prop · GK0341 · 1997-01-01 00:00:00 — skall en konferens med ämnet Kvinnor, arbete och ekonomi hållas på . Konferensen är en uppföljning av det nordiska likalöneprojektet och syftar till att analysera vad de omfattande förändringarna i arbetsmarknadspolitik och ekonomisk politik innebär för kvinnorna i de nordiska länderna. har olika insatser gjorts för att stödja jämställd- hetsarbetet i de baltiska länderna. Under ett symposium i diskuterades nationella rapport inför om kvinnornas situation i landet. En uppföljning av på resulterade bl.a. i ett förslag om att en nordisk-baltisk konferens skulle genomföras i något av de baltiska länderna . En sådan konferens förbereds och planeras äga rum i Valmeria i . avhölls FN:s fjärde kvinnokonferens. Konferensen antog enhälligt en deklaration och en handlingsplan för jämställdhetsarbetet på nationell, regional och internationell nivå fram . En första svensk rapport från konferensen, Rapport från FN:s fjärde kvinnokonferens i , , finns tillgänglig på och har skickats ut brett till organisationer m.fl. Fullständig dokumentation från konferensen, inklusive en översättning av handlingsplanen till svenska, kommer att redovisas av i den s.k. blåboksserien . har också färdigställt en skrift med samlad information om och analys av FN:s världskonferenser . medverkan i konferensen och de svenska positionerna i förhandlingsarbetet förbereddes av en interdepartemental beredningsgrupp. En särskild kommitté, (S1993:08), med bred sammansättning och med jämställdhetsministern som ordförande, var rådgivande instans i förberedelsearbetet (dir. 1993:70). Kommittén antog bl.a. ett s.k. positionspapper, inför FN:s fjärde kvinnokonferens (, ). På uppdrag av FN överlämnade en s.k. nationalrapport inför konferensen, Shared - Shared Responsibility. Rapporten beskriver utvecklingen mot jämställdhet i sedan FN:s förra kvinnokonferens i . lämnade ekonomiska bidrag till konferensen och dess förberedelser om . Särskilt tillfredsställande var det stora antal frivilligorganisationer som deltog i , både vid den officiella konferensen och vid det särskilda Forum som avhölls delvis parallellt med konferensen. Från deltog ett hundratal representanter för frivilligorganisationer vilket delvis hade möjliggjorts genom resebidrag från regeringen. Frivilligorganisationernas närvaro i utgjorde kulmen på ett mycket intensivt förberedelsearbete runt om i , ett arbete som regeringen sökte underlätta genom finansiering av ett särskilt s.k. . Förhandlingsresultatet från får anses som tillfredsställande och över förväntan. Även om på flera områden verkade för längre gående åtaganden, bl.a. när det gäller rättighetsfrågor (t.ex. kvinnors och flickors mänskliga rättigheter, sexuella och reproduktiva rättigheter, homosexuellas rättigheter) samt i fråga om kvinnor och beslutsfattande och kvinnors roll i ekonomin, och inte minst, männens roll i jämställdhetsarbetet, kan ändå den antagna handlingsplanen sägas utgöra ett uttryck för en samlad politisk vilja att vidta konkreta och i vissa fall kraftfulla åtgärder på nationell nivå för att stärka kvinnors ställning och förbättra deras villkor på i stort sett alla samhällsområden. Farhågor för att de starka motsättningar som kommit till uttryck i förberedelsearbetet rörande frågor om sexuell och reproduktiv hälsa, kvinnors roll i familjen samt mänskliga rättigheter m.m., skulle leda till ett misslyckande för konferensen, kan inte sägas ha blivit besannade. I slutfasen av förberedelsearbetet, som också var det mest arbetsintensiva, och under själva konferensen agerade som medlem i EU. Erfarenheterna från konferensen visar att möjligheterna att få gehör för ståndpunkter vid en global konferens av denna karaktär ökar väsentligt när de framförs av en stor förhandlingspart som EU, jämfört med om skulle ha agerat ensam. Inom EU- kretsen rådde en förhållandevis stor samsyn i de flesta substansfrågor som behandlades av konferensen. lyckades vinna EU:s stöd för många svenska textförslag. Ett flertal av dessa kunde sedan, i form av EU-positioner, efter förhandlingar antas av konferensen. var starkt bidragande till att Pekingdokumentet tar upp frågor om mainstreaming på ett i FN-sammanhang nytt och genomgripande sätt. Bland annat kunde konferensen enas om att i stort sett i varje kapitel i handlingsplanen föra in en paragraf, som var ett svenskt textförslag, som ålägger regeringar att integrera ett jämställdhetsperspektiv på respektive politikområde. drev också aktivt förstärkta åtaganden i bl.a. frågor om kvinnors inflytande, kvinnor och ekonomi, kvinnors mänskliga rättigheter och våld mot kvinnor. bidrog även till att konferensen kunde bekräfta att våldtäkter inom ramen för väpnade konflikter utgör krigsförbrytelser och att framgång kunde nås i frågor om kvinnors sexuella rättigheter. I syfte att stärka FN:s arbete med jämställdhetsfrågor och verka för att ett jämställdhetsperspektiv integreras i hela FN:s arbete drev mycket starkt att FN:s generalsekreterare skulle rekommenderas att tillsätta en hög tjänst för dessa frågor i sitt kansli. Generalsekreteraren har efter konferensen hörsammat denna rekommendation och tillsatt en sådan tjänst. Under konferensens förberedelsearbete och vid själva konferensen sökte också få gehör för uppfattningen att jämställdhetspolitiken är en angelägenhet för både kvinnor och män och inte bör betraktas som enbart en kvinnofråga. ansträngningar för att ett sådant synsätt skulle prägla konferensens slutdokument fick dock begränsat stöd. Många, främst utvecklingsländer, ser det som nödvändigt att prioritera insatser riktade till kvinnor, främst fattiga kvinnor. Detta var bl.a. bakgrunden till beslutet att officiella bidrag till konferensen skulle vara antologin on Men, vilken innehåller åtta svenska mäns personliga reflexioner om jämställdhet, maskulinitet och föräldraskap. Antologin delades ut till samtliga länder och intresserade organisationer m.fl. under konferensen och väckte stort intresse. Den efterfrågas fortfarande. I detta sammanhang vill regeringen ta upp en fråga som förts fram i motioner i och behandlats av . Det gäller frågan om att på svenskt initiativ få till stånd en om mansrollen. Frågan behandlas i betänkande 1994/95:UU24, mom. 12 och i yttrande (1995/96:UU2y) till betänkande 1995/96:KU30, Bilaga A 4.5. har bl.a. gett regeringen tillkänna att regeringen på lämpligt sätt och i samverkan med övriga nordiska länder bör aktualisera denna fråga vidare i FN och andra lämpliga forum. Efter det att regeringen lämnat kompletterande information om ärendets beredning har utskottet utgått från att regeringen även framgent på lämpligt sätt håller informerad om hur arbetet i frågan fortlöper. Som regeringen tidigare redovisat för utskottet anordnade en konferens om mansrollsfrågor i . hade huvudansvaret för projektet. Konferensen var en del av det nordiska förberedelsearbetet inför och dokumenterades i rapporten . har efter fortsatt att driva dessa frågor, bl.a. i FN:s kvinnokommission. Därvid sökte , vid kommissionens möte , få gehör för att frågan om mansrollen skulle komma upp som en egen punkt på kommissionens dagordning då kommissionen behandlar frågor om uppföljning av . Detta lyckades delvis, men inte fullt ut. Kommissionen beslutade att under den årliga dagordningspunkt som behandlar uppföljningen, inkludera ett ämne med rubriken "uppkommande frågor, trender och nya förhållningssätt som påverkar kvinnors situation eller förhållandet mellan kvinnor och män". Från svensk sida anfördes att man avsåg tolka detta ämne som en möjlighet att ta upp frågor om männens roll och uppmanade också övriga EU-länder och andra att göra detta. Därefter har sökt stöd inom för att organisationen skall inbjuda till en europeisk konferens om mansrollen. har fått gehör inom för detta och en konferens kommer att äga rum . Konferensens innehåll och utformning planeras närmare . deltar aktivt i förberedelsearbetet. kommer att fortsätta ansträngningarna i det internationella samarbetet för att lyfta fram frågor om männens roll i jämställdhetsarbetet. I sammanhanget kan nämnas att regeringen anordnar en konferens i som bl.a. belyser frågor om män och våld. Genomförandet av åtagandena vid Enligt paragraf 297 i den vid antagna handlingsplanen skall FN:s medlemsstater, företrädesvis före utgången av , ha utarbetat strategier och riktlinjer för hur åtagandena i handlingsplanen skall genomföras på nationell nivå. FN:s generalsekreterare har i ett brev till samtliga medlemsstater, med hänvisning till paragraf 297 och till beslut i generalförsamlingen 1995 (resolution 50/203) och ECOSOC 1996 (resolution /6), inbjudit staterna att rapportera om hur genomförandet av handlingsplanen fortskrider. Rapporteringen, som är frivillig, skall vara FN tillhanda i tillräcklig tid för att kunna utgöra underlag möte med FN:s kvinnokommission (se nedan). kommer att rapportera till FN efter samråd bl.a. med . Handlingsplanen innehåller 361 paragrafer. Vissa är av enbart beskrivande karaktär och andra innehåller krav på åtaganden av mer eller mindre konkret natur. Det bör noteras att handlingsplanen inte bara riktar sig till regeringar, även om dessa har huvudansvaret för genomförandet, utan även till andra aktörer såsom nationella, regionala och internationella organisationer, näringslivet, arbetsmarknadens parter m.fl. Aktörer inom FN pekas också ut. Det ankommer således på en mängd olika organisationer och organ, nationellt såväl som internationellt, att genomföra åtagandena i planen. Regeringen utgår från att ett analys- och strategiarbete i dessa frågor pågår inom många organisationer och hos andra aktörer som pekas ut i planen. För regeringens del har ett arbete för att identifiera hur lever upp till åtagandena bedrivits under innevarande år inom . Sammanfattningsvis kan sägas att , vad ankommer på regeringen, i stort lever upp till kraven i handlingsplanen. De frågor som handlingplanen behandlar är i stort desamma som utgör grunden i den svenska jämställdhetspolitiken, undantaget sådana frågor som är direkt relaterade till situationen i utvecklingsländerna eller till kvinnors villkor i områden under väpnade konflikter. Å andra sidan bedriver ett aktivt arbete för att integrera ett jämställdhetsperspektiv i biståndsarbetet, både nationellt och internationellt samt verkar på olika sätt för att stärka kvinnors möjligheter att komma i åtnjutande av mänskliga rättigheter, både under väpnade konflikter och i andra sammanhang. Detta innebär att det stora flertalet frågor i handlingsplanen på ett eller annat sätt är och kommer att vara aktuella för fram . För blir det därför naturligt, trots att vi uppfyller åtagandena i handlingsplanen, att fortsätta att arbeta vidare med så gott som samtliga de frågor som tas upp i planen. Det blir således också anledning att återkomma till i frågor som rör uppföljningen av . Redan nu bör dock några frågor lyftas fram med anledning av handlingsplanens olika kapitel. Kvinnor och fattigdom. ställde sig bakom regeringens förslag om jämställdhet mellan kvinnor och män som ett nytt biståndsmål i det svenska utvecklingssamarbetet (prop. 1995/96:153 bet. UU 1995/96:18 rskr. 1995/96:272). Jämställdhetsmålet skall, liksom de övriga målen för biståndet, klargöra och precisera det övergripande målet att höja de fattiga folkens levnadsnivå. Riktlinjer för hur målet skall nås har utarbetats inom Utrikesdepartmentet (regeringsbeslut ). Riktlinjerna avses omfatta samarbetet med såväl som med länderna i och huvudprincipen är att ett jämställdhetsperspektiv skall integreras i hela utvecklingssamarbetet. När det gäller samarbetet med länderna i slutförs nu inom ett arbete med en studie över hur jämställdhetsfrågorna bättre kan främjas i samarbetet med . leder nu även ett expertarbete på regeringens uppdrag i syfte att kartlägga vilken kompetens som finns i jämställdhetsfrågor i internationella utvecklingssamarbete och på grundval av kartläggningens resultat lämna förslag till eventuella insatser för att förstärka kompetensen på området. bedriver ett aktivt arbete för att de internationella finansieringsin- stitutionerna skall integrera ett jämställdhetsperspektiv i sin verksamhet. Exempelvis deltar i interna uppföljning av , bl.a. i den kommitté som granskar bankens ut- värderingsverksamhet och som f.n. leds av den svenska exekutivdirektören. Vidare finansierar en del av en studie inom ramen för särskilda program för om hur jämställdhetsperspektivet har integrerats i bankens strukturanpassningsprogram i tre . planerar ett stöd till demokratiutveckling i länder i f.d. via FN/UNDP. Syftet är bl.a. att inrikta stödet på åtgärder som motverkar bristande jämställdhet. Jämställdhet är ett av fyra prioriterade områden inom Sida. På myndigheten pågår ett arbete med att ta fram en handlingsplan för att stärka jämställdhetsperspektivet i utvecklingssamarbetet. Sida har vidare valt ut fyra samarbetsländer, , , och , för särskilda jämställdhetsinsatser med Pekingdokumentet som bas. Sammantaget anser regeringen att de ovan vidtagna åtgärderna innebär en avsevärt höjd ambitionsnivå för att uppmärksamma jämställdhetsfrågorna i utvecklingssamarbetet. En sådan ambitionsnivå är nödvändig, inte minst mot bakgrund av dessa frågors betydelse för den politiska, sociala och ekonomiska utvecklingen i . kommer att på olika sätt fortsätta att verka för att en sådan ambitionsnivå präglar också det utvecklingssamarbete som bedrivs i FN:s regi. Ett flertal åtgärder har vidtagits i på detta område . Dessa åtgärder redovisas närmare i avsnittet II 8. om Socialpolitik. Vid världskonferensen om befolkning och utveckling i etablerades bl.a. reproduktiv hälsa som ett bredare samlingsbegrepp för individens välbefinnande i relation till sexualitet och reproduktion. Detta bredare synsätt på frågor som tidigare i internationella sammanhang gick under benämningen familjeplanering, bekräftades vid . Därtill kunde man i ytterligare utveckla dessa frågor, inte minst när det gäller synen på sexualitet och kvinnors rätt att ha kontroll över och fritt bestämma över sin sexualitet. driver aktivt i FN och inte minst i dess program och fonder att resultaten från Kairo- och Pekingkonferenserna i detta avseende skall genomsyra de aktiviteter som genomförs av FN. Bland annat har aktivt bidragit till att styrelsen för () beslutat fokusera fondens verksamhet på frågor om sexuell och reproduktiv hälsa. Dessa frågor kommer självfallet även att utgöra en viktig del i det svenska utvecklingssamarbetet. Våld mot kvinnor. Som redovisats tidigare under avsnittet II 3. är förslag i betänkandet (SOU 1995:60) Kvinnofrid under beredning inom . En remissammanställning finns tillgänglig (Ds 1996:28). förslag spänner över ett brett fält och berör flera departement. Även kapitlet om våld mot kvinnor i Pekinghandlingsplanen berör många olika områden och frågor. Det är regeringens avsikt att lägga fram en samlad proposition i frågor som rör våld mot kvinnor . Regeringen anser att dessa frågor måste prioriteras än mer framöver, både i och internationellt. kommer internationellt att fortsätta sitt stöd till det arbete som bedrivs av FN:s särskilda rapportör i frågor om våld mot kvinnor. Regeringen kommer att ta ställning till betänkande (SOU 1995:15) Könshandeln. Betänkandet innehåller en kartläggning och översyn av samhällets åtgärder mot prostitutionen liksom förslag om bl.a. kriminalisering av könshandeln och ett utvidgat koppleriansvar. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig på (Dnr. S95/1330/IFO). Kvinnor och ekonomi. Detta avsnitt i handlingsplanen, som i stora delar behandlar frågor om sysselsättning och arbetsliv, präglas i vissa delar av de särskilda problem som många kvinnor i utvecklingsländerna står inför. Det gäller t.ex. kvinnor på landsbygden, behovet att stärka kvinnors rätt till ägande, det obetalda arbetets roll m.m. och övriga EU deltog mycket aktivt i arbetet med att få till stånd skrivningar om bl.a. kvinnors rätt till ekonomiskt oberoende byggt på eget förvärvsarbete och om mäns ansvar för arbetet med hem och barn. Dessa ansträngningar lyckades till en del men inte fullt ut. Frågor om kvinnor och ekonomi och kvinnors villkor på arbetsmarknaden är centrala i den svenska jämställdhetspolitiken och beskrivs närmare under avsnitten 2-4. I detta sammanhang vill regeringen lyfta fram det faktum att ett uppdrag kommer att lämnas till att göra en översyn av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ur ett jämställdhetsperspektiv, i enlighet med Pekingdokumentets paragraf 164. Den utredning som arbetar med att belysa fördelningen av ekonomisk makt och ekonomiska resurser mellan kvinnor och män och vars arbete beräknas vara avslutat före utgången av , kommer att ge värdefull ny kunskap. En statlig utredning kring dessa frågor är unik i ett internationellt perspektiv. Det är därför regeringens avsikt att söka sprida resultaten av utredningens arbete utanför . Kvinnor i beslutsfattandet. Av Pekingdokumentet framgår att av ledamöterna i medlemsländernas lagstiftande församlingar är kvinnor. Andelen kvinnor på ministerposter världen runt är lägre än så. Inget land förutom har en jämn könsfördelning i regeringen. och de nordiska ländernas arbete med frågor om kvinnorepresentation röner mot denna bakgrund ett alldeles särskilt intresse från många länder. framhåller ofta i internationella sammanhang att den höga andelen kvinnor i riksdag och regering är ett resultat av en kombination av politisk vilja och krav från organisationer och enskilda och att de resultat som åstadkommits i på detta område i stort, har åstadkommits genom ett målinriktat aktivt arbete utan tvångsåtgärder. Enligt handlingsplanen skall alla regeringar nu övervaka och utvärdera framsteg på detta område, bl.a. genom att skapa av rutiner för detta inom regeringskanslierna samt genom regelbunden insamling av könsuppdelad statistik över andelen kvinnor och män på olika nivåer i beslutsfattandet inom privat och offentlig sektor och årlig statistik över andelen kvinnor och män inom respektive lands regeringskansli. Ett sådant åtagande kan, när det uppfylls, utgöra en väsentligt förbättrad bas för förändring i många länder. har vidtagit en rad åtgärder för att synliggöra fördelningen mellan kvinnor och män på beslutsfattande poster i samhället. I detta sammanhang kan erinras om att SCB fått regeringens uppdrag att göra en studie över andelen kvinnor och män på chefsnivå inom offentlig och privat sektor. En liknande studie utfördes av SCB . Statistik över kvinnor och män på olika nivåer inom tas fram . Till detta kommer det arbete som pågår för att öka andelen kvinnor i statliga styrelser och kommittéer, och den projektverksamhet på området som bedrivits under inom frivilligorganisationerna, i många fall med ekonomiskt bidrag från regeringen. Detta arbete redovisas närmare i avsnitt II 1. Som framgår av det avsnittet återstår mycket att göra för att åstadkomma en jämn könsfördelning mellan kvinnor och män på chefsposter, inte minst inom näringslivet. Den inrättade stiftelsen har här en mycket viktig roll att spela. Institutionella mekanismer i jämställdhetsarbetet. har i ett internationellt perspektiv en väl utvecklad organisation för jämställdhetsfrågor på central nivå. Internationellt används ofta begreppet "national machinery" för att beskriva en sådan organisation. FN har under en följd av år uppmanat medlemsländerna att skapa en organisation inom regeringskanslierna för jämställdhetsfrågorna. Allt fler länder har hörsammat denna uppmaning, inte minst inför och efter kvinnokonferensen och har i stort sett alla medlemsländer en sådan organisation. I handlingsplanen uppmanas medlemsländerna nu även att se till att ansvaret för jämställdhetsfrågorna vilar på högsta möjliga nivå. , de nordiska länderna samt några EU-länder har kommit långt i detta avseende och våra erfarenheter efterfrågas ofta. Som redovisats i avsnitt III pågår ett aktivt arbete i och på andra håll för att utveckla metoder och modeller för arbetet med att integrera ett jämställdhetsperspektiv på alla politikområden. Detta arbete drivs framåt av jämställdhetsministern med hjälp av jämställdhetsenheten på som tillsammans med JämO utgör stommen i "national machinery" för jämställdhet på central nivå. Därtill kommer de 24 länsexperterna som har samordnande uppgifter på regional nivå. Enligt regeringens uppfattning måste jämställdhetsfrågorna, för att nå framgång, organiseras på central nivå på ett sätt som tillåter överblick, kontroll och samordning inom . Så har skett i och jämställdhetsministern och jämställdhetsenheten har verktyg för detta arbete. Sådana verktyg saknas dock fortfarande i stor utsträckning i många länder. Kvinnors mänskliga rättigheter. Frågor om kvinnors fulla möjligheter att åtnjuta de mänskliga rättigheterna kom att få ett stort utrymme under och behandlas i slutdokumentet både i ett särskilt avsnitt och i andra avsnitt t.ex. de om våld mot kvinnor och kvinnors hälsa. bekräftade de resultat som uppnåtts vid världskonferensen om mänskliga rättigheter i och lyckades även konkretisera och förtydliga dessa. Regeringen verkade aktivt vid konferensen för att få till stånd kraftfulla åtaganden på detta område. aktiva arbete för att uppmärksamma kvinnors villkor i olika fora som rör mänskliga rättigheter, inte minst FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, kommer att fortsätta. Frågor om våld mot kvinnor i väpnade konflikter och i andra sammanhang, olika kulturella och religiösa sedvänjors effekter för kvinnors lika rättigheter samt regeringars skyldighet att vidta åtgärder för att säkerställa kvinnors och flickors fulla åtnjutande av de mänskliga rättigheterna intar här en central roll. FN:s särskilda rapportör i frågor om våld mot kvinnor utför ett mycket angeläget arbete för att synliggöra och påtala övergrepp mot kvinnor. uppmuntrar rapportörens verksamhet. Vid uttalade dåvarande jämställdhetsministern att kommer att ge ekonomiskt stöd till rapportörens verksamhet och till FN:s center för mänskliga rättigheter i syfte att få till stånd konkreta insatser av rådgivande och kunskapsbefrämjande karaktär. Formerna för ett sådant stöd bereds inom . ägde det 40:e mötet med FN:s kvinnokommission rum. Genom kvinnokommissionens formella ansvar för förberedelser och uppföljning av kom mötet i stor utsträckning att behandla frågor med anknytning till konferensen. innehar nu den s.k. nordiska platsen i kommissionen. deltar dock aktivt som observatör. Vid kommissionens möte diskuterades bl.a. hur kommissionen skall följa genomförandet inom FN-systemet och i medlemsländerna av åtagandena i . Det arbetsprogram som beslutades innebär att olika kapitel i handlingsplanen kommer att diskuteras . Så kommer möte att ägnas frågor om utbildning, kvinnor och ekonomi samt kvinnors inflytande. behandlas frågor om våld mot kvinnor, kvinnor i väpnade konflikter, mänskliga rättigheter och flickebarnets situation. behandlas kvinnors hälsa samt mainstreaming och andra institutionella frågor. kommer kommissionen att göra en samlad utvärdering av var länderna och FN-systemet befinner sig i förhållande till handlingsplanen. Kommissionen beslutade också att diskutera hur ett jämställd- hetsperspektiv har integrerats inom hela FN-systemet samt behandla s.k. nya frågor som kan ha betydelse för jämställdhet och som inte behandlas i Pekingdokumentet, t.ex. frågor om mansrollen. Ett antal s.k. högnivåmöten för uppföljning av kommer också att äga rum inom ramen för ECOSOC:s arbete . ECOSOC kommer även att ägna sitt s.k. samordningssegment åt frågor om jämställdhet i biståndet. Informella diskussioner fördes vid kvinnokommissionens möte om behovet av en ny världskvinnokonferens. Därvid framkom att många länder vill använda resurserna för konkreta insatser för jämställdhet nationellt. En ny världskonferens är således inte aktuell. FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor är en av de sex mest centrala internationella konventionerna om mänskliga rättigheter.