prop · GK032 · 1997-01-01 00:00:00 — Konventionens parter skall bl.a. verka för att produktionen av avfall minimeras och tillse att gränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall och annat avfall begränsas till ett minimum, så att hanteringen sker på ett miljömässigt godtagbart och effektivt sätt. Vid det tredje partsmötet beslöts på nordiskt initiativ att konventionen skulle kompletteras med ett förbud mot export av farligt avfall för återvinning från till icke . har under en följd av år aktivt verkat för tillkomsten av ett sådant förbud. En anledning till tillägget i konventionen var att återvinningsbegreppet kunde missbrukas. Föreskriften, som enligt konventionen träder i kraft , har införlivats i svensk lagstiftning genom förordning (1995:701) om gränsöverskridande transporter av avfall, vilken trädde i kraft . Förbud att exportera farligt avfall för slutligt omhändertagande från till icke gäller . 4.2.5 Konventionerna om kärnsäkerhet och om tidig information vid kärnenergiolycka -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: I det fortsatta arbetet inom ramen för | | konventionen om kärnsäkerhet bör verka för att så många | | länder som möjligt, i synnerhet länder som har kärnkraftverk i | | drift, skall bli parter till konventionen. | | I det fortsatta arbetet inom ramen för konventionen om tidig | | information vid kärnenergiolycka bör verka för största | | möjliga öppenhet kring händelser i kärntekniska anläggningar som| | kan ha betydelse för säkerheten och strålskyddet. Vidare bör | | informationsutbytet kring reaktoranläggningar förbättras. Skälen för regeringens bedömning: Konventionen om kärnsäkerhet öppnades för undertecknande och träder i kraft efter det att 22 stater, varav minst 17 stater med minst ett kärnkraftverk, har tillträtt konventionen. Detta beräknas ske . har under en lång följd av år aktivt engagerat sig i det internationella arbetet med att förstärka säkerheten i den kärntekniska verksamheten. Initiativet till konventionen om kärnsäkerhet togs vid en konferens inför som arrangerades av det internationella atomenergiorganet (, ). Syftet med konventionen är att skapa förutsättningar för en globalt ökad säkerhet vid användning av befintliga och eventuella framtida kärnkraftverk. Konventionen omfattar kärntekniska anläggningar med begränsning till landbaserade civila kärnkraftverk och de anslutna parterna har åtagit sig att kontinuerligt förbättra säkerheten vid kärnkraftverken. En stat som ansluter sig till konventionen åtar sig att uppfylla ett antal förpliktelser, som baseras på de säkerhetsprinciper som dokumenterats i det internationella samarbetet, t.ex. inom atomenergiorganet. Säkerhetsprinciperna avspeglar en internationell samstämmighet om ett grundläggande säkerhetskoncept för hur kärntekniska anläggningar skall drivas på ett säkert sätt och hur säkerhetsarbetet skall regleras och ledas. Konventionen innehåller bl.a. krav på att de anslutande parterna skall etablera och upprätthålla ett system med lagar och bestämmelser för hur säkerheten vid de kärntekniska anläggningarna skall styras. Det finns också krav i syfte att möta generella säkerhetskrav, såsom att ha en klar policy att ge prioritet åt säkerhetsarbetet, att avsätta tillräckliga finansiella och personella resurser åt säkerhetsfrågorna och att etablera program för kvalitetssäkring, strålskydd och olycksberedskap. Andra åligganden på säkerhetsområdet som finns med i konventionen rör förläggning, utformning, konstruktion och drift av kärnkraftverk. Parterna till konventionen förbinder sig att direkt eller genom förmedling av internationella atomenergiorganet omgående underrätta de stater som kan komma att beröras om ett utsläpp av radioaktiva ämnen inträffar som kan medföra strålskyddskonsekvenser för andra stater. Konventionsstaterna förbinder sig vidare att direkt, eller via atomenergiorganets försorg, omgående tillställa berörda stater all tillgänglig information som kan vara relevant när det gäller att minska konsekvenserna ur strålningssynpunkt i dessa stater. Konventionen utgör också grund för ett fördjupat bilateralt samarbete kring säkerhets- och strålskyddsmässigt informationsutbyte. En tidig varning samt en hög kunskap om reaktorer i vårt närområde är viktig för att ansvariga myndigheter skall kunna bedöma konsekvenserna till följd av ett utsläpp och för att kunna vidta relevanta åtgärder för att vid behov mildra konsekvenserna. 4.2.6 Konventionen om gränsöverskridande fiskbestånd -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Konventionen om gränsöverskridande | | fiskbestånd bör ratificeras av så många stater som möjligt. Det | | blir också avgörande för konventionen att den efterlevs av | | samtliga parter. Vidare bör intentionerna förverkligas i den | | frivilliga uppförandekod för ansvarsfullt fiske som upprättades år| | 1995 inom ramen för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation | | FAO. De regionala mellanstatliga fiskeorganisationerna, vilka | | har en central roll i genomförandet av åtagandena i konventionen| | och uppförandekoden, bör förstärkas. Skälen för regeringens bedömning: En stor del av världens fiskbestånd har överutnyttjats i kommersiellt syfte. Av denna anledning beslöt att tillsätta en särskild om vandrande fiskbestånd, med uppgift att främja varaktigt nyttjande av fiskbestånd som rör sig över gränserna mellan de nationella ekonomiska zonerna och det fria havet. Konferensen resulterade i en konvention som innehåller åtgärder för att bibehålla och återställa världshavens fiskeresurser. deltog aktivt i konventionsarbetet och ser mycket positivt på resultatet.Konventionen grundar sig på reglerna havsrättskonvention om förvaltning och bevarande av fiskbestånd. I havsrättskonventionen regleras översiktligt formerna för samarbete avseende åtgärder för att bevara de bestånd som förekommer både inom ekonomiska zoner ut och i det fria havet, s.k. gränsöverskridande fiskbestånd. I takt med att situationen för fiskbestånden i haven kraftigt har försämrats, ansågs havsrättskonventionens regelverk dock otillräckligt för ett långsiktigt bevarande. Flera kuststater har erfarit att fiskbestånden måste vårdas och att överutnyttjande inte är förenligt med hållbar utveckling. Svårigheten har bl.a. varit att fastställa hur den havsrättsliga gränsen skall kunna överbryggas så att samma långtgående åtgärder för förvaltning och bevarande vidtas i såväl det fria havet som i områden under nationell fiskejurisdiktion. Det huvudsakliga mandatet för konferensen om vandrande fiskbestånd var att utarbeta ett rättsligt bindande instrument för hur denna situation långsiktigt skall lösas. Ett flertal artiklar i havsrättskonventionen har en direkt koppling till det nu framförhandlade avtalet. Konventionen om vandrande fiskbestånd bygger på en samarbetsskyldighet för kuststater och stater som fiskar i det fria havet utanför områden under kuststaternas fiskejurisdiktion. Samarbetet skall ske i regionala mellanstatliga organisationer eller arrangemang som skall upprätta regimer för varaktig fiskeriförvaltning baserad på försiktighetsprincipen. Konventionen öppnades för undertecknande . inleddes vid även ett arbete för att sammanställa en frivillig uppförandekod för ansvarsfullt fiske. Den färdigställdes vid konferens som 1995 hölls med FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation och bygger också på ett samarbete inom regionala organisationer eller arrangemang. Koden innehåller principer och riktlinjer för bevarande och hållbart utnyttjande av allt fiske. har framgångsrikt verkat för att ge försiktighetsprincipen en framträdande plats inom uppförandekoden. 4.2.7 Konventionen om förbud mot dumpning till havs -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: I det fortsatta arbetet inom ramen för | | revideringen av konventionen om förbud mot dumpning till havs | | bör särskilt verka för att konventionen skall | | omfatta även s.k. inre vatten, att försiktighetsprincipen och | | principen om att förorenaren skall betala skall ingå i | | konventionen samt att statsfartyg och statsluftfartyg - som i | | dag är undantagna - skall omfattas av konventionen. Skälen för regeringens bedömning: Konventionen om förbud mot dumpning till havs tillkom 1972 och är en global konvention med säte hos den Internationella sjöfartsorganisationen i . 74 länder, däribland , har ratificerat konventionen. Syftet med konventionen är att förhindra förorening av havet genom dumpning och förbränning av avfall. Konventionen innebär ett generellt förbud mot dumpning och förbränning till havs utom när förhandstillstånd givits efter miljöprövning. För vissa ämnen, däribland radioaktivt avfall, råder totalförbud för dumpning. verkar tillsammans med flera andra länder för att ytterligare begränsa möjligheterna till dumpning och förbränning till havs. I konventionen understryks att stater i olika regioner med gemensamma intressen att skydda den miljön inom ett visst geografiskt område bör upprätta regionala konventioner. Regionala konventioner har upprättats i totalt åtta regioner runt om i världen, däribland för och Nordostatlanten. intressen vad avser förorening av den närbelägna miljön genom dumpning och förbränning till havs regleras genom dessa regionala konventioner. planeras en konferens inom ramen för konventionen, vid vilken parterna väntas anta ett protokoll som kompletterar och moderniserar gällande konvention. Även stater som inte har tillträtt konventionen inbjuds att delta som observatörer. Förhoppningen är att ytterligare stater skall ansluta sig till konventionen. Stater som tillträder protokollet kommer automatiskt att anslutas även till den gamla konventionen, eftersom dess bestämmelser inarbetas i protokollet. I det följande görs en översikt av vissa av de globala miljö- och utvecklingsfrågorna i , FN:s handlingsprogram för hållbar utveckling, som antogs vid . Översikten koncentreras till de områden där svenska intressen och erfarenheter motiverar och ger underlag för ett kraftfullt svenskt internationellt agerande. 4.3.1 Hållbara konsumtions- och produktionsmönster -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: En utveckling mot hållbara produktions- | | och konsumtionsmönster bör främjas på alla nivåer i samhället. | | Ekonomiska, juridiska och informativa styrmedel bör tillämpas i | | en optimal blandning av bl.a. miljöskatter och miljöavgifter, | | producentansvar, miljömärkning, miljöanpassad offentlig | | upphandling, lokal , information och utbildning. | | Dessutom bör miljöskadliga subventioner tas bort och ett tydligt| | sektorsansvar eftersträvas. | | Gemensamma internationella riktlinjer, mått och indikatorer, | | såsom miljömärkning, miljökonsekvensbeskrivning, livscykelanalyser| | och standardisering, bör vidareutvecklas. bör agera som | | föregångare och sprida exempel från svenska erfarenheter inom | | dessa områden, samt verka för en ökad spridning av miljövänlig | | teknik till . Skälen för regeringens bedömning: Mycket av arbetet med att miljöanpassa offentlig verksamhet, företag, transportsystem och konsumtionsmönster har en lokal och nationell prägel. Men dessa uppgifter har också viktiga globala dimensioner. I-länderna utgör en betydelsefull förebild för länderna i tredje världen i deras strävan efter att uppnå en högre levnadsstandard. I-ländernas konsumtions- och produktionsmönster och miljöpolitik är, både direkt och indirekt, av betydelse för den globala miljöns utveckling. Ett aktivt nationellt miljöarbete är nödvändigt för att skapa trovärdighet och få genomslag i det internationella samarbetet. bör genom att vara föregångare påverka utvecklingen i andra länder. Det är viktigt att potentiella miljöproblem som är förknippade med ohållbara produktions- och konsumtionsmönster identifieras och att kostnadseffektiva förslag tas fram för att undvika negativa miljöeffekter och fastlåsning i oönskade system. Det är angeläget att i-länderna undviker att överutnyttja de natur- och miljöresurser som inte är prissatta eller reglerade på annat sätt. Detta är nödvändigt bl.a. för att framtida möjligheter inte skall begränsas för mycket och för att öka acceptansen för miljöanpassning i dessa länder. deltar i arbetet för långsiktigt hållbara konsumtions- och produktionsmönster i en mängd internationella sammanhang, t.ex. inom ramen för FN:s kommission för hållbar utveckling, EU, , FN:s ekonomiska kommission för och . Myndigheternas och näringlivets roll Konsumenternas krav på en god miljö, som t.ex. visar sig genom ökad efterfrågan på miljöanpassade produkter, är en av de främsta drivkrafterna för näringlivets miljöanpassning. Konsumentkraven stöder också en successiv utveckling av miljöpolitiken och dess styrmedel. Regeringarnas roll är att utforma en nationell politik som anger ramarna för och driver på denna utveckling. Detta kan bl.a. ske genom information och utbildning till konsumenter och producenter samt genom lagstiftning, införande av ekonomiska styrmedel, såsom miljöskatter och miljöavgifter, samt borttagande av subventioner som motverkar hållbar utveckling. Vidare är ett tydligt och långtgående sektorsansvar en förutsättning för en omställning mot hållbara konsumtions- och produktionsmönster. Även på lokal nivå kan mycket göras. Det lokala Agenda 21-arbetet förväntas bli ett framgångsrikt exempel på hur myndigheter kan miljöanpassa sin verksamhet och skapa förutsättningar för kreativt miljösamarbete mellan olika parter i samhället, bl.a. genom att bilda mötesforum och inspirera till lokalt miljöarbete. En utveckling av samarbetet mellan näringsliv och myndigheter stärker möjligheterna att identifiera och lösa miljöproblem på ett sådant sätt att både ekonomisk utveckling och miljö gynnas. Som exempel på detta kan nämnas åtgärder för att stimulera utveckling av ren och resurssnål teknik, förbättrad information till konsumenter genom miljömärkning samt arbetsmarknadsåtgärder som gynnar hållbar utveckling. Företag har självfallet en betydelsefull uppgift i arbetet att kretsloppsanpassa produkter som kommer ut på marknaden. Producentansvar bör tillämpas, vilket innebär att producenten skall ta ett miljöansvar för sin produkt och minimera dess miljöpåverkan under hela dess livscykel, inkl. produktion, förpackning, återvinning och omhändertagande av uttjänta produkter. har infört ett lagstadgat producentansvar för vissa varugrupper - bl.a. förpackningar, returpapper och bildäck - och systemet skall omfatta ytterligare produktgrupper. Det är angeläget att uppnå en internationell samsyn om de miljökrav som skall ställas på de produkter som kommer ut på marknaden. Inom EU pågår ett arbete med denna inriktning. Bankernas, försäkringsbolagens och andra finansiella institutioners roll i miljöarbetet har fått en allt större uppmärksamhet . Genom att placera kapital och förmedla krediter till företag har banker och andra finansiella institutioner både möjlighet och ekonomiska motiv att påverka företagen och styra resurser till hållbar verksamhet. Miljöaspekter får en allt större betydelse vid bedömning av kreditrisker, eftersom t.ex. miljösanering kan bli dyrbart för företag. Dessutom växer intresset från miljömedvetna sparare som vill placera sina pengar i miljöanpassade företag. inledde FN:s miljöprogram ett samarbete med ett antal större banker för att lyfta fram bankernas roll i miljöarbetet. Detta resulterade bl.a. i ett flertal möten och en gemensam miljöpolicy, som hade undertecknats av ett 80-tal banker. presenterades också ett särskilt policydokument för försäkringsbolag. Även svenska banker och försäkringsbolag har börjat uppmärksamma riskerna och möjligheterna som är förknippade med miljöproblem resp. miljöanpassning, och flera av dem har undertecknat dokument. Regeringen har tillsatt en utredning om informationssystem för att bedöma och jämföra företag ur ett miljöperspektiv (1996:34), med syfte att stödja och underlätta svenska finansiella institutioners miljöarbete. Ekonomiska styrmedel för hållbar utveckling har använt sig av en mängd olika styrmedel - juridiska, ekonomiska och informativa - för att underlätta samhällets miljöanpassning. Juridiska styrmedel bygger på lagstiftning, ekonomiska styrmedel innebär att avgifter eller skatter införs på vissa typer av verksamheter eller varor, och informativa styrmedel handlar om utbildningssystem och informationsinsatser. En viktig förutsättning för att naturresursanvändning, produktion, transporter och konsumtion skall förändras i hållbar riktning är att marknadspriserna på de varor och tjänster som distribueras i samhället i högre grad skall inkludera de kostnader som uppstår på grund av miljöpåverkan. Denna s.k. internalisering av miljökostnaderna kan ske på ett kostnadseffektivt sätt genom användande av ekonomiska styrmedel i form av miljöskatter och miljöavgifter. är ett av relativt få länder som har erfarenhet av denna typ av styrmedel och kan därför bidra med erfarenheter till det internationella samfundet. Både ekonomiska och juridiska styrmedel påverkar företagens kostnader. Det har funnits en oro för att användningen av dessa styrmedel bidrar till att den internationella konkurrenskraften försämras, antingen för enskilda företag eller för hela länder. Miljöpolitiska styrmedel kan medföra negativa effekter för enskilda miljöstörande företag. Särskilt känsliga är företagen i gruv-, kemi-, metall- och skogsindustrin. Enligt en rad undersökningar från bl.a. finns det dock få belägg för negativa effekter på näringslivet som helhet. Orsaken är främst att miljöskyddskostnaderna utgör en mycket liten del av företagens omsättning i de flesta branscher. Statistiken är dock mycket osäker, bl.a. därför att miljöinvesteringar inte alltid orsakar kostnader. Miljökrav kan t.ex. stimulera teknikutveckling och innovationer som effektiviserar produktionsmetoder och sänker kostnaderna. Att tidigt anpassa sig till nya krav från myndigheter och marknader kan leda till fördelar på världsmarknaden om miljökraven i andra länder också väntas stiga. Det är viktigt att miljöpolitiken utformas så att den stärker teknikutveckling och företagens långsiktiga konkurrenskraft. Osäkerheten om hur nationell lagstiftning påverkar den internationella konkurrenskraften kvarstår, och skulle minska vid ett utökat internationellt samarbete. är det viktigt att internationella regler fungerar som minimikrav som tillåter enskilda länder att införa mer långtgående åtgärder. I och internationellt har frågan om s.k. grön skatteväxling diskuterats alltmer. Skatteväxling innebär att sänkta skatter på arbete finansieras med en höjning av skatterna på miljöskadlig verksamhet. genomförde i och med skattereform en skatteväxling, då ett antal miljöskatter infördes och skatten på arbete sänktes. har konstaterat att detta kan vara en möjlig väg för att förena tillväxt, sysselsättning och miljö. En förändring av skattestrukturen kan öka omvandlingstrycket i näringslivet i en ekologiskt hållbar riktning. En parlamentariskt tillsatt kommitté undersöker möjligheterna att genomföra skatteväxling i , bl.a. med hänsyn till effekterna på sysselsättning, internationell konkurrenskraft och inkomstfördelning. Ett liknande arbete har avslutats i och pågår i . En annan typ av ekonomiska styrmedel är miljöanpassad offentlig upphandling. Statliga och kommunala inköp av varor och tjänster är omfattande. Om miljökrav tillämpas vid den offentliga upphandlingen, så minskar belastningen på miljön som den miljöanpassade marknaden stimuleras. De svenska erfarenheterna av framför allt ekonomiska styrmedel bör spridas, i avsikt att öka intresset för andra länder att införa och tillämpa miljöavgifter och miljöskatter. Vissa typer av ekonomiska styrmedel bör införas globalt eller regionalt, t.ex. inom EU, såsom skatt eller avgift på koldioxidutsläpp och internationella varutransporter (se även avsnittet om klimatkonventionen). Miljöstyrning, miljörevision och indikatorer för hållbar utveckling Ett system för frivillig miljöstyrning och miljörevision i industrin (Scheme; EMAS) har införts i och övriga EU-länder. Systemet kan bli en viktig faktor för förändringsprocessen mot ökad miljöhänsyn inom industrin. Det finns också en internationell standard - inom ramen för den s.k. ISO-standardiseringen - för miljöstyrning och miljörevision. bör internationellt verka för att de system som finns för utvärdering och förbättring av industrins miljöarbete samordnas. Arbetet med att förbättra miljöstyrningen av offentlig verksamhet och att integrera miljöhänsyn i samhällets olika sektorer är viktigt och bör uppmärksammas i internationella sammanhang. Företagens miljöpolicy och miljöpåverkan bör redovisas offentligt i enlighet med EMAS eller liknande standard. utreder om miljöredovisning bör göras obligatorisk, t.ex. som en del av företagens årsredovisning. För att få en så bra bild som möjligt av tillståndet i miljön krävs att metoderna att mäta människans miljöpåverkan vidareutvecklas. Gemensamma indikatorer för hållbar utveckling och metoder för att integrera miljöhänsyn i de nationella räkenskaperna behöver utarbetas med syfte att vägleda och underlätta för beslutsfattarna. Den svenska nationella arbetar bl.a. med dessa frågor.Beräkningar av s.k. ekologiska fotavtryck samt miljöutrymme syftar till att ställa konsumtion i relation till den mängd naturresurser som åtgår för att underhålla konsumtionen samt den miljöpåverkan som därvid uppstår. Sådana räkneexempel kan bidra till en större medvetenhet om sambanden mellan konsumtion, resursåtgång och miljöpåverkan i ett globalt, nationellt eller regionalt sammanhang. Beräkningarna kan tydliggöra målet med hållbar utveckling inom vissa områden och öka förståelsen för vilka insatser som krävs för att uppnå hållbar utveckling. 4.3.2 Miljö och handel -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: | | handels- och miljökommitté bör vid | | 1996 presentera ett konkret förslag till undantag i | | handelsregelverket för handelsåtgärder vidtagna inom ramen | | för konventioner för hållbar utveckling. Även frågan om ökat | | marknadstillträde för bör behandlas. Kommitténs mandat bör| | förlängas. | | Arbetet med internationella riktlinjer för miljöhänsyn vid | | statsstödd exportkreditgivning bör fullföljas. Skälen för regeringens bedömning: Internationell handel påverkar ekonomi och samhällsutveckling i världens länder i allt högre grad, och intresset för sambanden mellan handel och miljö växer därmed. Handeln skapar förutsättningar för effektiv resursanvändning, vilket är positivt ur miljösynpunkt. En förutsättning är dock att handeln åtföljs av effektiv miljöpolitik. I annat fall riskerar negativa effekter, i form av exempelvis ökade transporter eller den ökade miljöbelastning som kan följa av ökad tillväxt, att reducera handelns positiva effekter. Grundorsaken till denna ökade miljöbelastning är dock inte handeln utan att miljökostnaderna inte har internaliserats i handelsvarornas pris. är eniga om att en effektiv miljöpolitik är en förutsättning för att en allmän handelsliberalisering skall gynna hållbar utveckling. En viktig följdfråga är därmed vilka miljöeffekter en handelsliberalisering medför om de nödvändiga miljöpolitiska åtgärderna inte införs. För att få svar på denna fråga måste miljökonsekvenserna av handelsliberaliseringen, liksom av befintliga handelshinder, analyseras. De erfarenheter som framkommer bör tas till vara i de fortsatta förhandlingarna om handelsliberalisering. När det endast är möjligt att genomföra handelsliberaliseringar på vissa delområden, bör verka för att liberalisera områden som kan förväntas ge både positiva miljöeffekter och ökat marknadstillträde för , t.ex. inom jordbruksområdet, givet att det inte leder till försämringar på andra områden. har frågan om handel och miljö kommit upp på dagordningen för flera viktiga internationella organisationer, vilka redovisas nedan.