prop · GK0383 · 1997-01-01 00:00:00 — Den avser även arbetet inom gemenskapens institutioner och organ. 6 Andra frågor av betydelse för den inre marknaden Inom ramen för EU:s pågående regeringskonferens förhandlar medlemsstaternas regeringar om ändringar i de grundläggande fördragen. Det handlar om att komma överens om de reformer som är nödvändiga för att förbereda unionen för den kommande utvidgningen. Syftet är också att föra unionen närmare sina medborgare genom att göra den mer demokratisk och i stånd att ta sig an de problem som berör medborgarna. Även om den inre marknaden som sådan inte är en fråga för regeringskonferensen finns viktiga inremarknadsfrågor på dess dagordning. Bl.a diskuteras att effektivisera EU:s samarbete i rättsliga och inrikes frågor, den sk. tredje pelaren. Det gäller här att förbättra förutsättningarna för att genomföra den fria rörligheten för personer. Bland de nödvändiga åtgärderna märks att förbättra unionens möjligheter att agera när det gäller kampen mot internationell brottslighet, inte minst i fråga om narkotika. Dessa frågor finns bland dem som berör medborgarna i allra mest. I det utkast till nytt fördrag som det irländska ordförandeskapet lade fram inför toppmötet i föreslås att fri rörlighet för personer regleras i en samlad avdelning där mål och tidtabeller läggs fast. Ordförandeskapet uttrycker en klar preferens för att den nya avdelningen skall bli en del av samarbetet i den första pelaren. I detta sammanhang diskuteras också en integrering av i EU-samarbetet. Ett genomförande av personers fria rörlighet i unionen berör också frågan om s.k. flexibel integration som i sig är en viktig fråga på konferensens agenda. Mot bakgrund av att inte delar majoritetsuppfattningen att de inre gränskontrollerna måste avskaffas för alla personer kan en lösning omfattande alla 15 medlemsstaterna inte förutses. Nyckeln kunde då vara en flexibel integration. I den allmänna diskussionen om flexibel integration - möjligheten för en mindre krets medlemsstater att gå vidare i integrationen utan att behöva invänta de långsammare - föreligger det bred enighet om att den inre marknaden inte är ett område där sådana lösningar skall få förekomma. Bland de institutionella reformer som diskuteras i konferensen finns bl.a. en utökad användning av röstning med kvalificerad majoritet. Beslutsfattandet inom ramen för den inre marknaden och angränsande områden sker i de flesta fall med kvalificerad majoritet men en viss utökning torde nu kunna bli aktuell. I likhet med anser dock flertalet medlemsstater att det inte bör komma i fråga att frångå enhällighetskriteriet på skatteområdet. Andra frågor på konferensens dagordning som är av intresse i detta sammanhang är en förstärkning av miljöpolitiken och av konsumentpolitiken, frågor som stöder. Miljöområdet hör till de som särskilt har prioriterat genom att lägga fram egna förslag. Bland annat föreslås att artikel 100a.3 skall ändras så att det framgår att inte bara kommissionens förslag utan också gemenskapens åtgärder skall utgå från en hög skyddsnivå för bl.a. miljön. Vid sidan av detta förslag, som alltså syftar till att förbättra de gemensamma reglerna, vill att artikel 100a.4 förtydligas. Där bör klart framgå att medlemsstaterna har rätt att införa nationella bestämmelser efter det att harmonisering har genomförts om det sker med stöd av nya omständigheter som inte var kända när harmoniseringsåtgärden vidtogs. När det gäller konsumentpolitiken anser att det behövs en tydligare plattform för att garantera långsiktighet i det konsumentpolitiska arbetet, vilket stämmer väl överens med målet att föra unionen närmare medborgarna. 6.2 Den ekonomiska och monetära unionen I artikel 2 i EG-fördraget sägs att Gemenskapen skall ha till uppgift att genom att upprätta en gemensam marknad och en ekonomisk och monetär union och genom att fullfölja den gemensamma politik eller verksamhet som avses i artiklarna 3 och 3a... . Den ekonomiska och monetära unionen och den inre marknaden utgör inte enbart delar av grundpelarna i EG-fördraget, utan utgör också delar av målen och medlen för gemenskapens ekonomiska politik i allmänhet. Den ekonomiska och monetära unionen och den inre marknaden är således kopplade till varandra. EU:s medlemsstater har bedrivit samarbete på valutaområdet för att tillse att den inre marknaden fungerar väl. Detta samarbete inleddes redan i efterdyningarna till Bretton-Woods-systemets sammanbrott med den s.k. Ormen (The Snake). skapades Europeiska monetära systemet, EMS, där en av de bärande delarna var inrättandet av en växelkursmekanism, . I diskussionerna kring förhållandet mellan länder som kommer att delta i valutaunionen och länder som inte kommer att delta har man på stats- och regeringschefsnivå enats om att skapa en ny växelkursmekanism, 2, som kommer att efterträda den nuvarande växelkursmekanismen. En av avsikterna med inrättandet av denna nya växelkursmekanism är att den skall underlätta den inre marknadens funktionssätt. Storleken på en eventuell framtida valutaunion och tidsaspekten är frågor som kommer att ha betydelse för den inre marknadens funktionssätt. Det kan diskuteras i vilken grad den inre marknaden kommer att påverkas av en gemensam valuta. Olika studier har kommit fram till olika svar. Inför Maastricht-förhandlingarna utarbetade en , One money om den ekonomiska och monetära unionen och dess effekter på en rad områden. Kommissionen lyfte där fram betydelsen av en gemensam valuta för den inre marknadens funktionssätt och menade vidare att en gemensam valuta som komplement till den inre marknaden kommer att förbättra resursallokeringsfunktionen för prismekanismen i gemenskapen. En annan effekt av en gemensam valuta är minskade transaktionskostnader. Transaktionskostnader utgörs av avgifter för valutaväxling och hantering av valutakursrisker, men innefattar också eventuella extra kostnader som drabbar företag på grund av förekomsten av olika valutor (t.ex. kostnader för att anställa personal som hanterar olika valutor). uppskattar i sin , One money dessa kostnader till 0,3-0,av BNP och för mindre utrikeshandelsberoende länder av BNP. Utredningen om EMU och EMU under ledning av professor uppskattar emellertid dessa kostnader till av BNP för den finansiella sektorn om samtliga länder deltar i valutaunionen. Dessa kostnader blir, enligt utredningen, dessutom mindre om valutaunionen består av färre länder. Enligt utredningen är vidare besparingen (i form av minskade kostnader) för företag och den offentliga sektorn svåra att uppskatta, men de överstiger knappast kostnaderna för den finansiella sektorn. Det är således inte, enligt utredningen, några stora vinster av att dessa transaktionskostnader försvinner för samhället i stort, men vinsterna kommer att vara säkra över tiden. Det bör emellertid påpekas att transaktionskostnader kan vara stora för små och medelstora företag, vilket bl.a. påpekas av , men även av . Den kanske tydligaste aspekten av bildandet av en valutaunion är att prisjämförelser kan göras utan att behöva räkna om valutorna, eller att ta hänsyn till de tidigare nämnda växlingskostnaderna. Det är emellertid oklart hur stor denna effekt kommer att vara. En fördel i detta sammanhang kan vara att jämförelser av framtida priser underlättas då valutaosäkerheten bortfaller. menar att påverkan på konkurrenssituationen av en gemensam valuta inte är särskilt stor, men påpekar att risken för protektionistiska återfall kan minskas eftersom hastiga förskjutningar av konkurrensförhållandena på grund av valutafluktuationer inte längre kommer att vara möjliga med en gemensam valuta. I detta sammanhang kan särskilt nämnas frågan om s.k. misalignments , dvs att valutor inte befinner sig i sin långsiktiga reala jämvikt. Att en valuta inte befinner sig på sin långsiktigt hållbara jämviktsnivå är dock svårt att mäta. Det finns emellertid en politisk aspekt av detta som berör den inre marknadens funktionssätt. Länder kan uppfatta kraftiga nominella växelkursförändringar (som då i sin tur skulle påverka den långsiktiga reala växelkursen) som förändringar i konkurrensförhållandena och därför kräva kompensation eller kräva att hinder restes för handeln mellan länderna. I detta sammanhang skulle således en gemensam valuta kunna hindra denna typ av spänningar. Med en gemensam valuta kommer således valutafluktuationer mellan de i valutaunionen deltagande länderna att elimineras. En viktig fråga i detta sammanhang med implikationer för den inre marknaden är effekterna på handeln mellan länderna i valutaunionen. En ökad handel skulle vara ett uttryck för en bättre resursallokering och medföra välfärdsvinster för de deltagande länderna. Hur handeln mellan länderna på den inre marknaden kommer att påverkas av att valutakursfluktuationer elimineras genom införandet av en gemensam valuta har emellertid visat sig vara svårt att påvisa. Empiriska studier visar svagt eller inget stöd för att valutakursvariationer skulle påverka volymen på utrikeshandeln. En annan aspekt med införandet av en gemensam valuta är frågan om att eliminera riskerna med fluktuerande valutakurser i handeln med andra länder. Stora företag har möjligheter att eliminera riskerna med växelkursfluktuationer via olika instrument, t.ex. terminer. För små och medelstora företag finns emellertid sällan eller aldrig denna möjlighet. För dessa företag kan därför införandet av en gemensam valuta innebära fördelar (i form av minskade kostnader) i handeln med andra länder i valutaunionen. i enades vid sitt möte om att unionens associerade länder i central- och skall, om de så önskar, bli medlemmar av unionen om de uppfyller uppställda kriterier. Frågan om utvidgning har en central roll i unionens arbete. i befäste ytterligare tidtabellen för utvidgningen, dvs. strävan att den inledande fasen av förhandlingarna med länderna i central- och skall sammanfalla med inledande av förhandlingar med (och ) i enlighet med slutsatserna från toppmötet i . Europeiska unionen står inför sin femte utvidgning. Denna skulle innebära ett tillskott på ca 100 miljoner personer vilket ger en marknad med sammanlagt närmare 480 miljoner konsumenter. En utvidgad inre marknad skulle innebära en stor tillväxtpotential och ökade handelsmöjligheter. Regeringen ser utvidgningen som ett viktigt steg mot ett enat . Flertalet av de tolv stater som ansökt om medlemskap skiljer sig radikalt från nuvarande medlemmar vad gäller ekonomisk utvecklingsnivå och institutionell uppbyggnad och traditioner. är EU mer politiskt och ekonomiskt integrerat än tidigare, vilket innebär att kandidatländerna har ett betydligt mer omfattande regelverk att anpassa sig till än vad som varit fallet för nytillkommande länder. Med kandidatländerna avses , , , , , , , , , och . har varit kandidatland, men tillträdde en ny regering, som beslöt att frysa landets medlemskapsansökan. Inom kommissionen studerar man just nu de tänkbara effekterna på den inre marknaden vid en utvidgning. Regeringens ståndpunkt är att utvidgningen inte får leda till en uttunning av unionen. Den inre marknaden måste bevaras intakt. Det är emellertid tänkbart att utvidgningen kan komma att nödvändiggöra övergångsarrangemang på vissa områden där kandidatländerna inte har möjlighet att uppfylla regelverket vid inträdet eller där konkurrenstrycket bli för svårt. Undantag av permanent karaktär bör dock undvikas. Inför Europeiska rådets möte i presenterade kommissionen en vitbok om anpassningen till regelverket på den inre marknaden. fungerar som en vägvisare för kandidatländerna och ger information om viktigare direktiv inom de sektorer som omfattas av den inre marknaden. Kommissionen har inrättat ett särskilt kontor med uppgift att bistå länderna i anpassningsprocessen, främst genom förmedling av experthjälp samt informationsutbyte. Kandidatländerna har i allmänhet kommit en god bit på väg när det gäller att anpassa lagstiftningen, även om den egna utvecklingen skiftar mellan länderna. Ett betydligt större problem rör själva genomförandet av lagstiftningen där såväl utbildad personal som fungerande institutioner ofta saknas. En viktig byggsten i integrationsprocessen med länderna i central- och utgörs av unionens egna interna reformer. Regeringen förespråkar en mer marknadsorienterad jordbrukspolitik och en reformerad regionalpolitik i synnerhet inför en utvidgning av unionen. Regeringen beslöt tillsätta sju utredningar inför EU:s kommande utvidgning för att analysera konsekvenserna inom områdena säkerhetspolitik, samhällsekonomi, jordbruk, regional utveckling, miljö, personers fria rörlighet samt samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Inre marknaden utgör ett viktigt element i framför allt den samhällsekonomiska utredningen. Utgångspunkten för utredningarna är att på ett så allsidigt sätt som möjligt belysa konsekvenserna för i första hand men även för EU som helhet och kandidatländerna. Utredningarna skall vara klara . Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar skrivelse 1996/97:83 och den inre marknaden.