än . Styrelsen ifrågsätter vidare om inte ett eller några dygns förvar i anpassade lokaler är bättre för ett barn än att det hålls gömt under kanske . anser kommitténs förslag rörande rättshjälp oklart. Samfundet erinrar om att barn i normalfallet endast tas i förvar tillsammans med föräldrarna och finner det egendomligt om biträde skulle förordnas för barnet men först för föräldrarna. Skälen för regeringens förslag: Det finns situationer där det blir nödvändigt att ta även barn i förvar. Detta strider inte mot artikel 37 b i . Möjlighet att ta barn i förvar finns också i samtliga de länder som inhämtat upplysningar om. Som ovan nämnts, uppmärksammade kommittén för barnets rättigheter i sitt yttrande över rörande tillämpningen av barn- konventionen, att utländska barn i praxis tas i förvar enligt utlänningslagen ... och noterar att denna praxis är diskriminerande såtillvida att svenska barn i allmänhet inte kan frihetsberövas innan de fyllt . Kommittén återkom i sina rekommendationer till de svenska förvarsreglerna och och föreslog ... att alternativ övervägs till förvarstagande av barn enligt utlänningslagen . Inte heller enligt utlänningslagen kan emellertid utländska barn i allmänhet frihetsberövas. Förutsättningarna har dessutom ytterligare begränsats. Enligt 1 kap. 1 § andra stycket UtlL gäller generellt att lagen skall tillämpas så att utlänningars frihet inte begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall ). För barn mellan gäller samma förutsättningar för förvarstagande som för vuxna. I ett verkställighetsärende gäller att innan beslut fattas att ta barn i förvar måste uppsikt först ha prövat och visat sig otillräckligt. Är det fråga om omedelbar verkställighet av ett avlägsnandebeslut kan dock ett barn tas i förvar utan tidigare uppsikt, om en sådan åtgärd bedöms inte vara tillräcklig. (6 kap. 3 § första stycket 2 UtlL och 8 kap. 8 § UtlL Enligt regeringens bedömning uppfyller utlänningslagen stadgande att frihetsberövande skall ske i enlighet med lag, som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Här liksom beträffande andra artiklar är det möjligt med olika regler för skilda åldersgrupper under , där i vissa fall den övre åldersgruppen kan tilldelas rättigheter och skyldigheter eller i övrigt jämställas med vuxna. Konventionen kan heller inte tolkas som att den som diskriminering förbjuder tvångsmedel mot barnfamiljer som tagit sig till ett annat land och sedan vägrar att frivilligt lämna det. De skäl som kan anföras till stöd för den nuvarande ordningen, som innebär att barn mellan kan tas i förvar mindre restriktivt än mindre barn, är enligt regeringen inte tillräckligt starka. De särskilda reglerna i 6 kap. 3 § UtlL bör tillämpas på envar person som enligt svensk rätt är omyndig, dvs. Här kan också nämnas regeringens avsikt att ändra de regler som möjliggör att en 16- eller 17-åring vistas på en häktesavdelning eller liknande lokaler. Genom ändringen av utlänningslagen kommer förvarstiderna för 16- och 17-åringar i fortsättningen alltid att vara mycket korta, så som redan är fallet för yngre barn. De insatser som skall göras för barnen får självfallet utgå från dessa förutsättningar. (artikel 37 c) stadgar att ett frihetsberövat barn, utom i undantagsfall, skall ha rätt att hålla kontakt med sin familj genom brevväxling eller besök. Allra viktigast för barnets bästa är emellertid att familjen inte splittras, eller att i vart fall någon av föräldrarna vistas hos barnet. Detta synsätt har stöd i artikel 9 i . Förvarslokaler bör kunna utformas liknande bostäderna på ett mottagningscenter. Viktigt för barnen är även att personalen har rätt kompetens. Möjligheten att i stället för förvarstagande utnyttja uppsiktsinstitutet skall givetvis alltid utnyttjas. Exempelvis skulle organisationer i vissa falll kunna bidra till ett sådant bättre alternativ för barnen genom att medverka till familjevistelse i den egna nationella gruppen under för myndigheterna godtagbara förhållanden. Enligt 41 § rättshjälpslagen (1972:429) kan rättshjälp genom offentligt biträde beviljas en utlänning i ärende om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen, om det kan antas att utlänningen behöver sådant biträde. Regeringen delar Flyktingpolitiska kommitténs uppfattning att den som är omyndig regelmässigt får antas ha behov av hjälp av biträde och att detta behov undantagslöst får anses vara för handen om den omyndige är tagen i förvar. Detta synsätt är också i enlighet med artikel 37 d i . Denna artikel föreskriver, som erinrar om, att ett frihetsberövat barn har rätt att få tillgång till juridiskt biträde. Rättshjälpsfrågor tas upp i ett annat lagstiftningsärende och några förslag läggs därför inte fram . Regeringens förslag: Den som är förordnad som offentligt biträde för ett ensamt barn skall även vara barnets ställföreträdare i ärendet. Flyktingpolitiska kommitténs förslag, som instämt i, överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker i flertalet fall kommitténs förslag eller lämnar det utan erinran. anser att konsekvenserna måste utredas närmare. BO anser det nödvändigt att barnet även får en kontaktperson som utses av socialnämnden, i linje med artikel 22 i . Även anser att denna möjlighet bör användas och att för barn som fått uppehållstillstånd en samordning bör ske av kontaktpersonens och den gode mannens uppdrag. BO framhåller vidare vikten av att det offentliga biträdet och den sociala kontaktpersonen, i motsats till vad föreslår, förordnas eller . anser i likhet med att en översyn av även lagstiftning rörande förmyndare och god man i internationella sammanhang är nödvändig. stöder kommitténs förslag, under förutsättning att offentligt biträde förordnas och att samtliga ensamma barn omfattas. I vissa fall bör dock även god man kunna förordnas. Synpunkter i samband med utfrågning om : Flertalet myndigheter och organisationer uttalar sig inte särskilt om kommitténs förslag rörande företrädare. Svenska röda korset anser det tveksamt om ett offentligt biträde kan och bör ta över uppgifter som en god man har. Skälen för regeringens förslag: Enligt EU:s resolution om minimigarantier vid handläggning av asylansökningar (5585/95 rev. 1) skall åtgärder vidtas så att asylsökande underåriga utan ledsagare företräds av en organisation eller av en utsedd ansvarig vuxen, om den nationella lagstiftningen inte tillåter dem att lämna in en ansökan. Resolutionen är inte rättsligen bindande för medlemsstaterna. UNHCR:s ovannämnda handbok om flyktingbarn innehåller också re- kommendationer om ensamma asylsökande barn. Ett ensamt barn som söker, eller i varje fall får presumeras söka, uppehållstillstånd i behöver någon som kan företräda det i kontakter med och andra myndigheter. Om barnet har föräldrar eller nära släktingar utomlands, är det regelmässigt till barnets bästa att ansträngningar görs för att barnet skall kunna återförena sig med dem. Det skall tilläggas att det inte är ovanligt att släktingar som är bosatta i eller vistas här vill ta hand om barnet i avvaktan på utgången av ansökan om uppehållstillstånd. Det finns skäl att komplettera den nuvarande ordningen att förordna god man för ensamma barn med vad som gäller i mål och ärenden enligt LVU. Ändringen innebär att den som är förordnad enligt rättshjälpslagen som offentligt biträde för ett barn utan särskilt förordnande är den unges ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. I dessa fall kan en intressekonflikt antas finnas mellan vårdnadshavaren och barnet och situationen är olikartad den som finns vid en ansökan om uppehållstillstånd. En liknande ordning bör emellertid, av andra skäl införas på utlänningsområdet. Normalt utses god man utan dröjsmål. Det kan emellertid fortfarande ibland ta innan god man är utsedd. Mot bakgrund av detta förhållande och med beaktande av det "reguljära" godmanskapets karaktär och syfte bör alltså den som är förordnad som offentligt biträde för ett ensamt barn (under ) vara barnets ställföreträdare i det ärende förordnandet avser. Det finns anledning att understryka, att gode mannen har ett uppdrag att se till barnets bästa som helhet. Det offentliga biträdet företräder barnet endast i ärendet om uppehållstillstånd. Det är emellertid som framgått ovan i många situationer inte den bästa lösningen för barnet att bosätta sig i framför att vara hos familjen i hemlandet. mannen har alltså här en viktig uppgift i att tillvarata barnets intressen ur ett helhetsperspektiv och med dess bästa för ögonen. Reglerna om förordnande av god man för utländska barn som vistas här i landet och som har sin förmyndare kvar i hemlandet ses över inom . har förklarat sig ha för avsikt att följa denna översyn. Regeringens förslag: Vid ansökan om uppehållstillstånd skall barnets inställning klarläggas, om detta inte är olämpligt. Flyktingpolitiska kommitténs förslag, som Barnkommmittén i huvudsak instämt i, överensstämmer i huvuddrag med regeringens förslag. Remissinstanserna om Flyktingpolitiska kommitténs förslag: Ett flertal remissinstanser tillstyrker kommitténs förslag eller lämnar det utan erinran. anser, att ordalydelsen i den föreslagna 11 kap. 1 a § UtlL bör ange att den gäller "bedömningen av frågor om uppehållstillstånd för barn enligt denna lag". BO tillstyrker kommitténs förslag samt föreslår, att utredningar som huvudregel bör vara muntliga medan skriftliga utredningar i vissa fall kan användas som komplement. BO understryker vikten av erfarenhet och kunskap hos den personal som hör barn. Liknande synpunkter på behovet av kompetens framförs av , , och . stöder i princip kommitténs förslag men anser att utgångspunkten bör vara att varje barn skall höras. föreslår en uttrycklig skyldighet för utredande myndighet att höra varje barn och att göra en bedömning av barnets egna skäl för asyl, om det inte är uppenbart onödigt eller olämpligt. föreslår att utredande myndighet skall bedöma varje barns egna skäl för uppehållstillstånd genom att som huvudregel höra barnet självt. menar att alla barn skall kunna höras och att det är stor risk för att barns rättigheter försämras i stället för att stärkas med kommitténs förslag. I detta sammanhang framför förbundet sin uppfattning att gruppen krigsvägrarbarn inte har uppmärksammats tillräckligt och att detta också är ett skäl för att varje barn skall ha en egen utredning. föreslår, att får huvudansvaret för utredning av barn i utlänningsärenden för bedömning av vilka åtgärder som vore till barnets bästa. BO föreslår att en regel angående familjeåterförening införs i utlänningslagen, motsvarande artikel 10 i .