prop · GK031 · 1997-01-01 00:00:00 — Förslag i BP97 Justering av skiktgräns 1111 0,84 0,92 0,92 0,84 0,92 0,92 0,92 Slopad skatt vattenkraftel 1/1 19971434-2,06-2,07-2,08-1,78-1,71-1,69-1,88 Fastighetsskatt vattenkraft 1/1 199713121,721,881,881,721,881,881,88 Höjd energiskatt el och bränsle 1/7 199714280,481,071,060,471,090,930,92 Sänkt skatt kärnkraftel 1/7 19971431-0,29-0,64-0,64-0,25-0,53-0,52-0,50 Ej höjd skatt vattenkraftel 1/7 19971434-0,19-0,41-0,41-0,16-0,34-0,33-0,32 Sänkt skatt maltdrycker 1427 -0,60-0,59 -0,59-0,60-0,54-0,54 -0,54 Höjd skatt spritdrycker 1425 0,04 0,04 0,04 0,04 0,03 0,03 0,03 Höjd skatt tobak 1424 0,60 0,59 0,59 0,60 0,54 0,54 0,54 Höjd insättningsgaranti banker11210,00-0,20-0,200,95 0,75 0,75 0,07 Summa förslag i BP97 0,54 0,59 0,57 1,83 2,09 1,97 1,12 Förslag i andra propositioner Halvering representationsavdrag11210,200,500,50 0,20 0,50 0,50 0,50 Moms på kultur m.m. 1411 0,08 0,09 0,09 0,02 0,02 0,02 0,02 Förändrad beskattning bilförmån1111-0,27-0,35-0,35-0,95-1,04-1,04-1,04 Reducerade socialavgifter 1254 -2,65-2,96 -2,96-2,10-2,30-2,30 -2,30 Särskild löneskatt vinstandelar12910,000,100,10 0,00 0,10 0,10 0,10 Höjd CO2-skatt industri 1428 0,45 0,45 0,46 0,38 0,37 0,36 0,25 Slopad miljöskatt inrikes flyg1481-0,18-0,22-0,22-0,15-0,15-0,14-0,10 Nedsättning fastighetsskatt1312-0,07-0,05 -0,02-0,07-0,05-0,02 -0,01 Summa förslag i andra propositioner-2,44-2,44-2,40-2,67-2,55-2,52-2,58 Summa förslag i BP97 och andra propositioner-1,90-1,86-1,84-0,84-0,46-0,56-1,46 5.1 Uppföljning av räntekontomodellen infördes en modell för räntebeläggning av vissa statliga betalningsmedel, främst förvaltningskostnadsanslag, avgifter och bidrag. Syftet med införandet av modellen var bl.a. - att få minskat upplåningsbehov och därmed minskade räntekostnader för staten genom förbättrad kassahållning, - att få en mer rättvisande redovisning av räntekostnaderna genom att de visas där de uppstår på respektive myndighet, - att få en höjning av myndigheternas ekonomiadministrativa kompetens genom systemets stimulans till bättre kassahållning. har i sin årliga rapport till regeringen (RRV:29-95- 3231) konstaterat att många myndigheter redovisar stora tillgodohavanden på räntekontona. hade myndigheterna ett sammanlagt tillgodohavande på om ca . ansåg i den årliga rapporten att med hänsyn taget till ovanstående, en översyn bör göras av nuvarande utformning av räntekontomodellen. Regeringen gav och i uppdrag att göra en sådan översyn. I översynen ingick att finna orsakerna till myndigheternas stora tillgodohavanden på räntekontona. Regeringens bedömning: De höga tillgodohavandena på räntekontona beror främst på ett högt anslagssparande hos myndigheterna. Indragning genom någon generell metod är inte aktuell. Skälen för regeringens bedömning: Räntekontomodellen bygger på att myndigheterna får ränta på behållningar på räntekontot och erlägger ränta på utnyttjad kredit. Dag för utbetalning av anslagsmedel har valts på ett sådant sätt att, med ett oförändrat betalningsmönster, saldoeffekten blir noll. Om myndigheterna sköter sin kassahållning väl, skall en ränteintäkt kunna uppstå som myndigheterna i normalfallet bör kunna använda för att finan-siera sin verksamhet. Vid enkätundersökningar hos myndigheterna framgår att myndigheterna anser att räntebeläggning i kombination med ramanslagsmodellen har haft övervägande positiva effekter. Myndigheterna hävdar att kassahållningen har förbättrats. Hur mycket detta har inneburit på aggregerad nivå exakt i kronor är inte möjligt att få fram med nuvarande analysmetoder. Myndigheternas behållningar på sina räntekonton har varit höga. Dessa uppgick till . Saldona på räntekontona varierar dock kraftigt beroende på när man mäter . En motsvarande mätning visade ett saldo på ca . Huvuddelen av de 11 miljarderna kan förklaras av de s.k. ingångsvärdena. Det ingångsvärde som åsyftas är de medel som tillfördes räntekontona vid införandet av modellen. Ingångsvärdena uppgick till ett belopp på . De höga ingångsvärdena i sin tur uppkom på grund av myndigheternas anslagssparande. Till räntekontona har också förts betydande räntebelopp. Fr.o.m /94 t.o.m har påförts. Till största delen kan alltså behållningarna förklaras av höga ingångsvärden som i sin tur består av ett anslagssparande från tiden före införandet. Regeringen anser att man ej bör justera anslagen, för det anslagssparande eller behållningar på räntekontona som finns, genom någon generell metod. Att göra generella indragningar kan förstöra stimulansen hos myndigheterna att föra en god kassahållning. Dessutom finns en risk att myndigheterna återfaller i ett mönster där anslagsmedlen till varje pris måste förbrukas. Ett högt anslagssparande eller goda ränteintäkter bör i stället uppmärksammas inom ramen för det ordinarie årliga budgetarbetet. Detta har också skett inom vissa områden i det nu aktuella budgetarbetet och kommer framöver regelmässigt att ingå i den årliga prövningen av myndigheternas resursbehov. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas en eventuell trendmässig ökning av anslagsbehållningen. Regeringens bedömning: För att förbättra den finansiella kontrollen över myndigheternas räntekonton bör varje myndighet åläggas att till regeringen rapportera sammansättningen av saldot på räntekontot med angivande av de viktigaste faktorerna bakom utvecklingen av saldot. Detta görs lämpligen i myndighetens årsredovisning. Skälen för regeringens bedömning: är det svårt att få en samlad bild av sammansättningen på myndigheternas räntekonto. För regeringen kan det exempelvis vara intressant att få en uppfattning om hur stor andel av saldot på räntekontot som förklaras av medel som beror på ett anslagssparande och hur stor andel som kan härledas till den avgiftsfinansierade verksamheten. Myndigheterna bör därför åläggas att till regeringen rapportera sammansättningen av saldot på räntekontot med angivande av de viktigaste faktorerna bakom utvecklingen av saldot. Detta görs lämpligen i myndigheternas årsredovisningar. 5.2 Uppföljning av systemet med avräkning av ingående mervärdesskatt inom staten. Statliga myndigheters ställning inom mervärdesskattesystemet ändrades fr.o.m. /92 (prop. 1989/90:111, SkU 1989/90:31, rskr. 1989/90:357 och prop. 1990/91:100, 1990/91:FiU20, rskr. 1990/91:132). Det främsta syftet med reformen var att uppnå konkurrensneutralitet mellan verksamhet i egen regi och entreprenadverksamhet. En viktig utgångspunkt var att reformen inte skulle medföra någon belastning på statsbudgeten, dvs den skulle vara saldomässigt neutral. Regeringen aviserade i samband med beslutet att man avsåg att återkomma till dels med en permanent lösning för den särlösning som föreslagits för myndigheter med externa medel inom universitets- och högskoleområdet samt vissa kulturmyndigheter, dels med en uppföljning av reformen som helhet. Regeringen gav i uppdrag att följa upp mervärdesskatteomläggningens effekter på myndigheternas resurs-utrymme och effekten för staten som helhet, samt lämna förslag till ett system för hur mervärdesskatt skall hanteras då myndigheter erhåller externa medel. inkom till regeringen med en rapport . Rapporten har legat till grund för regeringens överväganden. Regeringens bedömning: På aggregerad nivå bedöms omläggningen av myndigheternas ställning inom mervärdesskattesystemet som saldomässigt neutral. Variationer på enskilda myndigheter förekommer, men osäkerheten i underlagsmaterialet samt justeringar av anslagsbaser på ett antal områden och vid upprepade tillfällen sedan omläggningen gör att sådana justeringar ej kan göras på ett tillförlitligt sätt och kan därmed ej anses som meningsfulla. Skälen för regeringens bedömning: Det bör först konstateras att den underliggande dokumentationen för undersökningen är av en sådan art att en uppföljning ej låter sig göras utan problem. De siffror som presenteras måste tolkas med stor försiktighet. Den nedjustering som gjordes av anslagen 1991/92 på grund av omläggningen av myndigheternas redovisning av mervärdesskatt uppgick till . Den totalt avräknade ingående mervärdesskatten uppgick till . Skillnaden mellan nedjusterad och avräknad mervärdesskatt uppgår till ca . Denna skillnad kan delvis förklaras av följande faktorer. I samband med omläggningen av myndigheternas ställning inom mervärdesskattesystemet gjordes även en breddning av mervärdesskatten som främst påverkade utgifterna inom försvarets område. Inom försvaret uppgick den avräknade mervärdesskatten till 5,6 mil-jarder kronor. Den totala nedjusteringen av anslagen uppgick till . En differens uppgående till kan m.a.o. konstateras av vilka 3,4 miljarder kan förklaras av breddningen av mervärdesskatten inom krigsmaterielområdet. Kvar att förklara är . Osäkerheten i underlaget är stort, men om man studerar hur mycket försvaret kompenserades för mervärdesskatt /91 uppgick denna summa till . Mycket tyder på att den nedjustering av anslagen som gjordes på försvarets område ej var tillräcklig. Att nu justera anslaget för denna effekt kan dock ej anses vara meningsfullt, eftersom försvarets resurser omprövats vid ett flertal tillfällen . Om man studerar breddningens effekt på statsbudgetens anslag för övrigt, uppgår denna till ca . Totalt kan med försiktighet sägas att breddningen av mervärdesskatten kan förklara av den differens på ca som finns mellan avräknat mot inkomsttitel och den nedjustering som gjorts av anslagen. Myndigheter som har verksamhet utanför statsbudgeten rekvirerar också ingående mervärdesskatt. För denna del av den ingående mervärdesskatten har självklart ingen anslagsjustering kunnat göras. Om man antar att myndigheternas medel används på samma sätt oavsett finansieringskälla, skulle verksamheten utanför statsbudgeten kunna förklara ca av differensen för den totala ingående mervärdesskatten. I följande tabell kan förklaringsvariablerna sammanfattas (i miljarder kronor): Total ingående mervärdesskatt13,5 Breddning av mervärdesskatt -4,6 Verksamhet utanför statsbudgeten-1,5 För liten nedjustering hos försvaret-1,0 Nedjustering av anslagen -4,5 Vid tiden för omläggningen av myndigheternas ställning i mervärdesskattesystemet gjordes stora satsningar för att motverka den ökande arbetslösheten. Arbetsmarknads- och utbildningsområdet fick ökade resurser. Att skilja ut dessa ökningar av anslag från de minskningar som gjordes på samma anslag med anledning av omläggningen låter sig inte göras som gått efter omläggningens ikraftträdande. Det är dock inte osannolikt att åtgärdspaketen med anledning av den ökade arbetslösheten kan förklara återstående differens. Som förut har påpekats är osäkerheten i det underliggande materialet mycket stor, vilket gör att siffrorna bör tolkas med stor försiktighet. Slutsatsen blir dock att man inte kan säga att momsomläggningen på aggregerad nivå icke var saldoneutral utan det sannolika är att de anslagsjusteringar som gjordes i huvudsak var korrekta. Vidare har många förändringar skett i myndigheternas anslagsbaser /92, vilket gör att en justering av anslagen med anledning av reformen inte kan anses som meningsfull. 5.2.2 Hantering av ingående mervärdesskatt vid erhållande av externa medel Regeringens bedömning: En schablonmetod bör även fortsättningsvis användas för att hantera den ingående mervärdesskatten vid erhållande av externa medel inom universitets- och högskoleområdet samt vissa kulturinstitutioner. Exakt hur den- na metod skall utformas och hur externa medel skall definieras bör utredas vidare. Skälen för regeringens bedömning: inlevererar myndigheter som erhåller externa medel inom universitets- och högskoleområdet samt vissa kulturinstitutioner av dessa till statsbudgeten. I gengäld får myndigheterna avräkna ingående mervärdesskatt oavsett finansieringskälla. I beslutet som grundlade principerna för hur den nya hanteringen av mervärdesskatt skulle ske hos myndigheterna föreslogs denna schablonmetod, men aviserades tankar kring en mer permanent lösning. Den gick ut på att inte medge avdragsrätt för mervärdesskatt för de varor som finansierats med externa medel. Detta skulle dock kräva bättre internredovisningssystem hos myndigheterna. Inom högskolevärlden är det mycket vanligt med samfinansierade projekt, där medel kommer ifrån såväl anslag som externa icke-statliga medel. Att urskilja medlens ursprung vid avgörande av vilken finansieringskälla som använts vid inköp är knappast möjligt. Detta gäller oavsett om internredovisningssystemen blivit bättre. Vidare skulle man vid en särredovisning av finansieringskällor kunna få oönskade effekter såsom att den finansieringskälla som berättigar till avdrag av ingående mervärdesskatt, nämligen anslagsfinansiering, skulle finansiera inköp av mervärdesskattepliktiga varor i högre grad än den externmedelsfinansierade. Av dessa skäl vill regeringen inte föreslå en särredovisning av medel i detta fall. Ett alternativ till särredovisning är att behålla något slags schablon. Om man antar att alla medel som högskolorna erhåller, oavsett finansieringskälla, används på likartat sätt, skulle en schablonmetod kunna vara att man från början inbetalar en i förväg bestämd procentsats av externa medel. I efterhand kan man justera detta belopp med det verkliga utfallet av de externa medlens andel av de totala medlen i relation till total ingående mervärdesskatt. Förslagets praktiska innebörd bör dock utredas vidare. Bl.a. bör man se över den procentsats på som gäller, eftersom det visat sig att man inte kan säga att denna verkar stämma särskilt väl för de enskilda myndigheterna. Vidare bör en mer enhetlig definition av externa medel göras för att få ett mer korrekt resultat vid tillämpningen av en schablonmetod. Redovisning av verksamheten med statliga garantier () har lämnat en redovisning av verksamheten statliga kreditgarantier inklusive grundfondsförbindelser. Uppgifterna bygger på myndig- heternas rapportering till RRV:s system för kreditgarantiredovisning (System KG) samt myndigheternas och departementens årsredovisningar. Uppgifterna avser garantistockens ställning per . De redovisade uppgifterna för verksamheten avser /95. Garantier i utländska valutor redovisas till den kurs som gällde . I redovisningen ingår uppgifter om statens ansvarsförbindelser i form av kreditgarantier och borgen samt grundfondsförbindelser. Kreditgarantierna är till skillnad från grundfondsförbindelserna kopplade till en viss kredit. En kreditgaranti är ett statligt borgensåtagande som oftast gäller som för egen skuld. En grundfondsförbindelse är en förbindelse att betala ett bestämt belopp för att undvika likvidation eller se till att garantimottagarens kapital hålls intakt. Kreditgarantierna används av staten som ett näringspolitiskt medel för att stödja verksamheter av samhällsintresse. Kreditgarantier har använts för att stödja t ex jordbruk, varvsindustri, energiförsörjning, export och bostadsbyggande. har kreditgarantier använts i samband med bankkrisen och för investeringar i infrastrukturen. Av riksdag och regering tilldelade, gällande, garantiramar per , uppgår till , vilket utgör en minskning jämfört med föregående år med . () garantiram har i redovisningen minskats med på grund av att ramar som saknar utfärdade garantier inte har tagits med. Andra ändringar är en ökning av () garantiram med och har och utvidgat den garanti som ställs ut för Svensk-Danska Broförbindelsen AB:s lån i . För de myndigheter och departement som inte har en fastställd garantiram räknas garanterad kapitalskuld som garantiram. Detta gäller () och (). Gjorda garantiutfästelser per uppgår till vilket innebär en ökning med jämfört med föregående år. Denna nettoökning beror på att har ökat med 9,7, med 3,7 och med . har minskat sina utfästelser med . Gjorda garantiutfästelser är summan av garanterad kapitalskuld och gjorda utfästelser som ej tagits i anspråk. För de flesta myndigheter är tiden mellan utfästelser och ianspråktagande kort vilket innebär att beloppen för utfästelser och kapitalskuld är lika stora. har dock ett arbetssätt som innebär att den alltid har en stor mängd utfästelser som inte är tagna i anspråk. uppgick dessa utfästelser till . Den garanterade kapitalskulden per var vilket är 10,7 miljarder mer än året innan. Ökningen beror på lika stora förändringar som redovisats vad gäller utfästelser per myndighet. De som garanterat de största kapitalskulderna är 75,6, 41,2, 17,1, 23,6, 12,3 och () . Dessa står för av den totalt garanterade kapitalskulden. Det fanns cirka 43 000 garantier per och medelvärdet för kapitalskulden per garanti är . Den minsta enskilda garantin är på och den största uppgår till . De myndigheter som utfärdat det största antalet garantier är 22 000, 9 700 och 10 000 garantier. Dessa tre myndigheter står för av det totala antalet kreditgarantier. Övriga myndigheter och departement har tillsammans drygt 1 000 garantier. Trenden för total garantiram, utfästelser och kapitalskuld var fram till och med /92 svagt uppåtgående. /93 visar en stor ökning som nästan helt kan tillskrivas bankkrisen och omläggningen av bostadsstödet (+29,8 och +11,). Utgifter till följd av infriade garantier Utgifterna till följd av infriade garantier under /95 (1993/94) uppgår till 1 489,9 (21 682,9) , av total kapitalskuld. Den största andelen infriade garantier redovisas av med 978 (1240) och med 472,8 (126,7) . Inkomster från lämnade garantier Inkomster från garantiavgifter under /95 uppgick till jämfört med föregående budgetår. Inkomsterna genereras främst av (709), (244) (117) och (67). Garantiavgifterna uppgår till av total kapitalskuld. Inkomster till följd av återbetalning av infriade garantier under /95 uppgick till jämfört med föregående budgetår. Dessa inkomster härrör främst från exportkreditgarantierna (788). Inkomsterna till följd av återbetalning uppgick till av total kapitalskuld. Det ekonomiska utfallet av verksamheten Summan av inkomsterna från garantiavgifter och återbetalningar för tidigare infriade garantier har i förhållande till utgifterna för infriade garantier resulterat i ett nettoöverskott på för /95. Föregående budgetår visade ett stort nettounderskott på . blev utfallet ett överskott på . har garantier infriats för totalt . Inkomsterna i form av avgifter och återbetalningar är 6,3 respektive . Sammanställning av statliga garantier Tabellen nedan visar i sammandrag garantiramar, utfästelser och kapitalskuld för samtliga statliga garantier per samt inkomster och utgifter för statliga garantier under /95. Garantier Gällande Garanti- GaranteradUnder /95 utfärdade av garantiramutfästelserkapitalskuldUtgifter tillInkomster Inkomster till juli 1995följd av infri-från garanti- följd av åter- Miljoner kronor ade garantieravgifterbetalningar av tidigare infriade garantier Riksgäldskontoret121 254,075 588,175 588,1 0,0 244,0 0,0 Statens bostadskreditnämnd23 574,123 574,123 574,1472,8117,0 15,5 Bankstödsnämnden17 100,0 17 100,0 17 100,0 0,0 67,2 0,0 Finansdepartementet12 279,012 279,012 279,0 0,0 0,0 0,0 Statens jordbruksverk3 690,01 696,01 696,0 23,9 17,0 0,0 Delsumma 177 897,1130 237,2130 237,2 496,7 445,2 15,5 Övriga 2 800,1 543,8 543,8 14,8 3,2 3,6 Delsumma 180 697,2130 781,0130 781,0 511,5 448,4 19,1 Exportkreditnämnden74 000,088 997,041 173,0 978,5 708,9 788,1 Totalsumma 254 697,2219 788,0171 954,0 1 490,0 1 157,3 807,2 5.3.2 Ny modell för garantihanteringen i staten beslut om ett tak för den offentliga sektorns utgifter har ökat kraven på utgiftskontroll på alla områden. Detta gäller även den statliga garanti- och långivningen. Den statliga kredit- och garantiverksamheten har, med vissa undantag som exempelvis , haft en klart administrativ prägel, men har allt högre krav på ekonomi ställts. Regeringen har i sitt förslag till lag om statsbudgeten (prop. 1995/96:220) fastställt att för statliga garantier skall en avgift tas ut och att denna avgift skall motsvara den ekonomiska risk och övriga kostnader som garantin innebär för staten, om inte för ett visst fall beslutar annat. Även tidigare riksdagsbeslut har haft liknande innebörd (prop. 1990/91:29, bet. 1990/91:FiU4, rskr. 1990/91:38). Detta har gällt den garantiverksamhet som hanteras av . Regeringen gav och i uppdrag att utreda ett antal frågor kring statens garanti- och låneverksamhet i syfte att uppnå en bättre genomlysning av verksamheten, bättre kontroll över utgiftsutvecklingen samt utveckla en ändamålsenlig modell för budgetering, redovisning och finansiering av verksamheten. och inkom med en rapport . Rapporten har remitterats till berörda myndigheter. Remissvar har lämnats av , , , , , , , , , , samt Länsstyrelserna i , , , , , , , , och , , , , , , , , , , , och . 5.3.2.1 Den nya modellen Regeringens förslag: En ny modell för garantihanteringen i staten bör införas. Den föreslagna modellen innebär att risken i varje garantiengagemang eller grupp av engagemang beräknas och att det därigenom sätts ett pris, i form av en årlig avgift, på garantin. Till den del avgifter inte erhålls från garantitagaren är det fråga om en statlig subvention. En sådan subvention skall belasta ett anslag. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna:Remissinstanserna är genomgående positiva till rapportens förslag att en ny modell för garantihanteringen i staten bör införas. menar att analys av om eventuella risker för försvårad kapitalförsörjning till företag i landsbygd och glesbygd saknas för den ändrade modellen för garantiverksamheten. mening är att en sådan analys bör ske innan slutlig ställning kan tas till förslaget. i anser att Landsbygdsstödet skall vara undantaget från förslagen. Riskvärdering är där ointressant på grund av att den endast kan göras på geografiska grunder. Avgiften för Landsbygdsstöd bör vara högst på nuvarande nivå alternativt tas bort, enligt . () avstyrker modellen med en genomgående individuell riskvärdering, och anför att detta kan överlåtas till beslutande myndigheter som vid mindre belopp kan använda schabloner och vid större belopp göra en individuell bedömning. Full kostnadstäckning för garantier innebär enligt i län en verksamhet som har stora likheter med kommersiell försäkringsverksamhet. Det kan då ifrågasättas om det inte vore rimligare att låta den fria marknaden hantera verksamheten. Bakgrund till regeringens förslag: Statliga garantier har medfört betydande kostnader för staten. Riskbedömning och försöken att styra och förutse kostnaderna har varit otillräckliga. Utgifterna har fått belasta statsbudgeten efterhand på icke beloppssatta förslagsanslag. Värdering och prissättning av garantier är väsentlig av flera skäl. Det är direkt avgörande för statens intäkter och för att olika statliga åtaganden skall kunna jämföras. Vidare kan icke korrekt prissatta garantier leda till att beteenden hos exempelvis långivare påverkas, medföra förmögenhetsomfördelningar samt leda till att konkurrensen snedvrids om garantin lämnas till ett företag på en konkurrensutsatt marknad. I förslag till budgetlag fastslås att statliga garantier skall beläggas med en avgift som motsvarar den risk som garantin åsamkar staten. skall dock ha möjlighet att besluta annat i vissa fall. I de fall som beslutar att avgift för den statliga garantin inte skall utgå, uppkommer en statlig subvention som motsvarar den uteblivna avgiftsintäkten. För att stärka den ekonomiska kontrollen bör denna subvention belasta ett anslag. Statsbudgetens uppgift att styra resursutnyttjandet i staten vidmakthålls därmed. I regeringens förslag till lag om statsbudgeten föreslås vidare att statlig verksamhet där statens kostnader helt täcks med verksamhetens intäkter inte skall redovisas på inkomsttitlar och anslag. Av detta följer att statens garantiverksamhet bör hanteras utanför statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. Att till största delen hantera garantiverksamheten vid sidan av statsbudgetens anslag och inkomsttitlar ger ett tydligt ansvar till berörda myndigheter. Resultatuppföljningen förbättras och redovisningen underlättas.