prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Förslag till lag om ändring i elberedskapslagen (1997:000) Härigenom föreskrivs att i 15 och 19 §§ elberedskapslagen (1997:000) orden lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar skall bytas ut mot ellagen (1997:000) . Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , f.d. presidenten i Försäk- , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss (Närings- och handels- departementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. ellag, 2. lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), 3. lag om ändring i elberedskapslagen (1997:000). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet och hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I 2 § första stycket har tagits in en definition av begreppet elektrisk anläggning. Härmed avses "en anläggning med däri ingående särskilda föremål för produktion, överföring eller användning av el". Ytterligare preciseringar av begreppet elektrisk anläggning ges i författningskommentaren. Det sägs där bl.a. att begreppet omfattar föremål av mer stationär natur och av en viss omfattning, t.ex. kraftverk, transformatorstationer, telestationer och kraftledningar. Icke-stationära föremål, sägs det vidare, kan på grund av sin omfattning ändå vara att betrakta som elektriska anläggningar, exempelvis elektriska lok, hamnkranar och mobila radiostationer. Utanför begreppet anläggning faller enligt författningskommentaren lösa saker av inte alltför stor omfattning, framför allt saker som ansluts till elnätet via en stickkontakt, t.ex. handverktyg, hushållsmaskiner m.m. I författningskommentaren anges också närmare vad som avses med anläggning för "produktion", "överföring" respektive "användning" av el. När det gäller anläggningar för användning av el sägs bl.a. att sådana anläggningar börjar vid den punkt där elanvändaren tar ut el från överföringsnätet för förbrukning och att de slutar i den punkt där elen rent faktiskt förbrukas, t.ex. vid en stickkontakt. Enligt Lagrådets mening kan mot lagtextens definition av begreppet elektrisk anläggning invändas att den är knapphändig och svårligen kan förstås utan hjälp av en kommentar. Även de preciseringar som har gjorts i författningskommentaren reser invändningar. Det är bl.a. otillfredsställande att låta klassificeringen av ett föremål - huruvida det skall anses utgöra en anläggning eller ej - bero på om det är fråga om ett föremål av "mer stationär natur" och av "en viss om- fattning". För att få en något mindre suddig gränsdragning kan det ifrågasättas att åtminstone låta alla icke-stationära föremål - oavsett "omfattningen" - falla utanför begreppet anläggning. 10 § innehåller bestämmelser om vem som får beviljas nätkoncession. Enligt paragrafens andra stycke får nätkoncession för en utlandsförbindelse beviljas endast den som innehar nätkoncession för stamnätet eller största delen därav. Den nu återgivna bestämmelsen stämmer mindre väl med vad som sägs i den allmänna motiveringen, avsnitt 9.3. Enligt den allmänna motiveringen är avsikten att lagtextens bestämmelse skall utgöra en huvudregel, från vilken vissa avsteg skall kunna göras. Som exempel på sådana undantagssituationer nämns att en ansökan om koncession för utlandsförbindelse avser en ledning med mindre betydelse för det samlade överföringsnätet eller att en ansökan avser åtgärder avseende en befintlig utlandsledning som redan har meddelats koncession. För att man skall få överensstämmelse mellan motiv och lagtext bör 10 § andra stycket kompletteras med en undantagsbestämmelse. 2 kap. innehåller - som också framgår av kapitelrubriken - huvud- sakligen bestämmelser om nätkoncession. I 16-20 §§ har emellertid tagits in regler om något helt annat, nämligen flyttning av ledning i vissa fall. Enligt Lagrådets mening bör dessa regler lämpligen flyttas så, att de står sist i kapitlet, efter bestämmelserna om överlåtelse och upphörande av nätkoncession. Lagrådet förordar också att 2 kap. får rubriken . I 21 § föreskrivs att en nätkoncession inte får överlåtas utan tillstånd av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten. Enligt vad som framkommit vid lagrådsföredragningen är avsikten att ett bemyndigande för nätmyndigheten - på samma sätt som anges i 1 § andra stycket - inte skall kunna avse en utlandsförbindelse. Detta bör enligt Lagrådets mening framgå av lagtexten. 21 § föreslås få följande lydelse: "En nätkoncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen. Regeringen får bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om överlåtelse av nätkoncession som inte avser en utlandsförbindelse. Vid prövning av en ansökan om överlåtelse av nätkoncession skall 10 § tillämpas." Enligt 22 § medges en koncessionshavare att tillfälligt ta en ledning, som omfattas av nätkoncession för linje, ur bruk. Om den tillfälliga avstängningen skall pågå i sammanlagt krävs tillstånd av regeringen. Även i detta fall kan regeringen bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågan. Bemyndigandet bör, liksom är fallet med 21 §, inte omfatta en utlandsförbindelse. Paragrafen bör efter vissa ytterligare omformuleringar ges följande lydelse: "En koncessionshavare får tillfälligt ta en ledning, som omfattas av nätkoncession för linje, ur bruk. Ledningen får dock inte vara ur bruk än sammanlagt utan tillstånd av regeringen. Regeringen får bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om tillstånd att tillfälligt ta en ledning ur bruk, om ledningen inte utgör en utlandsförbindelse. Tillstånd enligt första stycket får inte meddelas, om det är olämpligt ur elförsörjningssynpunkt. Ett tillstånd skall meddelas ." I 23 § finns bestämmelser om återkallelse av en nätkoncession. Paragrafen vinner i överskådlighet, om de två första styckena sam- manförs till ett stycke. I paragrafens tredje stycke anges att frågor om återkallelse av nätkoncession prövas av nätmyndigheten. Ett undantag bör föreskrivas för nätkoncession som avser en utlandsförbindelse, där prövningen, i linje med vad som har föreslagits beträffande 21 och 22 §§, bör ankomma på regeringen. Lagrådet föreslår att 23 § får följande lydelse: "En nätkoncession får återkallas helt eller delvis, 1. om en ledning eller ett ledningsnät inte längre behövs för en säker elför sörjning, eller 2. om koncessionshavaren i väsentlig mån inte fullgör sina skyl- digheter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt villkor i nätkoncessionen.Frågor om återkallelse av nätkoncession prövas av nätmyndigheten. Avser nätkoncessionen en utlandsförbindelse, prövas dock frågan om återkallelse av regeringen." I 6 § föreskrivs att nättariffen för en enskild elanvändare under vissa omständigheter skall utformas med hänsyn till var på regionledningen elanvändarens uttagspunkt är belägen. Dessa föreskrifter utgör ett undantag från vad som annars gäller enligt 4 kap. 5 §. I 6 § första stycket anges att nättariffen skall utformas på det angivna sättet, om nätmyndigheten meddelat tillstånd till det. Därefter följer i andra stycket bestämmelser om att nätmyndigheten på ansökan av nätkoncessionshavaren eller berörd elanvändare skall meddela tillstånd, om vissa angivna omständigheter föreligger. Enligt Lagrådets mening bör redan i första stycket anges att tillstånd meddelas på ansökan av nätkoncessionshavaren eller berörd elanvändare. En följdändring får sedan göras i andra stycket. 6 § första och andra styckena föreslås få följande utformning: "Nättariffen för en enskild elanvändare, vars anläggning är ansluten till en regionledning, skall, om nätmyndigheten på ansökan av nät- koncessionshavaren eller berörd elanvändare har meddelat tillstånd till det, utformas med hänsyn till var på regionledningen elanvändarens uttagspunkt är belägen. Tillstånd enligt första stycket får meddelas endast om den berörda ut- tagspunkten fanns och ett avtal, innebärande att priset för överföringen av el baseras bland annat på uttagspunktens belägenhet, til- lämpades ." 7 § behandlar leveransskyldigheten för innehavare av leverans- koncessioner. I andra stycket föreskrivs enligt remissförslaget att leveransskyldighet inte föreligger gentemot sådana elanvändare som avses i 10 §. I 10 § första stycket föreskrivs bl.a. att andra leverantörer än innehavaren av leveranskoncession får inom leveransområdet leverera el till elanvändare som skriftligen gjort anmälan om det till koncessionshavaren innan leveransen påbörjas. Bestämmelsen i 7 § andra stycket jämförd med 10 § första stycket synes kunna leda till resultatet att leveransskyldigheten upphör redan när en elanvändare har gjort anmälan enligt 10 § till koncessionshavaren. Detta torde inte vara avsikten. Lagrådet förordar därför att 7 § andra stycket ges följande lydelse, varvid också beaktas att de två meningarna i 10 § första stycket bör bilda var sitt stycke: "Leveransskyldighet föreligger inte gentemot sådana elanvändare till vilka annan leverantör än innehavaren av leveranskoncession får leverera el enligt 10 § andra eller tredje stycket." 1 § innehåller en grundläggande bestämmelse om elsäkerhet. Bestämmelsen gäller "elektriska anläggningar, elektriska anordningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel och elektriska installationer". Vad som avses med de olika begreppen preciseras i författningskommentaren. När det gäller elektriska installationer sägs i författningskommentaren att begreppet främst avser den samlade utrustningen i en byggnad för att distribuera elen inom byggnaden. Enligt Lagrådets uppfattning är det naturligare att låta begreppet installation - åtminstone i första hand - syfta på det sätt på vilket de olika komponenterna i en anläggning har kopplats samman. Vad som sägs om elektriska installationer i författningskommentaren bör alltså justeras. Vidare bör ses till att det inte uppstår någon motsättning mellan kommentaren till 9 kap. 1 § och kommentaren till 1 kap. 2 §, när det gäller innebörden av begreppet elektrisk anläggning (jfr vad Lagrådet har anfört om detta begrepp). 10 kap. innehåller föreskrifter om skadestånd i samband med elverk- samhet. Enligt vad som sägs i författningskommentaren har det bara tagits in sådana föreskrifter som innebär avvikelser från "sedvanliga skadeståndsrättsliga bestämmelser", främst bestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207). I den mån särskilda föreskrifter i ellagen saknas, skall alltså allmänna skadeståndsbestämmelser gälla. Enligt Lagrådets mening bör vad som sålunda sägs i författnings- kommentaren framgå av lagtexten. Lagrådet förordar således att 1 §, som innehåller regler om strikt skadeståndsansvar i vissa fall, inledas på följande sätt: "Har någon tillfogats person- eller sakskada genom inverkan av el från en starkströmsanläggning, skall skadan, även om det inte följer av allmänna skadeståndsbestämmelser, ersättas ...." Lagrådet anser vidare att frågan om skadestånd vid driftstörning bör regleras uttömmande i 4 §. Lagrådet föreslår att paragrafen får följande lydelse: "Har driften vid en elektrisk anläggning störts genom inverkan av el från en annan sådan anläggning och vållar störningen personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, skall innehavaren av sistnämnda anläggning ersätta skadan, om störningen har uppstått till följd av uppsåt eller vårdslöshet från hans sida." 7 § innehåller bestämmelser om ägarens skadeståndsansvar i sådana fall då ägaren upplåtit nyttjanderätten till en elektrisk starks- trömsanläggning till någon annan. Av paragrafen framgår att ägaren svarar för skada som skall ersättas enligt ellagen som om han alltjämt innehaft anläggningen. Han är dock inte ansvarig med annan egendom än anläggningen och vad som hör till den samt ingår i nyttjanderätten. Den sistnämnda bestämmelsen har utformats med beaktande av att en upplåtelse av nyttjanderätten kan avse såväl hela som delar av starkströmsanläggningen. Paragrafen blir tydligare, om det redan i första meningen anges att en upplåtelse kan vara total eller partiell. I samma syfte bör man i andra stycket, som handlar om ägarens rätt att kräva tillbaka utgivet skadestånd, byta ut orden "anläggningens innehavare" mot ordet "nyttjanderättshavaren". Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse: "Har ägaren till en elektrisk starkströmsanläggning upplåtit nyttjande- rätten helt eller delvis till någon annan, svarar han ändå för skada som skall ersättas enligt denna lag som om han alltjämt innehaft anläggningen. Ägaren är dock inte ansvarig med annan egendom än som har upplåtits. Den ersättning ägaren kan ha utgett i ett sådant fall som avses i första stycket får han kräva tillbaka av nyttjanderättshavaren." Kapitlet innehåller enligt sin rubrik särskilda bestämmelser om överföring av el till konsumenter. I kapitlet finns dock även bes- tämmelser om leverans av el. Detta bör i likhet med vad som föreslogs i det betänkande som ligger till grund för remissförslaget framgå av rubriken. Det bör också framgå av 1 §. I bl.a. 3 § har tagits in bestämmelser om de förutsättningar som skall föreligga för att överföring av el skall få avbrytas. I paragrafens tredje stycke anges att överföringen inte får avbrytas, om omständigheterna "ger anledning att befara att ett avbrott skulle medföra risk för" personskada eller omfattande sakskada. Det torde enligt Lagrådets mening vara tillräckligt att föreskriva att omständigheterna "ger anledning att befara". Som remissförslaget har utformats ställs inga krav på omfattningen av den personskada som man har anledning befara. Detta innebär att även befarade, helt obetydliga personskador kan förhindra att överföringen av el avbryts, trots att förutsättningarna i övrigt för ett avbrott föreligger. Lagrådet förordar därför att det skall vara fråga om "ej obetydlig per- sonskada". 3 § tredje stycket bör ges följande lydelse: "Om omständigheterna ger anledning att befara att ett avbrott skulle medföra ej obetydlig personskada eller omfattande sakskada, får överföringen inte avbrytas. Det gäller dock inte, om konsumenten handlar otillbörligt." Enligt 6 § fastställer regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer formulär till underrättelse och meddelande som avses i 4 § första stycket. Enligt Lagrådets uppfattning bör det av bestämmelsen framgå att underrättelser och meddelanden skall lämnas enligt visst formulär. 6 § bör ges följande utformning: "Underrättelser och meddelanden som avses i 4 § första stycket skall lämnas enligt formulär som fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer." I 11 § första stycket anges vad skadestånd på grund av felaktigt avbrott av överföringen av el skall omfatta. Enligt andra stycket kan skadeståndet jämkas, om skyldigheten att utge skadeståndet skulle vara oskäligt betungande för den skadeståndsskyldige. Det är här fråga om skadestånd som en nätkoncessionshavare är skyldig att utge till en konsument. Det finns visserligen en motsvarighet till jämkningsregeln i bl.a. 34 § konsumentköplagen (1990:932), men förhållandena synes inte vara likvärdiga. Konsumentköplagen gäller företag av mycket varierande storlek, medan den skadeståndsskyldighet som föreskrivs i 11 kap. 8 - 10 §§ ellagen åvilar nätkoncessionshavare, som i allmänhet torde vara större företag. Lagrådet ifrågasätter därför om det finns något behov av jämk- ningsregeln i andra stycket. I kapitlet ges bestämmelser om tillsynen över efterlevnaden av ellagen och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen. Av 1 § framgår att tillsynen skall, såvitt avser frågor om elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer och att tillsynen i övrigt skall utövas av nätmyndigheten. Som ett led i tillsynsverksamheten får tillsynsmyndigheten enligt 3 § meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande som avser elsäkerhet gäller . Enligt 5 § första stycket har tillsynsmyndigheten rätt att för tillsyn som avser elsäkerhet få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder. Enligt Lagrådets mening synes det inte finnas skäl att begränsa de nu redovisade föreskrifterna i 3 och 5 §§ till tillsyn som tar sikte på frågor om elsäkerhet. Också tillsyn som gäller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet bör omfattas av regleringen. I 3 § andra stycket och 5 § första stycket bör därför efter ordet "elsäkerhet" tillföras orden "eller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet". Som följd härav bör rubriken före 4 § kompletteras på motsvarande sätt. I 5 § har tagits in bestämmelser om överklagande. I paragrafen anges vilka beslut av nätmyndigheten, en tillsynsmyndighet och den systemansvariga myndigheten som får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Hur överklagande av andra beslut, som fattas med stöd av lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, skall ske anges inte. Enligt vad som har upplysts vid lagrådsföredragningen är avsikten att bestämmelser härom skall meddelas av regeringen. Det hade enligt Lagrådets mening varit en fördel om det av lagtexten framgick vilka beslut i övrigt som får överklagas och i så fall till vem överklagandet skall riktas ; jfr 13 kap. (1987:10). Om man inte väljer en sådan lösning, bör det i varje fall anges att överklagandebestämmelser får meddelas av regeringen. 5 § bör i så fall kompletteras med ett andra stycke av följande lydelse: "Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen." Punkt 3 bör förtydligas och ges följande lydelse: "I ärenden om prisreglering enligt 10 § lagen (1994:618) om handel med el, m.m., som är anhängiga vid den nya lagens ikraftträdande skall äldre bestämmelser tillämpas." Även punkt 6 bör förtydligas. Lagrådet föreslår följande lydelse: "För ledningar som har dragits fram enligt vad som sägs i 5 b § lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska an- läggningar, skall 5 b § alltjämt gälla." Enligt punkt 7 skall vissa övergångsbestämmelser till lagen (1994:618) om handel med el, m.m., - till en del i dess lydelse enligt lagen (1995:1141) om ändring i nämna lag - alltjämt gälla. Eftersom dessa övergångsbestämmelser synes vara överspelade i och med utgången av , kan punkt 7 i de nu föreslagna övergångsbestämmelserna utgå. Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen Enligt förslaget skall en hänvisning i 20 § kommunalskattelagen till lag bytas ut mot en hänvisning till den nya ellagen. I den aktuella delen innebär 20 § kommunalskattelagen att avdrag inte får göras för avgift enligt 18 § lag. Lagrådet konstaterar att 18 § lag har upphävts genom SFS 1993:711. Den föreslagna ändringen kan därför inte göras. Det synes inte heller finnas anledning att ta bort den ifrågavarande bestämmelsen i 20 § kommunalskattelagen. Lagförslaget bör därför utgå. Förslaget till lag om ändring i elberedskapslagen Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1996/97:136 Ny ellag. Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Ellagen (1997:000) 1 kap. 3 §, 2 kap. 4 §, 3 kap. 4 §, 5 §, 10 §, 15 §, 6 kap. 1 §, 8 kap. 1 - 3 §§, 9 kap. 1 §, 11 kap. 6 §, 12 kap. 5 - 6 §§, 13 kap. 5 § Senaste lydelse 1996:1219. 1996/97:136 Bilaga 1 1996/97:136 Bilaga 2 1996/97:136 Bilaga 2 1996/97:136 Bilaga 3 1996/97:136 Bilaga 3 1996/97:136 Bilaga 4 1996/97:136 Bilaga 4 1996/97:136 Bilaga 5 1996/97:136 Bilaga 5 1996/97:136 Bilaga 6 1996/97:136 Bilaga 6 1996/97:136 Bilaga 7 1996/97:136 Bilaga 7 1996/97:136 Bilaga 8 1996/97:136 Bilaga 8 1996/97:136 Bilaga 9 1996/97:136 Bilaga 9 1996/97:136 Bilaga 10 1996/97:136 Bilaga 10 1996/97:136 Bilaga 11 1996/97:136 Bilaga 11 1996/97:136 Bilaga 12 1996/97:136 Bilaga 12 1996/97:136 Bilaga 13 1996/97:136 Bilaga 13 1996/97:136 Bilaga 14 1996/97:136 Bilaga 14