prop · GK039D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Med denna lösning bör i första stycket första meningen av förevarande paragraf anges att bestämmelser i lag om ansvar för motparts kostnader i rättegång eller annat motsvarande förfarande gäller även i fråga rådgivningsavgift och kostnader för motparts rättshjälpsbiträde samt andra styckets första mening avfattas så att att den som är ersättningsskyldig för rättshjälpskostnader skall till den rättssökande betala ett belopp som motsvarar dennes rådgivnings- och rättshjälpsavgifter. Om regleringen ändras på angivet sätt uppkommer visserligen ingen ersättningsskyldighet för motparten gentemot staten i det fallet att rådgivningsavgiften har satts ned och den som lämnat rådgivningen enligt 5 § erhållit ersättning av staten. Från detta fall torde man emellertid i enkelhetens intresse kunna bortse. Förslaget till lag om ändring i 17 kap. 7 a § Förslaget innebär att domstolen, om det är skäligt, på ansökan av en av makarna skall kunna besluta om s.k. ersättningsgaranti för en bodelningsförrättare, vilket innebär att ersättning för högst fem timmars arbete från dennes sida skall betalas av allmänna medel. Enligt andra stycket gäller dock att ersättning av allmänna medel utgår endast om den make på vilkens ansökan beslutet har meddelats har tillskiftats egendom till ett värde som understiger . Till enskild egendom som kan tillhöra den maken och som inte ingått i bodelningen skall tydligen hänsyn inte tas vid denna bedömning. Regleringen i andra stycket synes skapa vissa problem. Den bakomliggande tanken är uppenbarligen att, om maken tilldelats egendom till ett värde av eller mer, bodelningsförrättarens anspråk på ersättning kan anses vara säkerställt genom att han har möjlighet att vända sig mot maken och att han alltså inte behöver ta garantin i anspråk. Att märka är emellertid att egendomen kan tänkas vara undantagen från utmätning. Vad som i synnerhet kan vara ett praktiskt fall är att den enda egendom av värde som tilldelats maken utgörs av en bostadsrätt, som enligt 5 kap. 1 § 6 utsökningsbalken är undantagen från utmätning under i lagrummet angivna förutsättningar (jfr NJA 1989 s. 409 I-IV). Den egendom som tilldelats maken utgör då ingen säkerhet för bodelningsförrättaren, utan denne kan fortfarande ha behov av garantin. En annan komplikation är att resultatet av bodelningen med den föreslagna regleringen inte sällan kan få ekonomisk betydelse för bodelningsförrättaren. Tilldelas den make som utverkat beslutet om ersättningsgaranti egendom som till sitt värde understiger är bodelningsförrättaren tillförsäkrad ersättning av staten, medan han i det fallet att egendomen har högre värde endast får en fordran mot makarna, som kan vara osäker och för vilken han själv får svara för betalningsfastställelse och indrivning. Med hänsyn till att bodel- ningsförrättaren har en rättskipningsuppgift är detta förhållande inte helt tillfredsställande. De angivna komplikationerna kan undvikas, om regleringen i stället får den innebörden att bodelningsförrättaren alltid kan erhålla ersättningen av staten men att staten kan återkräva den av maken, om han eller hon tilldelas egendom till ett värde av eller mer. Andra styckets första mening skulle då, med vissa redaktionella ändringar i övrigt, kunna ersättas av två meningar med förslagsvis följande lydelse: Ersättning som avses i första stycket betalas ut till bodelningsförrättaren efter ansökan av denne. Om den make som avses i första stycket enligt den upprättade bodelningshandlingen på sin lott har erhållit egendom till ett värde av eller mer efter avdrag av skulder, skall domstolen förplikta maken att återbetala ersättningen till staten. I andra styckets andra mening föreskrivs att utbetalt belopp vid tillämpning av 7 § skall tillgodoräknas den make på vars ansökan beslutet om ersättningsgaranti har meddelats. Eftersom 7 § behandlar såväl kostnadsansvaret makarna emellan som deras solidariska ansvar gentemot bodelningsförrättaren, kan innebörden av föreskriften möjligen ge upphov till viss tvekan. Regleringen får emellertid antas innebära att, om bodelningsförrättaren exempelvis har arbetat med bodelningen , han under förutsättning att garantin gäller är tillförsäkrad ersättning av staten för fem timmars arbete och att ersättningen till denna del skall tillgodoräknas den make på vars ansökan beslutet om ersättningsgaranti har meddelats. I fråga om ersättningen för återstående tre timmars arbete är makarna solidariskt ansvariga gentemot bodel- ningsförrättaren, men makarna emellan har den andre att svara för hela ersättningen. Skulle bodelningsförrättaren ha arbetat endast , betalar staten hela ersättningen. I avsaknad av någon regel om regressrätt för staten uppkommer i detta fall inte någon betalningsskyldighet för den andre maken. Trots ordalagen av föreskriften torde det vidare stå klart att den make på vars ansökan beslutet om ersättningsgaranti har meddelats inte får regressrätt gentemot den andre till den del ersättningen har betalats av staten under annan förutsättning än att beslut om återbetalningsskyldighet har meddelats enligt den ovan skisserade föreskriften. Förslagen lämnas utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1996/97:9 Ny rättshjälpslag.