prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — För dessa skulle den preliminära skatten stämma bättre överens med den slutliga om arbetsgivaren gjorde skatteavdrag enligt tabellen för tvåveckorslön. Regeringen bedömer emellertid att en ordning som innebär att hänsyn skall tas till ersättning som betalas ut från blir alltför resurskrävande för arbetsgivaren. I förekommande fall bör i stället den skattskyldige begära förhöjt skatteavdrag. Vi delar således utredningens ståndpunkt i den här delen och föreslår inte någon ändring av nuvarande regler. Skatteavdrag från sjukpenning och andra ersättningar som grundar sig på sjukpenninggrundande inkomst bör även fortsättningsvis göras enligt särskilda tabeller. Den ordningen ger normalt ett mer korrekt skatteuttag. Genom skattereform ändrades kapitalbeskattningen på ett genomgripande sätt. En proportionell 30-procentig statlig skatt infördes på inkomst av kapital. Som en följd härav ändrades också skattebetalningssystemet genom att preliminär skatt tas ut på ränte- och utdelningsinkomster (prop. 1990/91:5, bet. 1990/91:SkU3, rskr. 1990/91:57, SFS 1990:1137). Syftet med ändringen var att åstadkomma bättre överensstämmelse mellan den preliminära och den slutliga skatten. Enligt 3 § 2 mom. tredje stycket UBL skall A-skatt, med vissa i 10 § UBL föreskrivna undantag, betalas för sådan ränta och utdelning som lämnas i pengar och för vilken kontrolluppgift skall lämnas med tillämpning av 3 kap. 22, 23 eller 27 § LSK. Skyldighet att lämna kontrolluppgift enligt lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter finns emellertid inte för ränta och fordran på konto om den sammanlagda räntan på ett eller flera konton inte uppgår till (3 kap. 23 § 4 LSK). När det gäller skyldigheten att göra skatteavdrag på ränta har bestämmelserna ändrats (prop. 1992/93:96, bet. 1992/93:SkU9, rskr. 1992/93:66, SFS 1992:1177). I 39 § 3 mom. UBL anges nu att skyldighet att göra skatteavdrag inte finns om räntan per konto i stället för per kontohavare som gäller beträffande skyldighet att lämna kontrolluppgift understiger . Detta får till följd att många personer, främst barn, som enbart har kapitalinkomster och som har flera konton där räntan på varje konto understiger får kvarstående skatt. Ändringen gjordes på begäran av bankerna. De uppgav att för att klara en 100-kronorsgräns per kontohavare i stället för per konto skulle årsskifteskörningar av dataregistren behöva göras två gånger i stället för en gång, eftersom deras register var organiserade per konto och inte per kontohavare. Datakapaciteten vid årsskifteskörningen skulle behöva fördubblas vilket beräknades motsvara en total investering på mer än . Genom nämnda ändring av reglerna för uttag av preliminär skatt finns samstämmighet mellan avdrag för preliminär skatt som baseras på en 100-kronorsgräns per konto och kontrolluppgiftsskyldigheten som avser en 100-kronorsgräns per kontohavare. Som sagts kan dagens regler beträffande skatteavdrag leda till kvarstående skatt på små belopp för framför allt barn som har enbart kapitalinkomster. Ett sätt att få en bättre överensstämmelse mellan preliminär och slutlig skatt är att göra skatteavdrag från första kronan i stället för på belopp om eller mer. Detta förutsätter att också kontrolluppgiftsskyldigheten utvidgas till att gälla alla räntebelopp, något som skulle kunna innebära att bankerna måste lämna i vart fall ytterligare sex miljoner kontrolluppgifter (se prop. 1987/88:44 s. 10). Vi delar utredningens bedömning att de skäl som ledde till ändringen av reglerna för skatteavdrag, dvs. att bankerna åsamkades stora kostnader, och att de aktuella skatteavdragen rör enbart mindre belopp, som mest per konto, fortfarande kan anses ha viss bärighet. Härtill kommer att (Fi 1995:05) ser över kontroll- uppgiftsskyldigheten för hela bankväsendet. Vi anser att det inte finns skäl att , innan lagt fram sitt slutbetänkande, göra någon ändring på ifrågavarande område. Tilläggas bör här de förändringar i aktuellt hänseende som följer av det Som framgått av avsnitt 12.4 kommer inte något betalningskrav att riktas mot en skattskyldig som på sitt skattekonto har ett underskott som inte uppgår till . Detta avhjälper delvis nuvarande brister. Bestämmelser om skatteavdag på ränte- och utdelningsinkomster har tagits in i 5 kap. 8 och 9 §§ samt 8 kap. 10 § skattebetalningslagen. 19.2.3 Ändrade regler för beräkning av F-skatt och särskild A-skatt Regeringens förslag: Skyldigheten att lämna preliminär själv- deklaration utökas. Sådan deklaration skall lämnas även under inkomståret, om den skattskyldige fått kännedom om att den slutliga skatten kommer att bli högre än den preliminära skatten med ett belopp som är betydande med hänsyn till den skattskyldiges för- hållanden. Skyldigheten skall gälla t.o.m. under inkomståret. Tiden för debitering av preliminär skatt förlängs. Säsongsföretag skall kunna få betala F-skatt och särskild A-skatt enbart som verksamheten pågår. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att den föreslagna bestämmelsen om en utökad skyldighet att lämna preliminär själv- deklaration är tveksam om den inte åtföljs av någon form av sanktion. I detta sammanhang vill verket peka på att det inte finns någon skyldig- het för personer som skall betala A-skatt att lämna preliminär självdeklara- tion. När sådana personer har en utländsk arbetsgivare blir konsekvensen att någon preliminär skatt inte behöver betalas under beskattningsåret. Verket föreslår därför att en sådan skyldighet införs. tillstyrker utredningens förslag. Länsrätten i anser att den utökade skyldigheten att lämna preliminär självdeklaration framstår som motiverad och att den borde bli verkningsfull utan att någon sanktion införs. Länsrätten anser också att möjligheten till inbetalning av preliminär skatt under endast vissa av årets månader vid säsongsverksamhet botar en brist som funnits, men befarar att det kommer att bli svårt att avgränsa de fall där det kan sägas att den skattskyldige bedriver näringsverksamhet endast under en del av året. Företagarnas Uppgiftsdelegation avstyrker utredningens förslag om skärpningar beträffande preliminär självdeklaration. De riskerar att leda till en alltför stor belastning på företagens administrativa kapacitet och ett ständigt pågående men ofta onödigt prognos- och skatteberäkningsarbete. Delegationen är positiv till förslaget gällande säsongsverksamhet men anser att det bör utvidgas så att den skattskyldige inte heller skall behöva lämna månatlig skattedeklaration. Därmed skulle enligt delegationen onödig schablonmässig debitering av skatter och avgifter med åtföljande rättelser kunna undvikas. Skatte- myndigheterna slipper också onödigt arbete med påminnelser och indrivning av förseningsavgifter. anser att förslaget angående säsongsverksamhet är en klar förbättring, men förutsätter att regeln skall vara tillämplig även om den skattskyldige har en obetydlig verksamhet under övriga året, dvs. även vid kraftiga säsongsvariationer. Även Näringslivets Skattedelegation bedömer att förslaget gällande säsongsverksamhet bör kunna medföra förbättringar. avstyrker förslaget om utökad skyldighet att lämna preliminär självdeklaration. Föreningen understryker att förslaget kommer att medföra en ökad byråkrati och en ökad belastning för skattemyndigheten. Förslaget kommer vidare resultera i ett merarbete, högre kostnader och ökat ansvar för de skattskyldiga. Det är inte klarlagt om den skattskyldige är skyldig att aktivt ta fram prognosunderlag för att efterkomma de föreslagna reglerna. Är det så medför det ökade kostnader för den skattskyldige eftersom den skattskyldige vanligtvis även behöver biträde för att upprätta sin prognos. Inkomstökningen skall vidare vara "betydande", ett uttryck som dock inte är närmare definierat. Det är särskilt olyckligt att uttrycket inte har preciserats. Vidare är tiden inom vilken den preliminära självdeklarationen skall vara inlämnad till skattemyndigheten för kort tilltagen. Förslaget kommer också medföra en ökad lik- viditetspåfrestning eftersom berörda skattskyldiga måste frigöra kapital för skatteinbetalningar under verksamhetsåret med åtföljande risk för betalningsstörningar och konkurser. Förslaget medför dessutom en snedvridning av konkurrensen mellan dem som efterkommer reglerna och dem som väljer att ställa sig utanför Även avstyrker förslaget. Förbundet befarar att förslaget kommer att leda till ökad byråkrati och ökade kostnader för de skattskyldiga. Förbundet påpekar också att det inte heller är klarlagt vad som menas med "betydande" inkomstökning. Skälen för regeringens förslag: Många företags årsredovisningar har successivt blivit utförligare och klarare. Behovet av information om hur ett företag utvecklas kan därför tillgodoses bättre . En rapportering endast en gång har särskilt i fråga om de börsnoterade företagen uppfattats som otillräcklig. Önskemål har framställts om en tidsmässigt tätare information. Detta har lett till en publicering av delårs- rapporter som i inleddes på frivillig väg . Bestämmelser om delårsrapport finns fr.o.m. i årsredovisningslagen (1995:1554). Lagen tillämpas första gången på i huvudsak räkenskapsår som börjar . Bestämmelserna fanns tidigare i 11 kap. 12 Ä 14 §§ aktiebolagslagen (1975:1385, ABL). Enligt 9 kap. 1 § årsredovisningslagen skall alla bolag, som enligt bestäm- melserna i 10 kap. 3 § andra eller fjärde stycket ABL eller 4 kap. 3 § första eller andra stycket lagen (1980:1103) om årsredovisning m.m. i vissa företag är skyldiga att anlita auktoriserad revisor, lämna delårsrapport. Rapporten skall lämnas minst en gång under förutsättning att räkenskapsåret omfattar . När det gäller koncerner som är av sådan storlek som avses i 10 kap. 3 § fjärde stycket ABL eller 4 kap. 3 § andra stycket lagen om årsredovisning m.m. i vissa företag, dvs. nettovärdet av koncernföretagens tillgångar överstiger 1 000 gånger basbeloppet eller antalet anställda är över 200, skall enligt 9 kap. 3 § andra stycket årsredovisningslagen moderbolaget lämna delårsrapport för såväl moderbolaget som koncernen. Huvudregeln i 9 kap. 3 § årsredovisningslagen innebär att delårsrapporten skall innehålla dels en översiktlig redogörelse för rapport- perioden avseende verksamheten, resultatutvecklingen, investeringarna samt förändringar i likviditet och finansiering, dels beloppsuppgifter om omsättningen och resultatet före bokslutsdispositioner och skatt . Rapporten fungerar som en interimsrapportering mellan årsredovisningarna. De prognoser som eventuellt avges i årsrapporteringen korrigeras i delårsrapporten. I större företag är det praxis att inte bara korrigera en tidigare prognos i delårsrapporten utan också att där lämna en ny prognos fram till nästa delårsrapport eller årsredovisning. Rapporten skall avse verksamheten från årets början och minst en rapport skall avse en period om minst hälften och högst två tredjedelar av räkenskapsåret (9 kap. 1 § andra stycket årsredovisningslagen). Rapport- periodens längd kan variera räknat från räken- skapsårets början. Intervallet är avsett att underlätta för företagen att avpassa rapportperioden på lämpligt sätt med hänsyn till verksamheten. fick in 4 898 delårs- rapporter. gavs 5 438 rapporter in. Utvecklingen i praxis har medfört en betydligt fylligare rapportering än enligt lagens minimikrav. Det är därför inte ovanligt att man avger en fullständig resultaträkning (koncernresultaträkning) t.o.m. resultatet före bokslutsdisposition och skatt. Regeringen delar utredningens uppfattning att de uppgifter som finns i delårsrapporterna kan vara till stor ledning vid skattemyndigheternas arbete med att åstadkomma ett korrekt uttag av F-skatt och de bör därför tas till vara. Debitering med ledning av preliminär taxering är skyldigheten att utan anmaning lämna preliminär självdeklaration begränsad. Deklaration skall lämnas enbart om förhållandena året före inkomståret kan bedömas vara sådana att inkomsten kan beräknas överstiga den inkomst som legat till grund för debiterad preliminär skatt med minst en femtedel, dock . Deklarationen skall lämnas året före inkomståret eller om den skattskyldige då inte kände till att han skulle påföras slutlig skatt för inkomståret dagar efter det att den skattskyldige fått kännedom om detta. Tidpunkten året före inkomståret har bestämts med hänsyn till att skattsedel på A-skatt respektive F-skatt och besked om debitering av särskild A-skatt enligt 35, 36 och 36 a §§ UBL skall sändas över till den skattskyldige under inkomståret. Nuvarande bestämmelser innebär att skyldighet att lämna preliminär deklaration finns bara i de fall förhållandena fram till året före inkomståret kan antas medföra att den debiterade skatten kan komma att överstiga den slutliga skatten. Hänsyn behöver alltså inte tas till förändringar som uppkommer därefter och som kan leda till att den debiterade skatten blir för låg. Till grund för den preliminära taxeringen ligger beräknade förhållanden och inte faktiska förhållanden. Detta leder till osäkerhet beträffande den preliminära taxeringen. Om preliminär taxering kan ske också under inkomståret förbättras förutsättningarna för att den preliminära skatten skall bli riktig. Ett sätt att få en bättre överensstämmelse mellan F-skatt och slutlig skatt är som utredningen framhåller att införa en regel som säger att den skattskyldige skall vara skyldig att under inkomståret lämna en preliminär självdeklaration om han fått kännedom om att inkomsten kommer att öka . Sådan kännedom kan fås exempelvis efter det att en delårsrapport har upprättats eller en prognos tagits fram. Framgår det av delårsrapporten eller prognosen att resultatet kommer att medföra att den slutliga skatten överstiger den debiterade preliminära skatten bör skyldighet finnas att lämna en preliminär självdeklaration. Den skattskyldige skall dock inte vara tvungen att ta fram prognosunderlag enbart för att bedöma om skyldighet finns att lämna en preliminär självdeklaration. Deklarationen skall lämnas dagar efter det den skattskyldige fått kännedom om inkomstökningen. På så sätt ges skattemyndigheten möjlighet att ändra beräkningen av den preliminära skatten. har föreslagit att även personer med A-skatt och som har utländsk arbetsgivare skall vara skyldiga att lämna preliminär självdeklaration. Denna kategori skattskyldiga är dock enligt regeringens uppfattning så liten att det inte kan anses motiverat att låta den omfattas av ifrågavarande skyldighet. Dessutom har skattemyndigheten i allmänhet sådana uppgifter om fyllnadsinbetalningar och kvarstående skatter att arbetstagare med utländska arbetsgivare kan debiteras särskild A-skatt. Vi föreslår däremot att en skyldighet införs för dem som har debiterats en preliminär skatt att ge in preliminär självdeklaration om det framkommit att den slutliga skatten kommer att bli högre än den debiterade preliminära skatten. Skyldigheten bör av praktiska skäl gälla längst t.o.m. under inkomståret. Alla förändringar bör emellertid inte leda till en sådan skyldighet. Någon form av beloppsgräns bör finnas. Kravet på att en preliminär självdeklaration skall ges in bör därför gälla endast i de fall skillnaden är betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden. Med betydande skillnad avses en skillnad mellan den debiterade och slutliga skatten med , dock lägst ungefär ett basbelopp (för ). När det gäller frågan om skyldigheten att lämna preliminär självdeklaration skall förenas med någon form av sanktion eller påtryckningsmedel kan följande sägas. finns möjligheter att vid vite förelägga en skattskyldig som inte efterkommer skattemyndighetens anmaning att komma in med en preliminär självdeklaration. Om någon uppsåtligen lämnat oriktig uppgift i en preliminär självdeklaration eller en jämkningsansökan och uppgiften lett till att för låg skatt betalats omfattas detta förfarande av bestämmelserna i skattebrottslagen (1971:69). I övrigt saknas påföljder. Om en avgift skall införas när preliminär självdeklaration inte har lämnats trots inkomstökning förutsätter detta att skattemyndigheten kan visa att den skattskyldige varit medveten om inkomstökningen. Detta kräver emellertid stora utredningsresurser. Modellen skulle eventuellt kunna fungera mot den grupp bolag som svarar för de stora underdebi- teringarna och fyllnadsinbetalningarna och som har delårsbokslut. Att införa en avgift eller någon annan sanktion enbart för denna kategori skulle emellertid strida mot den övergripande inriktningen att reglerna skall vara så enhetliga som möjligt. Regeringen delar därför utredningens bedömning att någon avgift eller sanktion inte bör införas. Däremot bör naturligtvis skattemyndigheten i det fall myndigheten i ett enskilt fall, t.ex. genom en delårsrapport, uppmärksammat att en preliminär självdeklaration bort lämnas, kunna förelägga den skattskyldige att komma in med en preliminär självdeklaration enligt 10 kap. 26 § skattebetalningslagen. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite enligt 23 kap. 2 § skattebetalningslagen. Bestämmelser om preliminär självdeklaration har tagits in i 10 kap. 1 7 §§ skattebetalningslagen. Förlängd tid för debitering av preliminär skatt Enligt nuvarande ordning kan beslut om ändrad beräkning av preliminär skatt som innebär att ytterligare skatt skall betalas inte meddelas efter inkomstårets utgång. I vissa fall uppmärksammar skattemyndigheten först sent under inkomståret, t.ex. i samband med en revision hos den skattskyldige, att debiteringen av preliminär skatt varit för låg. Något beslut som leder till betalning av det felande beloppet under inkomståret hinner då inte fattas. Detsamma kan gälla när skattemyndigheten har fått in en delårsrapport som visar att den preliminära skatten bör höjas. I dessa fall måste debiteringen av den slutliga skatten avvaktas innan den ytterligare skatten för inkomståret kan krävas in. Några sakliga skäl för att inte kunna justera den preliminära skatten efter inkomstårets utgång kan vi inte finna. Tvärtom torde en sådan möjlighet medföra att skattebortfallet kan begränsas. Vi föreslår därför i likhet med utredningen att skattemyndigheten skall ges möjlighet att utan begränsning till inkomståret och i princip intill den tidpunkt då den slutliga skatten bestäms debitera preliminär skatt. Ett krav bör dock vara att den ytterligare skatt som skall debiteras är betydande i absoluta tal eller i förhållande till den tidigare debiterade preliminära skatten eller att andra särskilda skäl motiverar en ny debitering. De beloppsgränser som föreslagits beträffande debitering med ledning av preliminär taxering bör kunna användas även i detta fall. En ny debitering av preliminär skatt skall inte heller få beslutas när återstår till debiteringen av slutlig skatt. Annars finns det risk för dubbeldebitering. Efter under taxeringsåret bör därför någon ny debitering inte ske. Bestämmelsen har tagits in i 11 kap. 3 § skattebetalningslagen. En juridisk person betalar normalt preliminär skatt i form av F-skatt eller särskild A-skatt. F-skatt och särskild A-skatt är inte på samma sätt som A-skatt knuten till den inkomst som är aktuell under månaden före uppbördsmånaden. Skatten debiteras i en gemensam post vid inkomstårets början och förfaller till betalning med lika belopp under årets uppbördsmånader. Principen bakom detta system är bl.a. att skattebördan skall fördelas jämt under inkomståret. Den omständigheten att den skattskyldige inte redan haft inkomster som motsvarar det delbelopp som skall betalas fritar honom inte från skyldigheten att betala. Principen att skatten skall fördelas jämt kan innebära problem för företag där verksamhet pågår under endast en del av året. En säsongsanläggning, t.ex. en campingplats, som har öppet enbart har inkomstmöjligheter först när verksamheten öppnas för året. Under det första verksamhetsåret torde det i regel inte uppstå några problem. En ansökan om F-skattsedel görs då i samband med att verk- samheten startas. Skatten beräknas utifrån de inkomster som antas flyta in verksamheten skall vara igång och betalas som återstår av året. skall skatten däremot betalas med lika delar februari Ä januari, trots att verksamheten pågår enbart någon eller några månader . Ett företag som år 2 inte öppnar sin verksamhet förrän kommer alltså att få betala skatt men får inkomster först . Det kan innebära att företaget inte har några likvida medel och därför tvingas låna till skattebetalningarna. En möjlighet bör därför finnas för dem som driver säsongsverksamhet att få betala skatt verksamheten pågår. Betalningen av skatter och avgifter kommer på så sätt att sluta an till företagets naturliga säsong. Vi föreslår i likhet med utredningen att skattemyndigheten i enskilda fall skall få besluta att den preliminära skatten skall betalas endast under vissa av årets månader. Skattskyldiga som driver säsongsverksamhet skall i en preliminär självdeklaration ange bl.a. under vilken tidsperiod som verksamheten skall vara igång. Med utgångspunkt i deklarationen fastställer sedan skattemyndigheten dels den preliminära skattens sammanlagda belopp, dels skatten skall betalas. För exempelvis en verksamhet som öppnas skulle att betala skatt bli juni. Regeln skall dock inte som förutsätter gälla företag med kraftiga säsongsvariationer. Företagarnas Uppgiftsdelegation har föreslagit att säsongsföretagen inte skall behöva lämna månatlig skattedeklaration för de månader verksamheten inte pågår. Enligt huvudregeln i 10 kap. 13 § första stycket skattebetalningslagen skall en skattedeklaration lämnas för varje redovisningsperiod. Denna regel gäller dock inte för en skattskyldig som för en eller flera perioder varken skall redovisa skatteavdrag eller arbetsgivaravgifter i deklarationen och har lämnat en skriftlig upplysning om detta till skattemyndigheten. För den som är skattskyldig till mervärdesskatt gäller dock detta undantag endast om mervärdesskatten redovisas i självdeklarationen. Skälen härtill har utvecklats i kommentaren till 10 kap. 13 § skattebetalningslagen. Bestämmelserna innebär således att säsongsföretag som inte skall redovisa mervärdesskatt eller som redovisar sådan skatt i självdeklarationen inte behöver lämna skattedeklaration för de månader skatt inte skall betalas under förutsättning att skattemyndigheten har underrättats. Den som vill betala skatt enligt dagens regler skall naturligtvis få göra det. Den nya möjligheten skall alltså användas endast om den skattskyldige begär det. Bestämmelserna har tagits in i 11 kap. 5 § skattebetalningslagen. 19.2.4 Oförändrade regler för beräkning av F-skatt och särskild A-skatt Regeringens bedömning: Reglerna för schablondebitering av F-skatt och särskild A-skatt bör inte ändras. Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens bedömning. Remissinstanserna: föreslår att reglerna för schablondebitering utformas så att skatten skall grundas på gällande årsdebitering för F-skatt och särskild A-skatt och inte på uppgifter. Uppräkning skall ske på samma sätt som , med 5 eller beroende på utfallet av den slutliga skatten i förhållande till preliminärskatten . En nackdel med förslaget är enligt verket att i det fall den skattskyldige har jämkat ned sin debiterade preliminärskatt kommer preliminärskatten att grundas på den jämkade skatten, vilket kan innebära ett underuttag. Det problemet kan enligt verket lösas genom att hänsyn också tas till skillnaden mellan den slutliga skatten och de poster som skall dras av enligt 11 kap. 14 § 1 skattebetalningslagen med undantag för F- och särskild A-skatt som skall betalas efter året efter inkomståret vid taxeringen året före inkomståret i de fall den slutliga skatten är högre. , och Näringslivets Skattedelegation anser att någon uppräkning inte skall göras av den preliminära F-skatten vid schablondebitering eftersom inflationen i stort sett är noll och att procentsatserna därför skall bestämmas till 100.