prop · GK03124 · 1997-01-01 00:00:00 — 18 §2 ----------------------------------------------------------- | Varje kommun skall | Varje kommun skall | |erbjuda en god hälso- och |erbjuda en god hälso- och | |sjukvård åt dem som bor i en|sjukvård åt dem som bor i en| |sådan boendeform eller |sådan boendeform eller | |bostad som avses i 20 § and-|bostad som avses i 20 § | |ra stycket och 21 § tredje |andra stycket och 21 § | |stycket socialtjänstlagen |tredje stycket | |(1980:620). Varje kommun |socialtjänstlagen | |skall även i samband med |(1980:620) eller som efter | |dagverksamhet, som omfattas |beslut av kommunen bor i | |av 10 § socialtjänstlagen, |sådan särskild boendeform | |erbjuda en god hälso- och |som avses i 69 § första | |sjukvård åt dem som vistas |stycket 2 samma lag. Varje | |där. |kommun skall även i samband | | |med dagverksamhet, som om- | | |fattas av 10 § social- | | |tjänstlagen, erbjuda en god | | |hälso- och sjukvård åt dem | | |som vistas där. | En kommun får även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunen hälso- och sjuk- vård i hemmet (hemsjukvård). får till en kommun inom överlåta skyldigheten att erbjuda sådan vård, som sägs i andra stycket, om och kommunen kommer överens om det samt regeringen medger det. Överenskommelsen får avse även ansvar för förbrukningsartiklar som avses i 3 c §. Kommunens ansvar enligt första och tredje styckena och kommunens befogenhet enligt andra stycket omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. En kommun får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som kommunen ansvarar för enligt denna lag. En uppgift som innefattar myndighetsut- övning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Denna lag träder i kraft . 1 Lagen omtryckt 1992:567. 2 Senaste lydelse 1996:1151. 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §1 En kommun skall betala ersättning till ett landsting för kostnader för hälso- och sjukvård åt personer som är folkbokförda i kommmunen enligt vad som sägs i denna lag. ----------------------------------------------------------- | | Betalningsansvaret för | | |personer som efter beslut | | |av en kommun vistas i en | | |annan kommun i sådan sär- | | |skild boendeform eller | | |bostad som avses i 20 § | | |andra stycket, 21 § tredje | | |stycket och 69 § första | | |stycket 2 socialtjänstlagen | | |(1980:620) har dock den | | |kommun som beslutat om | | | | | |vistelsen. | Vad som i denna lag sägs om landsting gäller även kommuner som inte ingår i ett landsting. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1994:89. 2.4 Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 36 kap. 5 § skall ha följande Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 36 kap. 5 §1 Den som till följd av 2 kap. 1 eller 2 § eller 3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) eller någon bestämmelse, till vilken hänvisas i något av dessa lagrum, inte får lämna en uppgift får inte höras som vittne om denna utan tillstånd från den myndighet i vars verksamhet uppgiften har inhämtats. Advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter, familjerådgivare enligt socialtjänstlagen (1980:620) och deras biträden får höras som vittnen om något som i denna deras yrkesutövning anför- trotts dem eller som de i samband därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån tystnadsplikten gäller, samtycker till det. Den som till följd av 9 kap. 4 § sekretesslagen inte får lämna uppgifter som avses där får höras som vittne om dem endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån sekretessen gäller samtycker till det. Rättegångsombud, biträden eller försvarare får höras som vittnen om vad som anförtrotts dem för uppdragets fullgörande endast om parten medger det. ----------------------------------------------------------- | Utan hinder av vad som | Utan hinder av vad som | |sägs i andra eller tredje |sägs i andra eller tredje | |stycket är andra än försvarare|stycket föreligger skyl- | |skyldiga att vittna i mål |dighet att vittna för | |angående brott, för vilket | 1. andra än försvarare i | |inte är föreskrivet |mål angående brott som avses| |lindrigare straff än fängelse|i 14 kap. 2 § femte stycket| |. |sekretesslagen (1980:100) | | |och | | | 2. den som har uppgifts- | | |skyldighet enligt 71 § | | |socialtjänstlagen | | |(1980:620) i mål enligt 25 | | |eller 27 § samma lag eller | | |enligt lagen (1990:52) med | | |särskilda bestämmelser om | | |vård av unga. | Om tystnadsplikt för den som i ordning har vigts till det kyrkliga ämbetet som präst finns föreskrifter i 36 kap. kyrkolagen (1992:300). Den som inom något annat trossamfund än är präst eller den som i sådant samfund intar motsvarande ställning får inte höras som vittne om något som han eller hon har erfarit under bikt eller själavårdande samtal. Den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen får höras som vittne om förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer. Om någon enligt vad som sägs i denna paragraf inte får höras som vittne om ett visst förhållande, får vittnesförhör inte heller äga rum med den som under tystnadsplikt biträtt med tolkning eller översättning. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1996:142. 2.5 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 kap. 4 §2 Sekretess gäller inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretessen gäller dock inte beslut om omhändertagande eller beslut om vård utan samtycke. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild som uppnått myndig ålder om förhållanden av betydelse för att denne skall få vetskap om vilka hans biologiska föräldrar är. Inom familjerådgivning gäller sekretess för uppgift som enskild har lämnat i förtroende eller som har inhämtats i samband med rådgivningen. Med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke samt verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd. Till social- tjänst räknas också verksamhet hos annan myndighet som innefattar omprövning av socialnämnds beslut eller särskild tillsyn över nämndens verksamhet samt verk- samhet hos invandrarbyrå. Med socialtjänst jämställs ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar, ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar, ärenden om tillstånd till riksfärdtjänst eller till parkering för rörelsehindrade samt verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. ----------------------------------------------------------- | | Sekretess gäller i verk- | | |samhet som avser omhänder- | | |tagande av personakt en- | | |ligt 70 c § socialtjänst- | | |lagen (1980:620) för upp- | | |gift om enskilds person- | | |liga förhållanden. Utan | | |hinder av sekretessen får | | |uppgift lämnas till | | |socialnämnd om uppgiften | | |behövs för handläggning av | | |ärende eller genomförande av| | |beslut om stödinsatser, vård| | |eller behandling och det är | | |av synnerlig vikt att | | |uppgiften lämnas. | I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . 1 Lagen omtryckt 1992:1474. 2 Senaste lydelse 1994:595. ----------------------------------------------------------- | Sekretess enligt första | Sekretess enligt första | |stycket gäller inte beslut i|stycket gäller inte | |ärenden om ansvar eller | 1. beslut i ärenden om | |behörighet för personal inom|ansvar eller behörighet för | |hälso- och sjukvård.|personal inom | |Beträffande anmälan i sådant|hälso- och sjukvård, eller | |ärende gäller sekretess om | 2. beslut i fråga om | |det kan antas att den som |omhändertagande eller | |uppgiften rör eller någon |återlämnande av personakt. | |honom närstående lider bety-| | |dande men om uppgiften röjs.| Beträffande anmälan i ären-| | |de om ansvar eller be- | | |hörighet för personal inom | | |hälso- och sjukvård| | |gäller sekretess om det kan | | |antas att den som | | |uppgiften rör eller någon | | |honom närstående lider be- | | |tydande men om uppgiften | | |röjs. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har rege- ringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 2. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 3. lag om ändring i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård, 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet och ämnessakunniga . Dessutom har rättschefen varit närvarande vid föredragningen. Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 1 § I lagrådsremissen föreslås att paragrafen kompletteras med en ny bestämmelse för att principen om barnets bästa skall komma till tydligt uttryck i lagen. I den nya bestämmelsen, som avses svara mot innehållet i artikel 3 i , anges att barnets bästa skall sättas i främsta rummet när åtgärder rör barn. Detta överensstämmer med det förslag som socialtjänstkommittén lade fram i huvudbetänkandet Ny socialtjänstlag. Lagrådet hade att ta ställning till förslag om att införa en liknande bestämmelse i utlänningslagen (1989:529). Det förslaget motiverades liksom det nu förevarande med att principen om barnets bästa borde komma till klart uttryck i lagtexten. Bestämmelsen i utlänningslagen var emellertid något annorlunda utformad än den som föreslås i socialtjänstlagen; innebörden var att, i utlänningsärenden som rör ett barn, det skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Utlänningslagen innehåller i sin inledande paragraf en regel med sådan utformning. Även om den föreslagna lydelsen av förevarande bestämmelse kan sägas ansluta väl till hur artikel 3 är formulerad i svensk officiell översättning (jfr prop. 1989/90:107, bilaga 1) vill Lagrådet, på grund av att samma skäl har åberopats för bestämmelsen som för utlänningslagens regel, ifrågasätta om inte lydelsen lämpligen bör anpassas till vad som beslutats för sistnämnda lags del. Av betydelse i sammanhanget synes vara den uttolkning av artikel 3 som gjordes i utlänningslagsärendet i prop. 1996/97:25 (s. 227 f). Där framhölls bl.a. att det vid konventionens utarbetande hade valts en bred och något vagare formulering och att, eftersom principen om barnets bästa enligt konventionen skulle appliceras på alla områden, denna princip blivit endast ett av flera relevanta och nödvändiga intressen att ta hänsyn till. Mot bakgrund härav framstår det för Lagrådet som följdriktigt att också i socialtjänstlagen använda ett uttryckssätt som svarar mot nämnda uttolkning. Enligt Lagrådets mening kan bestämmelsen ges följande lydelse: "När åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver." 6 § gäller enligt 6 § att den enskilde har rätt till bistånd för sin försörjning och sin livsföring i övrigt, om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Rätten till bistånd begränsas enligt förslaget till vissa i förslagen till 6 b och §§ preciserade kostnader. Dessa utgör försörjningsstöd (6 b §) och annat bistånd (§). I andra fall föreligger ingen rätt till bistånd men socialnämnden kan då enligt 6 h § ge bistånd, om det finns skäl för det. En sådan uppdelning i lagfäst rätt till bistånd och frivilligt bistånd möter i sig ingen invändning från Lagrådets sida. Den närmare utformningen av det föreslagna systemet innehåller emellertid vissa oklarheter och brister, till vilka Lagrådet återkommer i det följande. Förutsättningarna för rätt till bistånd har formulerats om i syfte att för- tydliga den enskildes ansvar för att efter bästa förmåga försöka bidra till sin egen försörjning. Enligt förslaget föreligger rätt till bistånd för den som inte själv eller på annat sätt kan tillgodose sina behov. I detta ligger enligt författningskommentaren att den enskilde måste utnyttja alla de möjligheter som normalt står honom till buds. Även i det fallet att han endast kan få sina behov tillgodosedda genom annans försorg, alltså utan eget agerande, har han således inte rätt till bistånd. Innebörden av bestämmelsen torde alltså vara att den enskilde inte själv kan tillgodose behoven och att de inte heller kan tillgodoses på annat sätt. För att bättre klargöra detta föreslår Lagrådet att paragrafen inleds på följande sätt: "Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt - - - -". 6 b § I paragrafens första stycke delas försörjningsstödet upp i två grupper. Den första avser vad som i remissen benämns nödvändiga vardagsutgifter medan i den andra tas upp kostnader som vid behov skall ingå i försörjningsstödet. Posterna i den första gruppen skall enligt paragrafens andra stycke beräknas till ett schablonbelopp. Hur och av vem denna beräkning skall göras anges inte i lagtexten, trots att förslaget innebär en väsentlig nyhet. Enligt gällande biståndssystem är det kommunerna som fastställer bidragsnivåerna, vilka dock enligt rättspraxis skall vara förenliga med bruttonorm för att kunna anses tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå. Bruttonormen upptar poster som avses täcka behovet av försörjning. Av remissens allmänna motivering (avsnitt 8.7) och av författningskommentaren framgår att avsikten är att schablonbeloppet skall vara gemensamt för hela riket och att det skall fastställas av regeringen med stöd av regeringens allmänna befogenhet enligt 8 kap. 13 § första stycket 1 regeringsformen att genom för- ordning besluta föreskrifter om verkställighet av lag. En förutsättning för att regeringen på detta sätt skall få meddela föreskrifter till materiell utfyllnad av en lag inom det obligatoriska lagområdet är emellertid att den lagbestämmelse som skall kompletteras är så detaljerad att den inte tillförs något väsentligt nytt genom den av regeringen beslutade föreskriften (prop. Den föreslagna föreskriften i andra stycket första meningen uppfyller inte dessa krav. I remissen anges att försörjningsstödets nivå liksom bör grunda sig på de konsumtions- och prisstudier som gör samt att nivån bör delas upp på olika hushållstyper och åldersintervaller och utgå från senaste undersökningar. Dessa motivledes anförda grunder för hur försörjningsstödets schablonbelopp skall beräknas måste enligt Lagrådets mening komma till uttryck i lagtexten för att beloppet skall kunna fastställas genom verkställighetsföreskrifter. Lagrådet förordar också att bestämmelsen utformas så att den inte kan leda till missförståndet att schablonbeloppet skall fastställas av kommunerna i stället för att vara en för hela landet gällande riksnorm. Enligt andra meningen i andra stycket beräknas kostnaderna för den ifrågavarande delen av försörjningsstödet till annan skälig nivå, om det finns särskilda skäl. Även om det inte framgår av lagtexten torde avsikten vara att en socialnämnd skall tillämpa denna regel i det enskilda fallet och således inte genom att fastställa en bidragsnorm som avviker från riksnormen (jfr författningskommentaren). Lagrådet anser att detta bör komma till uttryck i lagtexten. Av motiven framgår att nivån skall kunna justeras både uppåt och nedåt. Att beräkna de ifrågavarande kostnaderna till en högre nivå än den schablonmässigt bestämda när det finns särskilda skäl för detta bör i enlighet med vad som föreslagits vara en skyldighet för socialnämnden, vars ställningstagande i detta avseende kan överklagas genom förvaltningsbesvär. Som andra meningen har for- mulerats blir det emellertid även en förpliktelse för socialnämnden att beräkna kostnaderna till en lägre nivå än den schablonmässigt bestämda när det finns särskilda skäl för detta. Denna konstruktion är inte väl förenlig med den i 6 h § föreslagna bestämmelsen, som avses innebära en generell möjlighet för kommunen att ge bistånd utöver miniminivån. Den föreslagna lydelsen synes därför böra justeras, så att det framgår att det här rör sig om en befogenhet, inte om en skyldighet, för socialnämnden att sätta ned biståndet. Med hänvisning till det anförda föreslår Lagrådet att stycket - med vissa redaktionella ändringar i övrigt avsedda att underlätta förståelsen - får fö- ljande lydelse: " Skäliga kostnader enligt första stycket 1 skall i enlighet med vad regeringen närmare föreskriver beräknas enligt en för hela riket gällande norm (riksnorm) med ledning av officiella prisundersökningar rörande hushållens baskonsumtion. Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl, skall socialnämnden dock beräkna dessa kostnader till en högre nivå. Nämnden får också i ett enskilt fall beräkna kostnaderna till en lägre nivå, om det finns särskilda skäl för detta." 6 c § Den föreslagna bestämmelsen i första stycket avses ge möjlighet för att ställa vissa krav på främst yngre personer som uppbär försörjningsstöd att delta i praktik m.m. Enligt punkt 3 gäller detta den som följer en utbildning med finansiering i särskild ordning (varmed avses bl.a. studiemedelsfinansiering) men som under tid för studieuppehåll ansöker om försörjningsstöd. Enligt Lagrådets mening framstår det som i viss mån oklart vilka fall som avses i punkt 3, eftersom socialnämndens befogenhet enligt paragrafen gäller dem som redan uppbär bistånd i form av försörjningsstöd. Som framhålls i författningskommentaren bör personer som genomgår utbildning med studiemedel eller annan sådan finansiering inte förekomma bland dem som söker försörjningsstöd. Om det ändå sker vid studieuppehåll, skall socialnämnden enligt motiven till bestämmelsen kunna kräva deltagande i någon form av praktik. För Lagrådet ter det sig något motsägelsefullt att begränsa möjligheten att ställa krav på studerande som har studieuppehåll till att avse dem som redan uppbär försörjningsstöd. Om detta likväl skulle vara förslagets avsedda inne- börd, synes det i vart fall i punkt 3 böra anges att det är fråga om "fortsatt försörjningsstöd". Skulle däremot avsikten inte var att begränsa kretsen av lediga studerande så som angetts, torde bestämmelsen i vad den avser de stu- derande i stället få bilda en särskild mening i stycket. Vidare behövs i så fall en jämkning av påföljdsregeln i 6 d § som gäller vägran eller nedsättning av fortsatt försörjningsstöd. 6 e § Bestämmelsen avses ge stöd för socialnämnden att såsom en stimulansåtgärd besluta om förhöjt försörjningsstöd åt den som deltar i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet. I författningskommentaren anges att ytterligare bistånd därutöver vid behov kan ges enligt 6 h §, dock under förutsättning av en individuell prövning av behovet. Den sålunda givna kommentaren synes antyda att bestämmelsen är tänkt att legitimera någon form av schablonmässig förhöjning av försörjningsstödet åt dem som deltar i praktik eller dylikt. Som torde följa av 6 §, som hänvisar bl.a. till förevarande paragraf, krävs dock även för situationer som här avses en individuell behovsprövning för att bistånd skall kunna utges i form av förhöjt stöd. Lagrådet ifrågasätter huruvida den aktuella bestämmelsen behövs vid sidan av den föreslagna 6 h § om möjlighet att ge bistånd på frivillig grund när skäl finns för det. Om bestämmelsen anses kunna utgå, leder det till att beteckningarna på 6 f-i §§ får ändras och att justeringar får vidtas på de ställen där 6 e § eller någon av övriga berörda paragrafer omnämns. 6 f § Enligt paragrafen skall den som deltar i praktik eller annan kompetenshöjande verksamhet enligt 6 c § inte anses som arbetstagare. Vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen (1977:1160) och lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring skall dock under förutsättningar som anges i andra meningen vara tillämpliga. Försla- get har förebild i lagen (1995:706) om kommuners ansvar för ungdomar, som i sin tur återgår på lagen (1994:1835) om praktik för ungdomar i ungdomsintroduktion. I sistnämnda båda lagar, som inte varit föremål för lagrådsbehandling, torde man i första hand ha avsett att klargöra att bestämmelser om arbetstagare i arbetsrättslig och socialrättslig lagstiftning inte skall vara tillämpliga i de aktuella fallen. Det finns emellertid även bestämmelser i annan lagstiftning som bygger på arbetstagarbegreppet. Ett exempel som kan ha praktisk betydelse erbjuder 3 kap. 1 § och 4 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Enligt 6 kap. 4 § skadeståndslagen skall vid tillämpningen av nämnda lag med arbetstagare lik- ställas bl.a. den som under utbildning vid skola eller vård i anstalt utför arbete som till sin art liknar sådant som vanligen utförs av arbetstagare liksom den som för annans räkning eljest utför arbete under omständigheter likartade dem som förekommer i anställningsförhållande. Denna föreskrift måste innebära att även den som deltar i praktik som avses i socialtjänstlagen kan vara att likställa med arbetstagare vid tillämpning av skadeståndslagen utan hinder av vad som föreskrivs i förevarande paragraf. Även vid tolkningen av annan civilrättslig lagstiftning kan det tänkas att den som deltar i praktik bör likställas med arbetstagare. § I paragrafen lagfästs rätten till annat bistånd än försörjningsstöd. De olika formerna av bistånd anges i tre punkter, varvid i andra och tredje punkterna används beteckningar som förekommer på andra håll i socialtjänstlagen. Den i punkt 3 nämnda biståndsformen "hemtjänst" har däremot ingen motsvarighet i någon annan paragraf i lagen. I 10 § första stycket, 20 § första stycket och 35 § första och tredje styckena används för samma biståndsform uttrycket "hjälp i hemmet". I tydlighetens intresse föreslår Lagrådet att detta uttryck används även i förevarande paragraf. 6 h § Paragrafen, som reglerar socialnämndens möjlighet att när skäl finns bevilja stöd på frivillighetens grund, har berörts under 6 b §. Bestämmelsen har inte till alla delar fått en utformning som svarar mot vad som avsetts. Utformningen tyder på att bestämmelsen enbart gäller andra typer av bistånd än som regleras i 6 b och §§. Syftet har dock i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.9) angetts vara att även inbegripa möjlighet att bevilja t.ex. högre försörjningsstöd än som följer av 6 b §. Lagrådet förordar därför att bestämmelsen ges följande lydelse: "får ge bistånd utöver vad som följer av 6 b och §§, om det finns skäl för det." Beslut att vägra bistånd som avses i förevarande paragraf kan enligt förslaget till ändring i 73 § inte överklagas genom förvaltningsbesvär. Ett sådant beslut kan angripas endast genom laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900). Lagrådet vill i sammanhanget påpeka att upphävandegrunden i 10 kap. 8 § första stycket 4, dvs. att beslutet strider mot lag eller annan författning, inte kan åberopas av den som anser att han genom det vägrade biståndet inte tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Bestämmelserna i 6 a § är med den redaktion och med den placering som valts tillämpliga endast i fråga om försörjningsstöd och sådant bistånd som avses i §.