prop · GK0391 · 1997-01-01 00:00:00 — En erinran om detta bör göras av socialnämnden i dess beslut. Hänvisningen i lagrådsremissens förslag till fjärde stycke i förevarande paragraf har dock, efter förslag av Lagrådet, strukits såsom onödig. Den föreslagna lydelsen av femte stycket har tillkommit mot bakgrund av artikel 17.c i . I denna artikel föreskrivs att ett beslut i ursprungslandet (det land i vilket barnet har sitt hemvist) om att ett barn skall överlämnas för vård hos tilltänkta adoptivföräldrar får fattas endast om centralmyndigheterna i de båda staterna har samtyckt till att adoptionsförfarandet kan fortskrida. Konventionen kräver alltså inte bara att ett organ beslutar om de tilltänkta adoptivföräldrarna är behöriga och lämpade att adoptera för att i artikel 15 avsedd rapport skall kunna överlämnas till den behöriga myndigheten i ursprungsstaten, utan ett organ skall också pröva om adoptionsförfarandet får fortsätta när ett placeringsförslag har gjorts i ursprungsstaten. För att uppfylla konventionens krav måste därför i införas en ny beslutsomgång som blir aktuell när ett visst barn föreslås för adoption av de tilltänkta adoptivföräldrarna av myndigheterna i det land i vilket barnet har sitt hemvist. Enligt kan denna prövning göras av andra myndigheter än centralmyndigheten eller av auktoriserade sammanslut- ningar. I avsnitt 6.3 anges närmare vad socialnämndens prövning innebär. Bestäm- melsen om samtycke till att adoptionsförfarandet får fortsätta har gjorts tillämplig även på adoptioner som faller utanför . Lagrådet har förordat att så inte skall vara fallet. I avsnitt 6.3 anges regeringens skäl för att i detta hänseende inte följa Lagrådets förslag. 30 § Ett beslut om medgivande meddelas av socialnämnden i de sökandes hemkommun. Sökandes hemkommun bör även pröva om adoptionsförfarandet skall fortsätta. Har sökanden sedan medgivandet lämnats flyttat till en ny kommun blir det socialnämnden i den nya kommunen som skall samtycka till att adoptionsförarandet får fortsätta. Beträffande Lagrådets förslag till ändrad lydelse av paragrafen se kommentaren till 25 § femte stycket. 31 § Ändringen är en följdändring till förslaget till en ny lag om internationell adoptionsförmedling. 47 § Ändringen i första stycket och förslaget till nytt andra stycke innebär att beslut om samtycke till att adoptionsförfarandet får fortsätta får delegeras till enskild tjänsteman. Om samtycke skall vägras måste dock nämnden eller ett utskott besluta om detta. Beträffande Lagrådets förslag till ändrad lydelse av paragrafen se kommentaren till 25 § femte stycket. 73 § beslut om återkallande av medgivande och om samtycke till att adoptionsförfarandet får fortsätta skall, liksom medgivandebeslutet, kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beträffande Lagrådets förslag till ändrad lydelse av paragrafen se kommentaren till 25 § femte stycket. 75 § Ändringen är en följdändring till förslaget till en ny lag om internationell 12.4 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 9 kap. 15 § I första stycket har även beträffande adoptionsärenden tagits bort kravet på att part skall begära sekretess för att sådan skall gälla. 12.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap 1 a och 13 a §§ Ändringarna i paragraferna är följdändringar på grund av tillträdet till Haag- konventionen. Lagrådet föreslår i sitt yttrande att ordet "godkänts" i första stycket byts ut mot "gäller". Bakgrunden till förslaget är att vissa utländska adoptionsbeslut enligt 3 § lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption gäller i efter särskilt godkännande medan andra enligt samma paragraf skall gälla utan särskilt godkännande. Enligt förarbetena till ifrågavarande paragrafer ville man skilja mellan ett adoptionsbeslut som meddelats eller godkänts i eller i de övriga nor- diska länderna och ett annat adoptionsbeslut som är giltigt här utan särskilt godkännande (prop. 1991/92:90 s. 12). Mycket talar för Lagrådets förslag, särskilt med beaktande av att vissa andra utländska adoptionsbeslut som enligt skall gälla i utan särskilt godkännande kommer att omfattas av bestämmelserna. Enligt regeringens mening saknas det dock nu underlag för att göra den ändringen som Lagrådet föreslår. Regeringen har beslutat om direktiv för en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att se över lagen om svenskt medborgarskap (dir. 1997:5). Frågan om en ändring i enlighet med Lagrådets förslag bör kunna övervägas i det sammanhanget. 12.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn 2 § I denna paragraf görs ett tillägg som innebär att bidrag även skall utgå vid adoptioner där är tillämplig och adoptionsbeslutet fattas i ursprungslandet. Med anledning av vad som anförts under 1 a och 13 a §§ lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap bör någon ändring i förevarande paragraf i enlighet med Lagrådets förslag inte göras. 4 § Ett enhetligt belopp per barn införs för alla som är berättigade till bidrag enligt lagen. 5 § Denna paragraf upphör som en följd av att ett enhetligt bidrag införs. Utredningens uppdrag har varit att se över verksamheten med internationella adoptioner samt att överväga och föreslå åtgärder som kan vara till gagn för denna verksamhet. I direktiven (dir. 1992:69) anges ett antal områden där det finns skäl att överväga förändringar. Utredningen skall sålunda pröva den roll som för internationella adoptionsfrågor () har i adoptionsverk- samheten. Inriktningen skall vara att - med bibehållande av enskilds möjlighet att adoptera utan medverkan av auktoriserad organisation - stärka NIA:s roll när det gäller att upprätthålla en verksamhet på hög etisk nivå till barnets bästa. Utredningen skall vidare överväga olika möjligheter att minska kostnaderna för internationella adoptioner utan att adoptionsorganisationernas arbetsmöjligheter begränsas. Även frågan om hur de små adoptionsorganisationerna kan stödjas, liksom olika hjälporganisationers och andra ideella sammanslutningars medverkan i samband med internationella adoptioner skall prövas. I utredningsuppdraget ingår dessutom att ta del av rådgivningsverksamhet i skilda former i samband med internationella adoptioner samt att lämna förslag till ändringar av svensk lag- stiftning till följd av bl.a. om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Utredningens uppdrag har i tilläggsdirektiv (dir. 1994:50) utökats med att även omfatta erkännanden av utländska adoptionsbeslut och därmed sammanhängande Utredningens betänkande Internationella adoptionsfrågor; m.m. behandlar, efter ett inledande bakgrundsavsnitt, huvudsakligen sex områden. Dessa områden är: NIA:s roll i adoptionsverksamheten, Vissa frågor om adoptions- hjälp, Kostnader för internationella adoptioner, Internationella frågor, Förhållandet mellan adoptionsorganisationerna och andra organisa- tioner/sammanslutningar samt Rådgivning och uppföljning. Inom respektive område redovisas bakgrund, analys samt överväganden och eventuella förslag till åtgärder. De kostnadseffekter som följer av utredningens förslag jämte kommentarer till författningsförslag har samlats i avslutande avsnitt. Härtill kommer fem bilagor. I en av dessa presenteras ett utkast till svensk översättning av om skydd av barn och samarbete vid internatio- nella adoptioner. Inledning (Kapitel 1) Verksamheten med internationella adoptioner har pågått i i princip . Från början kom de flesta barnen genom förmedling av svenska medborgare som arbetat utomlands eller genom familjer som adopterat själva. För att säkerställa offentlig kontroll över verksamheten inrättades adoptionsfrågor - sedemera för internationella adoptionsfrågor () - . Nämnden förmedlade till en början även ansökningar i om adoption av utländska barn. Denna uppgift har sedemera kanaliserats till särskilda adoptionsorganisationer, som står under tillsyn och kontroll av det allmänna. I kapitlet presenteras de f.n. sex svenska adoptionsorganisationerna jämte vissa andra sammanslutningar, som är verksamma inom adoptionssektorn . Vidare redovisas i tabellform det antal utomnordiska barn som kommit till för adoption och det sätt på vilket dessa förmedlats. Efter en successiv ökning fram , då nära 1 900 barn förmedlades, har antalet adoptioner minskat och är nu ca 1 000 . av dessa förmedlas genom auktoriserad organisation. I kapitlet lämnas vidare en översikt över de tre olika beslutsleden i ett adoptionsärende. I det första ledet fattar socialnämnden ett s.k. medgivande- beslut om att sökanden är lämplig som adoptivförälder. Detta beslut skall föregås av en utredning av förhållandena i det enskilda hemmet och förut- sättningarna för vård där. skall även pröva om det förmedlingssätt som sökandena avser att använda sig av är tillförlitligt eller ej. Det andra ledet avser adoptionsorganisationens beslut om huruvida adoptionshjälp skall lämnas eller ej. När en organisation beslutar om adoptionshjälp skall minst en samhällsrepresentant (en person som företräder allmänintresset i organisationens arbete) delta. Vägras adoptionshjälp kan på begäran av sökanden uppdra åt organisationen att ändå lämna hjälpen. Det tredje ledet avser beslut om till- stånd till själva adoptionen. Detta beslut kan fattas av en myndighet i ursprungslandet för att sedan gälla i automatiskt eller efter god- kännande av . Beslut om adoption kan också fattas av svensk domstol. NIA:s roll i adoptionsverksamheten (Kapitel 2) Utredningen föreslår att ensam skall vara det organ som avgör frågan om förmedlingssättets tillförlitlighet när det gäller enskilda adoptioner. Vidare föreslås att giltighetstiden för socialnämndens beslut om medgivande förlängs från ett till och förenas med en skyldighet för de sökande att anmäla ändrade förhållanden som inträffar under beslutets giltighetstid. I kapitlet diskuterar utredningen rollfördelningen mellan och ett antal skilda aktörer inom adoptionssektorn. Vad först gäller NIA:s roll i förhållande till socialnämnderna behandlas frågan om prövningen av förmedlingssättets till- förlitlighet. har till regeringen påtalat att det förekommer vissa problem i samband med denna prövning. Det inträffar bl.a. att socialnämnderna ger medgivande för ett förmedlingssätt trots att avstyrker eller att nämnderna underlåter att inhämta NIA:s yttrande i fall där det borde ske. Beträffande medgivandebeslutens giltighetstid har vissa adoptionsorganisationer påtalat att denna bör förlängas från f.n. till , för att undvika ny prövning av socialnämnd i fall där adoptionen drar ut . Vad så gäller NIA:s roll i förhållande till och länsstyrel- serna har enligt gällande bestämmelser de senare tillsynen över socialnämndernas handläggning av frågor som rör såväl sökandenas lämplighet som det tänkta förmedlingssättets tillförlitlighet. å sin sida har tillsynen över de auktoriserade adoptionsorganisationerna. Denna uppdelning av tillsynsansvaret kan te sig komplicerad. Utredningens förslag om att framgent ensam skall avgöra frågor om förmedlingssättets tillförlitlighet löser endast delvis detta problem. Starka skäl talar dock för att tillsynen av socialnämndernas prövning av sökandenas lämplighet bör ligga kvar hos och länsstyrelserna. Vad slutligen gäller NIA:s roll i förhållande till de auktoriserade adoptions- organisationerna har utredningen funnit att samarbetet dem emellan har utvecklats och fördjupats. Något behov av mer vittgående regelförändringar beträffande relationerna mellan nämnden och organisationerna finns därför inte. I kapitel 4 Kostnader för internationella adoptioner m.m. återkommer dock utredningen till vissa frågor om organisationernas redovisningssystem. Några frågor angående ärenden om adoptionshjälp (Kapitel 3) Utredningen föreslår att de auktoriserade adoptionsorganisationerna och inte skall ha rätt att i ett ärende om adoptionshjälp "överpröva" socialnämndens beslut om de adoptivsökandes lämplighet. Utredningen föreslår vidare, med hänvisning till kravet på domstolsprövning i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, att länsrätten blir överinstans i ärenden om adoptionshjälp. Det förekommer i praktiken att adoptionsorganisationerna "överprövar" social- nämndens medgivandebeslut och gör en egen bedömning av de sökandes lämplighet att ta emot ett barn för adoption. En sådan prövning kan leda fram till en annan bedömning än socialnämndens och därigenom ett avslag på ansökan om adop- tionshjälp trots att socialnämnden funnit de sökande lämpliga. Vidare kan i vissa fall komma att överpröva en fråga om adoption (om adoptionshjälp skall lämnas eller ej), i vilken tidigare yttrat sig till socialnämnden (i samband med lämplighetsbedömningen av sökanden). får på så sätt olika roller i samma adoptionsärende. Utredningen föreslår att adoptionsorganisationerna inte skall kunna "överpröva" socialnämndens beslut om sökandens lämplighet. Detta medför att NIA:s olika roller bortfaller. Adoptionsorganisationernas rätt att säga nej till adoptionshjälp då man saknar kontakter utomlands för vissa ärenden kvarstår. Utredningen finner att en överprövning av adoptionsorganisationernas beslut i denna del bör göras av länsrätt och ej av . Detta mot bakgrund av vad som sägs i den europeiska kon- ventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna om att få sin sak prövad av domstol. Kostnader för internationella adoptioner m.m. (Kapitel 4) Utredningen föreslår att ges en uttrycklig möjlighet att föreskriva vilka principer de auktoriserade adoptionsorganisationerna skall tillämpa vad gäller redovisning och inbetalning av avgifter m.m. Vidare föreslår utredningen att statsbidraget till organisationerna skall fördelas annorlunda än . Enligt direktiven skall utredningen överväga olika möjligheter att begränsa kostnaderna för internationella adoptioner, utan att adoptionsorganisationernas arbetsmöjligheter begränsas. Utredningen har därför genomfört en enkät som tillsänts fyra av de auktoriserade organisationerna (AC, BFA-A, FFIA och SLBV) för kartläggning och analys av kostnader m.m. i deras förmedlingsarbete. Enkäten återfinns i bilaga 4 till detta betänkande. Av enkätsvaren framgår att de stora kostnadsposterna redovisas mycket olika för de olika adoptionsorganisationerna. De kostnader som belastar organisationernas kanslier i resp. admini- strationskostnaderna i barnets ursprungsland fördelas också efter olika principer. Av enkätsvaren framgår också att rutinerna för inbetalning och slut- redovisning av föräldraförskotten skiljer sig åt. Dessa förhållanden sammantagna medför att en mer rättvisande jämförelse är svår att göra mellan de kostnader som den enskilde får vid anlitandet av olika organisationer. Utredningen föreslår därför att en för organisationerna gemensam redovisningsmodell utarbetas. Denna modell bör även omfatta en redovisning av storleken på organisationernas fonder och avsättningen till dessa. I syfte att stödja de små adoptionsorganisationerna föreslår utredningen vidare en begränsad omläggning av statsbidraget. Den innebär i huvudsak att en större andel av bidraget avsätts till organisationernas basadministration. Resterande del föreslås i princip fördelat efter antalet anlända barn närmast föregående år för resp. organisation. Internationella frågor (Kapitel 5) Utredningen föreslår att ratificerar . Denna bör inkorporeras med svensk rätt genom en särskild lag. bör utses till den centralmyndighet som konventionen förutsätter. En effekt av ett antagande av konventionen blir att möjligheterna att adoptera enskilt minskar. Utredningen anser inte att EES- avtalet eller ett medlemskap i påverkar adoptionsverksamheten i . I detta kapitel diskuteras internationella frågor i tre delavsnitt. I det första avsnittet behandlas Konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Denna konvention antogs av Konferensen för interna- tionell privaträtt i och bygger på principen om barnets bästa. Ansvaret för adoptioner mellan länder skall enligt konventionen delas mellan ursprungs- och mottagarland. Inom resp. land skall sedan detta ansvar ligga på en centralmyndighet. Vissa uppgifter får dock delegeras. Avsikten är att ett system med samarbete kring internationella adoptioner skall införas mellan de stater som ansluter sig till konventionen. Detta skall bl.a förhindra handel med barn. I detta delavsnitt görs en genomgång av konventionens samtliga artiklar. Innehållet i varje artikel beskrivs kortfattat och jämförs med gällande svensk rätt. Utredningen har härvid funnit att det finns en stor överensstämmelse mellan materiella bestämmelser och de svenska reglerna om adoption. En ratificering av konventionen för del kräver därför inte omfattande lagändringar. Dock medför konventionens krav på medverkan av myndighet eller godkänt organ att möjligheterna till enskilda adoptioner, dvs. sådana som inte sker genom auktoriserade organisationer, bör begränsas. I kapitlets andra delavsnitt behandlas FN:s konvention om barnets rättigheter. Denna antogs av och ratificerades av . I två artiklar behandlar konventionen de frågor som rör de adopterades särskilda behov och intressen. I det tredje avsnittet behandlas frågan om och ett medlemskap i påverkar adoptionsverksamheten i . Mot bakgrund av att adoptionsför- medling eventuellt skulle kunna falla inom ramen för och Romför- dragets bestämmelser rörande den fria etableringsrätten och den fria rörligheten av tjänster gås vissa artiklar i de båda fördragen igenom. Olika sammanslutningar inom adoptionssektorn (Kapitel 6) Utredningen föreslår ingen lagstiftningsåtgärd när det gäller förhållandet mellan de auktoriserade organisationerna utan hänvisar till kapitel 4 om kostnader för internationella adoptioner m.m. Vad gäller andra ideella samman- slutningar anser utredningen att deras kunskaper om adoptioner kan tas till vara på informell väg av och de auktoriserade adoptionsorganisationerna. Varje auktoriserad adoptionsorganisation utför ett betydelsefullt arbete. Mångfalden är positiv och skapar valmöjligheter för de adoptionssökande. Andra ideella organisationer och sammanslutningar har genom sitt arbete i utlandet gedigna erfarenheter och kunskaper som kan föras vidare. Rådgivning och uppföljning (Kapitel 7) Utredningen föreslår att ett tillägg görs i 25 § socialtjänstlagen, som innebär att socialnämnden i samband med medgivandeprövningen kontrollerar att de blivande adoptivföräldrarna har fått nödvändig förberedelse inför adoptionen. Utredningen föreslår däremot inte en obligatorisk föräldrautbildning. Slutligen föreslås ett förtydligande av 12 § socialtjänstlagen där kommunens ansvar för adoptivbarn under deras uppväxt lyfts fram och betonas. Rådgivnings- och utbildningsverksamheten för blivande adoptivföräldrar i har vuxit fram och lämnas genom ett flertal instanser. NIA:s roll såsom huvud- och expertmyndighet inom adoptionsområdet är central när det gäller att förmedla information i adoptionsfrågor till berörda grupper. Nämnden anordnar regelmässigt kurser och konferenser i frågor om adoption för landets socialsekreterare. Den första offentliga instans de sökande möter är i de flesta fall socialnämn- den, som i samband med hemutredningen kan förbereda de sökande inför deras nya föräldraskap. Vissa socialförvaltningar anordnar särskilda förberedande gruppmöten (Stockholmsmodellen resp. Uddevallamodellen) för blivande adoptivföräldrar. I flera kommuner har inrättats särskilda samverkansgrupper kring förebyggande verksamhet för barn och ungdom. Vid sidan om erbjuds ytterligare stödmöjligheter såsom barnhälsovården, som även har förberedande föräldrautbildning, psykolog- konsulenter och förskolepsykologer samt landstingens barnpsykiatriska verksamhet. Adoptionsrådgivningen i erbjuder adoptivföräldrar och adopterade enskild rådgivning, gruppsamtal och terapi, främst i postadoptiva frågor. De auktoriserade adoptionsorganisationerna anordnar studiecirklar för blivande och nyblivna adoptivföräldrar, regelbundna möten kring adoptionsfrågor, tele- fonrådgivning och tillfällen till enskilda samtal m.m. för barnets rättigheter har påtalat att saknar ett särskilt system för uppföljning av hur det går för adopterade barn i . Vissa allmänna lagregler finns dock redan som har till syfte att skydda bl.a. adoptivbarn under deras uppväxt. Som svar på kommitténs påpekande föreslår utredningen ett tillägg till 12 § socialtjänstlagen där kommunernas ansvar under de adopterades uppväxt lyfts fram och betonas. Kostnadseffekter (Kapitel 8) tillämpning i kan leda till att NIA:s behov av resurser ökar. Utredningens förslag i övrigt innebär inte några kostnadsök- Författningskommentar (Kapitel 9) I detta kapitel kommenteras de förslag till författningsändringar som utredningen lämnar. Bestämmelser om adoption med internationell anknytning finns spridda på flera ställen i svensk lagstiftning. Utredningen föreslår därför en helt ny lag, lagen om internationella adoptionsfrågor och en därtill hörande förordning. I övrigt föreslås ändringar i socialtjänstlagen (1980:620) och därtill hörande förordning (1981:750), förordningen (1988:1128) med instruktion för , lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn och därtill hörande förordning (1988:1464), sekretesslagen (1980:100) samt lagen om svenskt medborgarskap (1950:382). Vidare föreslår utredningen en ny lag, lagen med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, i vilken upphöjs till lag i . Följande instanser har efter önskemål från regeringen besvarat remissen: Hovrätten för Nedre , Tingsrätten i , Tingsrätten i , Kammarrätten i , Länssrätten i och län, , , för internationella adoptionsfrågor (), , , , vid , vid , , i , i , , kommun, kommun, , , , , Förbundet (), (), Adoptions-Gruppen (AGS), Barnen - Adoptioner (BFA-A), (), (), , Föreningen , (), Organiationen för vuxna adopterade och fosterbarn (AFO), Adoptionsrådgivningen i Därutöver har följande organisationer lämnat synpunkter: , Samhällsrepresentanterna hos adop- tionsorganisationerna, (), , Familjerättsbyrån inom , , De auktoriserade adoptionsorganisationernas Ett antal skrivelser har också inkommit från enskilda med anledning av betänkande. 1 Förslag till lag med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner Härigenom föreskrivs följande. 1 § Den i antagna konventionen om skydd av barn och samar- bete vid internationella adoptioner skall i originaltexternas lydelse gälla som lag här i landet. Originaltexterna skall ha samma giltighet. Konventionens engelska och franska texter finns tillsammans med en svensk översättning intagen som bilaga till denna lag. 2 § för internationella adoptionsfrågor () är centralmyndighet enligt konventionen och fullgör de uppgifter som ankommer på en sådan myndighet, om det inte av lag eller annan författning eller av beslut av följer att uppgiften skall fullgöras av socialnämnden eller de auktoriserade samman- slutningarna. utfärdar intyg enligt artikel 23 i konventionen när adoptionen har ägt rum i eller när ett utländskt adoptionsbeslut har omvandlats här i landet enligt artikel 27 i konventionen och 5 § denna lag. 3 § skall fullgöra de uppgifter enligt konventionen som framgår av 12 och 25 §§ socialtjänstlagen (1980:620). 4 § får i villkor enligt 6 § lagen (1997:000) om internationell adop- tionsverksamhet uppdra åt en auktoriserad sammanslutning att fullgöra uppgifter enligt kapitel III i konventionen som inte enligt lag eller annan författning skall fullgöras av socialnämnden. 5 § När en adoption som enligt konventionen erkänns i har beviljats i ursprungsstaten utan att det rättsliga förhållandet mellan barnet och dess ur- sprungliga familj har upphört, får adoptionen omvandlas till en adoption med den verkan som anges i 4 kap. 8 § . Omvandling får ske endast om de samtycken som avses i artikel 27.1 b i konventionen och i 4 kap. 5 § föräldra- balken har lämnats.