prop · GK03165 · 1997-01-01 00:00:00 — Författningsregleringen rörande påminnelse- och tilläggsavgifterna bygger i huvudsak på tanken att uppbördssystemet skall vara så effektivt som möjligt (se prop 1988/89:18 s. 60 f). Föredragande statsrådet på- pekade därvid att vissa åtgärder var nödvändiga för att främja effektivi- teten i TV-avgiftssystemet. Han konstaterade vidare att varje betalnings- försummelse kan leda till i varje fall ett temporärt intäktsbortfall för RIKAB och rundradiorörelsen samt att om detta bortfall blir besvärande kan det i sig motivera till höjningar av TV-avgiften. Det noterades därvid att de administrativa åtgärderna för att sända ut en påminnelse medför direkta kostnader för RIKAB och därmed för rundradiorörelsen. Avslut- ningsvis gjordes gällande att de försumliga avgiftsbetalarnas agerande inte skulle leda till negativa följder för den stora majoritet som betalar TV-avgiften . Påminnelseavgift har kritiserat att påminnelseavgiften vid ute- bliven TV-avgiftsbetalning i enlighet med 12 § TV-avgiftslagen uppgår till eftersom allmänna regler om påminnelseavgifter före- skriver att denna får uppgå till högst . De regler vartill hänvisar återfinns i lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnad m.m. och förordningen (1981:1057) om ersättning för inkassokostnad m.m.. Enligt sistnämnda förordning utgår ersättning för skriftlig betalningspåminnelse numera med högst . Regelverket som sådant tar sikte på en gäldenärs skyldighet att ersätta en borgenärs kostnad för åtgärder som syftar till att förmå gäldenären att erlägga betalning för en förfallen skuld. Vad gäller påminnelseavgiftens storlek i ärenden om TV-avgift angavs i motiven att den bör täcka den ränteförlust som orsakats av betalnings- försummelsen och RIKAB:s kostnader för påminnelsen samt att det borde ankomma på regeringen att bestämma avgiftens storlek med beak- tande av det aktuella ränte- och kostnadsläget ( prop. 1988/89:18 s. 60). Regeringen har, i likhet med vad som redovisats i promemorian, inte funnit att det framkommit några bärande skäl till varför påminnelse- avgiftens storlek nu skall ändras. Tilläggsavgift Underlåtenhet att betala en avgiftspost inom den tid som har satts ut i påminnelsen medför att den avgiftsskyldige också blir skyldig att betala en tilläggsavgift (13 §). Avgiftens storlek är av avgiftsposten för perioden. har motsatt sig RIKAB:s rätt till vad för- eningen benämner progressiv tilläggsavgift eftersom andra fordrings- ägare saknar sådan rätt. Andra fordringsägare får, menar föreningen, själva eller genom ett inkassoföretag skicka ut ett inkassokrav, vilket ersätts med ett fastställt belopp oavsett fordringens storlek. Om ford- ringen förblir obetald måste, enligt föreningen, fordringsägaren själv stå för inkassokostnaden. Som konstaterats i avsnitt 8 utgör TV-avgiftsmedlen jämte påminnel- se- och tilläggsavgifter offentliga medel av betydande omfattning. Såsom anförts ovan har tilläggsavgiften införts för att främja effektiviteten i systemet. Tilläggsavgiftens storlek är självfallet avsedd att öka de avgiftsskyldigas benägenhet att betala TV-avgiften i rätt tid. Av den sammanställning som redovisas på s. 13 i revisorers rapport framgår att de belopp som inbetalts i påminnelse- och tilläggs- avgifterna inte är särskilt stora, vilket naturligtvis beror på den höga betalningsviljan (som exempel kan nämnas att inbetalades i påminnelse- och tilläggsavgifter). Detta illustrerar på ett tydligt sätt att bl.a. tilläggsavgiften utgör ett effektivt sätt att påverka de avgiftsskyldigas betalningsmoral. Regeringen ansluter sig till den uppfattning som redovisats i promemorian, nämligen att tillräcklig anledning att nu ändra det nuvarande systemet med en särskild tilläggs- avgift därför inte finns. Återbetalning av avgifter m.m. Som redovisats i avsnitt 5.4 följer av 16 § TV-avgiftslagen att om en inbetald avgift överstiger vad som skall erläggas enligt beslut som vunnit laga kraft skall överskjutande belopp betalas tillbaka till den avgifts- skyldige. Någon rätt för RIKAB att kvitta belopp som skall återbetalas mot obetald och förfallen TV-avgift, påminnelseavgift och tilläggsavgift föreligger inte. För att underlätta för TV-avgiftsbetalarna har RIKAB hemställt att bo- laget medges rätt att kvitta belopp som skall återbetalas till den avgifts- skyldige eller som inkommer till RIKAB i form av överbetalning mot förfallen TV-avgift, påminnelseavgift och tilläggsavgift. En sådan rätt för RIKAB skulle, enligt bolaget, förenkla de administrativa rutinerna och underlätta för de avgiftsskyldiga. Uppgifter från RIKAB tyder på att det förekommer cirka 40 000 överbetalningar och att det i ungefär en fjärdedel av dessa fall föreligger en motfordran från bolagets sida. Uppgifterna om antalet överbetalningar och motfordringar som redo- visats i föregående avsnitt ger vid handen att avsaknaden av kvittnings- möjligheter för RIKAB leder till administrativa olägenheter. I sitt remiss- svar har RIKAB angett att en möjlighet till kvittning dock är mest angelägen ur ett kundperspektiv eftersom en kund har svårt att förstå var- för RIKAB återbetalar en överinbetalning fastän kunden har en obetald faktura hos bolaget. Såsom anförts i promemorian finns det många komplikationer med att ge RIKAB kvittningsrätt. Bestämmelserna om det allmännas möjligheter att ta i anspråk återbetalningar av skatter och avgifter för betalning av fordringar som det allmänna har på den återbetalningsberättigade återfinns i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter (avräkningslagen). Någon utförlig redogörelse för reglerna kring detta avräkningssystem görs inte här men följande huvudlinjer i regelverket bör uppmärksammas. I avräkningslagen, 1 §, ges bestämmelser om avräkning från belopp som återbetalas på grund av bestämmelser i vissa lagar. Exempel på sådana är uppbördslagen och mervärdesskattelagen. Den egentliga avräk- ningsbestämmelsen finns i 2 § avräkningslagen. Av paragrafen framgår bl.a. att om någon har rätt till ett belopp som avses i 1 § och om det all- männa mot denna person har en fordran, som är registrerad för indriv- ning i utsökningsregistret och drivs in enligt bestämmelserna i lagen (1993:981) om indrivning av statliga fordringar m.m., skall från beloppet räknas av så mycket som kan gå till betalning av fordringen, om inte något annat följer av andra bestämmelser i avräkningslagen (Med det allmännas fordran avses också förrättningskostnader i 17 kap. 1 § utsök- ningsbalken). Endast det belopp som överstiger det allmännas fordran får betalas ut. Av det anförda kan slutsatsen dras att klara gränser har uppställts vad gäller det allmännas möjligheter att avräkna skatter och avgifter. På områden utanför avräkningslagen är en lagstadgad rätt till kvittning inte vanligt förekommande, jfr dock lagen (1970:215) om arbetsgivares kvitt- ningsrätt. bör framhållas att TV-avgiftens rättsliga status inte är självklar. Eftersom en TV-mottagare kan användas för annat än att se TV-program från public service-bolagen torde avgiften rättsligt sett när- mast vara att betrakta som skatt, även om en motprestation i form av till- gång till TV-program utgår. TV-avgiftslagen har inte tagits med i uppställningen i 1 § avräknings- lagen och det är därför inte möjligt att vidta någon avräkning med stöd av denna lag. Som angetts i avsnitt 5.5 och som närmare utvecklas i avsnitt 9.4 skall RIKAB:s beslut om påförande av avgifter enligt TV-avgifts- lagen anses som beslut av förvaltningsmyndighet som får verkställas under vissa angivna förutsättningar. Det sagda innebär emellertid inte att RIKAB är en förvaltningsmyndighet. Oavsett hur TV-avgiften rättsligt definieras står det klart att de rättsliga förutsättningarna avseende kvittningsrätt för RIKAB respektive för det allmänna skiljer sig åt. Regeringen delar den i promemorian dragna slut- satsen att det inte är lämpligt att, vid sidan av redan existerande regler vad gäller avräkning av skatter och avgifter, nu tillskapa en särskild kvitt- ningsregel för en avgift som är nära besläktad med de skatter och avgifter som berörs av avräkningslagens bestämmelser. Några förslag i denna riktning läggs därför inte fram . Inte heller är det önskvärt att göra avräkningslagen tillämplig på TV-avgifter. 9.4 Verkställighet m.m. Regeringens bedömning: Nuvarande ordning för hur avgiftsärenden handläggs m.m. bör bestå. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom ställer sig bakom den bedömning som gjorts i promemorian eller lämnar densamma utan erinran. har häv- dat bl.a. att det nuvarande systemet innebär att RIKAB gynnas framför andra borgenärer på ett sätt som strider mot allmänna principer om kon- kurrensneutralitet och likabehandling av fordringar. Skälen för regeringens bedömning: har framfört anmärkningar mot det förhållandet att RIKAB:s beslut om på- förande av TV-avgift m.m. anses som beslut av förvaltningsmyndighet och således får verkställas . Utöver vad som anförts i avsnitt 9.3 bör följande sägas. RIKAB är ett organ som anförtrotts uppgifter som omfattar myndighetsutövning mot enskilda. Rättssäkerhetsskäl talar för att de bestämmelser som ett sådant organ har att tillämpa är så enkla och tydliga som möjligt. Departements- chefen anförde vid TV-avgiftslagens tillkomst att det därför varit en strävan att söka eliminera sådana inslag i det dåvarande regelverket som bedömdes försvåra tillämpningen av detta. Reglerna om förfarandet hos myndigheterna finns i förvaltningslagen (1986:223). Reglerna i lagen syftar till att garantera rättssäkerheten inom förvaltningen och att underlätta för den enskilde att ha med myndig- heterna att göra. Utanför förvaltningslagens tillämpningsområden faller organ som inte utgör myndigheter. Lagen är således inte tillämplig på bolag och andra organ som är organiserade i privaträttsliga former. För att förvaltningslagen skall vara tillämplig hos ett enskilt organ med offentliga förvaltningsuppgifter krävs alltså att detta föreskrivs särskilt för organet i fråga. Med hänsyn till att RIKAB:s verksamhet innefattar myndighetsutövning mot enskilda och de flesta människor berörs av verksamheten ansåg departementschefen att det var lämpligt att RIKAB i allt väsentligt iakttar samma regler i fråga om handläggningen som gäller för myndigheternas verksamhet. Förvaltningslagen bör därför tillämpas när RIKAB handlägger ärenden om TV-avgifter, påminnelseavgifter och tilläggsavgifter. Med hänsyn till att obetalda TV-avgifter före den nuvarande TV- avgiftslagens tillkomst inte kunde drivas in utan föregående prövning av domstol gjordes vissa förändringar. För att undvika att domstolsväsendet belastades med en rad beslut om obetalda TV-avgiftsräkningar beslöts att mottagaravgifterna i den nya ordningen skulle kunna indrivas omedel- bart, dvs. utan mellankommande domstolsprövning. Därigenom kom debiteringen av TV-avgifter att bli bindande för den enskilde och fick också karaktären av myndighetsutövning. Eftersom särskilt berört frågan finns det anledning att här kortfattat hänvisa till de särskilda regler som gäller be- träffande statens förmånsrätt för skatter och avgifter. Skatte- och avgiftsfordringar har förmånsrätt enligt 11 § förmånsrätts- lagen (1970:979). I en särskild lag (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. anges för vilka fordringar förmånsrätten gäller. Hit hör inte TV-avgiften. Sådana fordringar har prioritet efter fordringar med särskild förmånsrätt men före löne- och pensionsfordringar och givetvis före oprioriterade fordringar. Frågan om ett avskaffande av skatteförmånsrätten har behandlats av lagstiftaren vid åtskilliga tillfällen. En redovisning av frågans tidigare behandling finns i SOU 1992:113 s. 108 f. Se även bet. 1981/82:LU19 s. 12 f. Regeringen överlämnade propositionen Lag om företagsrekonstruktion (prop. 1995/96:5) till . Till grund för propositionen låg (Ju 1988:02) slutbetänkande Lag om företagsrekonstruktion (SOU 1992:113). Förslaget innebar bl.a. att statens förmånsrätt för vissa skatte- och avgiftsfordringar skulle avskaffas. Trots att en majoritet av remissinstanserna gav sitt stöd åt förslaget framfördes också vissa viktiga invändningar. I nämnda propo- sition lade regeringen därför inte fram något förslag om att avskaffa skatteförmånsrätten. beslutade regeringen att tillsätta en kommitté som skall utreda frågor om förmånsrätt i konkurs m.m. (dir. 1995:163). Utredningen skall förutsättningslöst pröva frågan om skatteförmåns- rättens avskaffande varvid särskild vikt skall fästats vid de samhälls- ekonomiska aspekterna av skatteförmånsrätten. Inverkan på kreditgiv- ning och den eventuella betydelsen för näringslivet i övrigt skall klar- göras. Kommittén skall ha slutfört sitt uppdrag . har hävdat att TV-avgiftens särställning innebär en kraftigt försämrad utbetalning av restitutionsfordringar för enskilda borgenärer. Föreningen har också framhållit att en grundsats i svensk exekutionsrätt är likabehandlingen av skilda fordringsägares ford- ringar och att det i detta sammanhang saknas anledning att acceptera någon som helst överrepresentation för ett fordringsförslag framför ett annat. Enligt uppgift från RIKAB uppgick totalt restfört belopp vid tid- punkten för restitution av överskjutande skatt till . Av detta belopp utgjorde allmänna mål och 16 miljarder enskilda mål. Kronofogdemyndigheterna tog totalt i anspråk. Därav fördelades till allmänna mål medan tillföll enskilda mål. RIKAB erhöll vilket motsvarade av det totala beloppet. Fördelningen av medlen har därmed resulterat i att en knapp procent av de allmänna fordringarna respektive en procent av de enskilda fordringarna fått utdelning fördelning av den överskjutande skatten. Härutöver kan tilläggas följande. Något reellt påtryckningsmedel, utöver de rent ekonomiska, för att få folk att betala TV-avgift, föreligger inte. Den tidigare sammanräkningen med telefonavgifter och, som många felaktigt uppfattade det, möjligheten att därmed blockera tillgången till telenätet har upphört. Man är skyldig att anmäla TV-innehav men det är inte straffbart att ej betala TV-avgiften. Kreditupplysning är också ett oanvändbart instrument när det gäller möjligheterna för RIKAB att för- säkra sig om möjligheterna att få betalt. Ett negativt besked av en sådan upplysning är betydelselöst eftersom det står var och en fritt att inför- skaffa en TV-apparat. Sammanfattningsvis finner regeringen med instämmande av vad som framförts i promemorian att vad som framkommit inte utgör tillräckliga skäl att ändra nuvarande ordning beträffande avgiftsärendenas handlägg- ning m.m. 10 Författningskommentar 4 § Skyldigheten att betala TV-avgift omfattar inte sådana TV-mottagare som på grund av sin konstruktion inte kan användas för att ta emot markbundna sändningar. Ändringen innebär att begreppet rundradiosändningar har ersatts med det i detta sammanhang mer passande begreppet sändningar. Bak- grunden till ändringen är att begreppet rundradiosändning inte används i radio- och TV-lagen (jfr prop. 1995/96:160 s. 62 f). Det bör därför inte heller användas i detta sammanhang. 6 § TV-avgift betalas inte för TV-mottagare som 1. innehas av någon som är anställd vid en utländsk beskickning eller ett karriärkonsulat, om det har beslutats av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att avgift inte skall betalas för mottagaren, 2. har förts in i riket för tillfälligt bruk och är tullfri, 3. innhas på prov under , eller 4. är varaktigt undanställd eller obrukbar såvitt gäller tid efter det att förhållandet har anmälts till bolaget av den avgiftsskyldige. Slopandet av skriftlighetskravet i punkt 4 har samma motiv som änd- ringen i 11 §, se kommentaren till den bestämmelsen. 11 § TV-avgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige har anmält hos bolaget att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upphört. Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan kommit in till bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än , betalas det dock inte tillbaka. Paragrafen har kommenterats i avsnitt 7. I första stycket uppställs inte längre något krav på skriftlig form vid anmälan om att ett avgiftspliktigt innehav upphört. Detta motsvarar vad som gäller vid anmälan om innehav av TV-mottagare. Den föreslagna lydelsen medger således att regeringen, i överensstämmelse med vad som redan gäller beträffande anmälan om innehav, i verkställighetsföreskrifter närmare anger sättet för avanmälan, jfr 2 § förordningen (1989:46) om TV-avgift. I samma stycke har också gjorts en ändring av redaktionell art som bl.a. tydliggör att avanmälan tar sikte på det avgiftspliktiga inne- havet och inte innehavet av TV-mottagare som sådant. Andra stycket är oförändrat. 23 § Skall TV-avgiften på grund av en ändring i denna lag betalas med ett annat belopp än tidigare, skall avgiftsposten för en period som löper när ändringen träder i kraft beräknas enligt den tidigare TV-avgiften för tiden före ikraftträdandet och enligt den nya avgiften för tiden efter ikraftträdandet. Beloppet avrundas nedåt till jämnt antal kronor. Bolaget skall inte ändra TV-avgiften enligt första stycket, om den avgiftsskyldige före avgiftsperiodens utgång har anmält att hans eller hennes innehav av TV-mottagaren har upphört. I första stycket har endast redaktionella ändringar vidtagits. Den sakliga ändringen i andra stycket föranleds av att skriftlighetskravet vid anmälan om att innehav av TV-mottagare upphört enligt 11 § tagits bort, se kommentaren till den bestämmelsen. 24 § Bolaget får efter avtal med en avgiftsskyldig besluta dels att TV- avgift skall betalas i andra poster och än som anges i 7 §, dels att avgiften inte skall aviseras enligt 10 §. Genom den nya lydelsen av bestämmelsen, som har behandlats i av- snitt 6, förlorar reglerna om särskilt betalningssätt sin karaktär av försöksverksamhet. Möjligheten att efter avtal härom betala TV-avgift på andra tider och i andra poster än vad som gäller enligt huvudregeln permanentas därmed. Genom att det nuvarande andra stycket i paragrafen tas bort blir även de allmänna reglerna om betalningspåminnelse, på- minnelse- och tilläggsavgift samt verkställighet tillämpliga också när särskilt betalningssätt används. 29 § De avgiftsbelopp som bolaget tar emot skall minst föras över till . Medlen skall placeras på ränte- bärande räkning där. Radiotjänst i svarar för förvaltningen av medlen. Vad som föreskrivs i denna paragraf har behandlats i avsnitt 8. Av första stycket framgår att RIKAB åläggs att minst föra över uppburna avgiftsmedel till . Bestämmelsen kodi- fierar vad som redan sker i praktiken. Ändringen föranleds huvudsak- ligen av en önskan att underlätta den administrativa hanteringen av avgiftsmedlen. I andra stycket anges att RIKAB skall svara för förvaltningen av rund- radiomedlen. Motiven för detta har redovisats i avsnitt 8. Liksom tidigare ingår i förvaltningsuppdraget att välja mellan de olika placeringsalterna- tiv som erbjuder, låna upp medel vid underskott på rundradiokontot, svara för likviditetsplanering avseende utbetalningar från rundradiokontot, redovisa medelförvaltningen, lämna ekonomiska redovisningar till regeringen m.m. Ikraftträdandebestämmelsen För att främja en smidig övergång vad gäller RIKAB:s övertagande av ansvaret för förvaltningen av avgiftsmedlen bör de författningsförslag som framläggs i denna proposition träda i kraft , dvs. Promemorians lagförslag Förslag till Lag om ändring i lagen (1989:41) om TV-avgift Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1989:41) om TV-avgift att 11, 24 och 29 §§ skall ha följande lydelse samt att rubriken närmast före 24 § skall lyda Särskilt betalningssätt Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 11 § TV-avgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige skriftligen har anmält hos bolaget att hans innehav av TV-mottagaren har upphört. TV-avgift skall betalas till dess att den avgiftsskyldige anmält hos bolaget att hans eller hennes avgiftspliktiga innehav har upp- hört. Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan har kommit in till bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om be- loppet är lägre än , betalas det dock inte tillbaka. Avgift som avser tid efter det att sådan anmälan kommit in till bolaget skall betalas tillbaka till den avgiftsskyldige. Om beloppet är lägre än , betalas det dock inte tillbaka. 24 § Bolaget får bedriva en försöks verksamhet som innebär dels att TV-avgift skall betalas i andra poster och än som anges i 7 §, dels att avisering enligt 10 § inte skall ske. Bolaget får besluta om detta efter avtal med den avgiftsskyldige. Bolaget får efter avtal med en avgiftsskyldig besluta dels att TV- avgift skall betalas i andra poster och än som anges i 7 §, dels att avisering enligt 10 § inte skall ske. Om bolaget har fattat beslut enligt första stycket i fråga om viss avgiftsskyldig, gäller inte be- stämmelserna i 12, 13 och 17 §§. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 29 § De avgiftsbelopp som bolaget uppbär skall överföras till . Medlen skall placeras på räntebärande räkning där. svarar för förvaltningen av medlen. De avgiftsbelopp som bolaget uppbär skall överföras till . Medlen skall pla- ceras på räntebärande räkning där. Radiotjänst i svarar för förvaltningen av medlen. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser som getts tillfälle att yttra sig om promemorian om vissa förändringar i TV- avgiftssystemet (dnr Ku97/707/RTV) Remissinstanserna Promemorian har tillställts följande remissinstanser: Kammarrätten i , Datainspektionen, , , , , , Konsument- verket, Statskontoret, och TV, Radio- och , Handikappförbundens Samarbetsorgan, , Radiotjänst i , , Svenska kommun- förbundet, , , , och . Datainspektionen och har förklarat att de inte har några synpunkter på förslagen. , och har angett att de avstår från att lämna synpunkter. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1996/97:165 Vissa förändringar i TV- avgiftssystemet 1996/97:165 Bilaga 1 1996/97:165 Bilaga 1 1996/97:165 Bilaga 2