prop · GK0371 · 1997-01-01 00:00:00 — Avtalen innebär således inte harmonisering, men kan fungera som incitament till harmonisering och kan kombineras med harmoniseringssträvanden. Förhandlingarna syftar till förenklat marknadstillträde genom att exportörerna slipper underkasta sig provning av produkterna i importlandet. Avtalen har formen av bilaterala avtal mellan EU och vissa tredje länder. Det ursprungliga mandatet från rådet (1992) innehåller krav om ursprung, då handelslättnaderna måste vara balanserade. De senaste årens förhandlingar har lett till att avtal med och är parafferade. Ett avtal med om ömsesidigt erkännande av principer för god laboratoriesed har parafferats. Förhandlingar med är även de långt framskridna. Avsnittet om tekniska handelshinder i förhandlingen med är i det närmaste klart. är förhandlingar planerade med samt med , och . Formerna för samarbetet med länderna i diskuteras fortfarande i olika sammanhang, inte minst med utgångspunkt i att dessa länder strävar efter medlemskap och förväntas komma att ingå i den inre marknaden. Ett krav är här att erforderlig harmonisering och nödvändig infrastruktur föreligger och att de utsedda organen har erforderlig kompetens. Avtal skulle innebära bättre marknadstillträde för båda parter nyinförda certifieringskrav i dessa länder försvårar handeln och ett förstärkt incitament till harmonisering för kandidatländerna. Förslag om MRA ingår även som en viktig del i dialogen med . På det tekniska planet har lösningar emellertid visat sig svåra att uppnå. Från amerikansk sida uppskattas värdet av det förbättrade marknadstillträdet genom MRA för båda parter till . EU, som önskat en balanserad paketuppgörelse i vilken vissa viktiga sektorer ingår - medicinteknisk utrustning, läkemedel och telekommunikationsutrustning - har varit missnöjd med budet från amerikansk sida om läkemedel och medicinteknisk utrustning. visar stort intresse för telekommunikationsutrustning och kan tänka sig ett avtal endast inom detta område. Förhandlingar pågår för att komma fram till en lösning, men utgången är oviss. Det vore allvarligt om förhandlingarna med misslyckas, då detta kan få effekter på fortsatta förhandlingar om avtal med andra länder. För är alla tre nyckelsektorerna i förhandlingarna med av stor betydelse. 2.3 Regionalt samarbete Nedan redovisas översiktligt de för svenskt vidkommande viktigaste regionala samverkansformerna samt och EU:s agerande gentemot dessa regioner. 2.3.1 Östeuropasamarbete inklusive Östersjösamarbetet Med länderna i fortsätter EU att bygga ut och fördjupa samarbetet i enlighet med den strategi som antogs vid i . De viktigaste samverkansformerna är Europaavtalen (associeringsavtalen), den strukturerade dialogen som innebär en möjlighet att på ministernivå diskutera gemensamma frågor, vitboken för laganpassning om vad som måste gälla för att dessa länder skall kunna delta i den inre marknaden samt biståndsprogrammen PHARE och TACIS. handel med Östersjöstaterna har ökat mycket kraftigt . Handeln med de baltiska staterna uppgick i båda riktningarna till . hade handelsomslutningen ökat till 8,2 miljarder. Beträffande den ryska delen av Bahrentsregionen är handeln ännu föga utvecklad, men de stora råvarutillgångarna (olja, gas mineraler, timmer) gör området intressant. Ekonomiska frågor behandlas inom ramen för . är för svenskt vidkommande prioriterat då det gäller handelspolitiska frågor. Prioriterade svenska mål är EU-medlemskap för , och samt WTO-medlemskap för de baltiska staterna och för . Av vikt är även att utveckla de fyra staternas relationer med . Europaavtalen med , , , och har trätt i kraft. Vad gäller avtalen med , , och pågår ratificering. Fram till dess att dessa Europaavtal träder i kraft tillämpas övergångsavtal som täcker handelsavsnitten i avtalen. Syftet med Europaavtalen är att skapa en struktur för politisk dialog, främja ökning av handeln, etablera goda ekonomiska förbindelser, ge en ram för tekniskt och ekonomiskt bistånd från EU, underlätta kulturellt samarbete och allmänt att medverka till gynnsamma förutsättningar för ländernas gradvisa integration i gemenskapen. För varje land har EU inrättat associeringsråd och associeringskommittéer. Europaavtalen är frihandelsavtal som är heltäckande på industrivaruområdet. Vad gäller vissa s.k. känsliga varugrupper som teko och stål tillämpas övergångsarrangemang. Handel med jordbruksprodukter regleras genom särskilda länderspecifika protokoll. Syftet med avtalen är att underlätta ländernas EU-integration. export till uppgick till 17,7 mdkr motsvarande av den totala exporten. Importen uppgick till 13,3 mdkr motsvarande . För medlemsländer i Oberoende staters samvälde (OSS) tillämpar EU en något annorlunda strategi. Här har EU tecknat s.k. partnerskaps- och samarbetsavtal. I dessa förutses varken medlemskap eller associering och de anpassas efter de förutsättningar som råder i respektive land. De viktigaste delarna i dessa avtal är ekonomiskt, politiskt och kulturellt samarbete samt handelspolitik baserat på princip om mest gynnad nation. Inga partnerskapsavtal har ännu trätt i kraft, utan dessa håller på att ratificeras. Till dess att de trätt i kraft tillämpas övergångsavtal om handel och handelsrelaterade frågor. har övergångsavtalen med , och trätt i kraft. export till uppgick till 5,3 mdkr motsvarande av den totala exporten. Importen uppgick till 3,4 mdkr eller . Det ekonomiska samarbetet är ett viktigt element i det samarbete som bedrivs i Östersjöstaternas råd. Rådet är utrikesministrarnas samarbetsorgan i vilket de elva ländena runt samt Europeiska kommissionen ingår. En av rådets arbetsgrupper är helt ägnad åt det ekonomiska samarbetet. är den huvudsakliga uppgiften att samordna och verka pådrivande för att genomföra det handlingsprogram som antogs vid ministersessionen i . I den ekonomiska delen av handlingsprogrammet behandlas åtgärder för ekonomisk utveckling i form av infrastruktur, energi, handelslagstiftning m.m. Gentemot länderna i det före detta , utom , samt gentemot , fortsätter EU sina ansträngningar att få till stånd ett närmare samarbete. 2.3.2 och söder om har kommit att delta i ett utvidgat och fördjupat samarbete med . EU:s export till uppgick till 303 mdkr och importen till 241 mdkr. ingick Europeiska gemenskapen ett frihandelsavtal med med en övergångsperiod . ingick EG bilaterala samarbetsavtal med ensidiga handelspreferenser med en rad Medelhavsländer, nämligen tre av Maghrebstaterna (, , ) samt de fyra Mashrekstaterna (, , , ). Inom ramen för den s.k. Barcelonaprocessen drog EU upp riktlinjerna för en ny handelsstrategi för ovan nämnda Medelhavsländer. Strategin syftar till att utveckla till ett frihandelsområde. Detta skall vara genomfört . Som ett första steg skall EU sluta bilaterala associeringsavtal med respektive land och i ett andra steg skall dessa stater inbördes sluta frihandelsavtal. har EU slutit nya associeringsavtal med , och samt ett interimistiskt associeringsavtal med PLO för den palestinska myndighetens räkning. Förhandlingar pågår med , samt , och kommer att inledas med . Inledande samtal om ett associeringsavtal med pågår. Enligt dessa avtal skall EU stegvis få tullfritt marknadstillträde för industrivaror till nämnda länder. Dessa stater har sedan samarbetsavtalen slöts haft tullfrihet på EU-marknaden för sina industrivaror. Frågan om jordbruksprodukternas inkluderande i dessa frihandelsavtal har utgjort ett stort problem för EU. Avtalen har därmed inte kunnat uppfylla WTO-kraven på frihandelsavtal. Detta har bidragit till den pågående diskussionen inom EU om regionalism. slöts ett samarbetsavtal mellan EU och de sex arabiska som ingår i samarbetsråd, GCC (Bahrein, , , , , ). Avtalet utgör ett första steg och som ett andra steg planeras ett frihandelsavtal mellan EU och GCC. EU:s export till uppgick till 175 mdkr och importen till 107 mdkr. Ur WTO-perspektiv har utvecklingen i regionen varit positiv. Allt fler stater i regionen har anslutit sig till WTO och anslutningsförhandlingar pågår med , och . På motsvarande sätt som i har genom EU- medlemskapet blivit en del av EU:s Afrikapolitik. Europeiska unionens export till regionen uppgick till 145 mdkr och importen till 153 mdkr. export till uppgick till 8,8 mdkr motsvarande av vår totala export. Importen uppgick till 2,3 mdkr motsvarande av den totala importen. Av detta svarade för av importen och av exporten. EU:s relationer till staterna söder om exklusive regleras av . Gällande avtal löper fram . Totalt omfattar 70 varav flertalet är afrikanska. Tillsammans med tidigare kolonier i och benämns de ACP-länderna. Omfattande biståndsresurser är knutna till avtalet. Konventionen ger mer långtgående handelspreferenser än vad som ges inom ramen för EU:s allmänna preferenssystem och Maghreb- och Mashrek-avtalen. Mot bakgrund av att är diskriminerande visavi andra och inte heller syftar till att uppnå ömsesidig frihandel eller en tullunion mellan EU och ACP-länderna har den fått ett särskilt undantag i WTO. Det är dock enligt regeringens uppfattning angeläget att behandla de minst utvecklade länderna enhetligt och på ett WTO-förenligt sätt. Diskussioner om hur den framtida strategin gentemot dessa länder skall utformas har inletts. deltar aktivt i dessa diskussioner utifrån ovan nämnda målsättningar. Ett förhandlingsmandat för ett frihandelsavtal mellan och överlämnades till . Några realförhandlingar har ännu inte inletts. Från sida har man uttryckt besvikelse över mandatets utformning bl.a. på jordbruksområdet. och har i en deklaration som fogats till avtalsmandatet markerat att man förespråkar ett liberalare bud på jordbruksområdet. är inkluderat i EU:s allmänna preferenssystem. En viktig fråga för och de afrikanska stater som ingår i den Sydafrikanska tullunionen SACU (, , , , ) är att EU beaktar detta tullunionsarrangemang i sitt kommande frihandelsavtal med . EU avser stödja ekonomiskt samarbete och integrationsträvanden mellan och dess grannar bl.a. genom att knyta till vissa delar av . är liksom flertalet afrikanska stater anslutet till WTO. 2.3.3 Vid toppmötet mellan och i antogs en gemensam deklaration och handlingsplan för fördjupningen av de transatlantiska förbindelserna. Handlingsplanen spänner över ett brett fält av samarbetsområden. Den är dock mest konkret på det handelspolitiska området. En motsvarande handlingsplan för EU och undertecknades i . Regionen utgör en av viktigaste marknader utanför och svarar för av export motsvarande 51,2 mdkr och av importen motsvarande 26,5 mdkr. Ett fördjupat handelspolitiskt samarbete skulle även komma att gynna den globala handelsutvecklingen. pågår diskussioner om hur det transatlantiska samarbetet skall kunna utvecklas . Visioner om ett transatlantiskt frihandelsområde får dock anses ligga långt fram i tiden. Stärkandet av det transatlantiska samarbetet är en prioriterad uppgift. Det är därför av stor vikt att handlingsplanen ytterligare konkretiseras. Även om en rad handelspolitiska konflikter försvårat relationerna mellan och finns det stor samsyn i internationella handelspolitiska frågor. På det handelspolitiska området bör det främsta målet för den transatlantiska dialogen vara att parterna gemensamt skall verka för att främja det multilaterala handelssystemet och WTO. Fokus bör ligga på fortsatt handelsliberalisering på områden som informationsteknik och tjänstehandel. Inom ramen för det handelspolitiska samarbetet med har upprättats en transatlantisk affärsmannadialog, TABD. Denna dialog utgör ett viktigt element i handelsrelationerna mellan och , inte minst som pådrivare och tankeforum till det mer officiella samarbetet. TABD-processen har bl.a. befrämjat arbetet med etablerandet av ett avtal rörande ömsesidigt godkännande av respektive länders prövningsresultat av olika produkter (se avsnitt 2.2), samt tecknande av ett informationsteknikavtal (se avsnitt 3.5.1). De resultat som uppnåddes vid (bl.a. ) i utgör ett bevis på att det transatlantiska samarbetet har en viktig roll att spela. Detta pekar också på att ett fortsatt, mer fördjupat samarbete, mellan och även skulle komma att positivt påverka det globala frihandelssystemet och WTO-processen. undertecknade , och det nordamerikanska frihandelsavtalet, . Fördraget trädde i kraft , och därmed skapades ett av världens största frihandelsområden. Avtalet innebär frihandel för industriprodukter. På jordbruksområdet föreligger ett frihandelsavtal mellan och . Vidare har och upprättat var sitt avtal rörande jordbruksvaror med . Enligt dessa båda avtal kommer de flesta tullar och handelshinder på jordbruksområdet fasas ut . Bildandet av kan ses som ett första steg i den process som möjligen kommer att resultera i ett amerikanskt frihandelsområde som sträcker sig från i norr till i söder. Målsättningen är att kunna skapa detta frihandelsområde. Förbindelserna mellan och regleras av ett ramavtal . antogs en gemensam politisk deklaration av EU och om en intensifiering av det ömsesidiga samarbetet dels om allmänpolitiska frågor, dels om ekonomi, kommersiella förbindelser samt handels- och biståndspolitik. antog ett förhandlingsmandat med syfte att etablera ett nytt utvidgat samarbetsavtal. har i de interna EU-förhandlingarna om ett förhandlingsmandat stött förslaget om upprättande av ett regelrätt frihandelsområde i en enda etapp, vilket även legat i linje med egna önskemål. Den stora växande mexikanska marknaden och det faktum att EU diskrimineras gentemot och medför att det är av ekonomiskt intresse för EU att få till stånd ett avtal med handelsliberaliseringar. Det slutliga mandatet innebar dock en kompromisslösning, som förutser en långsammare process, med ett frihandelsavtal i två etapper. Förhandlingar med påbörjades . Mot bakgrund av EU:s och globala ekonomiska betydelse, samt de länkar och kontakter som såväl som har med de , är det av stor vikt att det transatlantiska handelspolitiska samarbetet ytterligare fördjupas och konkretiseras. Dessutom finns all anledning att tro att ekonomiska utveckling även fortsatt kommer att påverkas positivt av NAFTA-medlemskapet, varför ett frihandelsavtal mellan och EU kommer att innebära ekonomiska fördelar för båda parter. 2.3.4 Den ekonomiska utvecklingen i regionen fortsätter att uppvisa en årlig tillväxt på , vilket innebär att regionen som helhet också fortsätter som en av världens tillväxtregioner. Skillnader ekonomiskt och socialt mellan och inom de olika länderna är dock fortfarande betydande. Det har bedömts att regionen borde kunna uppnå en tillväxt på , vilket skulle behövas för att komma tillrätta med de svåraste ekonomiska och sociala problemen. Den totala svenska exporten till regionen uppgick till 11,2 mdkr medan importen endast uppgår till 6,2 mdkr. Av detta tar och tillsammans med och emot ca hälften av exporten och svarar för en tredjedel av den svenska importen från regionen. Regionen svarar för av import och av exporten. I regionen har det skett en omsvängning mot en mer öppen handelspolitik. Detta har kompletterats med en aktiv regional integration. Det mest betydelsefulla regionala samarbetet - särskilt från såväl svensk som EU-synpunkt - utgörs av (Mercado Comun del Sur), omfattande länderna , , och . Med en befolkning på totalt omkring 200 miljoner människor och en sammanlagd BNP på nära bildar dessa länder världens tredje största handelsgemenskap efter och EU. Samarbetet inom sker 1995 etablerad tullunion. Denna kommer , till sin huvuddel, och , fullt ut, att övergå till en gemensam marknad med fri rörlighet för varor, tjänster och kapital samt, möjligen även en gemensam arbetsmarknad. har och anslutit sig som associerade medlemmar och kommer därmed omkring att ha etablerat tullfrihet för huvuddelen av varuområdet. Övriga länder i regionen (, , och ) har inlett kontakter syftande till ett närmande till . Mellan EU och finns ett ramavtal syftande till upprättandet av en politisk och ekonomisk interregional associering, grundad på ökat politiskt samarbete, en gradvis och ömsesidig liberalisering av handeln och främjande av investeringar. Den ökade handelsliberaliseringen skall påbörjas efter en ny förhandling när parterna bedömer det lämpligt och med hänsyn till för frihandelsavtal. Ett liknande samarbetsavtal finns mellan och . En svensk strävan är att få till stånd handelsliberaliseringar i förhållandet till och . Detta innebär att också måste vara pådrivande för en mer öppen handelsregim från EU:s sida. 2.3.5 Stillahavsasien utgör en av de mest dynamiska och snabbväxande regionerna i världsekonomin. räknar med en ekonomisk tillväxt på i Stillahavsasien under . medverkan i olika samarbetsformer med regionen är viktig för svenskt näringslivs förmåga att ta del av de möjligheter som den snabba ekonomiska utvecklingen erbjuder. Detta har direkt inverkan på sysselsättning och välstånd i . Svensk export till uppgick till 16,6 mdkr, ASEAN 14,5 mdkr, 8,2 mdkr, 4,5 mdkr samt 2,0 mdkr. Svensk import från var 16,0 mdkr, ASEAN 4,8 mdkr, 7,6 mdkr, 2,4 mdkr samt 1,4 mdkr. ASEAN-länderna (, , , , , och ) har bildat det asiatiska frihandelsområdet AFTA. Detta samarbete, liksom samarbetet inom APEC (Co-operation), har som sin utgångspunkt s.k. öppen regionalism, dvs att de handelsliberaliseringar som uppnås mellan de deltagande länderna tillämpas också mot tredje länder, utan undantag från världshandelsorganisationen mest gynnad nationsprincip. Det är dock ännu för tidigt att bedöma om frihandelsansträngningarna inom regionen verkligen kommer att innebära en sådan öppenhet mot omvärlden. utgör en av de viktigaste aktörerna inom världshandeln och har en mycket hög ekonomisk tillväxttakt som ligger . Förhoppningar finns att landet ska bli medlem i WTO. har i EU understött ansökan om WTO- medlemskap, förutsatt givetvis att är berett att göra nödvändiga åtaganden. Inför WTO-medlemskapet måste medlemmarna komma överens om vilka tullåtaganden och eventuella övergångslösningar som skall gälla för . Dessutom krävs det en större transparens i den kinesiska handelsregimen samt en högre grad av marknadstillträde. är medlem av WTO och kommer efter överlämnandet till att fortsätta utgöra en självständig handelspolitisk enhet inom WTO. har observatörstatus i WTO. Ett anslutningsavtal är i princip färdigförhandlat och avvaktas att förhandlingarna om WTO-medlemskap för skall slutföras. är EU:s näst största handelspartner. EU:s handelspolitik gentemot är aktiv och har i hög grad inriktats på konkreta marknadsöppningar. Våren utarbetade EU ett specifikt handlingsprogram för . Syftet med detta är att höja profilen gentemot , som del av unionens förhållningssätt till som helhet. EU har genom samarbetet i ASEM (Asia-Europe Meeting) inlett ett övergripande samarbete som omfattar ekonomiskt, politiskt, vetenskapligt och kulturellt utbyte med tio länder i Stillahavasien. Dessa är ASEAN-länderna samt , och . Kontakterna bidrar till att bredda och fördjupa relationerna med . ASEM kan ses som en parallell process till APEC, som inneburit att har stärkt sina relationer med Stillahavsasien. På det handelspolitiska området prioriteras ASEM-arbetet på områden relaterade till WTO med tonvikt på eliminering av handels- och investeringshinder. De lättnader som ASEM-samarbetet förhoppningsvis resulterar i avses tillämpas enligt mest gynnad nationsprincipen. Länderna inom den sydasiatiska regionala samarbetsorganisationen bildade frihandelsområdet SAFTA (South Asian Free Trade Area). Samarbetet omfattar länderna på den indiska subkontinenten - , , , , , och . EU har välkomnat de handelsliberaliseringar som SAFTA har kommit överens om skall börja verka . 2.4 Bilaterala förbindelser och exportfrämjande EU-medlemskapet innebär inte att prioriterat ned de bilaterala kontakterna på det handelspolitiska området, i synnerhet inte vad gäller viktiga länder utanför . Det finns ett ökat intresse i omvärlden att samtala med om handelspolitiska frågor. Genom medlemskapet har vi ökat våra kunskaper i många frågor av relevans för andra länder och våra möjligheter att påverka viktiga handelspolitiska skeenden är också bättre. möjligheter att bilateralt förhandla om handelshinder i andra länder är begränsade. En viktig del av svensk strategi är dock att identifiera handelshinder som möter svensk export utomlands. Detta arbete utförs av . EU har fattat beslut om en gemensam strategi för att främja marknadstillträde för europeisk industri världen över. Däri ingår upprättande av en databas med handelshinder som skall utgöra ett underlag för initiativ att avveckla sådana hinder. Även om strategin har viktiga multilaterala och regionala inslag utgör den ett medel att även den bilaterala vägen söka minska hinder för svensk export med stöd av unionen. Officiella kontakter med regeringar i andra länder syftar också till att stödja svenska företags exportansträngningar. Staten medverkar aktivt i exportfrämjandet även på andra sätt inom ramen för handelspolitiken inklusive exportfrämjande. exportråd bildades genom ett avtal mellan staten och näringslivet. Det övergripande målet för är att som centralt serviceorgan för exportfrämjande åtgärder initiera, planera, samordna, marknadsföra och genomföra åtgärder för att främja svensk export i samarbetet med utrikesförvaltningen och svenskt näringsliv. utlandsorganisation består av handelssekreterare i de flesta . Därutöver sker samarbete med ett antal handelskammare i utlandet. På övriga marknader hanteras den exportfrämjande verksamheten av utrikesrepresentationen, i flera länder förstärkta med särskild personal. Exportfrämjande ges stor vikt inom utrikesrepresentationen, i synnerhet i länder där det inte finns handelssekreterare eller där inte ingått samarbetsavtal med handelskammare. Ett ökande samarbete sker också i med regionala handelskammare och som utgör rådets samarbetspunkter i landet. Inom Europeiska kommissionens ram bedrivs en rad exportfrämjande aktiviteter riktade mot tredje land. Sådana insatser bör enligt svensk uppfattning genomföras endast i de fall kommissionens insatser kompletterar vad som görs nationellt. Ökade krav på budget, planering och uppföljning bör också ställas. Det statsstödda exportfinansieringssystemet är en också viktig del av det statliga exportfrämjandet. I är det i första hand , som kan utfärda exportkreditgarantier och andra garantier, och AB , som kan bevilja statsstödda exportkrediter, som ingår i systemet. Syftet med verksamheten är att främja svensk export och erbjuda företag i ett finansieringsstöd som i stort sett motsvarar vad deras konkurrenter i utlandet kan erhålla. Stödet utnyttjas mest och har störst betydelse för exporten till vissa u- länder och länder i . Verksamheten sker inom ramen för internationella överenskommelser. EG-fördragets artiklar om den gemensamma handelspolitiken respektive om statsstöd reglerar denna verksamhet inom EU. Kommissionen har framlagt ett nytt förslag till meddelande som innehåller bestämmelser om konkurrensutsatt exportkreditförsäkring. Beslut om att införa sådana regler kan komma att fattas och kommer att påverka delar av verksamhet. Vidare är kommissionen i färd med att utarbeta ett nytt förslag till direktiv om medellång och lång garantigivning. stödjer arbetet med att harmonisera garantigivningen för att på så sätt skapa lika konkurrensvillkor för exportföretagen inom EU. 3 : Det multilaterala liberaliseringsarbetet inom har varit en grundförutsättning för framgångar inom utrikeshandeln. För är , det multilaterala regelverket och dess utveckling därför högt prioriterat. Genom medlemskapet i EU har förutsättningarna för deltagande i den internationella handelspolitiska utvecklingen förändrats. Regeringens grundsyn, att ett starkt multilateralt regelverk gynnar den ekonomiska utvecklingen globalt, inte minst för mindre och ekonomiskt svagare stater, står fast. Det multilaterala regelverket inom handelsområdet har utvecklats successivt efter . Efter kriget togs initiativ till bildandet av en internationell handelsorganisation.