prop · GK0366 · 1997-01-01 00:00:00 — Redogörelse för en överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för Regeringen överlämnar denna skrivelse till . träffade företrädare för staten och en överenkommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för . Överenskommelsen har sin grund i den s.k. Dagmarreformen som genomfördes . Överenskommelsen omfattar , som skall fördelas mellan landets 26 sjukvårdshuvudmän. Detta skall ställas i relation till de som landstingen själva via landstingsskatten använder för att finansiera hälso- och sjukvården. Statens bidrag genom dessa medel har därmed huvudsakligen betydelse som signal- och stimulansmedel gentemot sjukvårdshuvudmännen. Tillgänglighet för alla är ett nyckelbegrepp i överenskommelsen för och patientens ställning i vården skall stärkas. Det innebär bl.a. att vårdgarantin förändras och inriktas på att förbättra tillgängligheten för alla patienter. Landstingen skall stimuleras till att skapa en bättre dialog mellan politiker, administratörer och personal inom hälso- och sjukvården om resursanvändningen och resultaten inom vården. Det arbete som påbörjats med att föra kvalitetsregister, analysera orsaker till köer, förbättra information till patienterna, utveckla arbetsorganisationen till stöd för ett mer patient- fokuserat arbete osv. Som följd skall huvuddelen av Dagmarmedlen användas för att stimulera utvecklingen av metoder för att följa upp, utvärdera och bedöma sjukvårdens effekter inom tre huvudområden; en kunskapsbaserad hälso- och sjukvård, verksamhetsutveckling och informationsförsörjning. Liksom för lämnas särskild ersättning för medicinska rehabiliterings- och behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården. Ersättningen är dock lägre för jämfört med föregående år, i enlighet med beslut i samband med den s.k. vårpropositionen. På motsvarande sätt som för lämnas också vissa verksamhetsstöd, bl.a. till och rikssjukvård för HIV-smittade. Den svenska hälso- och sjukvårdens mål är en god hälsa och vård på lika villkor för hela befolkningen. I många avseenden har vi en hälso- och sjukvård på internationellt jämförelsevis hög kvalitativ nivå. De senaste årens samhällsekonomiska utveckling har dock begränsat även hälso- och sjukvårdssektorns möjligheter. Till en del har de ekonomiska begränsningarna lindrats genom att sjukvårdens produktivitet kraftigt förbättrats. Inför står hälso- och sjukvården inför stora utmaningar. Nya krav kommer att ställas genom den medicinska och tekniska utvecklingen, som behoven kommer att växa i takt med att andelen äldre i befolkningen ökar. Det är angeläget att hälso- och sjukvården kan möta dessa nya krav och behov. För att finna vägar för detta behövs arenor där förtroendevalda och de i hälso- och sjukvården professionellt verksamma möts för att skapa förståelse för varandras villkor och finna nya lösningar. Regeringen har i budgetpropositionen uttalat att utvecklingen inom hälso- och sjukvården kommer att följas särskilt. Kommittén om hälso- och sjukvårdens finansiering och organisation (HSU 2000) har särskilt uppdrag att till regeringen redovisa framtida resursbehov. Med utgångspunkt från detta underlagsmaterial skall en bedömning göras kring vilka resurser hälso- och sjukvården behöver för att ge en god vård åt alla med hög tillgänglighet. Regeringen kommer också att lägga förslag med utgångspunkt från betänkande. Bred enighet råder om att bibehålla hälso- och sjukvården på en kvalitativt hög nivå och finna utrymme för ett fortsatt utvecklingsarbete. Vi vill att svensk hälso- och sjukvård också fortsättningsvis skall ligga i framkanten av den medicinska utvecklingen. vill vi gynna en utveckling, som leder till att patientens ställning stärks. God tillgänglighet, valfrihet, god omvårdnad och rätt till bra information är viktiga delar i en patientfokuserad utveckling. Den gemensamma ambitionen är att korta vårdköerna inom alla områden! Den svenska hälso- och sjukvårdens kostnader uppgår till . Denna överenskommelse omfattar . Överenskommelsens syfte är att ge en plattform för en nationellt önskvärd riktning för de kommande årens utveckling. Vidare att genom statligt stöd stimulera vissa utvecklingsaktiviteter och att finansiera delar av hälso- och sjukvårdens stödfunktioner som medicinska kvalitetsregister och uppföljnings- och utvärderingsarbete. Överenskommelsen skall bidra till en långsiktigt hållbar utveckling och ligga till grund för kommande överläggningar om hälso- och sjukvårdens utveckling. En patientfokuserad och tillgänglig vård Hälso- och sjukvården är en betydelsefull del av välfärdspolitiken i vårt land. Det är viktigt för människor att känna tilltro till att hälso- och sjukvården finns tillgänglig när man är i behov av lindring, omvårdnad och behandling. Det är sjukvårdens uppgift att möta dessa behov, att skapa trygghet och att visa respekt för individernas självbestämmande. Detta ställer höga krav på kompetens hos såväl hälso- och sjukvårdens ledare som medarbetare. För att öka förutsättningarna för hälso- och sjukvården att möta dagens och morgondagens behov och krav är det angeläget att förnya formerna för de statliga ersättningarna till sjukvårdshuvudmännen. Hälso- och sjukvården måste stimuleras till att i snabbare takt än öka fokuseringen på patienters uttalade och outtalade behov. Omvårdnadens roll för detta måste stärkas. Människors kunskaper om moderna rön och metoder måste tillvaratas, och dialogen mellan patienter och vårdgivare stärkas. Vårdgarantin i sin ursprungliga utformning har på många sätt spelat ut sin roll - publicerat matieral har visat att den inte stimulerar till önskade resultat. Ett förnyat åtagande - med en klar fokusering på patienterna, grundat på modernt kvalitetstänkande och utnyttjande av ny kunskap bör byggas upp långsiktigt för att stärka patientens ställning. Därför tar den nya vårdgarantin sikte på att öka tillgängligheten för alla patienter. Det ska finnas en god tillgänglighet i hälso- och sjukvården. Det är primärvården som är ansvarig för de första kontakterna och ska erbjuda hjälp , antingen på telefon eller genom besök. Läkarbesök ska erbjudas . När så erfordras ska primärvården biträda med hänvisning till specialistvård för patientbesök . För patienter med oklar diagnos ska besöket hos specialist ske inom en månad. Utifrån de bedömningar som gjorts i primärvården eller av specialistläkare ska behandling påbörjas utan dröjsmål enligt vägledande principer för urval och prioriteringar. Om inte den egna sjukvårdshuvudmannen kan erbjuda vården inom ovan nämnda tidsramar har patienten rätt att söka vård hos annan sjukvårdshuvudman. Regeringen kommer att senare presentera sina förslag med anledning av . Parterna är ense om att formerna för hur beslut i dessa avseenden skall genomföras skall behandlas inför kommande överenskommelser. Patientens möjlighet till delaktighet En förutsättning för att patienten skall kunna delta aktivt i beslut som rör den egna behandlingen är att kunskap och information om tillgängligheten i vården, om köer och väntetider hos olika vårdgivare, om vårdprogram och vårdinnehåll för olika diagnoser utvecklas och blir tillgänglig. Möjligheterna för patienten att välja vårdgivare och/eller behandlingsmetod kan på så sätt öka. Målsättningen är att jämförbara data från olika vårdgivare, inom landstingsområdet och inom sjukvårdsregionerna, skall finnas lätt tillgängliga som underlag för patienternas ställningstagande i olika frågor. En utvecklad patientinformation kan innehålla följande delar: - vårdprogram för sjukdomen eller diagnosen, - information om vårdorganisationen, - information om köer och väntetider, - andra kvalitetsparametrar, - information om vilka krav man som patient kan ställa sjukvårdshuvudmannen, - patientorganisationer och patientföreningar, - hjälpmedel och sociala förmåner, m m. pågår ett arbete med att utveckla informationssystem för patienter och allmänhet i vilket ett tiotal landsting är engagerade. Parterna är överens om att stödja det fortsatta utvecklingsarbetet och återkommer till detta i senare avsnitt. Nationella riktlinjer, lokala vårdprogram och individuella överenskommelser För att stärka patientens möjligheter att få likvärdig, kunskapsbaserad vård i hela landet är nationella riktlinjer för god medicinsk praxis (tidigare benämnda vårdprogram) under utveckling. Arbetet har påbörjats av . Regionala och lokala vårdprogram skall baseras på dessa riktlinjer allt eftersom sådana finns tillgängliga. På grundval av vårdprogrammen ska sedan individuella överenskommelser (tidigare benämnda vårdkontrakt) slutas mellan den enskilde patienten och vårdgivaren. De första nationella riktlinjerna som utarbetas gäller diagnostik och behandling av diabetes. Dessa skall ligga till grund för regionala och lokala vårdprogram och individuella överenskommelser. Arbetet har varit mer tidskrävande än vad parterna inledningsvis beräknade. Överenskommelsen för har i denna del därför ännu inte helt kunnat infrias. Parterna är dock överens om vikten av att detta arbete fullföljs. stöder denna uppfattning och har också påtalat vikten av att tidsutrymme ges för arbetets genomförande. Parterna är också överens om att utvecklingsarbetet med att fastställa nationella riktlinjer för ytterligare diagnoser eller sjukdomstillstånd där det finns konsensus om adekvata metoder för diagnostik och behandlingsåtgärder skall fortsätta och ges en hög prioritet. De ekonomiska och organisatoriska konsekvenser, som olika metoder och rutiner leder till i den kliniska tillämpningen, skall också belysas i de nationella riktlinjerna. Parterna är överens om att det fortsatta utvecklingsarbetet med nationella riktlinjer skall ha sin utgångspunkt i de förslag som regeringen lägger utifrån slutliga betänkande. De enskilda patienternas individuella beslut och överenskommelser med vårdgivaren om fortsatt vård och behandling (tidigare benämnda vårdkontrakt) skall ha sin grund i de nationella riktlinjerna och sjukvårdshuvudmännens vårdprogram. De individuella överenskommelserna syftar till att patienten aktivt skall kunna följa och påverka vården, behandlingen och rehabiliteringen. Det skall också framgå hur olika behandlingsinsatser bör samordnas och vilken samverkan som behövs mellan vårdgivarna, patienten och hans eller hennes Kunskapsbaserad hälso- och sjukvård Sjukvården är en kunskapsintensiv verksamhet där nya metoder och tekniker ständigt utvecklas. För att dess resurser skall utnyttjas på bästa sätt och befolkningen erbjudas bästa möjliga vård är det av stor vikt att verksamheten utformas i enlighet med den kunskap som finns om såväl gamla som nya metoders resultat och effektivitet. Det finns en stor variation mellan olika vårdgivare och kliniker vad gäller medicinsk praxis vid en och samma åkomma. Detta är ett numera väldokumenterat faktum, bl.a. genom uppföljnings- och utvärderingsinsatser som skett inom ramen för de s.k. Dagmaröverenskommelserna. Förhållandet är otillfredställande såväl mot bakgrund av det övergripande målet för svensk hälso- ochsjukvård - en god vård på lika villkor - som ur resurshänseende. I en situation med finansiella restriktioner och otillfredställda vårdbehov hos vissa patientgrupper är det särskilt angeläget att tillgängliga resurser används på bästa sätt. Såväl bland berörda myndigheter och organisationer på nationell nivå som bland sjukvårdshuvudmännen på regional och lokal nivå har stora insatser gjorts för att följa upp, utvärdera och nå konsensus om medicinskt vård- och behandlingsarbete. Men ett sådant fortlöpande arbete måste ske med större systematik, där det också ingår att dokumentera och analysera de resultat hälso- och sjukvården åstadkommer i vården av enskilda patienter. Parterna är överens om vikten av att stödja en sådan utveckling. Detta kräver insatser på såväl nationell som regional nivå. Nationell nivå: Riktlinjer för god medicinsk praxis Det fortsatta utvecklingsarbete med nationella riktlinjer för god medicinsk praxis och med god tillgänglighet skall grundas på den kunskap och kompetens som redan finns. Det gäller bl a arbete med kunskapsöversikter och samsyn för vissa diagnoser och sjukdomar (state of art), SBU s teknologi- värderingar, de nationella kvalitetsregistren och Spris kompetens när det gäller verksamhetsuppföljning på kliniknivå och variationer i medicinsk praxis samt informationsteknologi. Parterna är överens om att som ett led i det fortsatta utvecklingsarbetet förstärka vissa insatser inom detta område. SBU:s uppdrag att utvärdera befintlig och ny medicinsk metodik och förmedla resultatet av denna verksamhet underlättas enligt parterna av att sjukvårdshuvudmännen både är representerade i myndighetens styrelse och i väsentlig utsträckning bidrar till finansieringen. För att öka SBU:s möjligheter att omsätta sina slutsatser i den praktiska hälso- och sjukvården och göra det möjligt för SBU att lämna ersättning för expertmedverkan från sjukvårdshuvudmännen, har medel avsatts . Bidraget till SBU uppgick till . Parterna är ense 1997 avsätta motsvarande belopp samt att det även för åren därefter är angeläget att avsätta belopp i minst denna storleksordning. De nationella kvalitetsregistren hos sjukvårdhuvudmännen är viktiga kunskapskällor för kvalitetsutvecklingsarbetet. Det finns ett trettiotal sådana register, t.ex för höftledsplastiker och ögonsjukvård, vilka har utvecklats med stöd av de s k informationsförsörjningsmedlen inom ramen för Dagmaröverenskommelserna. Utvecklingsarbetet på nationell nivå leds av en grupp med representanter från , och . En framgångsrik utveckling av de nationella kvalitetsregistren förutsätter dock att kliniker hos samtliga sjukvårdshuvudmän i landet ansluter sig till registren och att respektive huvudman som ansvarar för ett nationellt register upplever ett mervärde för det lokala kvalitetsarbetet att hålla ett sådant. Parterna är överens om att arbetet med att utveckla nationella kvali- tetsregister hos sjukvårdshuvudmännen skall fortsätta och avsätter för detta ändamål. Regional nivå: Ändamålsenlig sjukvård Den snabba kunskapsutvecklingen och ökade krav från såväl patienter, medborgare, medarbetare och finansiärer kräver system för ständigt lärande/fortbildning och metoder för att introducera och använda ny kunskap samt utmönstra omodern kunskap i det dagliga arbetet. Det gäller såväl medicinsk praxis som en effektiv organisation och resursanvändning i hälso- och sjukvården. Det är angeläget att sjukvårdshuvudmännen , med stöd av berörda organisationer och myndigheter på nationell nivå och i dialog med kliniskt verksam hälso- och sjukvårdspersonal, utvecklar ändamålsenligheten i sjukvården ur ett patientperspektiv. åtar sig att stödja sina medlemmar i detta arbete bl.a. genom att skapa arenor där tillfällen ges för dialog mellan förtroendevalda, administratörer och personal för att bredda kunskapsunderlaget och erfarenhetsutbytet. Lokala uppföljningssystem för att dokumentera och analysera verksamhetens ändamålsenlighet måste utvecklas och etableras hos sjukvårdshuvudmännen. Den kunskap ett uppföljningssystem genererar ger underlag för fortsatt agerande och för strategier i syfte att utveckla sjukvårdens kvalitet och resultat. För att påskynda en utveckling där ny kunskap snabbare integreras i det dagliga arbetet är parterna överens om att ge hög prioritet åt utvecklingsarbete med denna inriktning. På regional nivå avsätts för detta ändamål. Sjukvårdshuvudmännen, med som samordnare, skall till staten rapportera vilka större aktiviteter som genomförts. Modernt kvalitetstänkande innebär att varje verksamhet fokuseras på dem man finns till för, i hälso- och sjukvården i första hand patienterna. Detta innebär bl.a. att ledares och medarbetares kompetens och förmåga till samverkan och resultatorientering måste utvecklas fortlöpande. Sjukvårdens inre arbete påverkas i hög grad av den snabba kunskapsutvecklingen kombinerad med ökade krav från patienter, allmänheten och övriga intressenter. Det behövs system för ständigt lärande och former för att anpassa de nya kunskaperna till det dagliga arbetet. Ledare måste rekryteras och tränas att kunna leda och ta tillvara alla medarbetares kompetens med dessa förutsättningar. Den befintliga personal- och organisationsstrukturen behöver förändras i syfte att stödja den kunskapsutvecklande arbetsplatsen. Organisation och styrformer påverkas. Nätverk, kommunikation och delaktighet i små och stora beslut kommer i fokus. Dessa förändringar ger underlag för flera initiativ och engagemang i det egna arbetet och stärker inriktningen mot mer patient- orienterade arbetssätt. Nationell nivå: Utvecklingsinsatser för att bryta hierarkier och revirtänkande Reformsträvanden inom hälso- och sjukvårdssektorn har antingen handlat om de stora strukturer och styrsystem som omger sjukvården (ersättningsformer, konkurrensinslag) eller lokala, vårdorganisatoriska förändringar (färre platser, vårdkedjearbete). Det är nu dags att ändra perspektiv och i högre grad förskjuta tyngdpunkten i utvecklingsarbetet mot patienten och hans/hennes behov. Ett patientorienterat arbetssätt förutsätter att utvecklingsinsatserna när det gäller såväl ledare som alla medarbetare inriktas på att bryta den traditionella hierarkiska organisation och det revirtänkande som fortfarande karaktäriserar hälso- och sjukvården. För att stimulera ett försöks- och utvecklingsarbete på nationell nivå inom detta område är parterna överens om att avsätta . Regional nivå: Utveckla arbetsorganisationen så medarbetarnas kompetens tas tillvara Personalens engagemang och kompetens är de viktigaste tillgångarna inom hälso- och sjukvården. Att vidmakthålla och utveckla dessa tillgångar är av central betydelse för att hälso- och sjukvårdens mål ska kunna uppnås. De senare årens reformsträvanden och snabba förändringstakt samt utvecklingen mot ett mer patientorienterat arbetssätt ställer stora krav på personalens flexibilitet och understryker behovet av fort- och vidareutbildning. Den viktigaste motivationskällan för kompetensutveckling är vidgat ansvar och vidgade arbetsuppgifter. Parterna är överens om att arbetsorganisationen måste utvecklas så att personalens kompetens på alla nivåer bättre kan tas tillvara och avsätter för detta ändamål till utvecklingsarbete . En viktig förutsättning för att uppnå en hälso- och sjukvård som i ännu högre grad är patientorienterad och kunskapsbaserad är att in- formationsförsörjningen utvecklas och att ny informationsteknologi utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt. Nationell nivå: Utnyttja informationsteknologi för förnyelsearbetet Kraven på förbättrad kvalitet och bättre resursutnyttjande inom hälso- och sjukvården medför att vissa sjukvårdsverksamheter koncentreras som primärvård och annan öppenvård ökar i omfattning. I detta sammanhang är det angeläget att den nya informationsteknologin (IT) utnyttjas. IT ger stora möjligheter att stärka förändrings- och förnyelsearbetet inom hälso- och sjukvården inte minst när det gäller att utveckla samarbetet mellan bassjukvård och den högspecialicerade vården. Spri har också regeringens uppdrag att efter samråd med berörda intressenter lämna förslag till IT-program inom hälso- och sjukvården och lämna förslag till programmets finansiering. IT har gett förutsättningar för att inom bygga ut en faktadatabas () med aktuell information om kunskapsläget för vissa diagnoser och sjukdomar. Det är dock ett omfattande och kostnadskrävande arbete att uppdatera och hålla kunskapsunderlaget i databasen aktuellt. har arbetet finansierats inom ramanslag. Parterna är dock överens om att det är viktigt att stimulera sjukvårdshuvudmännens användning av databasen. Detta kan ske genom att de också bidrar till att finansiera den. Parterna har därför enats om att avsätta för detta ändamål . En sådan medfinansiering innebär också att sjukvårdshuvudmännen skall kunna påverka databasens utveckling och användning. (EpC) vid har till uppgift att följa, analysera och rapportera om utbredning och utveckling av befolkningens hälsa, sjukdomar, sociala situation, vårdutnyttjande och riskfaktorer för sjukdomar och sociala problem. För att EpC Bättre skall kunna fullgöra sitt uppdrag inom hälso- och sjukvårdsområdet är det angeläget att nationella öppenvårds- och skaderegister kan utvecklas. Parterna har enats om att avsätts för detta ändamål . För åtgärder hos sjukvårdshuvudmännen som syftar till en förbättrad informationsförsörjning m.m. lämnas en ersättning med sammanlagt inklusive medlen som används för att utveckla . Parterna är överens om att för , utöver de medel som, av vad som framgått ovan, avsätts för , avsätta för utvecklingsarbete om informationsförsörjning. Medlen skall användas enligt de riktlinjer och för de ändamål som den nationella styrgruppen anger. Landstingen kommer att få ett utökat ansvar för läkemedel i öppen vård. Läkemedelskommittéerna är sjukvårdshuvudmännens organ för att nå en rationell och kostnadseffektiv läkemedelshantering. Den nuvarande läkemedels- informationen behöver i samband härmed utökas och utvecklas. Verksamheten skall i huvudsak bestå av värderande produktmonografier för nya läkemedel och indikationer, att utarbeta utbildningsmaterial och att utbilda vidareinforma- törer. Nya presentationsformer genom bl.a. modern informationsteknologi bör tas tillvara. Parterna är ense om att avsätta för producentobunden läkemedelsinformation . Medlen disponeras av . Verket skall se till att det finns en arbetsgrupp, som löpande deltar i diskussionerna om hur den producentobundna läkemedelsinformationen till läkemedelskommittéerna utformas och organiseras. I arbetsgruppen skall ingå representanter för sjukvårdshuvudmännen och deras läkemedelskommittéer. Regional nivå: Informationsteknologi för ökad information till patienter och andra avnämare Arbetet med att belysa och synliggöra variationerna i tillgängligheten inom olika områden måste intensifieras. har, i samarbete med i den södra regionen och landstingen i denna region, startat ett projekt som syftar till att precisera kraven på uppgifter för att följa köer och väntetider för olika diagnosgrupper. Dessa uppgifter skall ingå som en del av uppföljningen och styrningen såväl på den lokala nivån som på mer övergripande nivåer. En modell för regional uppföljning av väntetider skall också prövas i projektet. bör erfarenheterna från detta och liknande projekt leda till att olika intressenter, inklusive patienterna, får tillgång till information om köer och väntetider i hela landet. pågår ett arbete för att utveckla ett informationssystem för patienter och allmänhet - en fulltextdatabas med koppling till såväl MARS - databasen som Spris referensdatabas. Ett tiotal landsting deltar i arbetet med som drivande och sammanhållande. Apoteksbolaget och är också engagerade. Parterna är överens om att utveck- lingsarbetet bör stödjas och avsätter därför för ändamålet. Parterna har vidare enats om att avsätta att disponeras av sjukvårdshuvudmännen för att stärka möjligheterna att med informationsteknologi stödja en patientfokuserad och kunskapsbaserad utveckling. I överenskommelsen för enades parterna om att - bl.a. på basis av resultaten en fristående utvärdering av medlens användning - de särskilda medlen för rehabiliterings- och behandlingsinsatser skulle finnas kvar för . Med hänsyn till att olika utredningar förväntades komma med förslag inom rehabiliteringsområdet var parterna ense om att pröva om det finns skäl att ersätta denna ursprungligen temporära stimulans för medicinska rehabiliterings- och behandlingsinsatser med ett långsiktigt system som stadigvarande stärker drivkraftern för sjukvårdshuvudmännen att uppmärksamma och prioritera insatser av betydelse för en bättre medicinsk rehabilitering och lägre ohälsokostnader. Parterna enades därför om att detta stimulansbidrag borde finnas kvar . De slutliga beloppen skulle bestämmas senare, men minst 250 respektive skulle avsättas för att göra det möjligt att slutföra vissa mer långsiktiga projekt.