prop · GK03145 · 1997-01-01 00:00:00 — De bör också vara självdesaktiverande så att de inte längre fungerar som minor när deras militära syfte upphört. 4.5.3 Avståndsutlagda truppminor Enligt artikel 6 punkt 2 är det förbjudet att använda avståndsutlagda truppminor som inte uppfyller kraven på självförstöring och självdesaktivering enligt den tekniska bilagan punkt 3. I punkt 3 (a) stadgas att alla avståndsutlagda truppminor skall vara utformade och konstruerade så att de självförstörs från utplacering. Efter dessa skall av minorna ha självförstörts. Dessutom skall varje truppmina ha en reservfunktion, s.k. självdesaktivering, som medför att minan upphör att fungera som en mina efter utplaceringen. Den sammantagna tillåtna felmarginalen för självförstöringsmekanismen och självdesaktiveringsfunktionen är en på tusen. Det medför att endast en av tusen utlagda truppminor får fungera som en mina efter utläggningen. Punkt 3 (b) hänvisar till artikel 5, vilket innebär att alla platslagda truppminor, även de som sprids med landbaserade system, skall uppfylla kraven på självförstöring och självdesaktivering. I annat fall skall de inhägnas och bevakas. 4.5.4 Övergångsbestämmelser för krav på självförstöring och desaktivering av truppminor Övergångsbestämmelserna avser användning. I den tekniska bilagan punkt 3 (c) anges att en fördragsslutande stat som inte omgående kan uppfylla de tekniska kraven för truppminor i punkterna (a) eller (b), får förklara att den avser uppskjuta efterlevnaden av kraven på självförstöring och självdesaktivering under maximalt från protokollets ikraftträdande. En sådan förklaring skall avges i samband med statens notifikation om samtycke att vara bunden av protokollet. Uppskjutandet av efterlevnaden får endast avse truppminor producerade före protokollets ikraftträdande. Truppminor tillverkade efter protokollets ikraftträdande skall innehålla såväl självförstöringsmekanism som självdesaktiveringsfunktion. åtar sig den fördragsslutande staten att minimera användningen av truppminor som inte uppfyller de tekniska kraven. För avståndsutlagda truppminor gäller att de antingen skall uppfylla kravet på självförstöring eller självdesaktivering för att få brukas. Platslagda truppminor skall åtminstone uppfylla kravet på självdesaktivering. Sammanfattningsvis skall samtliga truppminor vara detekterbara, vare sig de är platslagda eller avståndsutlagda. Från och med ikraftträdandet av protokollet skall de vara självförstörande och självdesaktiverande i enlighet med specifikationerna i den tekniska bilagan. Om de inte uppfyller dessa krav skall de protokollföras och inhägnas och området utmärkas med varningsskyltar och bevakas. Truppminor producerade efter protokollets ikraftträdande skall vara försedda med engelsk eller nationell text varav framgår ursprungsland, månad och år för tillverkning, samt serie- eller tillverkningsnummer för att underlätta minröjning. 4.6 Överföring Genom artikel 8 införs ett antal förbud att överföra minor. I artikeln åtar sig de fördragsslutande staterna att begränsa spridningen av minor. Artikel 8 punkten 1 (a) stadgar att inga minor vars användning är förbjuden får överföras. Artikelns förbud mot överföring omfattar alla icke-detekterbara truppminor och alla avståndsutlagda truppminor som inte självförstörs och självdesaktiveras . Förbudet mot överföring av icke-detekterbara truppminor gäller fr.o.m. , medan förbudet för avståndsutlagda truppminor gäller från protokollets ikraftträdande. Artikel 8 punkten 1 (b) begränsar kretsen av köpare och mottagare av övriga minor. En fördragsslutande stat får inte överföra minor till en väpnad grupp, enskilda eller icke-stater. Överföring får däremot ske till en annan fördragsslutande stat eller ett bemyndigat ombud för staten, som har i uppdrag att inhandla och inneha militär materiel. I punkt 1 (c) av artikel 8 åtar sig de fördragsslutande staterna att vara återhållsamma med överföring av minor, vilkas användning på något sätt är begränsad i det reviderade protokollet. Denna restriktivitet omfattar alla minor, även fordons- och stridsvagnsminor. Vidare i punkt 1 (c) åtar sig varje fördragsslutande stat att inte överföra truppminor till stater, som inte anslutit sig till protokollet. Överföring till icke-fördragsslutande stater får bara ske om den importerande staten förklarar att den är beredd att tillämpa protokollets bestämmelser. Enligt punkt 1 (d) åtar sig såväl den överförande staten som den mottagande staten att säkerställa att överföringen av minor sker i enlighet med protokollets bestämmelser och andra humanitärrättsliga regler. I artikel 8 punkt 2 klargörs att förbudet att överföra icke-detekterbara truppminor och avståndsutlagda truppminor som inte självförstörs och självdesaktiveras gäller oavsett om en fördragsslutande stat förklarar att den avser tillämpa en övergångsperiod. I avvaktan på att protokollet träder i kraft åtar sig de fördragsslutande staterna, enligt punkt 3, att avstå från varje åtgärd som kan undergräva överföringsförbudet av vissa typer av truppminor. 4.7 Försåt och andra anordningar I artikel 7 stadgas förbud mot att använda vissa till synes oskyldiga föremål som försåt eller andra anordningar. Det är förbjudet att anbringa försåt eller sprängladdningar på bl.a. Röda korsets emblem; sjuka, sårade eller döda människor; leksaker; köksverktyg; religiösa föremål; mat eller kadaver. Artikeln är inte avsedd att vara uttömmande utan bör läsas tillsammans med övriga regler om förrädiskt förfarande i humanitärrättsliga konventioner som Lantkrigsreglementet, och dess protokoll. Förbudet att använda försåt eller andra anordningar i närheten av eller i anslutning till civil egendom i artikel 3 punkt 10 upprepas i artikel 7 punkt 3. 4.8 Upprättandet av protokoll och minkartor Artikel 9 innehåller regler om upprättande av protokoll och minkartor. och tillhandahållande av information om minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar. Med upprättande av protokoll och minkartor avses protokollföring. I artikel 9 punkt 1 (i) stadgas att protokoll skall föras över alla minfält, minerade områden, minor, områden med försåt och andra anordningar. I tekniska bilagans punkt 1 (a) anges hur protokollföring skall ske för andra minor än de avståndsutlagda. Kravet på protokollföring gäller oavsett om mineringen är planerad eller inte. För att minor skall kunna upptäckas och röjas skall protokollen, skisserna och kartorna innehålla information om typ, nummer, utläggningsmetod, livstid, eventuellt röjningsskydd, datum för utplacering och annan relevant information. Kopior av kartor och protokoll skall innehas och förvaras på tillräckligt hög befälsnivå för att trygga deras säkerhet, så långt detta är möjligt. Artikel 9 punkt 2 stadgar att parterna i en konflikt skall bevara sina respektive minprotokoll under hela konflikten. efter att de aktiva militära fientligheterna har upphört skall parterna vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder för att skydda civilbefolkningen från verkningar av minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar som parterna kontrollerar. För att skydda civilbefolkningen bör en parts protokoll och annan relevant information över minfält eller övriga ovannämnda mineringar, som denne inte längre kontrollerar, utlämnas till motparten och generalsekreterare. Krav på att under alla omständigheter utlämna protokoll och kartor efter fientligheternas upphörande till generalsekreteraren och motparten föreligger bara om motparten dragit tillbaka samtliga styrkor. Vid fortsatt närvaro av motpartens styrkor på partens territorium, bör parterna söka nå en överenskommelse om utlämning av protokoll så fort som möjligt. Parternas säkerhetsintressen skall beaktas i detta sammanhang. I artikel 9 punkt 3 stadgas att denna artikel inte skall inverka på bestämmelserna i artikel 10 om röjningsplikt och artikel 12 om skydd mot verkningar av minfält för bl.a. styrkor . Förekomsten av minfält, minor, försåt och andra anordningar i områden utan varningsskyltar har skapat problem för fredsbevarande verksamhet och humanitära hjälpinsatser. I artikel 10 åläggs de stridande parterna att avlägsna dessa olika typer av mineringar i de områden som de kontrollerar. När de aktiva fientligheterna har upphört skall alla minfält, minerade områden, minor, försåt eller andra anordningar röjas, t.ex. avlägsnas och förstöras, eller inhägnas och bevakas i enlighet med artikel 5 punkt 2. Den part som har förlorat eller inte längre kontrollerar sitt territorium skall, enligt punkt 3, i den utsträckning som parten finner lämpligt med hänsyn till sin säkerhet ge den part som kontrollerar området, det tekniska och materiella bistånd som behövs för att fullgöra röjningsplikten. Parterna bör sträva efter att ingå bilaterala överenskommelser liksom avtal med andra stater och internationella organisationer om tillhandahållandet av tekniskt och materiellt bistånd. Om parterna finner det lämpligt kan de företa gemensamma röjningsoperationer. 4.9 Tekniskt bistånd Artikel 11 reglerar tillhandahållandet av tekniskt bistånd. Varje fördragsslutande stat åtar sig att underlätta och, har rätt att i möjligaste mån delta i utbyte av utrustning, materiel och teknisk information för att uppfylla protokollets bestämmelser och av hjälpmedel för minröjning. Fördragsslutande stater får inte införa särskilda bestämmelser som omotiverat försvårar informationsutbytet. Varje fördragsslutande stat åtar sig att lämna uppgifter till databas över röjningsteknik, experter, myndigheter eller nationella kontakter för minröjning. Samtliga länder uppmanas att bidra till databasen och frivilliga fond för minröjning. En begäran om tekniskt bistånd från en fördragsslutande stat skall sändas till generalsekreterare, som delger den till de övriga konventionsstaterna och berörda internationella organisationer. Generalsekreteraren ombeds vidta lämpliga åtgärder för att tillsammans med den begärande staten utvärdera behovet av bistånd för minröjning eller tekniskt bistånd för att uppfylla protokollets krav. Generalsekreteraren bereds tillfälle att avge en rapport om biståndsbehovet. Varje fördragsslutande stat har rätt att söka tekniskt bistånd för att minska övergångsperioden för att uppfylla protokollets tekniska krav. Ansökan får inte avse vapenteknologi. De fördragsslutande staterna skall i den mån inget hinder föreligger enligt lag ge det bistånd som behövs för att främja efterlevnaden av protokollets bestämmelser. 4.10 Skydd för fredsbevarande verksamhet och andra humanitära insatser Artikel 12 reglerar skyddet mot verkningar av minor för vissa internationella insatser, fredsbevarande styrkor, missioner och delegationer som agerar enligt stadga, humanitära delegationer eller undersökningsdelegationer från , Röda korsets internationella kommitté, nationella Rödakorsföreningar eller Rödahalvmåneföreningar och andra humanitära delegationer eller undersökningsdelegationer från verkningar av minfält, minerade områden, minor, försåt och andra anordningar. Graden av skydd som den fördragsslutande parten eller en part i en konflikt skall ge dessa grupper varierar. För att nu nämnda grupper skall tillerkännas skydd enligt artikel 12 krävs att insatserna sker med värdlandets eller värdpartens samtycke. Sådant samtycke är inte nödvändigt för styrkor eller delegationer som utför fredsbevarande verksamhet, observatörsuppdrag eller liknande insatser i ett område i enlighet med stadga. Artikeln är också tillämplig på parter som inte anslutit sig till protokollet. Dess tillämpning medför inte att en parts folkrättsliga ställning eller ett territoriums rättsliga ställning påverkas. Artikeln hindrar inte tillämpningen av internationella humanitärrättsliga regler, andra internationella instrument eller beslut av säkerhetsråd, som ger ett mer långtgående skydd. Artikel 12 punkt 2 (a) (i) reglerar varje styrka, delegation eller andra internationella styrkor som utför fredsbevarande verksamhet eller liknande funktion i enlighet med stadga. Detta innebär att artikeln, efter protokollets ikraftträdande, kan komma att tillämpas på sådana internationella insatser som görs i f.d. . Punkt 2 punkt (a) (ii) avser varje regional mission som upprättats enligt stadgas kapitel VIII och som verkar i ett konfliktområde. Varje part i en konflikt eller fördragsslutande stat som kontrollerar ett område skall, om chefen för en mission av begär det, vidta åtgärder som är möjliga för att ge skydd mot verkningarna av minor, minfält, försåt eller andra anordningar. Av punkt (b) (ii) följer att parten i konflikten skall, om så bedöms nödvändigt, röja eller oskadliggöra alla minor, försåt och andra anordningar i området som den kontrollerar. Vidare skall parten i konflikten informera chefen för missionen om alla minfälts och andra mineringars läge i det område där den skall verka. Om möjligt skall denna information ställas till missionens förfogande. Artikel 12 punkt 3 reglerar skyddet för humanitära operationer och undersökningsmissioner från . Parten i konflikten skall på begäran av chefen för missionen eller operationen ge skydd så långt som möjligt från verkningarna av minor. Om missionen eller operationen behöver tillträde till eller passage över ett område som parten kontrollerar för att utföra sitt uppdrag, eller en säker väg för att nå platsen där insatsen skall utföras, skall parten informera om en säker väg till platsen, om inga aktiva fientligheter pågår och informationen finns. Om parten inte kan informera om en säker väg till eller från platsen skall om möjligt en väg röjas genom minfälten. Artikel 12 punkt 4 reglerar Röda korsets internationella kommittés insatser. Dessa skall utföras med värdlandets samtycke. Deras insatser ges samma rätt till skydd och bistånd av en part eller fördragsslutande stat i en konflikt som insatser av . Artikel 12 punkt 5 avser andra humanitära delegationer: nationella Rödakorsföreningar, Rödahalvmåneföreningar eller deras , opartiska humanitära organisationer, minröjningsoperationer och varje som upprättats enligt skall så långt det är möjligt beredas skydd mot verkningar av minor. Parten i en konflikt skall antingen informera om en säker väg till och från platsen där insatsen skall utföras eller om sådan information inte finns, om möjligt röja en väg genom minfälten. Alla uppgifter som en part lämnat ut under sekretess till någon av organisationerna, som omfattas av artikel 12 t.ex. styrkor eller delegationer, får enligt artikel 12 punkt 6 inte röjas utanför den berörda styrkan eller delegationen utan den uppgiftslämnande partens uttryckliga tillåtelse. Utan inskränkningar i den immunitet och de privilegier som de kan ha, eller som följer av uppdraget skall personal som ingår i styrkor eller delegationer följa landets lagar och förordningar och avstå från handlingar eller verksamhet som inte är förenliga med deras uppdrags opartiska och internationella karaktär. 4.11 Konsultationer om protokollets efterlevnad Artikel 13 reglerar samarbetet mellan de fördragsslutande staterna för att säkra protokollets efterlevnad. Årliga konsultationsmöten skall äga rum efter det att protokollet trätt i kraft. Vilka som får delta vid dessa konsultationer kommer att bestämmas av de fördragsslutande staterna när de antar mötesstadgar. Vid mötet skall en översyn av protokollets rättsliga status och tillämpning ske, ärenden som anmälts till behandling genom staternas rapporter tas upp, översynskonferenser förberedas, information om minröjningsteknik utbytas. Inför konsultationerna skall de fördragsslutande staterna inkomma med en årlig rapport till generalsekreterare enligt punkt 4. Rapporterna skall informera om hur civilbefolkning och försvarsmakt informerats om protokollets bestämmelser, minröjnings- och rehabiliteringsprogram, åtgärder som vidtagits för att uppfylla protokollets tekniska krav, huruvida lagstiftning antagits för beivrande av brott mot protokollets bestämmelser samt andra ärenden. 4.12 Överträdelse av protokollets bestämmelser I artikel 14 åläggs varje fördragsslutande stat att vidta åtgärder för att förhindra att protokollets bestämmelser kränks av personer eller på territorier under dess jurisdiktion eller kontroll. De fördragsslutande parterna förbinder sig att införa straffbestämmelser för svåra överträdelser mot protokoller i samband med en väpnad konflikt. Om en individ i samband med en väpnad konflikt avsiktligt dödar eller allvarligt skadar civila genom överträdelse av protokollets användningsbestämmelser skall denne lagföras och straffas. De fördragsslutande staterna skall samråda och samarbeta bilateralt, genom generalsekreterare eller andra internationella förfaranden för att lösa problem avseende tolkningen av protokollet eller dess tillämpning. Varje fördragsslutande stat skall se till att dess försvarsmakt utfärdar instruktioner och utbildar sin personal i protokollets bestämmelser. 5 Protokollet och svenska förhållanden Regeringens bedömning: Det behövs inga lagändringar för att skall kunna uppfylla sina åtaganden enligt det reviderade protokollet. Skälen för regeringens bedömning: Såsom redovisats i föregående avsnitt uppställer protokollet ett förbud dels mot att använda icke- detekterbara truppminor, dels att överföra sådana vapen. Avståndsutlagda truppminor som inte självförstörs och självdesaktiveras förbjuds vid protokollets ikraftträdande. Vidare införs restriktioner i användningen av avståndsutlagda minor. Vilka vapensystem som skall stå till Försvarsmaktens förfogande är inte reglerat i lag. 1996/97:4 om totalförsvarets förnyelse, etapp 2 s.177 föreslog regeringen ett totalförbud mot användning av truppminor. Befintliga truppminor i det svenska skulle förstöras så snart praktiska möjligheter förelåg och i vart fall . godkände förslaget om ett totalförbud mot användning av truppminor i det svenska försvaret (bet. 1996/97:FÖU 1 s.137) Enligt regeringens bedömning har således genom beslut protokollets förbud mot användning av icke-detekterbara minor uppfyllts. Lagen (1992:1300) om krigsmateriel uppställer ett generellt förbud mot tillverkning, tillhandahållande och utförsel av vapen, ammunition och annan för militärt bruk utformad materiel som enligt regeringens föreskrifter utgör krigsmateriel (1-6 §§). Tillstånd krävs för tillhandahållande av krigsmateriel av svenska myndigheter, svenska företag och enskilda personer som är bosatta i eller stadigvarande vistas i landet. Tillståndskravet gäller även vid tillhandahållande av krigsmateriel i utlandet (4-5 §§). I förordningen (1992:1303) om krigsmateriel har regeringen angivit vad som skall anses vara krigsmateriel. Landminor, försåt och andra anordningar återfinns i förteckningen över krigsmateriel för strid. Överträdelse av utförselförbudet bestraffas enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Krigsmateriellagens generella förbud upprättshålls genom lagens ansvarsbestämmelser (24-27 §§). Frågor om tillstånd enligt krigsmateriellagen prövas av , som emellertid skall överlämna ärenden till regeringens prövning om de skulle ha principiell betydelse eller annars vara av särskild vikt (1 a §). Tillstånd enligt 1 § andra stycket krigsmateriellagen får endast lämnas om det finns säkerhetspolitiska eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitiska mål och principer. 1991/92:174 Lag om krigsmateriel s. 41 f. anges de riktlinjer för krigsmaterielexport och annan utlandssamverkan som skall tillämpas vid tillståndsprövning, vilken gjordes av regeringen. Tillstånd får endast avse stat, statlig myndighet eller av staten auktoriserad mottagare. Tillstånd till utförsel eller annan utlandssamverkan enligt krigsmateriellagen skall inte beviljas, om det skulle strida mot internationella överenskommelser som har biträtt, mot beslut av säkerhetsråd eller mot folkrättsliga regler om export från neutral stat under krig (ovillkorliga hinder). Föredragande statsråd anförde i det sammanhanget att: Genom att ansluta till en internationell överenskommelse förpliktar sig regeringen att fullgöra de skyldigheter som följer av överenskommelsen. De begränsningar för svensk utlandssamverkan på krigsmaterielområdet, som kan följa av en överenskommelse som biträtt, iakttas i praktiken genom att regeringen inte medger undantag från lagens förbud i berörda delar. De ovillkorliga hindren i riktlinjerna utgör således en erinran om att regeringen måste fullgöra sina internationella förpliktelser. Resonemanget har givetvis en generell giltighet. Genom att det reviderade minprotokollet godkänns uppkommer ett ovillkorligt hinder mot export av truppminor, som inte uppfyller kravet på detekterbarhet, och av truppminor till icke-statliga organ. Vid protokollets ikraftträdande tillkommer avståndsutlagda truppminor, som inte självförstörs och självdesaktiveras. Sådana begränsningar gäller vid utförsel av krigsmateriel. Det förhållandet att den prövande instansen numera är förändrar inte de riktlinjer som lagts fast för tillståndsprövning (prop. 1995/96: 31 s. 22). Regeringen gör med hänsyn till vad som ovan anförts den bedömningen att svensk lag redan uppfyller de krav som uppställs i artikel 8. Enligt artikel 14 punkt 1 i protokollet skall de fördragsslutande staterna vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive lagstiftning och andra åtgärder, för att hindra och motverka att protokollet kränks av personer eller på territorier under statens domsrätt eller kontroll. I punkt 2 anges att detta också skall innefatta lämpliga åtgärder för att säkerställa att straffrättsliga åtgärder vidtas och lagföring sker av personer, som i en väpnad konflikt och i strid med bestämmelserna i protokollet avsiktlig dödar civila eller förorsakar dem allvarlig skada. , försåt och andra anordningar torde inte ha andra än rent militära användningsområden. Skulle en person komma över och göra bruk av dessa anordningar för annat än militära ändamål kan denne dömas för bl.a.. mord, dråp, grov misshandel eller försök till sådana brott (3 kap. 1, 2, 6 och 11 §§ ). Av 2 kap. framgår att svensk lag är tillämplig och svensk domstol behörig att döma för dessa brott, även om brotten har begåtts utomlands. De allmänna straffbestämmelserna är givetvis även tillämpliga på militära sammanhang. Det ligger emellertid i sakens natur att Försvarsmakten har rätt att använda våld för att försvara landet eller för att kunna fullgöra andra uppdrag inom ramen för t.ex. den fredsfrämjande verksamheten. Som tidigare nämnts finns inte i lag reglerat vilka vapen som skall stå till Försvarsmaktens förfogande för sådana ändamål eller hur dessa skall användas. Detta beslutas normalt genom beslut av regeringen och berörd myndighet men styrs ytterst av folkrätten. Vad som sagts innebär att bestämmelser om mord, dråp och misshandel inte alltid är lämpade för att användas vid brott som har begåtts i väpnade konflikter. I stället har en särskild straffbestämmelse införts i som bl.a. gäller användningen av metoder för krigföring som inte är tillåtna enligt folkrätten. Enligt 22 kap. 6 § skall den som gör sig skyldig till en svår överträdelse av något sådant avtal med främmande makt eller någon sådan allmänt erkänd grundsats som rör den internationella humanitära rätten i väpnade konflikter dömas för folkrättsbrott till fängelse i högst . Såsom exempel på sådan svår överträdelse anges i bestämmelsen bl.a. användande av stridsmetoder eller stridsmedel som är förbjudna enligt folkrätten, anfall på civilpersoner eller den som är försatt ur stridbart skick, eller inledande av ett urskillningslöst anfall med vetskap om att anfallet kommer att förorsaka synnerligen svåra förluster eller skador på civilpersoner eller civil egendom. Är brottet grovt, skall dömas till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömande om brottet är grovt skall enligt paragrafen särskilt beaktas bl.a. om många människor dödats eller skadats eller omfattande egendomsförlust uppkommit på grund av brottet. Folkrättsbrott är inte ett militärt brott.