prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Beträffande övriga föreslagna ändringar krävs särskild utbildning och information i fråga om bl.a. de ändrade bestämmelserna om företrädares betalningsskyldighet för skatter och avgifter, den utvidgade skyldigheten att lämna preliminär självdeklaration och förslagen i övrigt om en för- bättrad överensstämmelse mellan preliminär och slutlig skatt samt den ändrade regleringen vad gäller anstånd med betalning av skatter och avgif- ter på grund av sociala skäl m.m. Kostnaderna för utbildnings- och informationsinsatser avseende dessa och övriga förslag kan beräknas till ca . Regeringen gör bedömningen att alla kostnader för genomförandet ryms inom givna resursramar för skatteförvaltningen respektive exekutionsväsendet. 30.1 Förslaget till skattebetalningslag Bestämmelser om fastställelse av underlaget för att ta ut skatt enligt bl.a. kommunalskattelagen (1928:370) och lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt finns i taxeringslagen (1990:324, TL). Bestämmelser om underlag för beräkning av socialavgifter finns i lagen (1981:691) om socialavgifter. Bestämmelserna om uppbörd, dvs. bestämmelser om bestämmande, debitering, redovisning och betalning, av dessa skatter och avgifter finns i uppbördslagen (1953:272, UBL) respektive lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare (). Dessa uppbördsbestämmelser har samlats i en ny lag benämnd skattebetalningslag (SBL). Den nya lagen innehåller i likhet med uppbördslagen och lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, förutom förfarandebestämmelser om uppbörd av preliminär och slutlig skatt samt socialavgifter, materiella bestämmelser om uttag av preliminär skatt. De nya uppbördsbestämmelserna avses gälla också i fråga om mervärdesskatt. De nuvarande bestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200, ML) om uppbörd av sådan skatt har därför slopats. Skattebetalningslagen avses i vissa delar gälla även i fråga om annan skatt än den nämnda. De nya bestämmelserna om redovisning och betalning av skatt avses sålunda gälla också i fråga om skatt enligt lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. De nuvarande bestämmelserna om redovisning och betalning av sådan skatt i den lagen har därför slopats. Enligt Statsrådsberedningens promemoria Några riktlinjer för författningsspråket (PM 1994:4) bör längre författningar förses med en innehållsförteckning och ibland register. Dessa bör i formellt hänseende inte utgöra en del av författningen utan betraktas som ett redaktionellt tillägg av författningens utgivare. Den nya lagen föreslås bli försedd med en innehållsförteckning. För att vara det hjälpmedel som är avsett har innehållsförteckningen tagits in närmast före den föreslagna lagtexten. Lagen har, som framgår av innehållsförteckningen, delats in i 23 kapitel med egna rubriker. De olika kapitlen har, så långt det låter sig göras, ordnats kronologiskt. Kapitlen har i sin tur delats in i olika avsnitt med egna rubriker. Även dessa rubriker anges i innehållsförteckningen. I några avsnitt förekommer dessutom underrubriker. Dessa anges emellertid inte i innehållsförteckningen. 1 kap. Tillämpningsområde och definitioner 1 § I 1 och 2 §§ anges lagens tillämpningsområde. I 1 § anges det område inom vilket lagen gäller fullt ut. I punkt 1 hänvisas till 1 kap. 1 § första stycket TL. Det innebär att skattebetalningslagen gäller i fråga om skatt eller avgift enligt 1. kommunalskattelagen (1928:370), 2. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, 3. lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, 4. lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i fall som avses i 2 § första stycket 1Ä5 nämnda lag, 5. lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader, 6. lagen (1994:1744) om allmänna egenavgifter, 7. lagen (1993:1537) om expansionsmedel. I punkt 2 hänvisas till lagen om socialavgifter. Det innebär att skattebetalningslagen gäller i fråga om sådana arbetsgivaravgifter och egenavgifter som behandlas i den förstnämnda lagen. I punkt 3 anges att lagen omfattar skatt enligt lagen om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. Sådan skatt betalas på samma sätt som en arbetsgivaravgift eller, i vissa fall, en egenavgift. I punkt 4 anges att lagen omfattar skatt enligt mervärdesskattelagen. Detta innebär att lagen skall tillämpas i fråga om såväl sådan mervär- desskatt som skall redovisas i särskild självdeklaration enligt de bestämmelser som finns i 14 kap. 3 § ML som övrig mervärdesskatt. Sådan mervärdesskatt som skall redovisas i självdeklaration uppbärs på samma sätt som annan skatt som omfattas av taxeringslagens bestämmelser. I punkt 5 anges att lagen omfattar avgift enligt lagen (1994:1920) om allmän löneavgift. Även i detta fall betalas avgiften på samma sätt som en arbetsgivaravgift eller egenavgift. I punkt 6 anges att lagen dessutom gäller i fråga om skattetillägg och förseningsavgift som hör till sådan skatt eller avgift som avses i punkterna 1Ä5 samt förseningsavgift enligt fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Detta innebär bl.a. att lagen gäller i fråga om skattetillägg och förseningsavgift enligt såväl taxeringslagen som skattebetalningslagen. I punkt 7 anges slutligen att lagen även gäller i fråga om ränta på sådana belopp som avses i 1Ä6. I förhållande till utredningens förslag har en redaktionell ändring gjorts och efter föredragningen i Lagrådet har ordet beräkning i paragrafens inledning i förtydligande syfte ersatts med bestämmande . 2 § I paragrafen anges att vissa bestämmelser i lagen, bestämmelserna om redovisning och betalning av skatt (bestämmelserna i 10Ä23 kap.), dvs. uppbördsbestämmelserna i en mer inskränkt betydelse, skall gälla även viss annan skatt än de som anges i 1 §. Enligt punkt 1 gäller bestämmelserna om redovisning och betalning av skatt också i fråga om skatt enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. I punkt 2 anges att redovisnings- och betalningsbestämmelserna dessutom gäller i fråga om skattetillägg och förseningsavgift som hör till sådan skatt som avses i punkt 1. I punkt 3 anges att lagen också gäller vid redovisning och betalning av ränta på sådana belopp som avses i 1 och 2. Paragraferna 1 och 2 ersätter 1 § första stycket UBL och 1 § USAL. I förhållande till den först nämnda paragrafen har skogsvårdsavgift och annuitet på avdikningslån slopats. Detta beror på att dessa pålagor är aktuella. Lagen (1946:324) om skogsvårdsavgift upphörde att gälla vid utgången av (se SFS 1991:1849) och annuiteter på avdikningslån förekommer inte längre. Den sista taxering vid vilken annuitet på avdikningslån kunnat bli aktuell synes ha varit taxering. Vid debiteringen av slutlig skatt på grund av 1992Ä1996 års taxeringar förekom emellertid inte några annuiteter på avdikningslån. Den senaste debiteringen av annuitet på avdikningslån var vid taxering. Då förekom två fall på sammanlagt . I förhållande till utredningens förslag har i 2 § i klargörande syfte lagts till att skattebetalningslagen gäller även vid redovisningen av skatt, enligt lagen om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta. 3 § I paragrafen hänvisas generellt till de termer och uttryck som finns i de lagar som nämns i 1 och 2 §§ samt i 1 kap. 1 § TL. Visserligen omfattar 1 § i det nu aktuella kapitlet även taxeringslagen där det i 1 kap. 3 § första stycket sägs att begrepp som används i den lagen har samma innebörd som i kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt men det har ändå ansetts nödvändigt med en direkt hänvisning i skattebetalningslagen till uppräkningen i 1 kap. 1 § TL för att täcka in de termer och uttryck som används i de uppräknade lagarna men som inte förekommer i taxeringslagen. Hänvisningarna medför att bl.a. begreppet hemortskommun får samma innebörd i skattebetalningslagen (se 2 kap. 1 §) som det har i taxeringslagen, kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt. Motsvarande bestämmelser finns nu i 2 § 1 mom. första stycket UBL. I utredningens förslag har reservationen ''''''''om inte annat anges eller framgår av sammanhanget'''''''' ersatts med ''''''''om inte annat anges i detta kapitel''''''''. Någon ändring i sak var emellertid inte åsyftad. har uppbördslagens reservation åter förts in. Detta beror på att en term eller ett uttryck kan ha något olika innebörd i olika lagar. I dessa fall avses den innebörd gälla som anges i den aktuella skattens eller avgiftens grundförfattning. När det gäller mervärdesskatt gäller exempelvis den innebörd som framgår av mervärdesskattelagen. Bestämmelser som ger termer och uttryck en speciell betydelse i denna lag finns i 4Ä6 §§. Genom tillägget i andra meningen, har begreppet arbetsgivaravgift utvidgats till att i skattebetalningslagen gälla, förutom arbetsgivaravgift enligt lagen om socialavgifter, även sådan särskild löneskatt och allmän löneavgift som arbetsgivare har att betala enligt 1 § lagen om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster respektive 1 § lagen om allmän löneavgift. 4 § I skattebetalningslagen har det inte ansetts behövas någon definition av begreppet skattskyldig. Begreppet definieras inte heller i kommunalskattelagen, lagen om statlig inkomstskatt eller taxeringslagen. Det faller sig naturligt att med begreppet avse den som är skyldig att betala sådan skatt som avses i den lag där begreppet används. I skattebetalningslagen används begreppen skatt och skattskyldig i en något vidare betydelse än som faller sig naturlig. Den utvidgning som gjorts framgår av den nu aktuella paragrafen. I första stycket anges att vad som sägs i lagen om skatt och skattskyldig också gäller avgift och avgiftsskyldig. Bestämmelserna har haft 1 kap. 2 § TL som förebild. Syftet med bestämmelserna är att förenkla den följande lagtexten. Vad som sägs om skatt och skattskyldig gäller alltså även sådan avgift som enligt 1 § omfattas av lagen och den som är skyldig att betala avgiften. Detsamma gäller avdragen skatt och den som är skyldig att göra sådant avdrag. I den delen har bestämmelsen utformats enligt Lagrådets förslag. I första stycket anges dessutom att vad som sägs i lagen om skatt och skattskyldig också skall gälla i fråga om skattetillägg, förseningsavgift och ränta och den som är skyldig att betala sådant tillägg eller sådan avgift eller ränta. När det gäller avgiftstillägg finns nu motsvarande bestämmelser i 49 § andra stycket USAL. I andra stycket anges vissa belopp som i lagen likställs med skatt. Någon motsvarighet till andra stycket 1 finns inte i utredningens förslag. Bestämmelsen avses gälla, förutom sådana belopp som motsvarar ett handelsbolags skuld för skatt och som skall betalas av en bolagsman, sådana belopp som någon ålagts att betala enligt 12 kap. 3 eller 6 §. Den nya bestämmelsen medför att punkten 4 i tredje stycket av utredningens förslag till den nu aktuella paragrafen inte behövs. Detsamma gäller 20 kap. 7 § i utredningens förslag. I den paragrafen angavs att då en bolagsman enligt 2 kap. 20 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag skall svara för ett handelsbolags skuld avseende skatt enligt denna lag fick indrivning ske i samma ordning som gäller för skatt. Paragrafen avsågs ersätta motsvarande bestämmelser i 77 c § UBL, 15 a § USAL och 16 kap. 18 § ML. Andra stycket 2 ersätter 16 kap. 2 § första stycket andra meningen ML. Bestämmelserna har utvidgats till att gälla all skatt och, på grund av föreskrifterna i första stycket, alla avgifter som återbetalats till den skattskyldige. Fr.o.m. är ett handelsbolag skattskyldigt för statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel och särskild löneskatt på pensionskostnader (prop. 1996/97:12, bet. 1996/97:SkU7, rskr 1996/97:70). I de fall ett handelsbolag skall betala någon av de nämnda skatterna omfattas givetvis bolaget av begreppet skattskyldig. Detta skall dock gälla även i övriga fall. Detta framgår av tredje stycket där det anges att handelsbolag likställs med skattskyldig även om bolaget inte är skyldigt att betala någon av de skatter som avses i 1 §. Detsamma gäller i fråga om den som har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt enligt 10 kap. 9-13 §§ ML och den som utan att vara skattskyldig i har tilldelats en F-skattsedel enligt 4 kap. 7 §. Syftet med bestämmelserna är också i de här fallen att förenkla den efterföljande lagtexten. I förhållande till utredningsförslaget har punkten 4 slopats (se kommentaren till andra stycket). Den har ersatts med en bestämmelse om att med skattskyldig likställs också sådan representant för enkelt bolag eller partrederi som avses i 23 kap. 3 §. Bestämmelserna om handelsbolag hänger samman med att ett sådant bolag skall kunna tilldelas en skattsedel på preliminär skatt trots att bolaget inte är ett skattesubjekt (se 4 kap. 7 och 16 §§). Bestämmelserna behövs egentligen endast i det fallet att handelsbolaget varken är arbetsgivare eller bedriver verksamhet som medför skattskyldighet för eller rätt till återbetalning av mervärdesskatt. Om bolaget är arbetsgivare omfattas det av begreppet skattskyldig på grund av första stycket i den nu aktuella paragrafen och om bolaget bedriver verksamhet som medför skattskyldighet för eller rätt till återbetalning av mervärdesskatt omfattas det av begreppet skattskyldig enligt mervärdesskattelagen och, på grund av 3 §, även enligt skattebetalningslagen. Detsamma gäller europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Att handelsbolag och europeiska intressegrupperingar är skyldiga att betala mervärdesskatt anges i 6 kap. 1 § ML. Sådana rättssubjekt är dessutom skyldiga att betala arbetsgivaravgifter för sina anställda, allmän löneavgift och särskild löneskatt på vissa för- värvsinkomster. En motsvarande reglering finns nu i 2 § 1 mom. andra stycket UBL. 5 § De särskilda bestämmelser i lagen som tar sikte på handelsbolag skall, om inte annat har föreskrivits, gälla även i fråga om sådana rättssubjekt som avses i lagen (1994:1927) om europeiska ekonomiska intressegrupperingar. Bestämmelser om detta har tagits in i denna paragraf. Att begreppet skattskyldig därigenom kommer att omfatta också europeiska ekonomiska intressegrupperingar även om de inte bedriver verksamhet som medför skattskyldighet för mervärdesskatt följer av 4 § tredje stycket. I förhållande till utredningens förslag har av redaktionella skäl sist i paragrafen lagts till (EEIG) . Särskilda bestämmelser om europeiska ekonomiska intressegruppering- ar har tagits in endast i 2 kap. 2 § andra stycket. Här bör nämnas att enligt en ändring i 1 kap. 1 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag, som trädde i kraft , föreligger ett handelsbolag inte förrän det har förts in i handelsregistret. Detta register förs enligt 1 § handelsregisterlagen (1974:157) av . När det gäller en europeisk ekonomisk intressegruppering finns liknande bestämmelser. Enligt artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 2137/85 om europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG) skall de som avser att bilda en sådan gruppering ingå ett avtal och låta registrera grupperingen. En på det sättet bildad gruppering kan för registreringen i eget namn förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter av alla slag, ingå avtal eller vidta andra rättshandlingar samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter. Enligt 11 § lagen (1994:1927) om europeiska ekonomiska intresse- grupperingar är registreringsmyndighet för intressegrupperingar. Av det som sagts nu framgår att såväl handelsbolag som europeiska ekonomiska intressegrupperingar måste vara registrerade hos för att bestämmelserna i denna lag skall bli tillämpliga på sådana rättssubjekt. 6 § I paragrafen definieras, i alfabetisk ordning, vissa centrala begrepp som används i lagen. Paragrafen ersätter 2 § 2 mom. UBL och 2 § USAL. Inledningsvis anges vad som avses med begreppen arbetsgivare och arbetstagare. Definitionerna av dessa begrepp knyts på inrådan av Lagrådet direkt an ersättning för arbete. I 39 § 4 mom. UBL finns nu bestämmelser om att förvaltare vid tvångsförvaltning av fastighet skall ses som arbetsgivare. En sådan reglering finns det behov av även med den nya lagstiftningen. Bestäm- melserna passar emellertid bättre in i bostadsförvaltningslagen (1977:792) än i skattebetalningslagen. Sådana föreskrifter bör därför tas in i en ny 9 a § i bostadsförvaltningslagen. När det gäller konkursförvaltare finns inget behov av en bestämmelse liknande den som gäller vid tvångsförvaltning av fastighet. Om en gäldenärs näringsverksamhet skall fortsätta efter en konkurs är det konkursboet som skall bedriva verksamheten. Det är då konkursboet som blir arbetsgivare och som svarar för de skyldigheter som en arbetsgivare har. Det är alltså i princip konkursboet som är skyldigt att betala ut ersättning för arbete samt att göra skatteavdrag och betala arbetsgivar- avgifter. I praktiken blir emellertid detta sällan aktuellt, eftersom reglerna om lönegaranti blir tillämpliga. Begreppet beskattningsår behöver definieras i lagen, eftersom det används även i samband med annan skatt än som avses i kommunal- skattelagen, lagen om statlig inkomstskatt och mervärdesskattelagen. Begreppet beskattningsår har sålunda utsträckts till att gälla även i fråga om arbetsgivaravgifter och avdragen skatt. I dessa fall motsvaras beskattnings- året av det kalenderår för vilket arbetsgivaravgifter och avdragen skatt skall betalas. När det gäller arbetsgivaravgifter ersätter begreppet beskattningsår det nu använda begreppet utgiftsår. Definitionen av begreppet inkomstår överensstämmer med vad som gäller enligt uppbördslagen. Vad som avses med taxeringsår framgår av 3 § kommunalskattelagen. Definitionen av begreppet näringsverksamhet är i princip densamma som i 2 § 2 mom. UBL. En redaktionell ändring har emellertid gjorts för att anpassa texten till den kommande inkomstskattelagen (se SOU 1997:2). På grund av bestämmelserna i 3 § första meningen avses med intäkt av näringsverksamhet detsamma som i kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt. I förtydligande syfte har det ändock i definitionen tagits in en direkt hänvisning till de aktuella bestämmelserna i dessa lagar. En definition av begreppet näringsverksamhet när det gäller inkomstskatt finns i 21 § kommunalskattelagen. Vad som skall hänföras till intäkt av näringsverksamhet anges i 22 § kommunalskattelagen samt anvisningarna till denna paragraf. nämnda bestämmelser gäller enligt 2 § 1 mom. första och andra styckena lagen om statlig inkomstskatt också vid taxeringen till statlig inkomstskatt. Vid denna taxering ges emellertid begreppet intäkt av näringsverksamhet en något vidare betydelse genom ett tillägg i 2 § 1 mom. sjätte stycket nyssnämnda lag. Eftersom även den som inte är skattskyldig i skall kunna få en F-skattsedel (se 4 kap. 7 §), har emellertid begreppet näringsverksamhet i skattebetalningslagen utvidgats till att också omfatta sådan verksamhet som bedrivs eller kan antas komma att bedrivas här i landet av någon som inte är skattskyldig här men som, om verksamheten bedrivits av någon här skattskyldig, varit att hänföra till intäkt av näringsverksamhet. De i uppbördslagen använda begreppen kvarstående skatt, överskjutande skatt och tillkommande skatt har av förenklingsskäl utmönstrats ur skattebetalningslagen. Såväl slutlig som preliminär skatt skall inom det nya systemet redovisas på ett särskilt konto för varje skattskyldig, ett skattekonto, och kommer att påverka saldot på kontot. En kvarstående skatt enligt nuvarande system kommer att motsvara en ökning av ett underskott eller en minskning av ett överskott på skattekontot i det nya systemet och en överskjutande skatt kommer att motsvaras av en minskning av ett underskott eller en ökning av ett överskott på skattekontot. Även de i uppbördslagen använda begreppen kvarskatteavgift, respiträn- ta, anståndsränta, ö-skatteränta och restitutionsränta försvinner inom det nya systemet. De ersätts av två nya räntor, kostnadsränta och intäktsränta. De nya räntebegreppen har inte ansetts behöva definieras. Räntebestäm- melserna har tagits in i 19 kap. Begreppet överskjutande ingående mervärdesskatt har definierats på i huvudsak samma sätt som i uppbördslagen. Begreppen ingående och utgående mervärdesskatt har enligt 3 § samma betydelse som i mervärdes- skattelagen. I den lagen definieras begreppen utgående och ingående skatt i 1 kap. 8 §. Begreppen månadsavgift och årsavgift vilka definieras i 2 § USAL används inte i skattebetalningslagen. Nuvarande räntor enligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare och mervärdesskattelagen, dvs. restitutionsränta, anståndsränta och respitränta, ersätts också av de nämnda två nya räntorna, kostnadsränta och intäktsränta. Begreppet ogift skattskyldig används inte längre i uppbördssamman- hang och begreppet gift skattskyldig har fått en väsentligt minskad betydelse. Det har betydelse endast vid tillämpningen av be- stämmelserna om ansvarighet för makes skatt i 77 b § UBL. Dessa bestämmelser har emellertid inte fått någon motsvarighet i skattebetalningslagen. Med hänsyn till detta finns det inte längre något behov av att definiera begreppen. I förhållande till utredningsförslaget har några definitioner slopats. Att definitionen av avgiftsspecifikation har slopats beror på att en sådan specifikation inte skall finnas i det nya systemet. Något behov av att definiera begreppen beskattningsbeslut, preliminär självdeklaration, preliminär skatt, skattedeklaration och slutlig skatt har inte ansetts finnas. Vad som avses med dessa begrepp framgår av 11 kap. 1 §, 10 kap. 7 §, 4 kap. 2 §, 10 kap. 17 § respektive 11 kap. 9 §. På inrådan av Lagrådet har dessutom definitionerna av begreppen förfallodag, huvudinkomst och sidoinkomst, lön samt skatteavdrag slopats i den nu aktuella paragrafen. Behövliga definitioner ges i stället i anslutning till de bestämmelser där de förekommer. När det gäller lön används i stället i flertalet fall lokutionerna ersättning för arbete, ränta eller utdelning eller ersättning för arbete beroende på vad som avses i det särskilda fallet. I kapitlet anges att beslut enligt skattebetalningslagen skall fattas av en viss Genom denna ordning behöver det inte i de efterföljande kapitlen särskilt anges vilken myndighet det är som skall fatta de där aktuella besluten. Detta behöver anges endast i de fall det blir fråga om undantag från de nu aktuella bestämmelserna eller om det anses vara lämpligt av redaktionella skäl. Beslut som rör fysiska personer 1 § Paragrafen, som har ändrats efter föredragningen i Lagrådet, innehåller generella behörighetsregler i fråga om beslut som rör fysiska personer. De ersätter tillsammans med 2 § de regler som finns i 2 a § första och andra styckena UBL, 3 § första stycket USAL samt 12 kap. 1 § och 14 kap. 23 § ML. I första stycket finns huvudregeln rörande fysiska personer. Den gäller samtliga skattskyldiga och avgiftsskyldiga samt sådana personer som är skyldiga att göra skatteavdrag under förutsättning att de författningsenligt skall ha varit folkbokförda här i landet året före beslutsåret. I andra stycket regleras beslutsbehörigheten i de fall den fysiska personen har varit bosatt här i landet eller stadigvarande vistats här under sådana förhållanden att han inte skulle ha varit folkbokförd här året före beslutsåret. I dessa fall skall beslutet fattas av skattemyndigheten i det län där den fysiska personen först var bosatt respektive stadigvarande vistades. I tredje stycket regleras det fallet att den fysiska personen anses bosatt här i landet på grund av sådan väsentlig anknytning som avses i punkt 1 av anvisningarna till 53 § KL. Första-tredje styckena gäller inte om något annat följer av 3-5 §§. Detta anges i fjärde stycket. Om behörig myndighet inte finns enligt den nu aktuella paragrafen eller 3-5 §§ skall beslut fattas av i . Detta anges också i fjärde stycket. Huvudregeln innebär att om en person är folkbokförd i men i skall i fatta beslut om skatt och arbetsgivaravgifter till och med .