prop · GK039D1 · 1997-01-01 00:00:00 — 1 Förslag till rättshjälpslag Härigenom föreskrivs följande. Vad omfattar lagen? 1 § I denna lag finns bestämmelser om rättshjälp och om rådgivning. Med rättshjälp avses ekonomiskt stöd i en rättslig angelägenhet. Stödet lämnas i form av bidrag till kostnader för juridiskt biträde. Med rådgivning avses kortare juridisk rådgivning i en rättslig angelägenhet. I vilka fall kan rättshjälp beviljas? 2 § Rättshjälp får beviljas en fysisk person vars ekonomiska underlag inte överstiger . Närmare bestämmelser om hur det ekonomiska underlaget skall beräknas meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 3 § Rättshjälp får beviljas om den rättssökande behöver juridiskt biträde utöver rådgivning och detta behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Rättshjälp får inte beviljas i sådana angelägenheter där hjälp genom offentlig försvarare eller offentligt biträde kan komma i fråga. 4 § Rättshjälp får endast beviljas i angelägenheter där det med hänsyn till tvisteföremålets värde, angelägenhetens art och betydelse samt omständigheterna i övrigt framstår som rimligt att staten bidrar till den rättssökandes kostnader. 5 § Rättshjälp skall alltid föregås av minst en timmes rådgivning. Om någon annan än en advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå skall förordnas som rättshjälpsbiträde är det tillräckligt om rättshjälpen har föregåtts av mot- svarande konsultation av den som skall förordnas. 6 § Dör den som har beviljats rättshjälp övergår rättshjälpen till dödsboet, om dödsboet begär detta och det framstår som skäligt att staten fortsätter att bidra till kostnaderna med hänsyn till angelägenhetens art och betydelse, dödsboets och dödsbodelägarnas ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt. Begränsningar av möjligheterna till rättshjälp 7 § Rättshjälp får aldrig beviljas 1. för upprättande av självdeklaration, äktenskapsförord, testamente eller gåvohandling, 2. för förrättande av bouppteckning enligt 20 kap. , 3. i angelägenhet rörande skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (1994:334), 4. i inskrivningsärenden enligt jordabalken, 5. i ärenden om fastighetsdeklaration, 6. i mål eller ärenden angående fastighetstaxering eller 7. i registerärenden enligt sjölagen (1994:1009) eller lagen (1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m.m. 8 § Rättshjälp får inte beviljas om den rättssökande har en rättsskydds- försäkring eller annat liknande rättsskydd som omfattar angelägenheten. Om den rättssökande inte har men borde ha haft ett sådant rättsskydd får rättshjälp endast beviljas om det föreligger synnerliga skäl med hänsyn till den rättssökandes personliga förhållanden och angelägenhetens art och betydelse. 9 § Rättshjälp får inte beviljas 1. i en angelägenhet som rör trafikersättning enligt trafikskadelagen eller som rör skadestånd som skall betalas från en ansvarsförsäkring; dock får rättshjälp beviljas i en sådan angelägenhet om ett mål eller ärende inletts vid domstol eller enbart rör annan skada än personskada, 2. den som är eller har varit näringsidkare i en angelägenhet som har upp- kommit i eller till följd av näringsverksamheten, 3. i fråga om anspråk som har överlåtits till den rättssökande, om överlåtelsen kan antas ha skett för att åstadkomma fördel vid prövning av ansökan om rättshjälp, 4. om frågan om rättshjälp kan vänta till dess en annan rättslig angelägenhet där anspråket stöder sig på väsentligen likartad grund har avgjorts, 5. i en angelägenhet som rör bodelning i annat fall än vid av bodelning. 10 § Rättshjälp får beviljas endast när det föreligger särskilda skäl i en angelägenhet som 1. skall behandlas utom riket, 2. rör äktenskapsskillnad och därmed sammanhängande frågor, 3. rör underhåll till barn, 4. rör skatter, tullar, avgifter eller betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter, 5. skall avgöras av en lagfaren domare enligt 1 kap. 3 d § 11 § Den som inte är medborgare i en medlemsstat i Europeiska unionen och som varken är eller har varit bosatt i får beviljas rättshjälp endast om angelägenheten skall behandlas här i riket och det finns särskilda skäl. I en angelägenhet som skall behandlas utom riket får rättshjälp beviljas endast om den rättssökande är bosatt i . Under förutsättning av ömsesidighet kan regeringen förordna att medborgare i vissa främmande stater skall vara likställda med svenska medborgare i fråga om rättshjälp. Detsamma skall gälla den som, utan att vara medborgare i den främmande staten, är bosatt där. 12 § Den som har beviljats rättshjälp skall bidra till uppkommande kostnader för rättshjälpsbiträdet genom att betala en rättshjälpsavgift. Rättshjälpsavgiften utgör 1. av kostnaderna för rättshjälpsbiträdet för den vars ekonomiska underlag inte överstiger , 2. av kostnaderna för rättshjälpsbiträdet, dock lägst , för den vars ekonomiska underlag överstiger 50 000 men inte , 3. tjugo procent av kostnaderna för rättshjälpsbiträdet, dock lägst , för den vars ekonomiska underlag överstiger 100 000 men inte , 4. av kostnaderna för rättshjälpsbiträdet, dock lägst , för den vars ekonomiska underlag överstiger . Om rättshjälp övergår till ett dödsbo beräknas rättshjälpsavgiften med ledning av den avlidnes ekonomiska underlag. Avgift för rådgivning utöver får avräknas från den lägsta avgift som anges i första stycket. 13 § Procentsats för beräkning av rättshjälpsavgiften fastställs när rättshjälp beviljas. Om den rättssökandes ekonomiska underlag förändras väsentligt innan rättshjälpsärendet har avslutats, får jämkning ske till högre eller lägre procentsats efter vad som är skäligt. Jämkning skall också ske om en väsentlig felbedömning gjorts när procentsatsen tidigare bestämdes eller om oriktiga uppgifter har legat till grund för beslutet. 14 § Rättshjälpsavgiften skall betalas till rättshjälpsbiträdet. Närmare bestämmelser om rättshjälpsavgift meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Förmåner som ingår vid rättshjälp 15 § För den som beviljats rättshjälp betalas kostnaderna för rätts- hjälpsbiträde, bevisning, utredning och särskild medlare enligt 42 kap. 17 § av allmänna medel enligt bestämmelserna i 19 och 20 §§ och 22- 24 §§. Kostnaderna för rättshjälpsbiträde får inte överstiga . Kostnaderna för utredning får inte överstiga . 16 § Den som beviljas rättshjälp behöver inte betala ansökningsavgifter eller expeditionsavgifter enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna eller avgifter enligt 15 § 1-3 avgiftsförordningen (1992:191). Om kostnaderna för kungörelser i mål eller ärenden vid domstol belastar den som har beviljats rättshjälp skall dessa kostnader betalas av allmänna medel. Om befrielse från avgifter vid kronofogdemyndigheten finns bestämmelser i förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna. 17 § Den som beviljas rättshjälp behöver inte ställa säkerhet för att få till stånd kvarstad eller annan liknande åtgärd enligt eller konkurslagen i den angelägenhet som rättshjälpen avser. Om den rättssökande inte kan betala för den skada som tillfogas motparten svarar staten gentemot den skadelidande för denna skada. Uppkommer härigenom kostnader för staten skall den rättssökande återbetala kostnaden. Återbetalningsskyldigheten får sättas ned om det är oskäligt att den rättssökande återbetalar hela kostnaden. Beslut om nedsättning fattas av allmän domstol efter ansökan av den rättssökande. 18 § Till rättshjälpsbiträde får förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller, när det finns särskilda skäl, annan som är lämplig för uppdraget. Den som sökanden föreslagit och som uppfyller dessa krav skall för- ordnas, om det inte medför avsevärt ökade kostnader eller det i övrigt finns särskilda skäl emot det. Ett biträde får entledigas om det finns skäl till det. Byte av biträde får ske efter särskilt tillstånd och bara om det finns särskilda skäl. Om byte av biträde har skett en gång krävs synnerliga skäl för nytt byte. Ett biträde får sätta annan advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe (substitution) om det inte medför avsevärt ökade kostnader. I övrigt får substitution endast ske efter särskilt tillstånd. 19 § Ett rättshjälpsbiträde har, inom den ram som anges i 15 §, rätt till skälig ersättning för det arbete, den tidsspillan och de utlägg som uppdraget har krävt. Ersättning utgår inte för tiden före ansökan om rättshjälp annat än för arbete som varit av mindre omfattning eller av brådskande art. Ersättningen för arbete skall bestämmas med utgångspunkt i den tidsåtgång som är rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning och med tillämpning av den timkostnadsnorm som regeringen fastställer. Timersättningen får avvika från timkostnadsnormen, om den skicklighet och den omsorg som uppdraget har utförts med eller andra omständigheter av betydelse ger anledning till det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer taxor som skall tillämpas vid bestämmande av ersättning i vissa fall samt meddelar föreskrifter om beräkning av ersättningen för tidsspillan. Har biträdet genom vårdslöshet eller försummelse föranlett kostnad för rättshjälpen skall detta beaktas vid ersättningens bestämmande. 20 § Ersättning till ett rättshjälpsbiträde fastställs i samband med att den rättsliga angelägenheten avgörs genom dom eller beslut eller när rättshjälpsärendet avslutas på något annat sätt. Har ett biträde underlåtit att i rätt tid begära ersättning vid den domstol som haft att besluta om ersättningen och har biträdet därigenom förlorat rätten att få ersättningen fastställd av domstolen, får ersättning fastställas i särskild ordning, om biträdet inte kände till att angelägenheten var anhängig vid domstolen eller om underlåtenheten berodde på något annat ursäktligt misstag. Den del av ersättningen som överstiger rättshjälpsavgiften skall då stanna på staten. 21 § Ett rättshjälpsbiträde får inte förbehålla sig eller ta emot ersättning av sin huvudman utöver vad som följer av 19 §. Har detta skett är förbehållet utan verkan och biträdet skall till huvudmannen betala tillbaka vad han eller hon har uppburit för mycket. 22 § Har rättshjälp beviljats betalar staten kostnaderna för bevisning vid allmän domstol och Arbetsdomstolen. Om inte särskilda föreskrifter gäller utgår ersättning för bevisning med skäligt belopp. 23 § Har rättshjälp beviljats betalar staten kostnaderna för utredning som är skäligen påkallad. Den som har medverkat vid en utredning har, inom den ram som anges i 15 §, rätt till skälig ersättning enligt föreskrifter som regeringen meddelar. 24 § En medlare enligt 42 kap. 17 § har rätt till skälig ersättning för det arbete, den tidsspillan och de utlägg som uppdraget krävt. Ersättningen fastställs av den domstol som förordnat medlaren. 25 § Rådgivning lämnas av en advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå och kan pågå i sammanlagt . Rådgivning sker mot en avgift som fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Avgiften får sättas ned till hälften om den rättssökandes ekonomiska underlag inte överstiger . Den som har lämnat rådgivning har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för de kostnader för tolk och översättning som rådgivningen kan ha krävt. Om rådgivning skett mot nedsatt avgift kan den som har lämnat rådgivning få ersättning av allmänna medel enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. En advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå som önskar komma i fråga som rättshjälpsbiträde är skyldig att lämna rådgivning som avses i första stycket. 26 § Bestämmelser i lag om ansvar för motparts kostnader i rättegång eller annat motsvarande förfarande gäller även i fråga om kostnader för motparts rättshjälpsbiträde. Ränta behöver dock inte betalas. Den som är ersättningsskyldig för rättshjälpskostnader skall till den rättssökande betala ett belopp som motsvarar dennes rättshjälpsavgift. Återstoden skall betalas till staten. Om den ersättningsskyldige har ålagts att ersätta endast en del av rättshjälpskostnaderna, skall han betala ersättning till den rättssökande och till staten med motsvarande fördelning. 27 § Har i ett mål eller ärende vid domstol en gemensam biträdeskostnad för flera medparter ersatts som en rättshjälpskostnad, skall var och en av de medparter som inte har rättshjälp åläggas att till staten betala den del av kostnaden som kan anses belöpa på honom. Fördelningen skall göras efter huvudtalet, om inte omständigheterna föranleder annat.Vid tillämpningen av första stycket skall avdrag göras för den del av kostnaderna som en motpart har ålagts att betala med stöd av 26 §. Upphörande av rättshjälp och återbetalning av rättshjälpskostnader 28 § Rättshjälp skall upphöra om 1. rättshjälpsavgift inte betalas enligt 14 § och de föreskrifter som meddelats med stöd av den bestämmelsen, 2. den rättssökande har lämnat oriktiga uppgifter och rättshjälp inte skulle ha beviljats om riktiga uppgifter hade lämnats, 3. den rättssökande uppsåtligen eller grovt oaktsamt har lämnat oriktiga uppgifter, som varit ägnade att leda till för låg rättshjälpsavgift,4. det ekonomiska underlaget har ändrats i sådan mån att den rättssökande är berättigad till rättshjälp, 5. om ett rättshjälpsbiträde entledigas utan att annat rättshjälpsbiträde förordnas, 6. det med hänsyn till tvisteföremålets värde, angelägenhetens art och betydelse samt omständigheterna i övrigt inte längre framstår som rimligt att staten bidrar till den rättssökandes kostnader. Om det med stöd av första stycket beslutas att rättshjälpen skall upphöra skall den som haft rättshjälp i skälig omfattning betala uppkomna kostnader för rättshjälpen. 29 § Om rättshjälp har beviljats trots att det föreligger ett sådant fall som avses i 9 § 4, får det beslutas att rättshjälpen skall upphöra. De kostnader för rättshjälpen som överstiger rättshjälpsavgiften skall då stanna på staten. 30 § Rättshjälp skall upphöra när den ersättning som rättshjälpsbiträdet är berättigad till enligt 19 § uppgår till . När den rättsliga angelägenheten avslutas skall kostnaderna för rättshjälpen i ett sådant fall fördelas enligt 26, 27 och 31 §§. 31 § Om den rättssökande genom vårdslöshet eller försummelse har orsakat ökade kostnader för rättshjälpen, skall han ersätta staten dessa kostnader oavsett hur ansvaret för rättshjälpskostnaderna i övrigt skall fördelas. Detsamma gäller den rättssökandes ställföreträdare. 32 § För handläggning av vissa frågor om rättshjälp finns Rättshjälps- myndigheten. 33 § Om ett mål eller ärende rörande den rättsliga angelägenheten har inletts vid domstol, beslutar domstolen i frågor enligt denna lag. I annat fall beslutar i frågorna. Beslut att en utredning enligt 23 § skall göras fattas av rättshjälpsbiträdet. 34 § Rättshjälp beviljas efter ansökan av den rättssökande. Ansökan skall vara skriftlig och innehålla de uppgifter som föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 35 § skall fastställa den rättssökandes rätts- hjälpsavgift, när kostnaderna för rättshjälpsbiträdet slutligt har fastställts. 36 § I samband med att handläggningen i ett mål eller ärende avslutas skall domstolen besluta vilka belopp som skall betalas enligt 26, 27 och 31 §§. 37 § Beslut enligt 26 § andra stycket och 35 § fattas av genom automatisk databehandling av uppgifter i ett av myndigheten fört register över rättshjälpskostnader. Sådana beslut kan inte överklagas. Beslut enligt 26 § andra stycket får verkställas enligt bestämmelserna i utsökningsbalken. 38 § I fråga om överklaganden av domstols beslut enligt denna lag tillämpas, utom i fall vad som avses i andra stycket, vad som i allmänhet gäller om överklaganden av beslut av domstolen. Hovrättens beslut i en överklagad fråga angående ersättning till rättshjälpsbiträde får inte överklagas. Hovrätten får dock tillåta att beslutet överklagas, om det finns särskilda skäl för en prövning om tillstånd skall ges enligt 54 kap. 10 § första stycket 1 . Beslut av rättshjälpsbiträde om utredning enligt 33 § andra stycket får inte överklagas. Beslut av får överklagas till . beslut får inte överklagas. 39 § Beslut om rättshjälp får överklagas av den som är part och av den myndighet som regeringen bestämmer. Räknas tiden för överklagande från den dag en part fått del av beslutet, får myndigheten likväl inte överklaga beslutet senare än från beslutet. Myndigheten får överklaga ett beslut även till förmån för en enskild part. Upphävs ett beslut om rättshjälp skall den som haft rättshjälp själv bära kostnaden för denna. Om det föreligger särskilda skäl, får dock förordnas att kostnaden helt eller delvis skall betalas av staten. 40 § Den myndighet som regeringen bestämmer får påkalla beslut om att rättshjälp skall upphöra enligt 28-30 §§. 41 § Ett rättshjälpsbiträde som har överklagat ett beslut om ersättning får i den högre instansen åberopa nya omständigheter till stöd för sitt yrkande endast om det finns särskilda skäl för detta. 42 § består av en ordförande, som skall vara eller ha varit ordinarie domare, två ledamöter som är advokater samt två övriga ledamöter. Alla ledamöter skall vara svenska medborgare. De får inte vara underåriga eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Regeringen förordnar ledamöter och utser ordförande . För ordföranden skall finnas en eller flera ersättare. I övrigt får regeringen utse lämpligt antal ersättare. Bestämmelserna om ordförande och ledamöter tillämpas också på ersättare. 43 § är beslutför med ordföranden och två andra ledamöter, av vilka en skall vara advokat och en övrig ledamot. Vid avgörande av ärende, som är av principiell betydelse eller annars är av särskild vikt, skall dock samtliga ledamöter delta. regler om omröstning i tvistemål tillämpas när ärenden avgörs av . Ordföranden skall dock säga sin mening först. 44 § Med domstol avses i denna lag allmän domstol, allmän förvaltningsdomstol och Arbetsdomstolen. Vad som sägs om domstol gäller även arrendenämnd och hyresnämnd. 45 § Den, som i yrkesmässig verksamhet som inte utövas vid advokatbyrå uppsåtligen använder benämningen rättshjälp på ett sätt som kan leda till att verksamheten förväxlas med den rättshjälpsverksamhet som enligt denna lag kan utövas vid advokatbyrå, döms till böter. Detsamma gäller den som uppsåtligen använder benämningen allmän advokatbyrå eller benämning som är ägnad att leda till förväxling därmed. Denna lag träder i kraft den ... 2. Genom lagen upphävs rättshjälpslagen (1972:429). Har rättshjälp beviljats eller har ansökan om rättshjälp lämnats in till domstol eller före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 2 Förslag till lag om offentligt biträde Härigenom föreskrivs följande. 1 § Offentligt biträde förordnas om det behövs i sådana mål och ärenden där det är särskilt föreskrivet att så kan ske. 2 § Offentligt biträde förordnas efter ansökan eller när det annars finns särskild anledning. Om inte annat är föreskrivet förordnas offentligt biträde av den domstol eller annan myndighet som handlägger målet eller ärendet. Ansökan kan göras av den som biträde skall förordnas för eller av annan som får föra talan i målet eller ärendet. Ansökan ges in till den myndighet som handlägger målet eller ärendet. 3 § Till offentligt biträde förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller, när det finns särskilda skäl, annan som är lämplig för uppdraget. Har den för vilken biträde skall förordnas föreslagit någon som uppfyller dessa krav skall denne förordnas om det inte medför avsevärt ökade kostnader eller det i övrigt finns särskilda skäl emot det. Ett biträde får entledigas om det finns skäl till det. Om ett biträde har entledigats på begäran av den som biträdet förordnats för, får ett nytt biträde förordnas endast om det fanns skäl för byte enligt 4 §. 4 § Byte av offentligt biträde får bara ske efter särskilt tillstånd och endast om särskilda skäl föreligger. Om byte av biträde skett en gång krävs synnerliga skäl för nytt byte. Ett biträde får sätta annan advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe (substitution) endast om detta inte medför avsevärt ökade kostnader. I övrigt får substitution endast äga rum efter särskilt tillstånd. 5 § Förordnas offentligt biträde betalas kostnader för biträdesersättning samt utredning enligt 6 § av allmänna medel. 6 § Ett offentligt biträde har rätt att besluta om utredning som är skäligen påkallad till en sammanlagd kostnad om högst om utredningen inte kan erhållas genom den myndighet som handlägger målet eller ärendet. Den som medverkat vid sådan utredning har, inom den ram som anges i första stycket, rätt till skälig ersättning. Ersättningen fastställs av den myndighet som förordnar biträde. 7 § Ett offentligt biträde har rätt till skälig ersättning för det arbete, den tidsspillan och de utlägg som uppdraget har krävt. Ersättning utgår inte för tiden före förordnandet som offentligt biträde annat än för arbete som varit av mindre omfattning eller av brådskande art. Ersättningen för arbete skall bestämmas med utgångspunkt i den tidsåtgång som är rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning och med tillämpning av den timkostnadsnorm som regeringen fastställer. Timersättningen får avvika från timkostnadsnormen, om den skicklighet och den omsorg som uppdraget har utförts med eller andra omständigheter av betydelse ger anledning till det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer taxor som skall tillämpas vid bestämmande av ersättningen i vissa fall samt meddelar föreskrifter om beräkning av ersättningen för tidsspillan. Har ett offentligt biträde genom vårdslöshet eller försummelse föranlett kostnad för staten, skall detta beaktas vid ersättningens bestämmande. 8 § Ersättning till ett offentligt biträde fastställs av den domstol eller annan myndighet som handlagt målet eller ärendet, om inte annat är särskilt föreskrivet. Ersättningen fastställs i samband med att den angelägenhet, för vilken biträdet förordnats, avgörs genom dom eller beslut eller avslutas på något annat sätt. 9 § Ett offentligt biträde får inte förbehålla sig eller ta emot ersättning av sin huvudman utöver vad som följer av 7 §. Har det skett är förbehållet utan verkan och biträdet skall till huvudmannen återbetala vad han eller hon uppburit för mycket. 10 § Ett beslut enligt denna lag får överklagas av den som är part och av den myndighet som regeringen bestämmer. 11 § Ett offentligt biträde som har överklagat ett beslut om ersättning får i den högre instansen åberopa nya omständigheter till stöd för sitt anspråk endast om det finns särskilda skäl för det. 12 § Domstols eller annan myndighets beslut enligt denna lag överklagas i samma ordning som gäller överklagande av beslut i det mål eller ärende där biträdet har förordnats. Denna lag trädet i kraft den ... 2. Äldre bestämmelser tillämpas fortfarande i ärenden där offentligt biträde förordnats före ikraftträdandet. 3 Förslag till lag om ersättningsskyldighet för kostnad för blodundersökning i brottmål Härigenom föreskrivs följande. Om staten haft kostnader för blodprov avseende den som misstänks för brott och för undersökning av sådant blodprov skall den misstänkte, om han döms för brottet, ersätta staten för denna kostnad. Detsamma skall gälla den som godkänner ett strafföreläggande. Denna lag träder i kraft den ... 2. Genom lagen upphävs lag (1946:864) om återgäldande av kostnad för blodundersökning i brottmål. 4 Förslag till lag om rätt för att överklaga vissa beslut Härmed föreskrivs följande. Ett beslut av domstol om ersättning, som enligt skall utgå av allmänna medel, får överklagas av . Detsamma gäller andra beslut enligt 21 kap. , som rör offentlig försvarare. Denna lag träder i kraft den ... 5 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om att det skall införas en ny paragraf, 37 kap. 9 §, av följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 37 kap. Om nämnderna