prop · GK0363 · 1997-01-01 00:00:00 — Arbetsgruppen anför i sin rapport att det finns flera skäl till att försäk- ringskassorna har behov av att se över sin verksamhet och organisation. Sannolikt finns det anledning att även räkna med ökade krav på en effektivare handläggning och styrning av verksamheten. Den genomgripande decentraliseringen av ärendehandläggningen som skett till lokalkontoren har medfört att lågfrekventa ärendetyper vid många kontor är svåra att handlägga med god kvalitet och till rimlig kostnad. Kostnaden för att behålla och utveckla kompentens blir ofta hög. Det framgår vidare i rapporten att kassornas ambition att ge god service till sina kunder är hög, men att tillgänglighet och service inte behöver vara liktydigt med geografisk närhet. God service handlar mer om att den enskilde möter rättsenlig tillämpning, professionellt arbetssätt, hög kompetens, att man håller överenskommelser och att service ges på tider som efterfrågas. Utökade telefontider och telefontjänster i kombination med hem- och arbetsplatsbesök är sätt att möta kundens behov av tillgänglighet och service. Det är vidare också viktigt att är väl tillgänglig för allmänheten och sina samverkanspartners såsom arbetsgivare, vårdgivare, arbetsförmedling och andra myndigheter. För att upprätthålla service på orter där underlaget annars är för litet kan sambruk av lokaler, viss utrustning och utförande av tjänster vid medborgarkontor vara ett alternativ eller komplement till traditionellt lokalkontor. Det kan också finnas behov av att samordna ledningsansvaret för flera kontor, genom att samordna detta till områden eller regioner. Regeringen anser att det är på den regionala nivån som den bästa kännedomen om förhållandena inom regionen finns. Därför har de regionala kassastyrelserna goda förutsättningar att bedöma uppbyggnaden av kontorsnät och servicegrad. och servicegraden bör grundas på kassornas ställningstagande efter en verksamhetsanalys av de dominerande ansvarsområdena. Kassastyrelserna skall vid beslut om lokalkontorsnät beakta krav på tillgänglighet, kvalitet, geografiska förhållanden samt effektivitet i resursutnyttjandet. Det är dock väsentligt att stategisk information på nationell nivå tas till vara vid dessa beslut och med hänsyn till verksamhetens beroende av ADB-stöd bör besluten föregås av ett samråd med RFV. Det fortsatta arbetet med lagregleringen på registerområdet inom socialförsäkringen bör bedrivas på sådant sätt att det inte binder administra- tionen till vissa organisatoriska lösningar. I en promemoria som utarbetats inom redovisas en översyn av registerlagarna inom socialförsäkringsadministrationen (Ds 1996:70). I promemorian föreslås att de båda nuvarande registerlagarna för socialförsäkringsområdet slås samman till en ny registerlag. Promemorian bereds inom och regeringen har för avsikt att föreslå en ny registerlag . Regeringen anser vidare att styrelse bör besluta om inrät- tande av socialförsäkringsnämnder och utseende av ledamöter i dessa. Motiven till detta är delvis likartade dem som gäller för att försäkringskassorna skall besluta om lokalkontorsnätet. Vid en allmän försäkringskassa skall det, enligt 18 kap. 6 § AFL, finnas en eller flera socialförsäkringsnämnder. Regeringen beslutar om det totala antalet socialförsäkringsnämnder i landet och RFV beslutar om fördelningen. finns det 165 nämnder. En socialförsäkringsnämnd består av sju ledamöter. Ordförande i nämnden utses av regeringen. Nämnden utser inom sig en vice ordförande. RFV utser tre och eller i förekommande fall kommunen utser tre ledamöter samt lika många suppleanter. Om en kassas verksamhetsområde bestämts av regeringen enligt 18 kap. 1 § AFL beslutar regeringen om fördelningen mellan landsting respektive mellan landsting och kommun när det gäller val av de tre sistnämnda ledamöterna. De ledamöter och suppleanter som utses av eller kommunen utses enligt samma principer som gäller för val av ledamot till styrelse. Av de ledamöter som utses av RFV skulle före två ledamöter utses efter förslag från arbetstagarsidan och en från den icke offentliga arbetsgivar- och egenföretagarsidan för att tillgodose behovet av kunskap om arbetsmarknadsmässiga förhållanden. Arbetsgivarsidan har dragit sig tillbaka från nämnderna och därför har RFV fått rätt att utse ledamöter i socialförsäkringsnämnderna utan att behöva inhämta förslag från organisationerna. Kraven på ledamöternas kompetens är dock oförändrade. En socialförsäkringsnämnd skall enligt 18 kap. 21 § AFL besluta om frågor om rätt till bl.a. förtidspension, särskild efterlevandepension, han- dikappersättning och vårdbidrag. Dessutom beslutar en socialförsäkringsnämnd om arbetskadelivränta (enligt 8 kap. 4 § lagen 1976:380 om arbetsskadeförsäkring), bilstöd (enligt 3 § lagen 1988:360 om handläggning av ärenden om bilstöd till handikappade) och assistansersättning (enligt 13 § lagen 1993:389 om assistansersättning). Nämnderna sammanträder normalt en gång och ärendemängden är i normalfallet mellan 40-50 ärenden per sammanträde. På en del håll har ärendemängden varit betydligt större, upp till ca 75 per sammanträde. Rutinerna för hur ärenden föredras varierar också. Ärendena föredras vanligen i nämnderna av särskilda föredragande. Vid vissa försäkringskassor föredrar dock handläggare själva sina ärenden. Regeringen anser liksom utredaren att varje kassastyrelse skall besluta om att inrätta socialförsäkringsnämnder inom sitt verksamhetsområde. Det är därför viktigt att de principer som skall vara styrande för antalet nämnder inom ett verksamhetsområde finns fastlagda. Även när det gäller nomineringsförfarandet till socialförsäkringsnämnderna bör dessa ses över. Det är viktigt att nämnderna har en bred och allsidig sammansättning som den lokala förankringen bibehålls. De beslutsbefogenheter en socialförsäkringsnämnd har enligt AFL och vissa andra författningar bör också ses över i samband med de föreslagna ändringarna av nämnderna. Nämndernas nuvarande mandatperiod gäller fram till . Regeringen avser att återkomma till med förslag till preciseringar avseende socialförsäkringsnämnderna med målsättningen att nya regler kan träda i kraft i samband med att reformen genomförs. Dagens situation med att RFV beslutar om att utse direktör, efter förslag från styrelsen, har medfört att direktörens roll varit otydlig. De lojalitets- konfliker som detta medfört för direktörerna har framförts som hinder för en effektiv verksamhet. Att arbeta åt styrelsen men vara utsedd av RFV innebär i praktiken att kassadirektören har två uppdragsgivare. Förfarandet har också begränsat RFV:s möjligheter att utöva en fristående tillsyn. Regeringen anser att det nationella ansvaret för socialförsäkringen bör betonas även när det gäller direktörens arbete. Detta ansvar tydliggörs genom att styrelsen efter hörande av RFV lämnar förslag om anställning av direktör till regeringen. Beslut fattas av regeringen. har därefter det löpande arbetsgivaransvaret för direktören. Regeringen har möjlighet att utkräva ansvar av styrelsen genom att t.ex. entlediga ordförande och vice ordförande. Regeringens möjligheter att utkräva ansvar kommer att utvidgas med förslagen i denna proposition eftersom det föreslås att regeringen skall tillsätta hela styrelsen. Regeringen skall därför utkräva ansvar av styrelsen och inte av direktören. Styrelsen bör besluta om att till RFV avge årsredovisning och delårsrapport samt underlag för budgetunderlag. I nuvarande organisation upprättar varje försäkringskassa i enlighet med AFL en årsredovisning. Det finns dock ingen formell mottagare av årsredovisningarna. Det bör anges att RFV skall vara mottagare av årsredovisning och delårsrapport samt underlag för budgetunderlag. Därmed får detta ekonomiska underlag en avsändare och RFV får en central roll avseende ekonomistyrning av hela socialförsäkringsområdet. Styrelsen bör besluta om att vidta åtgärder med anledning av RFV:s tillsyns- rapporter och RRV:S revisionsrapporter. Om tillsynsrapporten eller revi- sionsberättelsen innehåller någon invändning, bör styrelse, inom efter rapportens/berättelsens överlämnande, till RFV respektive RRV redovisa de åtgärder har vidtagit eller avser att vidta med anledning av invändningen. Skyldigheten för styrelse att snabbt agera om det framkommer brister i verksamheten innebär att RFV:s och RRV:s tillsyn av försäkringskassornas verksamhet förbättras och blir mer Utredaren har föreslagit att kassastyrelsen tilldelas en aktivare roll som medborgarnas förtroendemän inom socialförsäkringen. Genom att ge kassastyrel- serna denna aktivare roll ser utredaren möjligheter att uppnå en kontaktform liknande den som sjukvårdens förtroendemän har. Utredaren har poängterat styrelseledamöternas roll som länkar mellan de försäkrade, socialförsäkringen och administrationen. De försäkrade önskar få förklaringar till olika beslut och en möjlighet att framföra frågor och klagomål. Utredaren anför att styrelsen inte skall gå in i prövningen av enskilda ärenden, utan utnyttja sin befogenhet att ge råd till direktören om verksamheten och på detta sätt stärka lekmannainsynen och medborgarinflytandet. Enligt regeringens mening är den beskrivna uppgiften i grunden naturlig och självklar för en förtroendevald inom . Den jämförelse som utredaren gör med sjukvårdens förtroendenämnder är emellertid inte fullt relevant och någon formalisering av en sådan funktion anser regeringen inte kan komma i fråga. Något sådant skulle kanske också göra det omöjligt att förena uppdrag i styrelse och socialförsäkringsnämnd, en kombination som kan innebära stora fördelar. 12.4.3 Ikraftträdande och kostnader Förslagen avseende socialförsäkringens administration bör genomföras . Regeringen avser, under förutsättning att godkänner riktlinjerna i denna proposition, att till senare under detta år återkomma med lagförslag samt ytterligare preciseringar på några områden. Tidpunkten är lämplig mot bakgrund av att en ny mandatperiod för bl.a. försäkringsskassornas styrelser påbörjas . Styrelserna kan därmed inför kommande mandatperiod utses enligt reformerade regler. Förslagen avseende socialförsäkringsadministrationen anses vara kost- nadsneutrala för administrationen. 13.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 3 kap. 1 § Ändringen innebär att den lägsta inkomst som kan ge rätt till ersättning höjs från till av basbeloppet. En person som vid utgången av ett kalenderår uppbär sjukpenning som är beräknad på en sjukpenninggrundande inkomst som understiger av basbeloppet kommer därvid inte ha rätt till fortsatt sjukpenning. 4 - 4 b §§ I paragraferna har gjorts de ändringar som föranleds av höjningen av ersätt- ningsnivån från . Minskningsregeln i 4 a § första stycket har också ändrats så att lön från arbetsgivaren eller ersättning från avtalsförsäkring som komplement till sjukpenningen kan utges även efter den nittionde dagen i ett sjukfall. Vidare har gjorts en ändring i 4 a § andra stycket som innebär att all kollek- tivavtalad gruppsjukförsäkring och inte enbart sådan som fastställts i kollekti- vavtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer skall anses som lön under sjukdom från arbetsgivare. 5 c § I denna nya paragraf anges att den som har haft förtidspension skall, vid sjuk- fall som inträffar sedan pensionen minskat eller upphört, kunna få sjukpenning beräknad på tidigare förvärvsinkomster. Någon längsta tid för uppehållet anges inte. Bestämmelsen gäller alltså generellt. Däremot krävs att de olika perioder som kan föreligga mellan det faktiska förvärvsarbetet och sjukfallet skall avse tid under vilken den försäkrade uppburit förtidspension eller avse s.k. SGI- skyddade tider. Den som inte har förvärvsarbetat eller som gjort ett varaktigt avbrott i förvärvsarbete av annan anledning är inte enligt denna bestämmelse berättigad till sjukpenninggrundande inkomst efter förtidspensionstiden. I den utsträckning den tidigare sjukpenninggrundande inkomsten grundar sig på ett förvärvsarbete av större omfattning än som kan anses motsvara den försäkrades arbetsutbud när förtidspensionen upphör skall den sjukpenninggrundande inkomsten anpassas härtill. Sjukbidrag likställs vid tillämpning av lagen om allmän försäkring med förtidspension. Vad som sagts om förtidspension gäller därför även 7 b, 9 a och 10 a §§ I paragraferna har gjorts de ändringar som föranleds av höjningen av ersättningsnivån från . 16 § Ändringarna i denna paragraf motsvarar de som gjorts i 4 a §. 4 kap. 9 § Föreslagen ändring i paragrafens tredje stycke innebär att den tid som en förälder uppburit förtidspension eller sjukbidrag får räknas in i den i 6 § andra stycket angivna tiden varunder en förälder måste ha uppfyllt kvalifikationsvillkoret för att föräldrapenning skall utges med belopp motsvarande förälderns sjukpenning . För att få räkna in tiden måste föräldern före tiden med förtidspension ha varit eller - om hade känt till samtliga förhållanden - skulle ha varit berättigad till en sjukpenninggrundande inkomst motsvarande en sjukpenning överstigande garantinivån på . Var föräldern inte försäkrad för en sjukpenning överstigande före tiden med förtidspension, men får ett arbete med en inkomst överstigande garantinivån kan förtidspensionstiden inte räknas med vid bedömande om föräldern uppfyller kvalifikationsvillkoren för föräldrapenning motsvarande sjukpenning. 14 § Ändringen är en följd av höjningen av ersättningsnivån från . 22 kap. 8 § Även denna ändring är en följd av höjningen av ersättningsnivån från 75 till 80 13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1395) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring 3 kap. 5 § En försäkrad är enligt 3 kap. 6 § inte skyldig att anmäla ändrade inkomstförhål- landen förrän han eller hon gör anspråk på sjukpenning vilket kan innebära att den sjukpenninggrundande inkomst som senast är fastställd är inaktuell. skall enligt första stycket i nu aktuell paragraf ompröva sjukpenningförsäkringen när kassan får kännedom om att den försäkrades inkomstförhållanden eller andra omständigheter har undergått förändring av betydelse för rätten till sjukpenning eller sjukpenningens storlek. I paragrafens andra stycke föreslås att ändring enligt första stycket skall gälla från och med den dag då anledning till ändringen uppkommit. Vidare anges att den sjukpenninggrundande inkomst som ändrats enligt första stycket a får läggas till grund för ersättning tidigast från och med i den ersätt- ningsperiod som inträffar i anslutning till att får kännedom om förändringen. Detta innebär att retroaktivt skall beräkna den sjukpenninggrundande inkomst som en försäkrad skulle ha haft om för förändringen hade känt till samtliga omständigheter men att sjukpenning eller annan dagersättning grundad på den nya sjukpenninggrundande inkomsten däremot inte kan utges för tidigare ersättningsperiod än den varunder anmälan om inkomstförändringen gjordes. 13.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön 6 § Ändringen är en följd av höjningen av ersättningsnivån från . 13 § Förutom nedan angivna ändringar har i paragrafen gjorts redaktionella ändringar. I första stycket anges nu att , efter skriftlig ansökan, kan besluta om särskilt högriskskydd. Ett sådant beslut får enligt gällande regler meddelas om den sökande har en sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder. I första stycket 2 utökas hög- riskskyddet till att även omfatta personer som har en sjukdom som medför risk för en eller flera längre sjukperioder. Innebörden av den nya bestämmelsen har redovisats i avsnitt 8.2. Arbetstagare har bytts ut mot sökande. Detta innebär endast en markering att även en arbetssökande kan ansöka hos om särskilt högriskskydd. Andra meningen i andra stycket är ny. Där anges att för sökande som avses i första stycket 2 skall 16 § tillämpas. För sökande som avses i första stycket 1 skall såsom tidigare även 15 § tillämpas på sökanden och dennes arbetsgivare. Tredje stycket har ändrats på så sätt att beslut skall gälla från och med den kalendermånad då ansökan gjordes hos eller från och med den senare månad som anges i beslutet. Beslutet gäller från och med den dag som anges i beslutet. Om det finns särskilda skäl, t.ex. vid kroniska sjukdomstillstånd, får beslutet gälla tills vidare. 15 § Hänvisningen i denna paragraf till första stycket 1 innebär att sjuklön för i en sjukperiod (karensdagen) skall utges endast till arbetstagare som har en sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder och inte till arbetstagare som omfattas av det nu införda högriskskyddet i första stycket 23 § Ändringen är en följd av höjningen av ersättningsnivån från . 13.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd 13 § Ändringen är en följd av höjningen av ersättningsnivån från . 13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare 4 § Ändringarna i denna paragraf är endast av redaktionell art. 13.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring 4 kap. 6 § Minimigränsen har tagits bort då denna genom basbeloppets utveckling numera saknar betydelse. Enligt 1 § utges inte livränta om inkomstförlusten understiger en fjärdedel av det basbelopp som gällde vid början av det år då livräntan skulle börja utgå. 13.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:000) om arbetslöshetsförsäkring 9 § I ett nytt andra stycke anges att sökande som uppbär tre fjärdedels för- tidspension har rätt till ersättning vid arbetslöshet om de är arbetsföra och oförhindrade att åta sig ett arbete för en arbetsgivares räkning. Arbetsutbudet skall i arbetstid motsvara en fjärdedel av det som betecknas som heltidsarbete enligt tillämpligt kollektivavtal inom den bransch där den sökande tidigare varit anställd. En förutsättning för ersättning är att sökanden i övrigt uppfyller kraven för rätt till ersättning. Med förtidspension avses här även sjukbidrag. En följdändring har gjorts i första stycket. Sammanfattning av betänkandet En allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering (SOU 1996:113). Sammanfattningen är hämtad ur SOU 1996:113 och återges här i sin helhet. Sjuk- och arbetsskadekommittén presenterar genom detta betänkande förslag till uppläggning av och innehåll i en allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering. Betänkandet har givits en struktur, som enligt kommitténs uppfattning bör kunna utgöra en grund för hur en framtida lagstiftning skall kunna läggas upp. Kommittén redovisar i bilagedelen en skiss till en sådan lagstiftning. Betänkandet inleds i kapitel 1 med en kort genomgång av direktiven samt hur utredningsarbetet bedrivits. Därefter görs i kapitel 2 en återblick på utvecklingen . Härvid konstateras att sjukfrånvaron påtagligt ökade . Summan av antal personer med förtidspension/sjukbidrag och sjukfall längre än ökade från 311 000 till 436 000. Sjukfrånvarons utveckling resulterade i en kraftig kostnadsökning. Kostnaderna för sjukpenning, arbetsskadeersättning och förtidspension/sjukbidrag ökade penningvärde från 1980 till 1990. Utvecklingen skall ses mot bakgrund av dels en kraftig högkonjunktur dels regel- och praxisförändringar. vidtogs en rad åtgärder i syfte att få bättre kontroll över försäkringskostnaderna och för att skapa effektivare försäkringar. första hälft sjönk sjukfrånvaron. De korta och medellånga ersättningsfallen minskade. Den kraftiga ökningstrenden av långvariga fall bröts och inträffade även en nedgång. Kostnaderna minskade penningvärde från 1990 till 1995. I kapitel 3 redovisas en internationell utblick. Utgångspunkten är en genomgång av fyra grundläggande socialförsäkringsmodeller nämligen den behovsprövade, grundskyddsmodellen, den korporativa modellen samt standardskyddsmodellen. Därefter diskuteras erfarenher från olika länder vad avser sjukpenningförsäkring, arbetsskadeförsäkring samt för- tidspension/sjukbidrag. Kapitel 4 ägnas åt en beskrivning av den framtida miljö, som en ny försäkring skall verka i. Vad gäller näringsliv och offentlig förvaltning konstaterar kommittén att enligt långtidsutredningen (LU95) förväntas de industriella näringarna fortfarande vara starka och betydelsefulla för svensk arbetsmarknad och ekonomi. Enligt de bedömningar som gjordes av LU 95 är det inom de kunskapsintensiva delarna av näringslivet som sysselsättningstillväxten kommer att finnas. Speciellt gäller detta den kunskapsintensiva delen av den privata tjänstesektorn. Även den arbetsintensiva tjänsteproduktionen förväntas öka. Produktionen kommer vidare att i allt större utsträckning bedrivas på små och medelstora arbetsplatser varför småföretagens roll kommer att få en ökad betydelse för sysselsättningen. Slutligen noterar kommittén att den offentliga sysselsättningen beräknas minska sin relativa andel. Ifråga om utvecklingen på arbetsmarknaden konstaterar kommittén att enligt den arbetsmarknadspolitiska kommittén är det svårt att ge belägg för en utveckling präglad av snabba byten av arbete, tillfälliga anställningar och korta anställningskontrakt. Det är vidare svårt att påvisa några nya drag i arbetsmarknadens utveckling. Närvaromönstret, deltid, övertid, frånvaro mm har ändrat sig en del men knappast på något överraskande sätt med hänsyn till konjunkturutvecklingen och ändrade ekonomiska incitament. Arbetsgivarna har alltjämt ett starkt behov av långsiktiga kontrakt dvs. En sammanfattning kan vara att tillfälliga anställningar inte synes ha ökat men att det finns en vilja hos arbetsgivarna att ha fler tillfälliga anställningar i syfte att senare ingå fasta kontrakt med flertalet. Den framtida flexibla arbetsmarknaden kan mycket väl visa sig vara en arbetsmarknad med en hög andel fasta kontrakt med krav på flexibla löner och arbetsinsatser. Den kommer också att präglas av att s.k. distansarbete ökar i omfattning och att långa dagliga pendlingsavstånd till arbetsplatsen eller veckopendling blir allt vanligare. I detta kapitel tar kommittén vidare upp frågor om arbetslöshetens och samhällsekonomins utveckling, den allt större internationaliseringen samt hälsoutvecklingen. I kapitel 5 redovisar kommittén förslag till portalparagraf i en ny lag om en allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering. I inledningen av en ny lag bör enligt kommitténs uppfattning försäkringens omfattning, syfte och mål anges. Försäkringen skall omfatta alla ersättningfall oberoende av orsak och varaktighet där arbetsförmågan är nedsatt till följd av sjukdom, skada eller funktionshinder. Dess syften är att ge ersättning vid inkomstbortfall, aktivt verka för att den försäkrades arbetsförmåga skall återupprättas samt understödja förebyggande insatser. Försäkringens mål är rättvisa och effektivitet. Dess administration skall präglas av ömsesdigt förtroende, helhetssyn, rättssäkerhet och andra vägledande principer. Kapitel 6 handlar om förebyggande insatser och rehabilitering. Här tar kommittén inledningsvis upp nuvarande regler, vissa definitioner samt erfarenheter och problem. Arbetsgivarens oprecisa ansvar, skilda förutsättningar för stora och små arbetsgivare liksom bristande kunskaper om personalekonomi diskuteras. Vidare pekas på att gemensamma mål saknas för de samverkande myndigheterna liksom att det föreligger problem rörande sjukskrivna arbetslösa. Frågor om individens ansvar, samhällets behov av information inom ohälsoområdet samt företagshälsovårdens roll behandlas. Kommitténs slutsats är att redovisade erfarenheter och problem avser i huvudsak brister i arbetsmiljö- och rehabilite- ringsarbetet ute på arbetsplatserna samt relationer mellan å ena sidan och arbetsplatserna och å andra sidan och yrkesinspektionen. Det gäller alltså samspelet mellan arbetsmiljölagen och lagen om allmän försäkring. Arbetslinjens viktiga roll markeras. Kommittén anser inte att det finns anledning att förändra de grundläggande riktlinjer, som finns i dagens lagstiftning. Tidig, aktiv och samordnad rehabilitering bör även fortsätt- ningsvis vara den fastlagda inriktningen.