prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Enligt 15 § andra stycket skall de insamlade uppgifterna förstöras om länsrätten finner att ett interimistiskt beslut inte skall bestå. Enligt 29 § andra stycket får länsrätten, om den ändrar granskningsledarens beslut enligt 6 § helt eller delvis, besluta att insamlade uppgifter skall förstöras. Ytterligare bestämmelser finns inte. Avsikten torde dock vara att handlingarna alltid skall återställas då ett beslut upphävts helt eller delvis, vare sig det sker i länsrätten eller i högre instans. Att så skall ske vid länsrätts ändring av interimistiskt beslut eller annat beslut av gransknings- ledaren framgår av prop. 1993/94:151 s. 159 och 163 (författnings- kommentaren till 15 och 29 §§). Enligt regeringens uppfattning bör detta komma till tydligare uttryck i lagtexten. Vi föreslår därför att bestäm- melserna i 15 § andra stycket och 29 § andra stycket tvångsåtgärdslagen om att insamlade uppgifter skall förstöras skall förtydligas så att det klart framgår att omhändertagna handlingar skall återlämnas och övriga insam- lade uppgifter förstöras. Ett beslut om undantagande gäller om inte annat anges i beslutet (21 § fjärde stycket tvångsåtgärdslagen). Det kan i och för sig ifrågasättas om det inte bör föreskrivas att handlingar skall återlämnas först efter det att ett beslut om återlämnande fått laga kraft. Det allmännas rätt att överklaga riskerar annars att mista sin praktiska betydelse genom att sabotagerisken i allmänhet är stor vid granskning av känsliga handlingar och uppgifter. Kommittén har inte tagit upp denna fråga till närmare behandling. Regeringen som övervägt frågan lämnar inte heller något förslag i den delen eftersom vi utgår från att domstolarna i tveksamma fall utnyttjar möjligheten att förordna om att handlingar skall återlämnas först sedan beslutet om återlämnande fått laga kraft. Forumreglerna i mål om tvångsåtgärd och betalningssäkring. Enligt 15 § tvångsåtgärdslagen är behörig domstol den länsrätt som då framställningen görs skall pröva taxering till skatt enligt lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt för den som åtgärden avser. Om det inte finns någon sådan länsrätt är länsrätten i det län behörig där beslut om åtgärd skall verkställas eller har verkställts. Motsvarande forumbestäm- melse finns i 20 § lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. har anfört att forumreglerna i såväl tvångs- åtgärdslagen som betalningssäkringslagen i vissa situationer är svåra att tillämpa. Svårigheterna har belysts genom följande exempel: Ett företag har som räkenskapsår till . år 1, dvs. under företagets räkenskapsår (beskattningsår) år 1 till år 2, avser granskningsledaren att göra en ansökan om betal- ningssäkring hos länsrätten. Företaget skall taxeras för beskattningsåret först år 3. Avgörande för var företaget kommer att taxeras är dess säte år 1. för ansökan är det således inte känt var bolaget skall taxeras. Ansökan skall därför göras hos länsrätten i det län där verkställighet skall ske. Bestämmelsen medför stora tillämpningsproblem för skattemyndigheten eftersom det ofta när framställningen om betalningssäkring ges in i högsta grad är oklart var verkställigheten i praktiken kan äga rum. Regeringen anser mot bakgrund av de problem som påtalat att forumreglerna i tvångsåtgärdslagen och betalningssäkringslagen bör knytas till var den som åtgärden avser hade sin hemortskommun året före det kalenderår då framställning om tvångsåtgärd eller betalningssäkring görs. 27.7 Undantagande av handlingar och uppgifter Regeringens bedömning: Någon ändring av reglerna om undantagande av handlingar och uppgifter behövs inte. Kommitténs förslag stämmer överens med regeringens bedömning. Remissinstanserna har ingen erinran mot bedömningen. Riksskatte- verket anser dock att handlingar som omfattas av beslagsförbudet enligt skall få undantas endst om handlingens skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 3 kap. 13 § TL skall på den enskildes begäran från föreläggande eller revision undantas dels handling som inte får tas i beslag enligt 27 kap. 2 § , dels annan handling med ett betydande skyddsintresse om handlingens innehåll på grund av särskilda omständigheter inte bör komma till någon annans kännedom. I det senare fallet får undantagande dock ske endast om handlingens skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen. Bestämmelserna gäller i tillämpliga delar även föreläggande att lämna uppgifter. Motsvarande regler finns i tvångsåtgärdslagen, lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter samt tullagen. I övriga lagar med förfarandebestämmelser på skatteområdet finns hänvisningar till taxerings- lagens regler. Kopplingen till beslagsförbudet i medför att skatte- myndigheten i en skatteutredning inte har vidare befogenheter att ta del av handlingar och uppgifter än polisen och åklagaren har i en brottsutredning. Regeln om undantagande på grundval av beslagsförbud har kritiserats eftersom bestämmelsen tolkats som att den medger att en person undan- håller bokföringshandlingar och annat material från myndigheters gransk- ning genom att överlämna dem till sin advokat. Både hemställan om lagändringar och svaren på kommitténs enkät till landets skattemyndigheter tar, när det gäller reglerna om undantagande, uteslutande sikte på denna omständighet. Riksskatte- verket föreslår i sitt remissyttrande att problemet skall lösas på så sätt att även undantagande på grund av beslagsförbud skall få ske endast om hand- lingens skyddsintresse är större än dess betydelse för kontrollen. Enligt regeringens uppfattning bör det råda likformighet mellan reglerna om beslagsförbud och reglerna om undantagande av handlingar och uppgifter. Det är dock inte godtagbart att bestämmelserna är utformade på ett sådant sätt att det är möjligt att undanhålla räkenskaper och andra hand- lingar endast genom att överlämna dem till sin advokat. Problemet bör dock behandlas i ett vidare perspektiv. har i sitt betänkande Tvångsmedel (SOU 1995:47) föreslagit en ändring av regler om beslagsförbud som syftar just till att förhindra att handlingar parkeras hos advokat. Frågan bereds inom . 27.8 ADB-granskning av personuppgifter Regeringens förslag: Lagen (1987:1231) om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. skall till skydd för enskildas personliga integritet omfatta även annan granskning än revision. Kommitténs förslag stämmer överens med vårt förslag förutom att kommittén föreslagit att Datainspektionen skall höras innan beslut om förberedande åtgärd för kontroll av andra än den hos vilken granskningen sker meddelas, om granskningen kan antas omfatta insamling av uppgifter i personregister. Remissinstanserna: Datainspektionen tillstyrker att lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. ändras så att lagen omfattar all granskning i stället för som endast revision. Datain- spektionen avstyrker kommitténs förslag att återinföra anmälningsförfar- ande vid tredjemansrevisioner. erfarenheter visar att granskning i varje enskilt fall inte behövs. Anmälningarna föranledde inte någon erinran från inspektionen utan endast påpekandet att inspektionens föreskrifter om granskning av personregister med automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. skulle iakttas. Hanteringen var både formell och betungande. Inspektionen anför att behovet av förfaranderegler torde kunna tillgodoses genom Datainspektionens generella föreskrifter med- delade med stöd av förordningen (1987:1232) med bemyndigande för Datainspektionen att meddela föreskrifter om granskning av person- uppgifter med hjälp av automatisk databehandling (ADB) vid taxerings- revision, m.m. anser också att det är onödigt att inhämta Datainspektionens yttrande i varje ärende och att inspektionens möjlighet att utfärda generella föreskrifter räcker. Företagens Uppgiftslämnardelega- tion anser att den granskande myndigheten bör ha ett ansvar direkt enligt datalagen för sina bearbetningar. Skälen för regeringens förslag: granskning av ADB-media omfattar ibland uppgifter ur personregister. Personregister är register, förteckning eller andra anteckningar som förs med hjälp av automatisk databehandling och som innehåller personuppgift som kan hänföras till den som avses med uppgiften. Regler som syftar till att skydda de registrerades personliga integritet vid inrättande och förande av personregister återfinns i datalagen (1973:289). De flesta av dessa regler riktar sig dock till den registeransvarige, det vill säga den för vars verksamhet personregister förs, om han förfogar över registret. Defini- tionen av begreppet registeransvarig anses utesluta att den som använder sig av ett personregister utan att kunna bestämma dess innehåll kan vara registeransvarig. Detta innebär att en myndighet som enbart utför granskande åtgärder inte anses vara registeransvarig, varför datalagens bestämmelser bara till en mindre del är tillämpliga på dessa åtgärder. Det är mot denna bakgrund som lagen (1987:1231) om automatisk databehand- ling vid taxeringsrevision, m.m. infördes. Syftet med denna lag är att skydda de registrerades personliga integritet vid granskning av person- register. vid taxeringsrevision, m.m. gäller vid myndighets revision avseende skatter och socialavgifter samt gransk- ning enligt 75 § tullagen när åtgärden innefattar automatisk databehandling av personuppgifter i personregister enligt datalagen. Granskningen av personregister får inte leda till otillbörligt intrång i registrerads personliga Det är Datainspektionen som utövar tillsynen över att detta inte sker. Den som verkställer revisionen skall lämna Datainspektionen de uppgifter om den automatiska databehandlingen som inspektionen begär för sin tillsyn. Den som har beslutat om revisionen och den hos vilken revisionen sker får överklaga Datainspektionens beslut hos allmän förvaltningsdomstol. Även Justitiekanslern får överklaga ett sådant beslut för att ta till vara allmänna intressen. Lagen är som framgått tillämplig endast vid revisioner och vid viss granskning enligt tullagen. Kommittén har föreslagit att lagen skall ändras på så sätt att den även omfattar granskning av personregister med hjälp av automatisk databehandling utan samband med revision. I avsnitt 27.4.2 föreslås visserligen att möjligheten för den som förelagts med stöd av 3 kap. 50 a § LSK i vissa fall, i stället för att svara på föreläggandet, kan ställa nödvändiga handlingar till skattemyndighetens förfogande för granskning, upphävs. Detsamma föreslås beträffande motsvarande bestämmelser på skatteområdet i övrigt. Även i fortsättningen kan det dock förekomma att skattemyndigheten får uppgifter på ADB-medium. Dessa uppgifter bör givetvis omfattas av det integritetsskydd som lagen om automatisk databehandling vid taxeringsrevision, m.m. ger. Frågan om registeransvar för granskande myndighet, som Företagens Uppgiftslämnardelegation tar upp i sitt remissyttrande, skall ses över i samband med utarbetandet av en ny datalag. Regeringen är inte nu beredd att ta ställning till denna fråga. Då lagen infördes fanns det ett stadgande i 5 § enligt vilket Datainspektionen skulle höras innan beslut meddelades om en sådan taxeringsrevision som skulle företas som en förberedande åtgärd för kontroll av andra än den hos vilken revision sker, om revisionen kunde antas omfatta insamling av uppgifter i personregister enligt datalagen. Detta stadgande utgick i samband med att tredjemansrevisionen togs bort. Regeringen delar den bedömning som framförts av Datainspektionen och att det inte är nödvändig att införa en motsvarande föreskrift och att det är tillräckligt med inspektionens generella rätt att meddela föreskrifter. 28 Ikraftträdande och övergångsfrågor Regeringens förslag: Skattekontosystemet skall tillämpas fr.o.m. årsskiftet 1997/98. Skattebetalningslagen skall träda i kraft den 1 no- vember 1997. Lagen skall tillämpas första gången på innehållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som skall redovisas i en skattedeklaration för redovisningsperioden , på F-skatt och särskild A-skatt för samt på annan skatt för beskattningsår som gått ut närmast före . Schablondebitering av F-skatt och särskild A-skatt för enligt bestämmelserna i skattebetalningslagen skall ske med utgångspunkt från den slutliga skatten på grund av taxering med tillämpning av bestämmelserna i 13 § 1 och 3 mom. uppbördslagen. Arbetsgivare skall göra avdrag för kvarstående skatt sista gången såvitt avser kvarstående skatt enligt taxering. Det skall vara möjligt att räkna av skatt som skall återbetalas enligt äldre regler mot en fordran enligt skattebetalningslagen och tvärtom. Den nya ordningen i fråga om företrädaransvar skall gälla i mål som anhängiggörs efter utgången av och tillämpas även på fordringar som omfattas av företrädaransvar enligt äldre bestämmelser. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har varit tveksamma till att det nya uppbördssystemet skall tillämpas . Riks- enheten mot ekonomisk brottslighet är exempelvis mycket tveksam till den ikraftträdandetidpunkt som har föreslagits. En så omvälvande förändring som införande av skattekonton kommer utan tvekan att ta skat- teförvaltningens och exekutionsväsendets resurser i anspråk på ett sådant sätt att andra angelägna arbetsuppgifter kan få stå tillbaka. Riksenheten känner oro för att det kan komma att gå ut över ekobrottsbekämpningen, trots att detta är ett av statsmakterna prioriterat område. Det vore bättre med ett införande i en något långsammare takt, där det finns utrymme för att närmare penetrera alla de svåra frågor som måste lösas. En generell reflektion som gör är att övergången mellan det gamla och nya systemet skulle behöva belysas i detalj och ur många olika aspekter. Verket anser det t.ex. angeläget med en systematisk analys av vilka eventuella risker för nya former av missbruk och brottslighet som övergången till ett nytt system kan föra med sig. Det kan också enligt verket finnas anledning att överväga om förändringarna påverkar möjligheterna att utreda olika typer av missbruk och brottslighet. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att ett nytt effektivt uppbördssystem kan sättas i kraft . Utredningen har ansett att det nya systemet för redovisning och betalning av skatter och avgifter bör sättas i kraft /98. Även övriga pre- senterade förslag är avsedda att börja tillämpas . Regeringen har givetvis förståelse för den uppfattning som förts fram av Riksenheten mot ekonomisk brottslighet och . Vi har emellertid inhämtat från att verket anser det vara möjligt med ett ikraftträdande vid den föreslagna tidpunkten utan att man förlorar någon effektivitet i skatte- och avgiftsuppbörden. Vi föreslår därför ett ikraftträdande i enlighet med utredningens förslag. Skattekontosystemet innefattar en hantering av skatter och avgifter som skiljer sig från dagens. En fråga som bör ställas när övergångs- problematiken övervägs är om administrativa fördelar kan vinnas om den nya ordningen tillämpas även på skatter och avgifter för tid före ikraftträdandet. En sådan lösning måste dock för att anses som ändamålsen- lig vara kostnadseffektiv. Inte heller får säkerheten i skattebetalnings- systemet äventyras. Vid analysen av övergångsproblematiken måste vidare krävas att tillämpningen av de nya bestämmelserna inte innebär en retroaktivitet till nackdel för de skattskyldiga. Metoder för och problem rörande övergången till ett nytt skattebetalningssystem En bland flera alternativa övergångslösningar som utredningen diskuterat utgår från att det nya systemet och de nya bestämmelserna skall tillämpas generellt, alltså även på skatter och avgifter för tid före ikraftträdandet. Förenklat skulle en sådan ordning innefatta att det vid ikraftträdandet för varje skattskyldig skulle anges ett saldo, negativt eller positivt, avseende skatte- och avgiftsskulden eller tillgodohavandet på skattekontot . För den som skall betala ytterligare skatt eller avgift skulle skatten eller avgiften för perioden räknas om och bokföras på skattekontot. På motsvarande sätt skulle en nedsättning för en tidigare period leda till att saldot på skattekontot ändras. Antingen skulle underskottet minska eller ett överskott uppkomma som kan leda till en återbetalning. Givetvis skulle kontot också kunna komma att utjämnas. En övergång till ett sådant system rymmer emellertid ett antal problem av olika slag. Hit hör att de nya räntebestämmelserna helt skiljer sig från dem som måste tillämpas i de gamla systemen. Av intresse är bl.a. följande. Gemensamt för räntor enligt uppbördslagen, lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare och mervärdesskattelagen är att de tidigare varit skattepliktiga resp. avdragsgilla. Räntorna gjordes skattefria för räntetid (se SFS 1986:473) respektive icke avdragsgilla för räntetid (se SFS 1992:651). Räntesatserna anpassades då med hänsyn till skatteeffekten. Respitränta tas inte ut än på tillkommande skatt avseende och tidigare års taxeringar. På skatt, avgift eller ränta som förfallit till betalning före tas restavgift och i vissa fall tilläggsavgift ut vid för sena betalningar. tas i stället dröjsmålsavgift ut och, om fordringen överlämnats till kronofogdemyndigheten, tas en grundavgift om ut. Ett inte onaturligt alternativ för övergångsfasen skulle vara att låta skattemyndigheterna parallellt räkna fram räntor och avgifter enligt både de nya och de gamla reglerna och därefter tillämpa de regler som är gynnsammast för den skattskyldige. Några administrativa vinster skulle emellertid inte uppkomma med en sådan övergångslösning. En annan väg att gå skulle vara att räkna fram kapital och ränte- eller avgiftsskuld för äldre tid per och för tid därefter beräkna ränta enligt de nya bestämmelserna i skattebetalningslagen. Ett ingående saldo skulle då debiteras skattekontot, varefter komplettering sker efter hand som skatter, avgifter och räntor av detta slag förfaller till betalning. Dessa måste därvid räknas om som om skatterna skulle ha förfallit till betalning för att man skall få fram rätta räntor och avgifter för tiden före och /98. En sådan övergångslösning skulle innebära en beräkning av ränta på ränta som inte gällde då skatte- eller avgiftsskulden uppkom. Det får också anses stå klart att lösningen skulle ta mycket stora resurser i anspråk, och det kan sättas i fråga om den går att genomföra som en mycket genomgripande reform i övrigt sätts i kraft. Utredningen har inte heller haft möjlighet att tillräckligt studera denna fråga. Att tillämpa den nya lagen även på skatter och avgifter för äldre tid kan vara problemfyllt också när det gäller straffbestämmelser och andra ansvarsbestämmelser. Vidare får det inte bortses från att man i samband med att skattekontosystemet tas i bruk skulle behöva föra över en mängd uppgifter där höga krav på säkerhet i hanteringen måste ställas. Vi anser oss, i likhet med utredningen, inte kunna föreslå att man per kapitaliserar när det gäller skatter och avgifter m.m. för äldre tid på det sätt som antytts. Däremot förefaller det finnas goda förutsättningar att ta ett sådant grepp, inte minst med hänsyn till att antalet ärenden som avser tiden före då minskat betydligt. Stora resursmässiga och andra fördelar skulle vinnas om de äldre systemet helt kunde lämnas åt sidan. Vi anser därför att denna fråga bör uppmärksammas men tas upp först i ett senare sammanhang. Sammanfattningsvis talar alltså övervägande skäl mot att redan från början föra in skatter och avgifter avseende tid i det nya syste- met. Äldre bestämmelser i uppbördslagen, lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare och mervärdesskattelagen bör därför i stället tillämpas . Vi föreslår en sådan ordning. Övergången till ett skattekontosystem Vid övergången till skattekontosystemet bör uppbördslagens bestämmelser gälla i fråga om skatt avseende och tidigare års taxeringar. Även om de flesta beskattningsår för vilka taxering sker sammanfaller med så förekommer brutna eller förlängda räkenskapsår. Enligt 12 § bokföringslagen kan det vid taxering förekomma beskattningsår som omfattar tiden Ä (18 mån), dvs. beskattningsår som redan påbörjats. De första skattedeklarationerna som registreras på skattekontot bör vara de som skall ha kommit in till skattemyndigheten . Dessa skall enligt vad som föreslagits avse skatteavdrag och arbetsgivaravgifter för redovisningsperioden samt mervärdesskatt för redovisningsperioden för skattskyldiga med beskattningsunderlag (exklusive gemenskapsinterna förvärv och import) som inte beräknas överstiga . Till mer- värdesskatten återkommer vi dock strax. skall också F-skatt och särskild A-skatt för ha betalats. Sådana be- talningar bör också registreras i skattekontosystemet. Den som är skyldig att redovisa mervärdesskatt på beskattningsunderlag som för beskatt- ningsåret beräknas överstiga 40 miljoner skall lämna skattedeklaration första gången . Deklarationen skall avse skatteav- drag, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt för redovisningsperioden . För den som enbart betalat A-skatt genom skatteavdrag sker registrering på skattekontot första gången i samband med debiteringen av den slutliga skatten enligt taxering. Den slutliga skatten debiteras och betalas alltså helt enligt den nya lagen. Bortsett från mervärdesskatt för kommer inga skatter, avgifter eller räntor avseende tid före att tas med i skattekonto- systemet. Detta förhållande talar för att inte heller denna mervärdesskatt bör tas med. Härigenom blir enhetligheten större i fråga om hanteringen av skatter, avgifter och räntor som belöper på tid före resp. /98. Det som sagts innebär att de äldre bestämmelserna om uppbördsdeklaration och särskild deklaration bör tillämpas sista gången för redovisning av sådan - avdragen skatt och sådana arbetsgivaravgifter avseende som skall redovisas i uppbördsdeklaration , - mervärdesskatt avseende för skattskyldiga med beskattningsunderlag överstigande som skall redovisas i särskild deklaration och - mervärdesskatt avseende för skattskyldiga med beskattningsunderlag som inte överstiger som skall redovisas i särskild deklaration . Debitering av F-skatt och särskild A-skatt för För bör F-skatt och särskild A-skatt beräknas enligt de nya bestämmelserna. Basen för debitering av skatterna bör vara den skatt som debiterats i enlighet med uppbördslagens regler. Betalning av kvarstående skatt Vid uppbörden av kvarstående skatt enligt taxering skulle enligt nu gällande bestämmelser avdrag för kvarstående skatt verkställas Ä . har den nya regleringen trätt i kraft. I syfte att undvika dubbelbetalningar etc. får det anses vara lämpligast att avskaffa arbetsgivarnas medverkan i betalningen av kvarstående skatt. Omfattande informationsinsatser kommer med nödvändighet att behöva sättas in och riktas till samtliga skattskyldiga. Kvittning mellan äldre system för betalning och det nya systemet Det är väsentligt att det förhållandet att äldre regler löper parallellt med bestämmelserna i skattebetalningslagen inte får leda till att staten förlorar möjligheten att räkna av skatt som annars skulle återbetalas mot fordringar på annan skatt. Även denna fråga kräver särskild reglering i övergångsbestämmelserna. Med den övergångslösning som förordas kommer reglerna om dröjs- målsavgift fortfarande att tillämpas för tidigare perioder avseende de skat- ter och avgifter som ingår i det nya skattebetalningssystemet. Dröjsmålsavgift används beträffande ett flertal andra skatter än dem som är tänkta att ingå i skattekontosystemet. Vi föreslår att avgiften skall finnas kvar inom dessa områden. För detta ändamål föreslås att uppbördslagens avgiftsbestämmelser ersätts av en särskild lag om dröjs- målsavgift. Den kommer att gälla bl.a. för punktskatter. De nya föreskrifterna träder, liksom övriga förslag, i kraft . Av 5 § lagen (1964:163) om införande av följer att den som gjort sig skyldig till skattebetalningsbrott före ikraftträdandet inte skall