prop · GK03150D4 · 1997-01-01 00:00:00 — erhålls skattereduktion för reparation av och ombyggnad av bostäder vilket tillfälligt drar upp underhållsvolymerna. 6 ARBETSMARKNAD Efter en successiv förbättring försvagades arbetsmarknadsläget . Antalet sysselsatta minskade under loppet av året med ca 20 000 personer. Den öppna arbetslösheten steg från till av arbetskraften. Ökningen av arbetslösheten dämpades av att antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder ökade med knappt 10 1996, mätt som årsgenomsnitt. har arbetsmarknadsläget försvagats ytterligare och det finns ännu inga tydliga tecken på förbättring. Produktionen bedöms dock stiga vilket väntas resultera i ökad sysselsättning . Sysselsättningen fortsätter sedan att öka . Den öppna arbetslösheten beräknas falla från 1996 till 1998. Minskningen av antalet arbetslösa beror framför allt på satsningar inom arbetsmarknadspolitiken och ett ökat antal reguljära utbildningsplatser. Summan av öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder faller från 1996 till 1998. TABELL 6.1 ARBETSMARKNAD Årlig procentuell förändring 1995 1996 1997 199 8 BNP, producentpris 4,2 1,1 2,2 2,4 Produktivitet 2,0 1,0 2,7 1,6 Antal arbetade timmar 2,0 0,1 -0,5 0,7 Medelarbetstid 0,5 0,7 0,2 0,0 Antal sysselsatta 1,5 -0,6 -0,7 0,7 Arbetskraft 1,2 -0,2 -0,9 - 0,2 Öppen arbetslöshet 1 7,7 8,1 7,9 7,1 Personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder1 4,7 1 Procent av arbetskraften, nivå. Källor: , och . Sysselsättningen föll med knappt 500 000 personer. Sysselsättningsnedgången motsvarades inte av en lika kraftig produktionsminskning eftersom produktiviteten steg mycket snabbt dessa år. En hög produktivitetstillväxt leder på kort sikt till en svag sysselsättningsutveckling medan det på lite ökar förutsättningarna för en god tillväxt i ekonomin och hög standard och ökad välfärd. Produktiviteten steg med i genomsnitt, vilket var betydligt högre än den genomsnittliga produktivitetstillväxten . Utöver de omfattande rationaliseringar som genomfördes , i synnerhet inom industrin, finns flera troliga förklaringar till den starka produktivitetstillväxten. Personalomsättningen sjönk efter 1990, vilket bl.a. ledde till minskade kostnader för administration och upplärning m.m. Sjukfrånvaron har också minskat . En minskad sjukfrånvaro gör att arbetsstyrkan bättre anpassas till produktionen och situationer med för många eller för få arbetare undviks. Företagens behov av att hålla ett överskott av anställda, för att klara produktionen även vid sjukfrånvaro, minskar därmed. antas produktiviteten fortsätta att stiga i snabb takt. Visserligen är det inte sannolikt att sjukfrånvaron och personalomsättningen fortsätter att minska i samma takt som men däremot är det troligt att rationaliseringarna inom näringslivet fortsätter. Rationaliseringstrycket har också ökat på grund av de förhållandevis höga löneökningarna . antas den totala produktiviteten stiga med i genomsnitt , vilket är lägre än men högre än . Produktivitetstillväxten varierar dock relativt kraftigt mellan åren. mattades aktiviteten i ekonomin tillfälligt av, vilket ledde till en viss överkapacitet med lägre produktivitet som följd. ökar produktionen på nytt vilket inte förutsätts resultera i ökad sysselsättning förrän . Tillväxten väntas också bli hög inom näringar med hög produktivitetsnivå, främst bas- och elektroindustrin. Därmed stiger den genomsnittliga produktiviteten markant. blir ökningen mer måttlig. Medelarbetstiden har, liksom produktiviteten, stigit kraftigt . Även en ökning av medelarbetstiden leder på kort sikt till en svagare sysselsättningsutveckling medan den på förbättrar förutsättningen för hög produktivitet och därmed hög standard och tryggad välfärd. Huvudorsaken till att medelarbetstiden ökat är att sjukfrånvaron har minskat. Den lägre sjukfrånvaron torde i sin tur bero på de regeländringar som genomförts i sjukförsäkringssystemet och det sämre arbetsmarknadsläget. Frånvaron på grund av vård av barn har också minskat . Detta hänger samman med att antalet nyfödda har minskat . En annan faktor som har bidragit till den stigande medelarbetstiden är att andelen egna företagare ökat. Denna grupp har en högre genomsnittlig arbetstid än de anställda. Övertidsuttaget varierar med konjunkturen och steg således . Övertidsuttaget har dock en relativt begränsad effekt . Hur medelarbetstiden kommer att utvecklas framöver är svårt att bedöma. De flesta faktorer talar dock för att ökningen av medelarbetstiden dämpas. Sjukfrånvaron kan visserligen fortsätta att minska något under innevarande år till följd av förlängningen av arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen. Effekten torde dock bli relativt begränsad med tanke på att sjukfrånvaron nu ligger på en historiskt sett låg nivå. Inom vissa sektorer förekommer också arbetstidsdelning och övergång mot mer konjunktur-anpassad arbetstid på lokal nivå, vilket kan bidra till att arbetstiden sjunker. Sysselsättningen föll markant men planade sedan ut . Under inledningen av 1997 har emellertid sysselsättningen vänt nedåt igen. Det finns inte heller några tydliga tecken på en uppgång under den närmaste framtiden. Antalet nyanmälda lediga platser ligger fortfarande på en låg nivå och enligt den senaste konjunkturbarometern räknar inte företagen med att öka antalet anställda. Produktionen bedöms dock stiga relativt snabbt under innevarande år vilket antas resultera i en ökad efterfrågan på arbetskraft . Trots detta minskar antalet sysselsatta med ca 30 000 personer, mätt som årsgenomsnitt. väntas såväl produktionen som efterfrågan på arbetskraft fortsätta att stiga. Det innebär att den genomsnittliga sysselsättningen ligger på ungefär samma nivå som . I vissa sektorer stiger dock sysselsättningsnivån medan den faller inom andra. Inom industrin ökar antalet sysselsatta med ca 3 000 personer. I byggsektorn antas produktionen och därmed efterfrågan på arbetskraft förbli svag för att sedan stiga kraftigt i samband med att bostadsinvesteringarna vänder uppåt från en mycket låg nivå. över hela perioden ökar sysselsättningen i byggsektorn med 2 000 personer. I takt med att den privata konsumtionen stiger väntas sysselsättningen inom de konsumtionsinriktade delarna av tjänstesektorn att öka. Även inom de industrirelaterade delarna av tjänstesektorn väntas sysselsättningen stiga till följd av den relativt kraftiga produktionsökningen inom industrin. Inom kommunala myndigheter fortsätter sysselsättningsminskningen . Ökade statsbidrag till kommunsektorn 1998 innebär att konsumtionen och även sysselsättningen kan hållas oförändrad i sektorn som helhet detta år. TABELL 6.2 SYSSELSÄTTNING I OLIKA BRANSCHER Förändring från föregående år 199 5 199 6 199 7 19 98 Jord och skogsbruk 124 -11 -9 -3 -1 Industri 803 41 7 -7 10 Byggnadsverksamh et 230 6 -5 -4 6 Privata tjänster 1 541 29 7 -1 14 Kommunala myndigheter 1 094 -1 -24 -12 0 Statliga myndigheter 193 -3 0 -2 -1 Totalt 3 986 59 -23 -29 28 Arbetskraft, totalt 4 319 53 -9 -37 - 10 Källor: , och I vilken mån arbetslösheten minskar vid en viss sysselsättningsutveckling beror på utvecklingen av arbetskraftsutbudet. minskade utbudet som sysselsättningen föll, vilket begränsade ökningen av arbetslösheten. Förändringar i arbetsmarknads- och utbildningspolitiken påverkar i hög grad utvecklingen av arbetskraftsutbudet. Utöver de åtgärder som redan är beslutade tillkommer flera nya förslag inom båda områdena. Inom arbetsmarknadspolitiken föreslås bland annat tillfällig avgångsersättning för äldre arbetslösa och resursarbete. Resursarbete innebär att arbetsgivare inom offentliga verksamhet får ta emot en långtidsarbetslös som, med ersättning motsvarande a-kassa, utför kvalitetshöjande arbete . Dessa kommer inte att registreras som sysselsatta utan som varande i åtgärd utanför arbetskraften. Inom utbildningspolitiken föreslås utökad kvalificerad yrkesutbildning samt en utökning av tidigare beslutad utbildningssatsning. Tillsammans med de redan beslutade satsningarna på reguljär utbildning innebär detta att det tillförs medel för ca 23 000 extra platser inom den högre utbildningen och ca 118 000 extra platser inom vuxenutbildningen, mätt som årsgenomsnitt. Alla ovanstående åtgärder reducerar arbetskraftsutbudet . På grund av olika typer av undanträngningseffekter kommer dock sannolikt utbildningssatsningen inte att få fullt genomslag på den öppna arbetslösheten. Övriga arbetsmarknadspolitiska åtgärder ligger sammantaget på ungefär samma nivå som . Det sker dock en omfördelning från åtgärder i arbetskraften till åtgärder utanför arbetskraften, vilket innebär att arbetskraftsutbudet sänks. Sammantaget beräknas arbetskraftsutbudet minska mer än vad sysselsättningen gör vilket innebär att den öppna arbetslösheten faller. fortsätter arbetskraftsutbudet att minska trots att sysselsättningen då stiger. TABELL 6.3 KONJUNKTURBEROENDE ARBETSMARKNADSPOLITISKA ÅTGÄRDER Tusental personer 1995 1996 1997 199 8 Totalt 189 196 202 20 2 I arbetskraften 59 41 26 24 Beredskapsarbete 14 8 Utanför arbetskraften 129 155 176 17 8 Arbetsmarknadsutbildning 55 46 Kommunavtal/Ungdomsprakt ik 20 13 1 I posten övrigt ingår ungdomsintroduktion och invandrarpraktik. Anm.: ingår även offentligt tillfälligt arbete och personer i resursarbete i begreppet konjunkturoberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Dessa är per definition utanför arbetskraften. Däremot ingår inte åtgärderna jobbsökaraktivitet, företagsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering. Källor: och . Trots den relativt svaga sysselsättningsutvecklingen faller därmed den öppna arbetslösheten relativt kraftigt, från av arbetskraften till 1998. Det motsvarar ca 45 000 personer. Summan av öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder faller från av arbetskraften till 1998. Nivån är högre än vad som antogs i budgetpropositionen. Den främsta orsaken till detta är att efterfrågan på arbetskraft väntas utvecklas betydligt svagare än vad som bedömdes då. Prognosen över sysselsättning och arbetslöshet är i flera avseenden osäker. För det första är det mycket svårt att bedöma i vilken mån näringslivet har möjlighet att fortsätta att rationalisera. Det finns inga tydliga tecken på en ökad efterfrågan på arbetskraft trots att flera faktorer talar för en relativt stark produktionstillväxt. Håller denna utveckling i sig finns det en risk för att sysselsättningen utvecklas svagare än vad som bedöms i prognosen. För det andra är det svårt att avgöra effekterna på utbudet och den öppna arbetslösheten av de nu föreslagna åtgärderna. Antalet åtgärder är mycket omfattande både inom arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken. Visar det sig svårt att genomföra vissa åtgärder eller få till stånd alla utbildningsplatser, till följd av t.ex. lärarbrist, finns det risk för att arbetslösheten blir högre än vad som antas i prognosen. Dessutom är det svårt att avgöra i vilken utsträckning arbetsmarknadspolitiska åtgärder tränger undan ordinarie sysselsättning. 7 LÖNER Den genomsnittliga timlönen i ekonomin steg med enligt . Avtalen gav löneökningar på och löneglidningen beräknas därmed till . Det är en betydligt högre löneökningstakt än under föregående år då lönerna steg . Det är dock delvis en effekt av avtalens konstruktion. De avtalade löneökningarna började nämligen gälla senare än , vilket resulterade i en särskilt hög ökning av genomsnittslönen . beräknas den årliga löneökningen till vilket också är anmärkningsvärt högt, sett i ljuset av det svaga arbetsmarknadsläget. Som jämförelse kan nämnas att timlönerna i tillverkningsindustrin i 14 beräknas öka med i genomsnitt . De kraftigaste löneökningarna 1996 noteras inom industrin där ökningstakten översteg de avtal som slutits inom branschen med flera procentenheter. Inom övriga sektorer var löneglidningstakten lägre. Under innevarande år beräknas lönerna stiga varav avtalen står för och löneglidningen för . Avtalsförhandlingarna torde kunna resultera i att löneökningstakten dämpas ytterligare. För detta talar bl.a. att inflationsförvänt- ningarna sjunkit, att vinstmarginalerna faller samt en ökad medvetenhet bland arbetsmarknadens parter om vikten av lönemoderation. Därtill bedöms arbetsmarknadsläget vara fortsatt svagt. Löneökningarna antas därmed avta till . De centrala avtalsförhandlingarna beräknas ha gett löneökningar för industrin på . Därtill uppgick löneglidning till . Det är dock sannolikt att en del av den uppmätta löneglidningen kan förklaras av att flera företag sköt fram tidpunkten för när avtalen skulle börja gälla som övriga avtalsrevisioner troligtvis skedde än vad som var överenskommet vid förhandlingarna. Detta innebär att de avtal som registreras i beräkningarna är för höga 1995 och för låga 1996. Löneglidningen har i så fall ett jämnare förlopp än vad som redovisas i tabell 7.1. Bortsett från dessa tekniska faktorer måste löneglidningstakten ändå betraktas som förhållandevis hög. En förklaring till detta kan vara att de senaste årens ökning av vinstmarginalerna, framför allt inom exportindustrin, nu kommer löntagarna till del. Mot bakgrund av den kronförstärkning som skett bedöms dock vinstläget inom industrin sjunka något. Löneglidningstakten inom denna sektor torde därmed dämpas. Dessutom har inflationsförväntningarna successivt fallit som sysselsättningen inom industrin har minskat. Löneglidningstakten antas därmed falla till . TABELL 7.1 TIMLÖNER Årlig procentuell förändring 1995 1996 1997 1998 Industri 4,7 7,5 5,1 Avtal 3,0 3,7 3,1 Löneglidning 1,7 3,8 2,0 Byggnadsindustri 4,3 3,5 3,6 Avtal 2,3 2,6 3,1 Löneglidning 2,0 0,9 0,5 Privata tjänster 3,6 5,6 4,7 Avtal 2,5 4,6 3,7 Löneglidning 1,1 1,0 1,0 Statliga myndigheter 2,5 6,6 4,0 Avtal 1,0 5,0 3,5 Löneglidning 1,5 1,6 0,5 Kommunala myndigheter 1,5 5,9 5,2 Avtal 0,9 5,3 4,7 Löneglidning 0,8 0,6 0,5 Totalt 3,3 6,1 4,7 3,5 Avtal 2,1 4,4 3,7 Löneglidning 1,2 1,6 1,0 Källor: , och . Arbetsmarknadsläge och lönsamhet förefaller i begränsad omfattning ha påverkat lönekraven vid den förra avtalsrörelsen. Trots ett finansiellt underskott och minskad sysselsättning i kommunsektorn blev avtalen högre i denna sektor än i industrin, där sysselsättningen steg och lönsamheten var god. Löneglidningen blev å andra sidan relativt svag inom kommunsektorn 1995 och 1996 vilket sannolikt är en effekt av de höga avtalen, även om löneglidningen historiskt sett är lägre inom denna sektor. Lönerna inom byggnadssektorn uppvisar tecken på hög känslighet för förändringar av arbetslösheten medan däremot nivån på arbetslösheten verkar ha mindre betydelse. föll arbetslösheten något vilket kan vara en förklaring till att löneglidningstakten var relativt hög, , , trots att arbetslösheten fortfarande låg kvar på en extremt hög nivå, . steg arbetslösheten på nytt som löneglidningstakten avtog till strax . Att avtalen blev höga vid förra avtalsrörelsen kan delvis bero på att inflationsförväntningarna för avtalsförhandlingarna var förhållandevis höga och senare visade sig vara en överskattning, vilket tyder på att lönebildningen inte hade anpassats fullt ut till en låginflationsekonomi. Det fick också till följd att reallönerna steg kraftigt . Reallöneökningarna motsvarades inte av en lika hög produktivitetstillväxt, vilket innebär att företagens lönsamhet försämrades. Försämrad lönsamhet kan endast i begränsad omfattning kompenseras via höjda priser då penningpolitiken anpassas för att uppnå inflationsmålet. Istället drivs rationaliseringar fram vilket dämpar sysselsättningsutvecklingen. Det finns flera faktorer som talar för att avtalsförhandlingarna ger ett ur sysselsättningssynvinkel bättre utfall än de som slöts 1995. Inflationsförväntningarna är betydligt lägre. Arbetslösheten har legat på en mycket hög nivå. Företagens vinstläge har också försämrats , bl.a. som en följd av inträffade löneökningar och apprecieringen av kronan. Vissa avtal löpte ut redan vid årskiftet 1996/1997. De löneförhandlingar som är klara för dessa branscher resulterade i lägre avtalade löneökningar än vid föregående förhandlingar. Det kan ses som en indikation på att lönekraven även inom andra branscher kan komma att bli lägre än vid föregående avtalsförhandlingar. Det finns dock faktorer som talar för att lönekraven kan komma att vara fortsatt höga framöver. Trots höga nominella löneökningar ökar exempelvis inte hushållens köpkraft nämnvärt, till följd av höjda skatter och sänkta transfereringar från den offentliga sektorn. Dessutom verkar förhandlingssystemet vara känsligt för de kortsiktiga makroekonomiska förutsättningarna vid de kritiska tidpunkter då avtalen sluts. Har sysselsättningen börjat öka och arbetslösheten falla när avtalsförhandlingarna sker skulle det kunna öka lönetrycket. Sammantaget väger dock de faktorer som talar för lägre avtal sannolikt tyngst. I prognosen antas lönerna öka med i genomsnitt , vilket innebär en reallöneökning på . Löneökningarna låg över den s.k. Edinnormen på , som definierats som en årlig ökning av arbetskraftskostnaden i takt med övriga europeiska länder. I en utvärdering av den senaste avtalsrörelsen gör den s.k. Edin-gruppen, som etablerade , bedömningen att arbetskraftskostnaderna kommer att stiga med mer än genomsnittet i övriga europeiska . Det kompenseras inte fullt ut av en högre produktivitetstillväxt i vilket innebär att konkurrenskraften försämras . Därmed dämpas sysselsättningsutvecklingen via dels ett ökat rationaliseringstryck, dels en svagare efterfrågan till följd av högre priser på svenska exportvaror. De ökade arbetskraftskostnaderna har dock inte till fullo slagit igenom i höjda priser vilket än så länge begränsat effekten på efterfrågan. Företagen har kunnat anpassa prisutvecklingen bl.a. genom att sänka vinstmarginalerna, som var mycket höga . Vinstmarginalerna kan dock inte fortsätta att falla i samma takt som utan att det hämmar den framtida tillväxten och ökar rationaliseringstrycket ytterligare. Arbetsmarknadens parter fick i samband med vårpropositionen i uppdrag av regeringen att gemensamt formulera nödvändiga förändringar av förhandlings- och lönebildningssystemet för att säkerställa en bättre fungerande lönebildning. Inom industrisektorn har diskussionerna resulterat i ett samarbetsavtal om en förhandlingsordning för de framtida avtalsförhandlingarna. Även inom andra avtalsområden har vissa initiativ tagits till liknande samarbetsavtal. Från samtliga centralorganisationer på såväl arbetsgivarsidan som arbetstagarsidan har synpunkter på den framtida lönebildningen inkommit men uppdraget har ännu inte lett till någon enighet i lönebildningsfrågan. De synpunkter som framförts tyder dock på att det finns en ökad insikt om löneutvecklingens betydelse för arbetslösheten, sysselsättningen och tillväxten i ekonomin. Det kan leda till löneökningarna som ligger mer i linje med löneökningarna i omvärlden. 8 INFLATION Inflationstrycket i är mycket lågt. har konsumentprisindex (KPI) legat på en lägre nivå än året innan. Den senaste noteringen (februari) visar en inflationstakt på -0,. Nettoprisindex (NPI), vilket anger konsumentprisutvecklingen exklusive indirekta skatter och subventioner, hade fallit med . Fallen i KPI och NPI bör dock särskiljas från den ur samhällsekonomisk synvinkel skadliga deflation som kännetecknas av fallande tillgångspriser. Tillgångspriserna stiger och den mycket låga uppmätta inflationen är till stor del en effekt av den kraftiga kronförstärkningen samt de sjunkande räntorna, vilka har resulterat i betydande sänkningar av importpriser respektive boendekostnader för egnahemsägare. Detta illusteras av att inflationen enligt det lanserade EU-harmoniserade indexet för konsumentpriser (HIKP), som inte omfattar räntekostnader för egnahemsägare, uppgick till . Förutom räntefallet och kronförstärkningen förklaras den låga registrerade inflationstakten även av att inflationsbenägenheten i ekonomin har fallit betydligt. Dessa faktorer antas även vara av stor betydelse för den framtida inflationsutvecklingen. har den importvägda växelkursen försvagats med . Detta bedöms resultera i en successiv höjning av importpriserna . antas däremot kronan förstärkas, vilket väntas leda till oförändrade importpriser . Importprishöjningarna förefaller dock inte ha påverkat konsumentpriserna nämnvärt. Det kan finnas flera orsaker till detta. Terminsäkrade växelkurser i samband med import är en möjlig förklaring. En annan är att lagren inom detaljhandeln är stora, varvid importprisökningar påverkar prisnivån med en betydande fördröjning. tjänstebarometer ger ett visst stöd åt ett sådant resonemang. En tredje och kanske viktigare orsak är att inflationsbenägenheten fallit som en följd av dels ökad konkurrens, dels svårigheter att övervältra kostnadsökningar på konsumenterna när den inhemska efterfrågan är svag och inflationen låg. Högre importpriser beräknas till en del absorberas av lägre marginaler inom handeln, vilket begränsar genomslaget på inflationen. Räntorna har vänt uppåt, delvis som en följd av kronförsvagningen. Givet en relativt oförändrad räntenivå framöver medför ändå det kraftiga räntefallet fortsatt sänkta räntekostnader i och med att av hushållens bostadslån utgörs av bundna lån. Dessa kommer att successivt omsättas och då sannolikt till en lägre ränta . Lägre räntekostnader bedöms således fortsätta att dra ned konsumentprisindex . Däremot väntas denna effekt avta betydligt . bedöms riskerna för ett kraftigt ökat inhemskt genererat inflationstryck som små. Efter en viss avmattning beräknas visserligen den privata konsumtionen växa i en något snabbare takt. Ökningen begränsas dock till 1997 och 1998, vilket bedöms vara förenligt med en fortsatt låg inflation. medför de omfattande produktivitetshöjande investeringar som företagits , i kombination med det pressade arbetsmarknadsläget, att risken för en kostnadsdriven inflationsökning bedöms vara fortsatt liten. Framtida inflationstryck beror även på vad olika marknadsaktörer tror om inflationen framöver, i och med att dessa förväntningar bl.a. påverkar lönebildningen samt andra typer av kontrakt och avtal. I takt med att konsumentprisindex föll sänktes också inflationsförväntningarna successivt. Hushållens liksom industri- och tjänsteföretagens inflationsförväntningar har fallit ytterligare något enligt de senaste undersökningarna av hushållens inköpsplaner och enligt industri- och tjänstebarometrar. Bland aktörerna på arbets-, varu- och penningmarknaden, som undersöks av Prospera och , är inflationsförväntningarna i stort sett oförändrade över samtliga tidshorisonter enligt februarienkäterna. Aktörerna bedömer att klarar inflationsmålet . Ovanstående faktorer är viktiga för att bedöma inflationsutvecklingen . På är det huvudsakligen utvecklingen av löneökningstakten minus trendmässig produktivitetsökning som bestämmer inflationstakten. Utifrån ett sådant långsiktigt inflationssamband innebär en penningpolitik som utgår från ett prisstabilitetsmål en restriktion på förhållandet mellan löneökningar och produktivitetsökningar. Höga löneökningstakter tvingar fram arbetskraftsrationaliseringar och produktivitetsökningar. Effekterna av en lönesättning i otakt med den i våra konkurrentländer har med nuvarande penningpolitiska mål sålunda övergått från att vara inflationsdrivande till att bli sysselsättningsdämpande. Nuvarande ekonomiska situation med hög arbetslöshet som KPI faller kan ses som en kortsiktig avvikelse från det långsiktiga sambandet på grund av svårigheter att, ur penningpolitiskt hänseende, korrekt bedöma framtida inflationsutveckling. Den sammantagna bedömningen avseende 1997 är att inflationen ökar under loppet av året till följd av höjda indirekta skatter och högre importpriser. Genomslaget från högre importpriser på inflationen antas dock bli relativt måttligt till följd av en lägre inflationsbenägenhet i ekonomin. Lägre räntekost-nader för egnahemsägare beräknas ha en fortsatt neddragande effekt även . Ränteeffekten beräknas dessutom bli något