prop · GK03112 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringen bedömer att eleverna under praktiken kommer att bli motiverade att skaffa sig mer teoretiska kunskaper och räknar med att de flesta eleverna som följer denna studieinriktning efter ett eller går in i ett nationellt program. Praktikprogrammet blir därmed en utveckling och ny form av nuvarande preparandprogram. För att inte skapa återvändsgränder måste de elever, som väljer att inte övergå till ett nationellt program och som saknar kunskaper i kärnämnen få rätt att i gymnasieskolan eller gymnasial vuxenutbildning läsa och få betyg i resterande ämnen. Denna rätt bör finnas . Fortsatt beredning Den utveckling av gymnasieskolan som har skisserats i detta avsnitt be- höver ytterligare diskuteras och analyseras innan mer konkreta förslag kan läggas. Regeringen avser att ytterligare utreda hur en modernisering av utbudet av gymnasieskolans program samt studievägsstrukturen inom programmen bör se ut. Utformningen av ett praktikprogram behöver också analyseras vidare. Regeringen avser vidare att fortsätta att bereda och utreda förutsätt- ningarna för nationella program med lärlingsutbildning och yrkesexamen. I beredningen bör bl.a. ingående diskussioner föras med arbetsmarkna- dens parter och dess branschorganisationer. Det finns också goda skäl att ta vara på de erfarenheter som gjorts i kommunerna. Därför bör även dis- kussioner föras med kommunala företrädare och Svenska Kommunför- bundet. Regeringen räknar med att kunna presentera förslag för se- nast så att förändringar kan vara klara . En möjlighet till pilotprojekt bör prövas. Regeringen avser att se över kärnämnena i enlighet med vad som sagts ovan samt dess konsekvenser för gymnasial vuxenutbildning och åter- komma till i en proposition. En del av kritiken mot gymnasiereformens genomförande har gällt den bristande informationen. Många skolledare och lärare men även avnä- mare och elever och deras föräldrar har haft bristande kunskaper om re- formens syfte, den nya läroplanen och det nya betygssystemet. Detta har bl.a. föranlett , och att genomföra flera informationsinsat- ser. När de förändringar som här har skisserats, kommer till stånd, bör en strategi för en omfattande informationsinsats också planeras. Den bör inbegripa olika aktörer på både nationell och lokal nivå. 5.5 Vuxenutbildningen Regeringens bedömning: En central uppgift i regeringens politik är att ge alla vuxna möjlighet att få ny kunskap och att komplettera brister i tidigare utbildning. I grunden handlar det om att ge individen möjlighet att själv styra sitt liv, påverka sitt yrkesval, få inflytande och kunna ut- vecklas både i arbetet och . Ett alltmer kunskapsintensivt ar- betsliv och samhälle förutsätter att alla medborgare under hela livet kan öka sina kunskaper och vidga sin kompetens. En satsning på utbildning är därför nödvändig för att förhindra utslagning från arbetsmarknaden och vidgade klyftor i samhället. Det nationella för vuxna som regeringen har inlett är ett viktigt steg i en sådan satsning. Utmaningen, att säkra allas möjlighet till kontinuerligt lärande, skall i första hand mötas lokalt. Kommunerna behöver utveckla en infrastruktur för vuxenutbildning och kompetensutveckling. Det bör ske i samverkan med de lokala parterna på arbetsmarknaden, enskilda utbildningsanord- nare och folkbildningens organisationer. Kommunerna har ett särskilt ansvar för den grundläggande vuxenutbildningen. I övrigt delas ansvaret för att ett livslångt lärande kommer till stånd mellan individen, arbets- givarna och det allmänna. skall medverka till att de redskap utvecklas, som krävs för att ge alla reella möjligheter till ett livslångt lärande. kommer vuxenutbildningen att genomgå en successiv reformering. Grunden för denna reformering läggs genom det utvecklingsarbete som har inletts i kommunerna inom och genom försöksverk- samheterna med kvalificerad yrkesutbildning och med distansutbildning. Målet är att utveckla vuxenutbildningen så att den är väl att tillgodose såväl individens som arbetslivets och samhäl- lets krav på ett livslångt lärande för alla. Den kommunala vuxenutbildningens framväxt och folkhögskolor svarade länge i stort sett ensamma för vuxenutbildningen i vårt land. Statliga skolor för vuxna startades visserligen men endast i blyg- sam omfattning. tillkom för vuxna (senare Statens skola för vuxna) i . Först utvecklades den kommunala vuxenutbildningen bl.a. utifrån initiativ som tagits av vissa studieförbund och kommuner. Komvux i sin nuvarande form tillkom i när majoriteten av den vuxna befolkningen endast hade en kort grundläggande utbildning bakom sig. Huvuduppgiften var att ge vuxna samma kompetens som ungdomar fick i och gymnasiet och det var ungdomsskolans läroplaner och undervisnings- metodik som var dominerande. Komvux var i första hand en möjlighet för vuxna att få behörighet för högre studier. Tyngdpunkten låg på studieförberedande gymnasieutbild- ning. kom vuxenutbildningens fördelningspolitiska uppgift att betonas alltmer även för komvux. Grundskolutbildning prio- riterades. Vikten av information och uppsökande åtgärder för att rekry- tera kortutbildade underströks. Det resulterade bl.a. i tillkomsten av stu- dieledighetslagen 1974 och att ett särskilt vuxenstudiestöd infördes . Dessutom startade grundutbildning för vuxna (grundvux) som omfattade utbildning i läsning, skrivning och matematik upp till en nivå motsvarande årskurs 6 i . Samhällsorienterande och natu- rorienterande moment skulle också ingå. ingår den tidigare grundvuxorganisationen i den grundläggande vuxenutbildningen, som svarar mot hela . blev yrkesutbildningen en reguljär del av komvux, som har följt med i de förändringar som ge- nomförts i ungdomsskolan. infördes en egen läroplan för komvux, Lvux 82, som successivt utvidgades till att gälla även för grundvux och Statens skolor för vuxna (SSV). Genom övergången till mål- och resultatstyrning har komvux och SSV på nytt fått läroplan, programmål och kursplaner som är gemensamma med gymnasieskolan. Grundläggande vuxenutbild- ning följer samma läroplan men har egna programmål och kursplaner. Enligt skollagen är kommunerna skyldiga att anordna och aktivt rekrytera till grundläggande vuxenutbildning. Kommunerna skall vidare erbjuda gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning samt sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Praktiskt taget samtliga kommuner har någon vux- enutbildning. Vid en mätning vecka 41 1995 var antalet elever inom komvux 155 971. Omräknat till heltidsstuderande motsvarar det ca 100 000 elever. Av dessa studerade i grundläggande vuxenutbild- ning, i gymnasial vuxenutbildning och i påbygg- nadsutbildning. Av eleverna uppgick andelen kvinnor till . Andelen kvinnor har ökat i följd. finns en särskilt anordnad svenskundervisning för in- vandrare (sfi). Vuxna invandrare skall ges grundläggande kunskaper i det svenska språket och om det svenska samhället. Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning till personer som saknar grundläggande kunskaper i svenska språket. Flertalet kommuner anordnar sfi i regi, men det är också vanligt att andra utbildningsanordnare anlitas för genom- förandet, t.ex. studieförbund. Antalet deltagare i sfi varierar med antalet tillkommande invandrare. har en majoritet inom sfi varit flyktingar. Eftersom flyk- tinginvandringen minskat har också antalet deltagare i sfi minskat. fanns 35 700 deltagare i sfi. Folkbildningen Folkbildningen är en viktig del av vuxenutbildningen. Antalet deltagare i folkbildningen är mycket stort. Under /95 var det ca 1,5 miljoner deltagare i ca 343 000 studiecirklar. Folkhögskolorna samlade ca 190 000 deltagare, varav ca 37 000 i de långa kurserna (), vilket motsvarar ca 30 000 helårsstuderande. Folkhögskolan har genomfört kompetensgivande utbild- ningar på grundskole- och gymnasienivå. Studieförbunden har fr.o.m. /93 möjlighet att genomföra kompetensinriktade utbild- ningar motsvarande vad som ges inom det offentliga skolväsendet och högskolan. Folkbildningen har en viktig roll inom ramen för . Per år har 10 000 helårsplatser avsatts för folkhögskolan med början fr.o.m. . Därutöver har också kommunerna möjlighet att anlita studieförbund och folkhögskolor inom ramen för de medel för kun- skapslyftet som tilldelas kommunerna fr.o.m. . I proposition 1990/91:82 om folkbildning lades fast att staten som bi- dragsgivare inte skall föreskriva mål och syften för folkbildningen. Må- len för ett fritt bildningsarbete måste ta form inom bildningsarbetet självt. En tydlig åtskillnad borde därför göras mellan de mål som folkbildningen själv ställer upp för sin verksamhet och de mål som staten som bidrags- givare fastställer för att bevilja bidrag. beslut med anledning av folkbildningspropositionen inne- bar att tidigare bidragsregler avskaffades. Statsbidragets roll som styrin- strument för verksamheten tonades ned. Folkbildningens företrädare fick på eget ansvar, utifrån vissa riktlinjer, avgöra hur det tilldelade stats- bidraget skulle användas för skilda verksamhetsområden. , som är folkbildningens eget organ, bildades med uppgift att fördela statsbidraget mellan studieförbunden och folkhögsko- lorna. Rådet fick också i uppdrag att följa upp och utvärdera den verk- samhet som bedrivs med stöd av statsbidrag. Även staten skall göra en utvärdering som är skild från den folkbildningen själv skall svara för. Regeringen beslöt att tillkalla en särskild utredare för att planera och låta genomföra en sådan utvärdering av folkbildningen (dir. 1994:12). Utredaren har successivt redovisat resultatet av sitt arbete i form av sex delbetänkanden samt ett slut- betänkande Folkbildningen en utvärdering (SOU 1996:159). Syftet med remissen är att få till stånd en bred debatt om folkbildningen och statens roll i för- hållande till folkbildningen. Det är också väsentligt att betänkandet ges en egen omfattande behandling i studieförbund och folkhögskolor för att kunna ge underlag för folkbildningens egna åtgärder bl.a. utifrån de re- sultat som utvärderingen kommit fram till. Vuxenutbildningens nya utmaningar Hundratusentals människor har genom vuxenutbildningen hittat en väg ur det gamla skolsystemets återvändsgränder. Vuxenutbildningen har där- med spelat en avgörande roll för enskilda människors framtid och för att utjämna klasskillnader i det svenska samhället. Vuxenutbildningen har i stort uppfyllt de mål som den utformades för. I takt med att vuxenutbild- ningen blivit alltmer etablerad och institutionaliserad finns dock risker att den fastnar i sina former och inte kan möta de nya krav som ställs. Den nya utmaningen för vuxenutbildningen är att skapa förutsätt- ningar för ett kontinuerligt lärande för alla människor. Det är inte längre tillräckligt att kompensatoriskt ge vuxna de utbildningsmöjligheter som erbjuds dagens barn och ungdomar. Uppgiften blir därutöver att erbjuda möjligheter för såväl anställda som arbetslösa att skaffa sig de ökade kunskaper och insikter som ett snabbt föränderligt arbetsliv kräver. Det handlar såväl om att motverka att människor blir övertaliga eller t.o.m. slås ut från arbetsmarknaden på grund av de ökade kvalifikationskraven som om att tillgodose behovet av kvalificerad arbetskraft i en växande ekonomi. Vuxenutbildningen utgör här en av flera insatser som tillsam- mans med bl.a. arbetsmarknadsutbildning, insatser via trygghetsfonder eller kompetensutveckling på arbetsplatser aktivt kan bidra i denna om- ställning. Bakgrunden till denna nya situation har beskrivits i avsnittet om sam- hällsförändringar. Ny teknik och ny arbetsorganisation i förening med ökad internationell konkurrens har i grunden förändrat villkoren inom arbetslivet. Individen måste ständigt vara beredd att byta arbetsuppgifter och arbetsgivare. Det enda avgörande yrkesvalet finns knappast längre. Behovet av relevant och trovärdig information om de möjligheter som står den enskilde till buds är stort. Ansvaret för att den nödvändiga tillväxten av kunskap och kompetens kommer till stånd hos alla vuxna måste delas mellan samhället, arbetsgi- varna och individerna. Det är därvid viktigt att komma ihåg att inget lärande och ingen kompetensutveckling kommer till stånd utan den en- skilda individens aktiva medverkan. Formerna för samhällets insatser behöver förändras som ett ökat engagemang från arbetsgivarnas sida också blir nödvändigt. har fått i uppdrag (dir. 1995:67) att redovisa förslag till hur en sådan ansvarsfördelning skall utformas. Samhällets uppgift i detta sammanhang är bl.a. att erbjuda vuxna möj- ligheter till fortsatt utbildning, personlig utveckling och högre kompe- tens. Den kommunala vuxenutbildningen ställs därmed inför nya krav på förändring och utveckling. Vuxenutbildningens inriktning Vuxenutbildningens centrala uppgift är alltjämt att nå dem med kort ut- bildning. Statskontoret har på uppdrag av regeringen försökt bestämma antalet individer som saknar utbildning motsvarande treårig gymnasie- nivå i kärnämnena svenska, engelska, matematik och samhällskunskap. Av Statskontorets rapport framgår att det totalt rör sig om i storleksord- ningen 2 400 000 individer, som hade högst tvåårig gymnasial utbildning i den grupp som granskats, nämligen de som befann sig i åldern . En betydande andel av dessa kan ändå ha förvärvat kunskaper motsvarande denna nivå. Trots detta återstår ett stort utbildningsbehov för vuxna som saknar den kompetens som gymnasieskolan numera erbju- der alla ungdomar. Det gäller t.ex. många invandrare och kanske särskilt invandrarkvinnor. En stor grupp är också de vars behov ungdomsskolan inte har förmått möta och som därför har en bristfällig skolgång. För att nå alla, och framför allt dem med kort grundutbildning, ställs det krav på en förbättrad vägledning i vid bemärkelse. Studievägledning är i högsta grad en fråga om att genom samhällets insatser ge alla likvär- diga förutsättningar. Det handlar om att öka tillgängligheten till informa- tion. Det handlar också om att utveckla arbetet med att motivera för stu- dier och att aktivt nå alla dem som inte själva söker sig till vuxenut- bildningen. Här har folkbildningen unika kunskaper och erfarenheter som bör tas till vara. De fackliga organisationerna och folkrörelserna måste också i högre grad engageras för att stimulera och motivera för studier. Den kommunala vuxenutbildningen måste svara med att erbjuda olika former av orienteringskurser i otraditionella former för att underlätta övergången till längre utbildning. Möjligheterna att tillgodose individens behov av utbildning måste stå i förgrunden. Det innebär också att vux- enutbildningen måste utgå från en inventering av individens behov och ge möjlighet att tillgodoräkna faktiska kunskaper, s.k. validering. Även fortsättningsvis bör den kommunala vuxenutbildningen följa samma läroplan som det frivilliga skolväsendet i övrigt och ge samma kompetens som och gymnasieskolan ger. Till följd av att nya grupper nu söker sig till vuxenutbildning har förutsättningarna för utbildningen dock ändrats. Detta måste ses som en stor utmaning för vuxenutbildningen. Det ställer nya krav på en vuxenpedagogik, där man tar tillvara och utgår från de studerandes tidigare erfarenheter och kunskaper. måste utbildningen organiseras så flexibelt att den kan tillgodose vuxnas skiftande förutsättningar och önskemål. Av utvärdering av den gymnasiala vuxenutbildningen framgår att vuxenstuderande endast i begränsad omfattning har stort in- flytande över arbetssätt, redovisningsformer och stoffurval. Detta gäller trots att förutsättningarna för ett aktivt deltagande från vuxenstuderande borde vara utomordentligt goda, eftersom många har vana och erfarenhet att påverka och självständigt fatta beslut i arbetslivet och privatlivet. Det är en självklar uppgift i den fortsatta förnyelsen av vuxenutbildningen att ta tillvara de vuxenstuderandes egna erfarenheter och kunskaper i under- visningen och att bemöta dem med respekt som vuxna människor. Vux- enutbildningen måste i ökad utsträckning skapa utrymme för diskussio- ner, där eleverna får möjlighet att uttrycka sina åsikter och ställnings- taganden och tillsammans med andra bearbeta och ifrågasätta ny kun- skap. Att på det sättet förändra undervisningen kan stöta på motstånd från de studerande. Det gäller särskilt om de studerandes tidigare erfarenheter är att utbildning skall ske i form av katederundervisning och vara bunden till en lärobok. Det är därför viktigt att föra en dialog med de studerande om vilka undervisningssätt som främjar en djupare förståelse för lärandet. Av den genomförda utvärderingen av folkbildningen (SOU 1996:159) framgår tydligt att deltagarna i studiecirklar och folkhögskolekurser allmänt sett anser att deltagarinflytandet där är väsentligt större än i skolan och vuxenutbildningen i övrigt, även om den också i folkbildningen måste vidareutvecklas. Folkbildningens erfarenheter bör därför utnyttjas i reformeringen av hela vuxenutbildningen. Många studerande upplever studietakten alltför hög. En anledning kan vara att skolarbetet i stor utsträckning utförs i hemmen, ett ensamarbete som förutsätter lugna hemförhållanden, studieteknik och självdisciplin. Även här bör folkbildningens metodik med små grupper där gruppen också fyller en social funktion och projektarbeten kunna tas till vara. Det finns en tydlig tendens mot att allt fler kurser be- drivs . /92 bedrevs av kurserna medan andelen /95 ökat till . Denna ut- veckling minskar vuxenutbildningens möjligheter att svara mot alla indi- viders förutsättningar och studiemöjligheter. Utbildning behöver vara lättillgänglig. Vuxenutbildningen måste utformas så flexibelt både vad gäller kursutbud och tider att den är anpassad efter deltagarnas förutsätt- ningar. Detta är särskilt viktigt för dem som har arbete och behöver komplettera sin utbildning. Det handlar bl.a. om att bryta läsårs- och ter- minsfixeringen och att erbjuda kurser på de platser där de studerande finns och på tider då de kan delta. Det kan också vara nödvändigt att göra speciella anpassningar till vissa grupper av arbetstagare t.ex. skiftarbe- tare. För att tillfredsställa behoven för anställda spelar samarbetet med arbetsmarknadens parter en central roll. Utbudet av yrkesinriktad utbildning har av tradition varit litet inom den kommunala vuxenutbildningen, bl.a. beroende på att den övervägande delen av studerande endast sett komvux som en etapp på vägen mot fort- satta studier. I kunskapssamhället kommer många att söka sig till vux- enutbildning inte enbart för att få högskolebehörighet utan för att mer utbildning ökar möjligheterna att få eller behålla ett arbete eller för att kunna utvecklas i sitt arbete. För att möta dessa förändrade krav på ut- bildning är det nödvändigt att kraftigt öka utbudet av yrkesinriktad ut- bildning. För att kunna ta till sig nya yrkeskunskaper behöver den stu- derande även bygga på sina allmänna teoretiska kunskaper. Det måste därför i större utsträckning bli möjligt att varva kurser i mer yrkesinrik- tade ämnen med kärnämnen. Det finns också skäl för att inom den kom- munala vuxenutbildningen öka användningen av arbetsplatsförlagd ut- bildning. har praktik varit ett mycket ovanligt inslag inom vux- enutbildningen. För många vuxna kan en kombination av teoretiska stu- dier och APU, praktik, eller lärlingsliknande utbildning vara en väg in på arbetsmarknaden. Det är också viktigt att vuxna, som har lång arbetslivs- erfarenhet inom sitt yrke, får tillgodoräkna sig sin faktiska kompetens genom att en validering görs. Här kan en yrkesexamen enligt det förslag som tidigare presenterats för gymnasieskolan komma att fylla en viktig funktion också i vuxenutbildningen. De förändringar som aviserats i tidigare avsnitt beträffande yrkes- utbildningen i gymnasieskolan är lika väsentliga för vuxenutbildningens utveckling och kommer att öppna nya möjligheter även där. Vidare bör konsekvenserna av eventuella förändringar när det gäller gymnasiesko- lans kärnämnen utredas för vuxenutbildningens del. Vuxenutbildningsreformen innebar bl.a. att grundvux, som sva- rade mot årskurs 1-6, och den del av komvux som motsva- rade högstadiet lades samman till en helhet under beteckningen grund- läggande vuxenutbildning. Kommunerna är skyldiga att tillhandahålla utbildningen för de kommuninvånare som har rätt att delta, och skall ak- tivt verka för att nå och motivera dem att ta del av utbildningsutbudet. tillsynsverksamhet har inte visat att kommunerna inte uppfyller sitt uppdrag. har genomfört en utvärdering av den nya grund- läggande vuxenutbildningen. Vissa kommuner bedöms ha genomfört re- formen till fullo och ha en kvalitativt god verksamhet. Dessa kommuner kännetecknas enligt utvärderarna av kunniga och engagerade politiker med en genomtänkt syn på vuxenutbildningen, en klar ansvarsfördelning mellan sig, där någon ansvarar särskilt för komvux, och politiska visioner om hur ett livslångt-lärande-perspektiv skall forma det kommunala ut- bildningsutbudet. På många håll organiseras dock den grundläggande vuxenutbildningen på ett sätt som bibehåller en reell tudelning från tiden före reformen och bedrivs skild från den gymnasiala vuxenutbildningen. Trots det varierande utfallet vad gäller reformgenomförandet visar ut- värderingens resultat på en i huvudsak positiv värdering av reformen och dess effekter. Verksamheten har blivit mer målstyrd och effektiv, den har fått högre status och fler deltagare går vidare till fortsatta studier. Ut- värderarnas bedömning är att den nya grundläggande vuxenutbildningen kan ge bättre förutsättningar att möta behoven hos den grupp vuxna som har lägst förkunskaper och störst behov av utbildningen, eftersom refor- men har inneburit en förstärkning av flexibiliteten i vuxenutbildningen. resulterar i uppsökande verksamhet och information till dem som fått minst utbildning tidigare. I den dialog som förs mellan den delegationen för som regeringen tillsatt och kommunerna har många påpekat att dolda behov av grundläggande vuxenutbildning kan komma att tydliggöras och att kommuner därmed kan komma att få svårt att leva upp till sin lagstiftade skyldighet vad gäller grundläggande vuxenutbildning. Det är därför angeläget att regeringen följer utveck- lingen. Det finns uppenbara behov av att förstärka kvaliteten och ge stöd till utvecklingen även av svenskundervisningen för invandrare, t.ex. vad gäller läromedel och metodutveckling. Många sfi-lärare upplever också att de arbetar isolerat. Undersökningar har visat att undervisningen nu är mer effektiv än vad tidigare varit fallet, bl.a. har väntetiderna till sfi sjun- kit kraftigt. Trots dessa positiva resultat kvarstår många problem, t.ex. att ungefär hälften av eleverna inte når upp till betyget Godkänd. Pågående reformarbete Att vuxenutbildningen håller på att få en vidgad och delvis ny roll speg- las av den vikt regeringen lagt vid den särskilda satsningen på vuxenut- bildningen ett nationellt kunskapslyft för vuxna. Med anledning av regeringens förslag i propositionen Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten (prop.1995/96:222) beslöt riks- dagen att en femårig vuxenutbildningssatsning skall genom- föras med början och att särskilda statliga medel skall fördelas till kommunerna för satsningen. Regeringen ser som ett gemensamt åtagande för staten och kommunerna. Staten står för de merkostnader som satsningen medför för kommunernas vuxenutbildning på gymnasienivå, medan kommunerna ges huvudansvaret och mycket stor frihet att själva välja hur genomförandet av skall organiseras och läggas upp. utgör ett viktigt inslag i regeringens strävan att halvera arbetslösheten . Det är den enskilt största och mest omfattande satsningen någonsin för att höja kunskaps- och utbildningsnivån för vuxna i . motsvarar 100 000 heltidsstuderande utöver den rent kommunalt finansierade vuxenutbildningens volym. Det innebär att upp till totalt sett ca 200 000 personer kan delta i heltids- studier, vilket motsvarar av arbetskraften eller ungefär dubbelt så många som i en årskull.