prop · GK038 · 1997-01-01 00:00:00 — Krävs personutredning för att bedöma vilken påföljd som är lämpligast för den misstänkte bör saken prövas av domstol. Det skall således vara uppenbart att huvudpåföljden skall vara villkorlig dom. Därutöver kan det naturligtvis vara i viss mån tveksamt om den villkorliga domen skall förenas med ett bötesstraff. Om det med hänsyn till domstolarnas praxis framstår som klart att ett bötesstraff också bör utdömas bör detta inte föranleda att strafföreläggande är uteslutet. Enligt regeringens mening bör åklagaren kunna avgöra om tilläggsböter bör utgå, och storleken av ett sådant straff, lika väl som han eller hon har möjlighet att vid utfärdande av strafföreläggande pröva bötesbeloppets storlek. Även i fråga om unga lagöverträdare krävs begränsningar. Hand-läggningen av ungdomsmål har reformerats (prop. 1994/95:12, bet. 1994/95:JuU1, rskr. 1994/95:39, bet. 1994/95:JuU6, rskr. 1994/95:165; SFS 1994:1760). Reformerna har i huvudsak tagit sikte på förfarandet vid lagföring av ungdomar . Reformerna har inneburit ett förbättrat samarbete mellan olika myn- digheter vid handläggningen av ungdomsmål och att snabbheten har ökat vid för- farandet hos polis, åklagare och domstol. De nya bestämmelserna innebär bl.a. att särskilt lämpade poliser och åklagare skall leda förundersökningen i mål med ungdomar och att en tidsfrist för förundersökningen skall gälla i sådana mål. För ungdomar gäller även särskilda regler för åklagarens möjlighet att inhämta yttrande enligt lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål m.m. och dennes skyldighet att inhämta yttrande från socialnämnden. Särskilda regler för dessa ungdomar finns även när det gäller kvarhållande, strafföreläggande, åtalsunderlåtelse, häktning och offentlig försvarare. Vid domstolarna skall mål mot ungdomar under tjugoett år normalt handläggas av lagfarna domare och nämndemän som med avseende på intresse och fallenhet är särskilt lämpade för uppgiften. i dessa mål skall, om det inte finns synnerliga hinder, avkunnas i samband med huvudförhandlingen. Påföljdssystemet när det gäller ungdomar är rikt differentierat och påföljdsvalet i det enskilda fallet kan därmed vara särskilt svårt. Att den unge får rätt påföljd är naturligtvis av yttersta vikt. De fall där en ung person begått ett brott för vilket straffet ligger över bötesnivån bör med hänsyn till det som har sagts nu inte undantas den kvalificerade prövning som domstols- alternativet erbjuder. I lagrådsremissen föreslogs att åklagaren skall ha möjlighet att utfärda strafföreläggande i det fall det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Enligt förslaget skulle de nya reglerna inte omfatta ungdomar som var när brottet begicks. Enligt Lagrådets mening är de invändningar och betänkligheter som remissinstanserna anfört mot utredningens förslag i allt väsentligt fortfarande bärkraftiga. Till detta fogar Lagrådet att en rätt betydande del av målgruppen för den föreslagna reformen kommer att bestå av lagöverträdare i ålderna och att den därför i vissa hänseenden även torde stå i mindre god överensstämmelse med regleringen i och avsikterna bakom de ändringar som vidtogs beträffande unga lagöverträdare. Lagrådet vill likväl inte motsätta sig att förslaget läggs till grund för lagstiftning - främst med tanke på behovet av en effektiv användning av befintliga resurser för brottsbekämpningen samt att ordningen ger möjlighet till snabbare reaktioner på ifrågavarande lagöverträdelser. Bakgrunden till reform angående unga lagöverträdare var att lagföring av ungdomar ansågs ställa särskilda krav på förfarandet och på dem som hanterar det. Dessa krav gör sig i högre grad gällande beträffande den yngsta kategorin; 15-18 åringarna och tyngdpunkten reform låg därför på ungdomar . Bedömningen av frågor om påföljd är också mer grannlaga för dem som inte har fyllt än för den äldre kategorin. Regeringen vidhåller därför sitt förslag att undantaget från reformen bör begränsas till att gälla ungdomar . I övrigt följer regeringen utredningens förslag och föreslår att det bör införas en möjlighet för åklagare att utfärda strafföreläggande i de fall det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Vilka lagändringar krävs? Reformen kräver ändringar i 48 kap. 2 och 4 §§ . Enligt samma kapitels 10 § får ett skriftligt godkännande av strafföreläggande i den misstänktes ställe lämnas av ett befullmäktigat ombud. Mot bakgrund av den vikt som regeringen lägger vid ett personligt sammanträffande med åklagare när påföljden i ett strafföreläggande bestäms till villkorlig dom bör - som utredningen föreslagit - ett föreläggande som innefattar villkorlig dom inte kunna godkännas genom ett befullmäktigat ombud. Paragrafen bör ändras i enlighet med det sagda. Regeringen godtar Lagrådets förslag att reglera undantaget för ungdomar i 48 kap. 4 § i stället för i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Ett förtydligande bör också göras i 59 kap. 7 § . En särskild fråga är hur regler som gör det möjligt för åklagaren att bestämma påföljden till villkorlig dom förhåller sig till reglerna i 27 kap. om villkorlig dom och reglerna i 34 kap. om sammanträffande av brott och förändring av påföljd och om det krävs några ändringar i dessa regler. Både ombudsmän, som avstyrker reformen, och Riksåklagaren, som till- styrker reformen, har efterlyst överväganden i dessa frågor. I och med att ett godkänt strafföreläggande gäller som en lagakraftvunnen dom (48 kap. 3 § andra stycket ) krävs inga justeringar i 27 kap. 3 § om utgångspunkten för prövotidens beräkning; den kommer att räknas från den dag straffföreläggandet godkändes. I lagrådsremissen redovisades en analys av i vad mån olika bestämmelser i de akuella kapitlen i bör vara tillämpliga när påföljden villkorlig dom döms ut genom strafföreläggande. Det konstaterades också att några lagändringar inte krävdes i denna del, bl.a. med hänvisning till att vissa av bestämmelserna enligt sin ordalydelse endast riktade sig till rätten. Enligt Lagrådet kan förekomsten av ordet rätten inte tilläggas denna innebörd. Med den föreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för strafföreläggande finns enligt Lagrådet, med nuvarande lydelse av 34 kap. 1 § första stycket 2 brotts- balken, en möjlighet för åklagaren att förelägga villkorlig dom som särskild påföljd. Enligt Lagrådet bör 48 kap. 4 § andra stycket kompletteras om avsikten är att strafföreläggande skall vara uteslutet i denna situation. Enligt Lagrådets mening saknas det dock - mot bakgrund av kravet på att påföljdsvalet skall vara självklart - egentlig anledning att särreglera den angivna situationen. Regeringen instämmer med Lagrådet i så måtto att förekomsten av ordet rätten i bestämmelsen inte i sig utesluter att reglerna skulle kunna vara tillämpliga vid strafföreläggande. Reglerna i 27 kap. om villkorlig dom och i 34 kap. om sammanträffande av brott och förändring av påföljd är såväl av materiellt slag som handlingsregler som riktar sig till rätten och det torde ofta vara en tillfällighet om en bestämmelse har formulerats som en materiell regel eller som en regel som anger vad rätten får göra. Skälet till detta är naturligvis att straffprocessen bygger på att ansvar och påföljd utdöms av domstol. För att åklagare skall kunna döma till påföljd krävs uttryckliga regler om detta. Eftersom dessa regler utgör undantag från huvudregeln att påföljd skall utdömas av domstol begränsas åklagarens handlingsutrymme av hur den aktuella regeln har formulerats. Regler om krav på skötsamhet m.m. vid villkorlig dom och som riktar sig till den dömde, t.ex. 27 kap. 4 § och 27 kap. 5 § första meningen gäller naturligtvis oavsett om den villkorliga domen har dömts ut av domstol eller av åklagare. Den möjlighet som enligt 27 kap. 5 § andra meningen finns att meddela föreskrifter om när och hur den dömde skall fullgöra sin skadeståndsskyldighet bör enligt regeringens mening inte kunna tillämpas av åklagare; om åklagaren anser att sådana föreskrifter är nödvändiga bör han avstå från att utfärda strafföreläggande och i stället väcka åtal. Det krävs inga särskilda regler om att åklagaren inte får meddela sådana föreskrifter vid strafföreläggande. Att åklagaren inte har sådan behörighet framgår i stället av den ändring vi föreslår i 48 kap. 4 § . Vårt förslag innehåller således inget bemyndigande för åklagaren att meddela sådana föreskrifter. Eftersom strafföreläggande endast kan omfatta medgivna enskilda anspråk som avser betalningsskyldighet blir det aldrig aktuellt att vid strafföreläggande tillämpa 27 kap. 5 § andra stycket som innebär att föreskrifter kan meddelas om att den dömde skall biträda den skadelidande med visst arbete. Bestämmelserna i 27 kap. 5 § kommer således även i fortsättningen att kunna tillämpas endast i de fall åtal har väckts. Om den som har godkänt ett strafföreläggande, där påföljden bestämts till villkorlig dom, har begått annat brott före godkännandet eller begår nytt brott efter godkännandet skall åklagaren väcka åtal och rätten har att tillämpa 34 kap. 1 § på samma sätt som . Rätten kan således förordna att den villkorliga domen skall avse även andra brott (första punkten) eller undanröja den villkorliga domen och bestämma annan påföljd för brotten (tredje punkten). Vi vill med anledning av synpunkter som framförts under remissbehandlingen framhålla att det i det sistnämnda fallet inte blir fråga om att undanröja själva strafföreläggandet. Det är den villkorliga domen som undanröjs. Bestämmelserna i 34 kap. 1 § första stycket 1 och 3 kan således aldrig bli aktuella att tillämpa vid strafföreläggande. I enlighet med vad som ovan anförts om förhållandet mellan åklagarens behörighet och bestämmelserna i 27 kap. och 34 kap. måste, enligt regeringens mening, åklagaren ges ett uttryckligt lagstöd för att bestämmelsen i 34 kap. 1 § första stycket 2 om sammanträffande av brott sklall få tillämpas vid strafföreläggande. Eftersom det ställs krav på att det skall vara uppenbart att påföljden skall bestämmas villkorlig dom för att strafföreläggandeinstitutet skall kunna användas bör det, som Lagrådet är inne på, inte bli aktuellt för åklagaren att tillämpa 34 kap. 1 § första stycket 2 och förelägga villkorlig dom som särskild påföljd. Det kan helt enkelt aldrig vara uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom under pågående verkställighet av en tidigare dom på fängelse eller skyddstillsyn eller under löpande prövotid för villkorlig dom. Bestämmelsen bör därför inte kunna tillämpas vid sådana situationer. Lagtekniskt utesluts möjligheterna för åklagaren att tillämpa 34 kap. 1 § första stycket 2 vid före- läggande av villkorlig dom genom att den nya reglering vi föreslår i 48 kap. 4 § inte innehåller en hänvisning till den aktuella bestämmelsen. Enligt vad regeringen erfarit förekommer att åklagare, med uttrycklig eller underföstådd hänvisning till 34 kap. 1 § första stycket 2 , förelägger bötesstraff genom strafföreläggande i sådana fall. För att klargöra att denna bestämmelse även fortsättningsvis skall kunna användas vid föreläggan- de av böter föreslår vi att det för detta fall införs en hänvisning till den aktuella bestämmelsen i . Även villkorlig dom som åläggs genom strafföreläggande måste givetvis antecknas i kriminalregistret. Detta föranleder ändringar i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister. Ett godkänt strafföreläggande gäller enligt 48 kap. 3 § andra stycket som en lagakraftvunnen dom. Den förelagde kan efter godkännande inte angripa föreläggandet på annat sätt än genom extraordinära rättsmedel. När strafföreläggandeinstitutet utvidgades senast, vilket bl.a. innebar att ett föreläggande också kan omfatta enskilda anspråk som avser betalningsskyldighet, fann man att då gällande rättskraftsregler inte behövde ändras (prop. 1994/95:23 s. 103 f.). Fråga är nu närmast om ett föreläggande av villkorlig dom bör kunna angripas på andra sätt än genom extraordinära rättsmedel. Med hänsyn till att de brott som det nu är fråga om är något allvarligare än de som har kunnat strafföreläggas kan det ifrågasättas om den förelagde bör ges möjlighet att, även om han eller hon godkänt ett föreläggande, få sin sak prövad i domstol. Vad som enligt utredningen därvid skulle kunna komma i fråga är att förena ett godkännande med en rätt att inom en begränsad tid begära återvinning av saken. Det skulle innebära att föreläggandet rivs upp i sin helhet om återvinning begärs. Mot en sådan möjlighet talar att ett föreläggande bara skall ges då påföljdsvalet framstår som uppenbart. Möjligheten att godkänna ett föreläggande kan vidare jämföras med rätten för den som dömts till fängelse att avstå från överklaganderätten genom nöjdförklaring. Om en särbehandling skulle ske av de strafförelägganden som avser villkorlig dom skulle systemet bli komplicerat och svåröverskådligt för den enskilde, eftersom olika ändringsgrunder skulle gälla för olika påföljder. Mot bakgrund härav gör regeringen samma bedömning som den som utredningen stannat för, dvs. att ett godkänt strafföreläggande även avseende villkorlig dom skall vinna laga kraft enligt de regler som generellt gäller för strafföreläggande. Det innebär att strafföreläggandet i rättskraftshänseende även fortsättningsvis bör ses som en helhet. Det gäller oavsett vilken påföljd som valts och även om föreläggandet är förenat med enskilt anspråk. Har föreläggandet bestritts i någon del måste således hela saken underställas domstol. Ett strafföreläggande kan därigenom inte vinna laga kraft endast i en viss del. har det utdömts ca 11 000 villkorliga domar . Enligt uppgifter som har inhämtat är drygt hälften av de mål där villkorlig dom har utdömts som huvudpåföljd erkända. Om undantas, återstår något mindre än hälften av de villkorliga domarna. Det är orealistiskt att anta att samtliga erkända brott som leder till villkorliga domar skulle kunna strafföreläggas. Åklagaren skall ju endast utfärda ett strafföreläggande i fall där det är uppenbart att påföljden skall bestämmas till villkorlig dom. Ett försiktigt antagande är att ca hälften av de erkända fallen skulle kunna strafföreläggas. Med hänsyn till kostnaden för ett brottmål i domstol - kostnaden per mål har då rensats från diverse fasta kostnader för domstolen, såsom administrations- och lokalkostnader - kan besparingen för domstolsväsendet uppskattas till . Det merarbete som reformen innebär för åklagarna uppvägs enligt regeringens mening av att åklagarna slipper inställa sig i rätten. För åklagarväsendet blir reformen således kostnadsneutral, bortsett från en engångskostnad på ca för att anpassa befintliga ADB-system. För beräknas en engångskostnad på ca uppstå för anpassning av dess ADB-system. Sammantaget kan reformen beräknas spara ca och därefter ca . Inom åklagarväsendet och vid sker hanteringen av strafförelägganden med hjälp av automatisk databehandling. Inom åklagarväsendet utarbetas ett nytt ADB-baserat strafföreläggandesystem som planeras vara färdigt för att kunna tas i bruk . För att även strafförelägganden av villkorlig dom skall kunna hanteras krävs att befintliga system i viss mån programmeras om och att det nya ADB-systemet anpassas till den föreslagna utvidgningen. Enligt vad har inhämtat från Riksåklagaren och kan en omprogrammering av befintliga system vara avslutad tidigast 1997. Regeringen, som bedömer att den föreslagna reformen är angelägen, anser att det nuvarande ADB-systemet bör anpassas till den föreslagna utvidgningen av strafföreläggandeinstitutet och att reformens ikraftträdande därför inte bör avvakta att det nya ADB-systemet kan tas i bruk. Eftersom de nya reglerna inte bör träda i kraft förrän nödvändiga omprogrammeringar genomförts av åklagarnas och polisens ADB-baserade strafförelägganderutiner föreslås lagändringarna träda i kraft . 8.1 Förslaget till lag om ändring i 48 kap. 2 § Av paragrafen framgår vad som kan tas upp i ett föreläggande enligt 48 kap. Paragrafen har redigerats om och kompletterats med en upplysning om att även en villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter kan tas upp i ett strafföreläggande. I enlighet med Lagrådets förslag har kompletteringen utformats så att den refererar till förutsättningarna i 48 kap. 4 § . 48 kap. 4 § Paragrafens första stycke har formulerats om för att endast omfatta föreläggande av bötesstraff och utökats med paragrafens tidigare andra stycke, eftersom det endast är för bötesfallen som hänvisningen till lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare blir aktuell. I första stycket har dessutom införts en bestämmelse som reglerar att åklagaren kan förelägga böter som särskild påföljd enligt 34 kap. 1 § första stycket 2 . Någon motsvarande reglering finns inte beträffande föreläggande av villkorlig dom, vilket utesluter att strafföreläggande av villkorlig dom kan användas vid sådana situationer som avses i 34 kap. 1 § första stycket 2 . När sådana situationer blir aktuella skall frågorna alltid avgöras av domstol. Frågan har även behandlats i avsnitt 5. Paragrafens andra stycke har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Av styckets första mening framgår att åklagarens möjlighet att förelägga villkorlig dom förutsätter att han eller hon gör den bedömningen att rätten uppenbarligen skulle vid ett åtal välja ett sådant påföljdsalternativ; det är alltså frågan om ett hypotetiskt prov från åklagarens sida. Vid straffmätning och val av påföljd skall enligt 29 kap. 5 § och 30 kap. 4 § viss hänsyn tas till omständigheter vid sidan av brottets straffvärde, såsom att den tilltalade kan komma att drabbas av avskedande eller andra konsekvenser för hans eller hennes yrkesutövning. När sådana omständigheter föreligger bör, om inte påföljdsbestämningen ändå framstår som uppenbar, målet underställas domstols prövning. För frågan när ett fall skall anses uppenbart, se även avsnitt 5. I de fall målet även omfattar enskilda anspråk och det enskilda anspråket är tvistigt utgör även detta hinder mot att över huvud taget utfärda strafföreläggande på grund av brottet. Av andra styckets andra mening framgår förbudet mot att använda strafföreläggande avseende villkorlig dom om den misstänkte inte har fyllt vid tiden för det brott han eller hon misstänkts för. De närmare skälen för att undanta ungdomar som inte fyllt från åklagares möjlighet att utfärda strafföreläggande för villkorlig dom framgår av avsnitt 5. I och med att åldersgränsen har knutits till tidpunkten för brottet medför det att även ungdomar som efter brottet men före lagföringen hunnit fylla undantas från åklagarens möjligheter att utfärda strafföreläggande med påföljden villkorlig dom. 48 kap. 10 § I paragrafens första stycke första meningen har ett tillägg gjorts som innebär att paragrafens bestämmelse om godkännande genom ombud inte är tillämplig i de fall föreläggandet avser villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter. Paragrafen behåller således sitt nuvarande tillämpningsområde. Frågan har även behandlats i avsnitt 5. 59 kap. 7 § I paragrafens andra stycke har för tydlighets skull ett tillägg gjorts så att prövotidens inledande kan jämställas med att en åtgärd för verkställighet företas hos den misstänkte. Tillägget avser endast sådana fall då strafföreläggandet inte avser någon annan brottspåföljd än villkorlig dom. 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister 2 § Paragrafens första och andra stycke avser endast avgörande av domstol. För att klargöra att även villkorlig dom som har ålagts genom strafföreläggande skall antecknas i kriminalregistret har i ett nytt tredje stycke därför föreskrivits att bestämmelserna i första och andra stycket skall gälla även för villkorlig dom som har förelagts med stöd av 48 kap. . Även paragrafens sista stycke har ändrats för att omfatta en sådan påföljd. Beträffande övriga paragrafer, förutom 7 §, har några ändringar inte ansetts påkallade. Vad särskilt gäller 3 § kan nämnas att denna blir direkt tillämplig på villkorlig dom som har meddelats genom strafföreläggande i och med att ett godkänt strafföreläggande gäller som en lagakraftvunnen dom (48 kap. 3 § andra stycket ). 7 § Paragrafen har kompletterats med en ny punkt för att omfatta också sådana fall då ett godkänt strafföreläggande har undanröjts av domstol med stöd av bestämmelserna i 59 kap. . Förteckning över de remissinstanser som har yttrat sig över betänkandet Ett reformerat åklagarväsende (1992:61) Efter remiss har yttrande över betänkandet avgetts av ombudsmän, , , Riksåklagaren, , , civilförvaltning, , , , , , , , , , , , Hovrätten för , , , , , , , Kammarrätten i , Länsrätten i , Stats- åklagarmyndigheten för speciella mål, i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , Region- åklagarmyndigheten i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , Åklagar- myndigheten i , i , i , i , i , Åkla- garmyndigheten i , i , i , i , i , i Handen, i , i , i , i , i , i , Åklagar- myndigheten i , i , i , i , i , i , i , Åklagar- myndigheten i , i , i , i , i , Åkla- garmyndigheten i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , Åklagar- myndigheten i , i , i , i , i Sala, i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , Åklagar- myndigheten i , i , i , i , i , i , i , i , i , i , i (länspolismästaren), i län (länspolismästaren), i (länspolismästaren), i (länspolismästaren), i (länspolismästaren), i (länspolismästaren), i , i , i , i , Polis- myndigheten i , i , vid , , , Föreningen , Föreningen , , kommun, , , , , Centralorganisationen /SR, , i , , , , , Föreningen , privata parkeringsövervakningsföretag, och . Lagförslaget i betänkandet Ett reformerat åklagarväsende Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 48 kap. skall ha nedan angivna lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse -------------------------------------------------------------------- 48 Kap. Om strafföreläggande och 48 Kap. Om föreläggande av påföljd föreläggande av ordningsbot m.m. 1 § -------------------------------------------------------------------- Fråga om ansvar för brott, som Frågan om ansvar för brott, som hör under allmänt åtal, får under hör under allmänt åtal, får under de villkor som föreskrivas i de villkor som föreskrivs i detta kapitel upptagas av detta kapitel tas upp av åklagare och av polisman genom åklagare och polis genom föreläggande av ordningsbot. föreläggande av påföljd. Ett sådant Föreläggande som nämnts träder föreläggande ersätter åtal i den i stället för åtal i den utsträckning som framgår av 3 §. utsträckning som framgår av 3 §. Närmare föreskrifter angående Närmare föreskrifter angående tillämpningen av detta kapitel tillämpningen av detta kapitel meddelas av regeringen eller av meddelas av regeringen eller myndighet som regerignen be- av myndighet som regeringen stämmer. 2 § -------------------------------------------------------------------- Föreläggande enligt detta Föreläggande av påföljd får utfärdas kapitel innebär att den miss- beträffande brott som förskyller tänkte till godkännande omedel- böter (bötesföreläggande). bart eller före- Föreläggande får också utfärdas i lägges ett bötesstraff, fall då det är uppenbart att fastställt vid strafförelägande påföljden ska bestämmas till efter vad åklagaren anser villkorlig dom eller sådan påföljd brottet förskylla och vid i förening med böter (föreläggande föreläggande av ordningsbot av villkorlig dom). efter vad som bestäms enligt 14 §. Är brott förenat med egendoms förverkande eller annan sådan särskild rättsverkan, skall också denna föreläggas den misstänkte till godkännande.