prop · GK0311 · 1997-01-01 00:00:00 — Enligt regeringens mening besitter härigenom myndigheten resurser som bör komma beredskapen mot svåra påfrestningar i fred tillgodo. Detta synsätt överensstämmer med den helhetssyn som enligt totalförsvarsbeslutets första etapp skall prägla samhällets beredskapsåtgärder mot yttre och inre hot och påfrestningar. Regeringen anser mot denna bakgrund att Styrelsen för psykologiskt försvar bör ge råd och rekommendationer till myndigheter och organ om informationen vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Vidare bör myndigheten göra utvärderingar av hur kommunikationen mellan myndigheter, massmedier och människor fungerat vid inträffade svåra påfrestningar. Styrelsen bör också, om en myndighet så begär, kunna lämna expertstöd för informationsgivningen vid en svår påfrestning som har inträffat. Regeringen anger i den proposition om totalförsvarsbeslutets andra etapp som beslutas att särskilda resurser skall avsättas för ändamålet. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Det är angeläget att forskningsverksamhet som syftar till en ökad| | säkerhet och ett bättre skydd inför fredstida hot och risker ökar| | och att resultatet av sådan forskning kan nyttiggöras. | | | | Regeringens åtgärder | | | | En särskild arbetsgrupp inrättas för samverkan kring forskning | | angående nya hot och risker och dessutom att ge Försvarets | | forskningsanstalt i uppgift att inrätta ett s.k. nätverk för | | samordning på forskarnivå. Ett ramprogram för forskning och | | utveckling inom riskanalysområdet skall utvecklas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning Remissinstanserna: och tillstyrker förslaget medan framför invändningar och anser att den studie av andra länders verksamhet, databaser och statistik för stora olyckor som utredningen föreslagit bör genomföras innan man tar ställning till förslaget. Försvarsmakten, och är vidare positiva och anser att de bör få tillfälle att medverka i arbetet med kunskapsunderlaget medan Kärnkraftinspektionen anser att kärnenergisektorn inte bör inordnas i ett sådant ramprogram, då det redan finns nationella och internationella samverkansformer. anför att den är villig att ta på sig ett huvudansvar då de har hög kompetens i forskningsfrågor. , vissa länsstyrelser och tre kommuner anser att det är viktigt med ökade kunskaper om risker och säkerhetsfrågor, att myndigheterna samordnar sina åtgärder inom forskningen om skydd och säkerhet samt tar gemensamma initiativ till forskning och samverkan inom sina ansvarsområden. Vidare bör de utarbeta kompetensutvecklingsprogram inom sina ansvarsområden för länsstyrelser, kommuner och organisationer etc. Skälen för regeringens bedömning: Ett säkrare samhälle kräver grundliga kunskaper om de risker och hot som förekommer och kan förekomma och om effekterna av de åtgärder som vidtas för att öka säkerheten. Enligt Hot- och riskutredningen föreligger ett stort behov av att öka kunskaperna inom ett flertal områden som analys av risker och hot, metoder för att öka riskmedvetenhet, hantering av farliga ämnen i transportverksamhet, kommunikation människa-myndigheter-massmedia. Enligt regeringens uppfattning är det av vikt att forskningsverksamheten som syftar till en ökad säkerhet och ett bättre skydd inför fredstida hot och risker av olika slag ökar och att resultatet av sådan forskning kan nyttiggöras. Den forskningsverksamhet som bedrivs för det civila försvarets område samordnas av . Överstyrelsen har inriktat forskningsverksamheten mot kunskapsuppbyggande verksamheter som syftar till att klara de påfrestningar som samhället kan utsättas för under säkerhetspolitiska kriser och i krig. Detta innebär att särskilda satsningar gjorts inom området beredskapshänsyn och samhällets sårbarhet. Vidare har Överstyrelsen gjort en särskild satsning för att få till stånd en starkare förankring i den akademiska forskningsvärlden genom att inrätta ett vetenskapligt råd vid Överstyrelsen samt genom att stödja vissa doktoranders avhandlingsarbete. Under den nya försvarsbeslutsperioden bör Överstyrelsens forskningsverksamhet anpassas i enlighet till den nya inriktningen för det civila försvaret. Överstyrelsen bör vidare verka för en förbättrad forskningssamordning bl.a. genom en ökad samverkan med berörda funktionsansvariga myndigheter. Riskanalys är ett centralt område i samband med värdering av hot och risker. Enligt regeringens bedömning finns det behov av att öka kunskaperna om risker och metoder på riskanalysområdet. Mot denna bakgrund har regeringen för avsikt att uppdra åt , och att i samråd med forskningsråd och berörda myndigheter utveckla ett ramprogram för forskning och utveckling inom riskanalysområdet. Programmet inriktas mot att ta till vara såväl internationella som nationella erfarenheter inom området. Forskningsfrågor inom totalförsvaret behandlas även i forskningspropositionen 1997-1999 (prop. 1996/97:5) och i propositionen om totalförsvarsbeslutets andra etapp som regeringen beslutar om . De frågeställningar som där tas upp är motiv för totalförsvarsforskning, samverkan inom forskning, behovet av ökade satsningar på forskning för regeringens behov, ABC-forskning, samt flygteknisk forskning och teknologi. Regeringen avser att inrätta en särskild arbetsgrupp för samverkan kring nya hot och risker i samhället där ordföranden utses av chefen för . I denna grupp bör ingå representanter för de funktionsansvariga myndigheterna inom det civila försvaret, Försvarsmakten, blivande Försvarshögskolan, , , och . Denna grupp skall främst utgöra ett forum för diskussion och vägledning. Syftet är att initiera gemensamma forskningssatsningar samt åstadkomma förbättrad samverkan inom forskning om nya hot och risker. Regeringen bör också när det gäller beslut om anpassning av de militära och civila resurserna hålla sig väl underrättad om nya hot och risker i samhället och följa pågående och planerade forskningsprojekt inom området. Denna grupp ger en möjlighet till detta. För att även tillgodose behov av samordning på forskarnivå när det gäller nya hot och risker bör ett nätverk inrättas som lämpligen kan utnyttja modern informationsteknologi för informationsutbyte. Eftersom de nya hoten och riskerna i samhället som innefattas av det vidgade säkerhetsbegreppet är av både civil och militär karaktär bör vara sammanhållande för ett sådant nätverk. Regeringen kommer även, som framgått av kapitel 5, låta utreda hur ett program på krishanteringens område kan utformas. 10 Vissa slag av svåra påfrestningar på samhället i fred för vilka det bör finnas ensärskilt hög ambition för beredskapen 10.1 Nedfall av radioaktiva ämnen Miljö- och Försvarsdepartementens ansvarsområde. Det är främst vid kärntekniska anläggningar och vid transporter av t.ex. bestrålat kärnbränsle som olyckor som leder till stora radioaktiva nedfall kan inträffa. I regleras dessa verksamheter genom lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet (kärntekniklagen). Kärntekniklagen är främst en säkerhetslag som syftar till att främja säkerheten vid kärnteknisk verksamhet. Även andra lagar innehåller bestämmelser som är viktiga för kärnteknisk verksamhet, främst strålskyddslagen (1988:220) och lagen (1981:669) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle m.m. (finansieringslagen). I detta sammanhang bör också nämnas atomansvarighetslagen (1968:45) som innehåller bestämmelser om den civilrättsliga ansvarigheten för skador som kan uppkomma i samband med driften av kärntekniska anläggningar. Vidare finns ett antal internationella överenskommelser som syftar till att genom samarbete lindra eller begränsa skador på människor eller egendom eller i miljön till följd av allvarliga olyckshändelser. är central förvaltnings- och tillsynsmyndighet med uppgift att se till att hög säkerhet uppnås i svensk kärnteknisk verksamhet. I säkerhetsarbetet ingår att förebygga olyckor och se till att olika barriärfunktioner i reaktorbyggnader, transportbehållare m.m. fungerar och hindrar att skadliga mängder radioaktiva ämnen når ut i omgivningen. är central förvaltnings- och tillsynsmyndighet med uppgift att övervaka strålskyddet inom kärnteknisk verksamhet och att kontrollera att utsläpp från kärntekniska anläggningar till omgivningen hålls inom fastställda gränser. skall också enligt sin instruktion ha en beredskap för rådgivning till myndigheter ansvariga för skyddet för befolkningen om en olycka inträffar inom eller utom landet. utövar också tillsyn av sådan verksamhet med joniserande strålning som ligger utanför kärnenergisektorn och av verksamhet med icke- joniserande strålning. I inledningsskedet vid ett utsläpp, eller när det är överhängande fara för ett utsläpp, berörs framförallt tre centrala myndigheter vid sidan av räddningstjänstansvariga. Kärnkraftinspektionen bedömer risken för utsläpp liksom typ och omfattning av befarade utsläpp. svarar för strålskyddsbedömningar och för samordning av strålningsmätningar och utvärdering av mätresultaten. ger väderprognoser och utför spridningsberäkningar. skall enligt 28 § räddningstjänstlagen (1986:1102) svara för räddningstjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning i sådan omfattning att särskilda åtgärder krävs för att skydda allmänheten eller vid överhängande fara för ett sådant utsläpp. skall också svara för saneringen efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning. I räddningstjänstförordningen (1986:1107) lämnas närmare föreskrifter om räddningstjänsten. Bland annat anges att länsstyrelserna skall upprätta en plan för räddningstjänsten och för saneringen. Länsstyrelserna i kärnkraftslänen samt i skall upprätta mer omfattande planer som skall behandla frågor om bl.a. alarmering, utrymning och utdelning av jodtabletter. Vid länsstyrelserna i dessa län skall organiseras en personalberedskap. Länsstyrelserna i dessa län skall bistå andra länsstyrelser i frågor om räddningstjänst vid utsläpp. Ansvaret för att larma och informera allmänheten vid en kärnenergiolycka ligger i huvudsak på . Vid höjd beredskap informeras allmänheten via radio och TV enligt bedömning. Vid haverilarm varnas dessutom allmänheten runt kärnkraftverket med hjälp av sirener (tyfonlarm utomhus som utlöses av kraftverkspersonalen) och genom ett speciellt radiodatasystem (RDS). RDS-systemet bygger på att särskilda radiomottagare, som startar automatiskt vid speciella radiosändningar, delas ut till hushåll m.m. i kärnkraftverkets närhet. Polisens alarmeringspatruller (bilar med högtalare) kompletterar alarmeringen. För indikering av förekomsten av strålning efter en olycka utnyttjas de kommunala räddningskårernas resurser. Motsvarande uppgift till sjöss fullgörs av som också verkställer utrymning och avspärrning till sjöss. På land svarar polisen för utrymning och avspärrning. ansvarar även för sanering efter utsläpp. Dessutom åligger det kommunerna att medverka i planering och övning av den saneringsverksamhet länsstyrelserna ansvarar för. är central förvaltningsmyndighet för bl.a. olycks- och skadeförebyggande åtgärder enligt räddningstjänstlagen (1986:1102) och utövar tillsyn över efterlevnaden av räddningstjänstlagen, räddningstjänstförordningen (1986:1107) och med stöd av lagen lämnade föreskrifter. ansvarar på central nivå för samordningen av beredskapsplaneringen mot kärnenergiolyckor och svarar för utbildning och övning av personalen i beredskapsorganisationen. För att bistå med de upplysningar och synpunkter som kan vara av betydelse för planeringen och beredningen av viktigare ärenden finns vid verket bl.a. Delegationen för beredskap mot kärnenergiolyckor. När det gäller säkerheten i landets kärntekniska anläggningar skall Kärnkraftinspektionen genom tillsyn säkerställa att följande mål uppfylls. På reaktorsäkerhetsområdet är det nationella säkerhetsmålet ett djupförsvar av hög kvalitet som förebygger haverier och begränsar deras skadeverkningar om de ändå skulle inträffa. Med djupförsvar avses för det första att det finns ett antal fysiska barriärer (bränslekapsling, reaktortank och anslutande rörsystem, reaktorinneslutning) mellan de radioaktiva ämnena i kärnbränslet och omgivningen. Vidare ingår i djupförsvaret ett antal säkerhetssystem som skall förhindra att de fysiska barriärerna skadas. För att djupförsvaret skall hålla hög kvalitet fordras också drifts- och underhållsorganisationer som präglas av hög kompetens och säkerhetsmedvetande. Djupförsvaret omfattar således både teknik och organisation. Säkerheten i kärntekniska anläggningar skall även innefatta ett gott strålskydd och en ändamålsenlig avvägning mellan reaktorsäkerhetsfrågor och strålskydd. Strålskyddet övervakas av . Statsmakternas ambition vad gäller beredskapen mot olyckor i kärntekniska anläggningar har i prop. 1991/92:41 om samhällets åtgärder mot allvarliga olyckor angetts vara att ytterligare utveckla metoderna för strålningsmätning och hantering av mätdata som behövs efter utsläpp av radioaktiva ämnen. Vidare anförs att kompetensen bör stärkas vad gäller sanering efter nedfall av radioaktiva ämnen. Härvid skall den organisation och de övriga resurser som finns i samhället utnyttjas på ett effektivt sätt. Enligt proposition 1990/91:88 om energipolitiken skulle regeringen i budgetpropositionen redovisa drifts- och säkerhetsförhållanden vid de svenska kärnkraftsreaktorerna. Redovisningen sker numera i regeringens skrivelse om Vår Miljö (senaste skr. 1995/96:120). Enligt skrivelsen bedöms det nuvarande läget enligt följande. Enligt Kärnkraftinspektionen och upprätthålls en tillfredsställande säkerhetsnivå vid landets kärnkraftverk. Erfarenheterna från säkerhetsarbetet visar på vikten av en fortsatt skärpt uppmärksamhet på åldersbetingade förändringar vid anläggningarna. trend mot ökade kollektiva stråldoser till personal har brutits och långsiktiga åtgärder vidtas. Vad gäller säkerhetsnivån vid de svenska kärntekniska anläggningarna gör regeringen ingen annan bedömning än myndigheterna. Regeringen gör vidare den bedömningen att beredskapen mot olyckor i kärntekniska anläggningar såväl i som utanför landet mot bakgrund av tidigare genomförda åtgärder är tillfredsställande men ytterligare kan stärkas genom de åtgärder som föreslås nedan. Arbetet med att förstärka beredskapen om en olycka trots allt skulle inträffa har främst inriktats på att förbättra varningssystem genom utbyggnad av fasta mätstationer i och vårt närområde samt sammankoppling av dessa system. Utbyggnad av satellitkommunikation mellan svenska myndigheter och reaktoranläggningarna i , Sosnovy Bor () och på är också en viktig åtgärd för att erhålla tidig information om en eventuell olycka. Även bilaterala avtal som reglerar varning och informationsutbyte härvidlag är betydelsefulla. När det gäller åtgärder för mer långsiktig uppföljning av konsekvenserna av ett eventuellt nedfall av radioaktiva ämnen har flera åtgärder vidtagits. Enligt Strålskyddsinstitutets instruktion har myndigheten ett centralt ansvar för den långsiktiga uppföljningen av saneringsarbete till följd av nedfall av radioaktiva ämnen. En nationell expertgrupp för sanering vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anläggningar (NESA) har bildats. Gruppen leds av och har påbörjat sitt arbete med att utforma råd och anvisningar i saneringssituationer. Resurserna för strålningsmätning har också förbättrats och åtgärdsnivåer vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anläggningar har fastställts. Enligt regeringens uppfattning bör ansvariga myndigheter i sitt arbete fortsatt fästa stor vikt vid strålningsmätning och rapportering av mätdata. Det är viktigt att den nationella expertgruppen för sanering (NESA) ges prioritet av berörda myndigheter. Regeringen kommer att fortsatt verka för att förbättrar informationsutbytet med reaktoranläggningar i vårt närområde. En tidig varning samt en hög kunskap om reaktorer i vårt närområde är viktig för att ansvariga beredskapsmyndigheter skall kunna bedöma konsekvenserna av utsläpp och för att kunna rekommendera och vidta relevanta åtgärder för att eventuellt mildra konsekvenserna. Inom det s.k. Östeuropaprogrammet pågår eller har genomförts flera viktiga projekt som är av betydelse för att minska risken för en kärnkraftsolycka i vårt närområde. Arbetet består i att införa säkerhetshöjande åtgärder både på den tekniska och administrativa sidan. Sådana åtgärder kan t.ex. bestå i att genomföra säkerhetsanalyser i syfte att identifiera brister och svagheter i ett reaktorsystem, att vidta tekniska förbättringar och att verka för att lagstiftning och tillsyn är i överensstämmelse med kärnsäkerhetskonventionen. Andra projekt syftar till att bygga upp en effektiv strålskyddsorganisation och beredskap i de baltiska staterna för att förbättra förutsättningarna för samverkan och informationsutbyte vilket inte minst kan vara av betydelse i samband med en allvarlig olycka i anslutning till kärnteknisk verksamhet. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Systemet för strålningsmätning och instrumenten för | | strålningsmätning i fred och i krig bör utvecklas och förbättras.| -------------------------------------------------------------------- Hot- och riskutredningens förslag: bör få i uppdrag att i samråd med samt företrädare för länsstyrelserna och kommunerna fortsätta att utveckla metoderna för rapportering av strålningsmätdata, för sammanställningen av dessa, för datoriserad utvärdering och för utarbetande av dosprognoser. Telenätet kan bli överbelastat och rapporteringsvägarna är en mycket sårbar del av systemet. Även elförsörjning är ett utsatt område. bör fortsätta att utveckla grundtexter och mallar för information och råd om skyddsåtgärder samt om hur mätningarna kan utökas vid ett nedfall av radioaktiva ämnen. Utredningen föreslår vidare att får i uppdrag att bedöma behovet av instrument för strålningsmätningar i fred och krig, att klargöra formerna för en modernisering och att föreslå åtgärder som ökar möjligheterna till tillförlitliga mätningar. bör vidare få i uppdrag att se över läroplanerna för utbildning av räddningstjänstens personal, så att dessa kan kompletteras med utbildning för strålningsmätning inför både kärnenergiolyckor och kärnvapenanfall. Utredningen föreslår dessutom att får i uppdrag att överväga frågan och att förtydliga de allmänna råd som reglerar biståndet enligt 55 § räddningstjänstförordningen (1986:1107). Remissinstanserna: anser det väsentligt att kommunerna så långt möjligt kan sörja för sina egna mätbehov. Vidare anförs att det bör övervägas om räddningstjänsten i kommunerna redan i fred ska kunna disponera en del av totalförsvarets mätinstrument. Om mätningar ska kunna göras med god kvalitet fordras att den berörda personalen får både utbildning och övning. Det innebär i praktiken att en del av totalförsvarets instrument måste vara placerade i kommunerna. Utredningens förslag om översyn av läroplanerna för utbildning av räddningstjänstens personal, så att den kan tillföras utbildning för strålningsmätning efter t.ex. kärnvapendetonationer i närhet, bör enligt kompletteras med en kortare utbildning för de personer som verkar inom den kommunala räddningstjänsten. I annat fall blir införandetiden oacceptabelt lång och effekten av tillägget i utbildningsplanerna kan utläsas först på mycket lång sikt. Förslaget om förtydliganden av allmänna råd som reglerar biståndet enligt 55 § räddningstjänstförordningen kommenteras endast av och i , som båda avvisar det. framhåller att en statlig eller myndighet är skyldig att på anmodan av räddningsledaren delta med personal och egendom i en räddningsinsats. Det är således möjligt att direkt hos den berörda kommunen begära att lämplig personal ställs till förfogande. Det uppdrag som utredningen föreslår behövs därför inte, anser . Enligt i räcker det med att se till att allmänna råd efterlevs, t.ex. genom någon form av påminnelse till berörda länsstyrelser. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att det efter ett radioaktivt nedfall krävs en snabb och noggrann kartläggning av nedfallsområdet. Detta är resurskrävande både vad gäller personal och utrustning. Strävan bör vara att inom rimliga tidsramar omdisponera och koncentrera de befintliga mätresurser som finns i landet till nedfallsområdet. En sådan koncentration av mätresurser fordrar en organisation med någon slags beredskap för förtätning av resurserna. har ett ansvar för detta och rutinerna för inrapportering och sammanställning av mätvärden håller på att göras effektivare. Ett problem med mätverksamheten är att indikeringsinstrumenten är av många olika slag. Vidare är de mätinstrument som den tidigare statliga civilförsvarsorganisationen förfogade över och som kommunerna kommer att disponera föråldrade. Därför bör en bedömning av behovet av instrument göras. Vid ett nedfall kan en länsstyrelse få bistånd av länsstyrelserna i kärnkraftlänen och , som skall ha en organiserad personalberedskap (55 § räddningstjänstförordningen). Ersättning till enskilda vid radioaktivt nedfall -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Ersättningstyper och ersättningsnivåer bör fastslås av | | statsmakterna först då en olycka med radioaktivt nedfall som | | följd faktiskt inträffat. Det bör sedan ankomma på Statens | | jordbruksverk att administrera ersättningssystemet. Hot- och riskutredningens förslag: Enligt ett av Hot- ochriskutredningens delbetänkanden, Radioaktiva ämnen slår ut jordbruk i (SOU 1995:22), bör frågan om ersättning till enskilda till följd av nedfall av radioaktiva ämnen studeras närmare. Detta bör ske bl.a. mot bakgrund av de stora förluster som kan komma att drabba enskilda jordbruks-, trädgårds- och rennäringsföretag. Detsamma kan komma att gälla företag inom förädlings- och distributionsleden. finns det inte några i förväg fastställda principer för beräkning av ersättning till dem som drabbas. De författningar som reglerar ersättning efter gäller endast ersättning i samband med denna händelse. Utredningen indelar ersättningen till enskilda i tre huvudtyper. En första typ av ersättning är ersättning för skada i direkt anslutning till det radioaktiva nedfallet. Detta kan exempelvis gälla för kasserat djurfoder och utslaktning av kreatur. En andra huvudtyp gäller ersättning för förlorat ekonomiskt utbyte av produktion som blivit förhindrad genom myndighetsbeslut till följd av det radioaktiva nedfallet. Som en tredje huvudtyp nämner de kostnader och/eller intäktsbortfall som uppstår till följd av åtgärder som föreskrivits eller rekommenderats av myndighet som ett led i ambitionen att minska skadeverkningarna av det radioaktiva nedfallet. Ytterligare en typ av ersättning som kan komma i fråga är ersättning för indirekt skada som orsakats av att primärt skadelidande inte kan hålla ingångna avtal m.m. Utredningen tar även upp frågan om det för uppkomna ersättningsgilla skador skall lämnas full kompensation eller ej och föreslår att ersättningssystemet bör utformas på ett sådant sätt att det stimulerar företagen att vidta åtgärder för att minska konsekvenserna av en olycka och därmed även behovet av ersättning. anser att någon form av kvotering av nu aktuella ersättningar kan komma att behöva göras. Slutligen föreslår utredningen att frågan om vilken myndighet som skall ges ansvaret för att i detalj utforma ett ersättningssystem samt hanteringen därav bör slås fast. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen gav i uppdrag att i beredskapssyfte utarbeta förslag till principer för ersättning till jordbruks-, trädgårds- och rennäringsföretag i händelse av en olycka med radioaktivt nedfall som följd. Uppdraget skulle utföras i samråd med andra berörda myndigheter. överlämnade en rapport till regeringen.