prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Denna paragraf gäller bara då en ledning har dragits fram inom området för en befintlig trafikled, dvs. regleringen baserar sig på prioritetsprincipen. Paragrafen gäller alla typer av elektriska ledningar. 25 § Om arbete på en ledning som är belägen inom område för annan trafikled än allmän väg kan inverka på trafiksäkerheten eller om arbetet medför större ingrepp i trafikleden, skall det utföras efter anvisningar av den som förvaltar trafikleden eller genom hans försorg. Ledningens innehavare svarar för kostnaderna för arbetet, om inte annat följer av 23 §. I fråga om arbete med ledning inom område för allmän väg gäller särskilda bestämmelser. Paragrafen motsvarar 5 a § 4 mom. i den gamla ellagen och 12 kap. 1 § i utredningens förslag. Huvudregeln i första stycket reglerar alla typer av arbete på en ledning, såväl nyanläggning som ändring och underhåll. Trafikledens förvaltare kan välja mellan att ge anvisningar för arbetets utförande och att utföra arbetet genom egen försorg. Ledningens innehavare skall svara för kostnaderna för såväl eget arbete som det arbete som har utförts genom trafikledens förvaltares försorg. Undantag från sistnämnda bestämmelse gäller om 23 § är tillämplig, då i stället den paragrafen skall tillämpas. I andra stycket anges att bestämmelserna inte gäller vid arbete på ledning inom område för allmän väg. I stället hänvisas till särskilda bestämmelser. Med detta avses 44 § väglagen. 26 § Innehavare av en starkströmsledning inom område för järnväg skall ersätta den kostnad och skada som kan komma att tillfogas järnvägsföretaget genom att ledningen dras fram, begagnas eller underhålls. Paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, motsvarar 5 a § 5 mom. i den gamla ellagen. Bestämmelsen var ursprungligen intagen i 6 kap. 6 § förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar. Med anledning av införandet av den nya regeringsformen överfördes bestämmelsen till ellagen på grundval av regeringens proposition (1975:8) om följdlagstiftning med anledning av den nya regeringsformens bestämmelser om normgivning. 3 kap. Nätverksamhet m.m. Begreppet nätverksamhet definieras i 1 kap. 4 §. 1 § En juridisk person som bedriver nätverksamhet får inte bedriva produktion av eller handel med el. Utan hinder av första stycket får produktion av el bedrivas till- sammans med nätverksamhet av samma juridiska person, om pro- duktionen 1. uteslutande är avsedd att täcka nätförluster, eller 2. sker i mobila reservkraftaggregat som är avsedda för tillfälligt bruk vid elavbrott. Paragrafen motsvarar 1 § första och andra styckena elhandelslagen. Huvudregeln i första stycket innebär att nätverksamhet inte får be- drivas tillsammans med produktion av eller handel med el (elverksamhet) i samma juridiska person. Skälet härtill är att de ekonomiska förhållandena i nätverksamheten ligger till grund för nättariffen, dvs. elkundernas betalning för tjänsterna i nätverksamheten. Utformningen av nättariffen står under offentlig reglering medan elproduktion och elhandel inte står under sådan kontroll. Det är därför viktigt att den reglerade nätverksamheten inte påverkas av förhållandena i den oregle- rade elproduktionen eller elhandeln. Däremot får elverksamhet resp. nätverksamhet bedrivas tillsammans med alla andra typer av verksamhet i samma juridiska person. Om så sker beträffande nätverksamhet måste denna redovisas särskilt enligt 2 §. För kommuner innebär denna reglering, eftersom hela kommunen är en juridisk person, att kommunen inte kan bedriva både elverksamhet och nätverksamhet i förvaltningsform. Detta innebär ju att båda verksamheterna bedrivs i samma juridiska person, kommunen. Därför måste åtminstone en av dessa verksamheter läggas i en annan juridisk person, vilket oftast torde bli ett av kommunen ägt aktiebolag. I andra stycket finns två undantag från bestämmelsen i första stycket. Alla nätföretag har en viss förlust av el på sitt nät. Denna förlust måste ersättas av nätföretaget som alltså köper in el från någon elleverantör. Kostnaden för att köpa denna el ingår i nätverksamheten eftersom inköpet är en förutsättning för en väl fungerande nätverksamhet. Det förekommer emellertid att nätföretag har egen produktion av el avsedd uteslutande för att täcka nätförlusterna på det egna nätet. Den formen av elproduktion är undantagen från kravet på skilda juridiska personer för elproduktion och nätverksamhet. Nätföretagen utför kontinuerligt underhålls- och reparationsarbeten på sina nät. I samband med dessa arbeten måste elöverföringen av säker- hetsskäl brytas på berörd del av nätet. För att inte nätföretagets kunder skall drabbas av elavbrott medför man då ett mobilt reservkraftsaggregat som förser de berörda kunderna med el medan avbrottet varar. Aggregatet kan också användas vid oplanerade elavbrott. Eftersom denna form av elproduktion måste anses ingå i nätverksamheten och då produk- tionen inte syftar till att på kommersiell basis sälja el undantas nu också sådan produktion från paragrafens huvudregel. En förändring har gjorts i förhållande till elhandelslagen därigenom att förbudet i första stycket numera inte riktar sig mot den som bedriver produktion av eller handel med el utan mot den som bedriver nätverksamhet och därmed står under nätmyndighetens tillsyn. 2 § Nätverksamhet skall ekonomiskt redovisas skilt från annan verksamhet. Paragrafen motsvarar 2 § 7 mom. första stycket första meningen i den gamla ellagen. En av de bärande principerna på den nya elmarknaden är att de elektriska ledningarna/ledningsnäten skall vara tillgängliga på icke - diskriminerande villkor för alla som önskar överföra el på dem. Den som har nätkoncession för dessa ledningar eller ledningsnät har dock ett monopol på verksamheten och saknar därigenom i stor utsträckning incitament till prispress och effektivisering. Det är därför viktigt att priser och övriga villkor för nättjänster (nättariffer) redovisas öppet samt att skäligheten i tariffsättningen kan granskas av det allmänna. För att det skall vara möjligt att bedöma om tarifferna är skäliga krävs att nätverksamheten inte belastas med kostnader och intäkter som inte är hänförliga till själva nätverksamheten. I paragrafen anges därför att nätverksamhet skall ekonomiskt redovisas skilt från annan verksamhet. Denna skyldighet gäller alla juridiska personer, inklusive stat och kommun, som bedriver nätverksamhet. I 1 § stadgas att en juridisk person som driver produktion av eller handel med el inte får bedriva nätverksamhet. I övrigt får dock nätverksamhet bedrivas tillsammans med annan verksamhet. Så snart det i ett företag bedrivs verksamhet som inte faller under definitionen av nätverksamhet i 1 kap. 4 § skall nätverksamheten ekonomiskt redovisas för sig. Verksamhet som inte räknas som nätverksamhet kan finnas även hos företag som annars enbart bedriver nätverksamhet. Exempelvis kan personal som är anställd för byggande och underhåll av ledningar tillfälligtvis användas för att utföra entreprenadarbeten åt ett annat företag. En sådan verksamhet får alltså inte redovisas som nätverksamhet. De krav som bör uppställas på den särskilda redovisningen av nätverk- samhet har berörts i regeringens proposition 1993/94:162 s. 156. I 4 § finns ett bemyndigande för regeringen att meddela ytterligare föreskrifter om redovisning av nätverksamhet. Med stöd av motsvarande bemyndigande har regeringen utfärdat förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet. 3 § Vid redovisning av nätverksamhet som grundas på nätkoncession för område skall varje område redovisas för sig, om inte nätmyndigheten på koncessionshavarens begäran beviljar undantag. Sådant undantag skall beviljas, om de berörda områdena ligger geografiskt nära varandra och sammantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet. Ett beviljat undantag är för sin giltighet beroende av att en enhet- lig nättariff tillämpas för samtliga områden som omfattas av undantaget. När koncessionstiden för något av de områden som omfattas av undantaget löper ut, skall nätmyndigheten pröva om undantaget skall bestå. Nätkoncession för område skall redovisas skilt från nätkoncession för linje. Paragrafen motsvarar delvis 2 § 7 mom. första stycket andra - femte meningarna i den gamla ellagen. I 2 § föreskrivs som huvudprincip att nätverksamhet skall redovisas skilt från annan verksamhet. I förevarande paragraf ges närmare föreskrifter om redovisning av nätverksamhet som grundas på nätkoncession för område. Huvudregeln, som ges i första stycket, är därvid att varje koncessionsområde skall redovisas för sig. Det kan ibland finnas behov av att redovisa flera koncessionsområden samlat. Därför föreskrivs i första stycket om en möjlighet för nätmyndig- heten att, på koncessionshavarens begäran, medge att ett antal nätkon- cessioner för område redovisas samlat. För att undantag från huvudregeln skall kunna beviljas måste två kriterier vara uppfyllda. Det första kriteriet är att de berörda kon- cessionsområdena ligger geografiskt nära varandra. Detta innebär inte att de måste gränsa direkt till varandra. Å andra sidan skall det inte finnas möjlighet till en gemensam redovisning för alla områden som en kon- cessionshavare har men som ligger i helt skilda delar av landet och som skulle leda till en total tariffutjämning. Det ankommer på nätmyndig- heten att i varje enskilt fall bedöma när kriteriet kan anses uppfyllt. Det andra kriteriet är att de berörda områdena innefattar en lämplig kombination av glesbygds- och tätortsområden. Detta har i lagtexten angivits med att "områdena sammantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet". Detta kriterium har här samma innebörd som motsvarande kriterium i 2 kap. 9 §. Där anges att nätkoncession för område bara får meddelas om "området utgör en med hänsyn till nätverksamheten lämplig enhet". Skälet till denna reglering är att nätkostnaden för kunder i glesbygd är betydligt högre än för kunder i tätort. Genom den eftersträvade sammansättningen av koncessionsområden kan nätkostnaden utjämnas mellan de två kundkategorierna och alltså reduceras för kunder i glesbygden. Motsvarande synsätt skall alltså anläggas vid prövning av en ansökan om att få redovisa flera områden samlat. Mot bakgrund av det angivna syftet med denna reglering är det möjligt att bifalla en ansökan om samlad redovisning av områden som endast består av tätortskunder. Denna avvägning är särskilt viktig eftersom man, enligt 4 kap. 4 § andra stycket, vid bedömning av nättariffens skälighet skall utgå från hela det område som redovisas gemensamt. Om dessa två förutsättningar föreligger skall undantag beviljas. Vidare anges i andra stycket att det beviljade undantaget för sin giltighet är beroende av att koncessionshavaren tillämpar en enhetlig nättariff för alla områden som omfattas av undantaget. Detta är en naturlig följd av bestämmelsen i 4 kap. 4 § andra stycket där det anges att om undantag enligt första stycket meddelats skall vid skälighetsbedöm- ningen de områden som omfattas av undantaget anses utgöra ett område. Om koncessionshavaren har fått nätmyndighetens medgivande att redovisa vissa områden samlat och han därefter börjar tillämpa olika nättariffer i de olika områdena måste han alltså återgå till att redovisa områdena var för sig. Undantagsbeslutet gäller endast så länge de områden för vilka undanta- get beviljats är oförändrade. Om koncessionshavaren t.ex. överlåter ett av koncessionsområdena som omfattas av det beviljade undantaget till någon annan gäller inte undantaget till någon del längre. Om konces- sionshavaren vill ha ett undantag för de kvarvarande områdena får han ansöka om undantag på nytt. Därvid får nätmyndigheten göra en förnyad prövning om de återstående områdena "sammantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet". Enligt tredje stycket skall ett beviljat undantag omprövas när koncessionstiden löper ut för något av de koncessionsområden som omfattas av undantaget. Om därvid inga förändringar görs i den befintliga koncessionsstrukturen och förutsättningarna för undantag alltjämt föreligger skall nätmyndigheten besluta att det tidigare beviljade undantaget skall bestå. I annat fall får omprövningen av undantaget ske i enlighet med vad som gäller vid beviljande av ett nytt undantag. I fjärde stycket anges att nätkoncession för område skall redovisas skilt från nätkoncession för linje. Tarifferna för sådana nätkoncessioner kan aldrig vara gemensamma. Därför måste sådana nätkoncessioner alltid redovisas var för sig. 4 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndighe- ten får meddela ytterligare föreskrifter om redovisning av nätverk- samhet. Paragrafen motsvarar 2 § 7 mom. första stycket sjätte meningen i den gamla ellagen. Enligt 1 § bokföringslagen (1976:125) är näringsidkare bokföringsskyldig enligt den lagen. Eftersom nätverksamhet är näringsverksamhet omfattas därmed den som bedriver nätverksamhet av bokföringslagens bestämmelser. Nätverksamhet bedrivs i de flesta fall i ett aktiebolag, i en ekonomisk förening eller i ett kommunalt verk. Vad gäller redovisning av verksam- heten gäller naturligtvis de för associationsformen gällande redovisnings- bestämmelserna, dvs. årsredovisningslagen (1995:1554), 9 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar resp. 8 kap. kommunallagen (1991:900). Utöver dessa bestämmelser behövs det vissa särskilda bestämmelser för redovisning av nätverksamhet, vilka dikteras av behovet att kunna bedöma skäligheten av nätföretagets nättariff. Dessa bestämmelser utfärdas av regeringen eller nätmyndigheten med stöd av bemyndigandet i denna paragraf. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen meddelat föreskrifter i nu nämnda hänseenden i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet. 5 § Revisor hos den som bedriver nätverksamhet skall göra en särskild granskning av redovisningen av nätverksamheten. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av nätverksamheten skett enligt gällande bestämmelser. Intyget skall av företaget ges in till nätmyndigheten. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revision av nätverksamhet. Paragrafen motsvarar 2 § 7 mom. andra stycket i den gamla ellagen. I första stycket anges att revisorn hos ett företag som bedriver nätverk- samhet särskilt skall granska redovisningen av nätverksamheten. Bestäm- melsen får sin betydelse framför allt i företag som bedriver även annan verksamhet än nätverksamhet. I sådana företag skall revisorn utföra sedvanlig granskning av verksamheten i dess helhet. Men därutöver skall han, enligt detta stycke, granska redovisningen av nätverksamheten. Enligt andra stycket skall revisorn upprätta ett särskilt intyg som skall innehålla ett utlåtande i frågan om redovisningen av nätverksamheten har upprättats enligt gällande bestämmelser. Detta intyg skall ges in till nätmyndigheten som på grundval av intyget kan vidta åtgärder mot ett nätföretag som inte uppfyllt kraven på redovisning av nätverksamheten. I den gamla ellagen föreskrevs att intyget skulle ges in av revisorn. har denna skyldighet flyttats över till företaget. I tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela före- skrifter om revision av nätverksamhet. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har regeringen meddelat sådana föreskrifter i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet. Skyldighet att ansluta anläggning I 6 - 8 §§ behandlas den grundläggande skyldigheten för koncessionshavare att ansluta elektriska anläggningar till sina ledningar eller ledningsnät. En grundläggande princip på den nya elmarknaden är att hela elnätet skall vara tillgängligt för överföring av el. En förutsättning för att man skall kunna överföra el är att man är ansluten till en ledning eller ett ledningsnät. Därför är skyldigheten att ansluta an- läggningar en grundläggande bestämmelse på den nya elmarknaden. Skyldigheten gäller för alla innehavare av nätkoncession, både för linje och för område. Vid nätkoncession för linje sker anslutningen till en ledning och vid nätkoncession för område sker anslutningen till ett ledningsnät. Omfattningen av begreppet anslutning framgår av 1 kap. 4 § andra stycket. Tre kategorier aktörer på elmarknaden kan i praktiken begära anslut- ning till en ledning eller ett ledningsnät. En kraftproducent vill föra in el på det elektriska nätet. Detta sker i en inmatningspunkt. Vanligtvis sker inmatningen på stamnätet eller på en regionledning, dvs. på ledningar som omfattas av en nätkoncession för linje. En elanvändare vill ta ut el från det elektriska nätet. Detta sker i en uttagspunkt. Vanligtvis sker uttaget från det lokala ledningsnätet, som omfattas av en nätkoncession för område men uttaget kan också ske direkt från en regionledning eller från stamnätet, vilka alltså omfattas av en nätkoncession för linje. En annan nätinnehavare vill ansluta sin ledning eller sitt ledningsnät till en annan ledning. Det rör sig ofta om att ansluta en regionledning till stamnätet eller ett lokalt nät till en regionledning. Som nämnts under 1 kap. 4 § avses med anslutning inte bara nyanslut- ning utan även återinkoppling av befintlig anläggning och höjning av den avtalade effekten i en befintlig inmatnings- eller uttagspunkt. 6 § Den som har nätkoncession för linje är, om det inte finns särskil- da skäl, skyldig att på skäliga villkor ansluta en elektrisk anläggning till ledningen. Tvister om koncessionshavarens skyldigheter enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. Paragrafen motsvarar 2 § 4 mom. första och andra styckena i den gamla ellagen. I första stycket behandlas anslutningsskyldigheten för innehavare av nätkoncession för linje. Huvudregeln innebär att koncessionshavaren är skyldig att på skäliga villkor ansluta en anläggning till sin ledning. Undantag från denna huvudregel gäller om det föreligger särskilda skäl. Det är framför allt ledningens kapacitet som kan påverka anslutnings- skyldigheten. Ledningen måste nämligen fysiskt kunna klara den överfö- ring som önskas sedan anläggningen anslutits, dvs. det skall finnas ledig kapacitet. Frågan om det finns ledig kapacitet uppkommer bara i vissa situationer när de s.k. fysiska flödena i ledningarna ändras. Elens fysiska flöde påverkas inte av att exempelvis en elanvändare byter elleverantör. Samma mängd el överförs såväl före som efter leverantörsbytet. Men om en helt ny anslutning skall göras till nätet eller om en tidigare ansluten men avkopplad anläggning åter skall kopplas in på nätet kan fråga uppstå om ledig kapacitet finns för den ökade överföringsmängden. Detsamma gäller om belastningen på nätet ökar genom att effekten höjs i en in- matnings- eller uttagspunkt. Koncessionshavaren skall alltså befrias från sin anslutningsskyldighet om det inte finns ledig kapacitet. I en sådan situation skall nämligen de som redan är anslutna ha företräde. En koncessionshavare vilken ingår i en koncern som även producerar eller handlar med el och därför använder sitt nät för koncernens egen överföring, får inte särbehandla sig själv. Han får inte avvisa kunder med hänvisning till koncernens eget framtida behov av ledningskapacitet, men han behöver inte heller inskränka pågående användning för att frigöra kapacitet åt andra. Det kan också vara skäligt att vägra viss motpart anslutning, t.ex. om denne inte följt tidigare avtal eller om det kan förväntas bli svårt att få betalt. är det skäligt att kräva garantier eller säkerhet som förut- sättning för anslutning. I andra stycket anges att tvister om koncessionshavarens skyldigheter enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. Inte bara anslutnings- skyldigheten i sig kan komma under nätmyndighetens prövning utan också villkoren för anslutningen. Prövningen avser i så fall huruvida villkoren är skäliga. Det viktigaste villkoret torde vara anslutningsav- giften som utgår som en engångsavgift och avser kostnaden för att göra själva anslutningen. Avgiftens storlek påverkas givetvis av om det rör sig om en nyanslutning, en återinkoppling eller en effekthöjning. Även andra villkor som kan förknippas med själva anslutningen skall vara skäliga. 7 § Den som har nätkoncession för område är, om det inte finns särskilda skäl, skyldig att på skäliga villkor ansluta en elektrisk anläggning inom området till ledningsnätet. Tvister om koncessionshavarens skyldigheter enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § 4 mom. tredje och fjärde styckena i den gamla ellagen. I första stycket regleras anslutningsskyldigheten vid nätkoncession för område. Denna skyldighet är något mera inskränkt än vid nätkoncession för linje. Den omfattar för det första bara anläggningar inom koncessionsområdet, vilket framgår av lagtexten. Av 2 kap. 2 § andra stycket framgår att det i ett beslut om nätkon- cession för område skall fastställas en för området högsta tillåtna spän- ning. Detta innebär att anläggningar som är avsedda för högre spänning inte kan anslutas till nätet. Anslutningsskyldigheten omfattar alltså inte heller sådana anläggningar. Dessa får i stället anslutas till en ledning som omfattas av nätkoncession för linje, där spänningen regelmässigt är högre. Anslutningsskyldighet enligt huvudregeln föreligger dock inte om det finns särskilda skäl. I denna fråga skall beaktas främst tillgången på ledig kapacitet på nätet men även andra faktorer i enlighet med vad som har anförts i samband med nätkoncession för linje. En annan viktig faktor som måste beaktas när anslutningsskyldigheten prövas är de tekniska förutsättningarna vid anslutningen. Den anläggning som skall anslutas måste i stora drag vara avpassad för det befintliga ledningsnätet. Det kan inte krävas av en nätinnehavare att han skall göra stora och kostsamma investeringar för att en anläggning skall kunna anslutas till hans nät. I andra stycket anges att tvister enligt första stycket prövas av nätmyndigheten. 8 § Vill någon ansluta en elektrisk anläggning till en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje i stället för till ett ledningsnät som omfattas av en nätkoncession för område, får den som har nätkoncessionen för linje göra anslutningen endast efter medgivande av den som har nätkoncession för området. Om sådant medgivande inte lämnas, får nätmyndigheten, om det finns särskilda skäl, meddela tillstånd till anslutningen. Paragrafen motsvarar 2 § 4 mom. femte stycket i den gamla ellagen. vill någon göra en anslutning till en ledning som omfattas av nätkoncession för linje i stället för till det ledningsnät som omfattas av nätkoncession för område. Sådana fall behandlas i denna paragraf. Utgångsläget är därvid att båda koncessionshavarna är anslut- ningsskyldiga. Innebörden av huvudregeln i första stycket är då att anslutningen skall ske till området och inte till linjen. Huvudregeln syftar alltså inte bara till att befria innehavaren av nätkoncessionen för linje från anslutningsskyldigheten utan också till att förbjuda honom att göra anslutningen. Om innehavaren av nätkoncessionen för området medger det får dock anslutning ske till linjen. Om sådant medgivande inte lämnas kan innehavaren av nätkon- cessionen för linje, enligt andra stycket, ansöka hos nätmyndigheten om tillstånd att få göra anslutningen. Vid bedömningen av denna fråga bör samma kriterier tillämpas som angivits ovan under 2 kap. 6 § vid prövning av frågan huruvida nätkoncession skall meddelas för att möjliggöra en anslutning till en regionledning trots att anslutning kan ske till det lokala nätet. Samhällsekonomiska bedömningar bör alltså läggas till grund för prövningen. Skyldighet att överföra el 9 § Den som har nätkoncession är skyldig att på skäliga villkor överföra el för annans räkning. Paragrafen motsvarar 2 § 4 mom. sjätte stycket i den gamla ellagen. I paragrafen avhandlas den för den nya elmarknaden bärande principen, nämligen skyldigheten att överföra el för annans räkning.