prop · GK03164 · 1997-01-01 00:00:00 — Enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen gäller vidare sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur bl.a. register som förs enligt polisregisterlagen för uppgift som har tillförts registret. Sekretessen enligt denna bestämmelse är absolut, dvs. något skaderekvisit ställs inte upp som villkor för sekretessen. Uppgifter från registren får lämnas ut endast under de förutsättningar som anges i polisregisterlagen eller i förordning som har stöd i denna lag. Reglerna i 14 kap. sekretesslagen om vissa begränsningar i sekretessen och om förbehåll är inte tillämpliga på uppgifter som omfattas av denna bestämmelse. Sekretessen enligt 7 kap. 17 § sekretesslagen gäller också i förhållande till den enskilde. Lagen (1965:94) om polisregister m.m. (Polisregister- lagen) innehåller dock vissa bestämmelser om utlämnande av uppgifter till den registrerade själv. Den enskildes rätt att få upplysningar om sig själv är begränsad. Den huvudsakliga anledningen härtill är att polis- register också innehåller uppgifter av betydelse för brottsspaning. Den begränsning som gäller är framför allt att det i utdrag till enskild inte skall tas med uppgift om misstanke för brott, om inte åtal har väckts för brottet. Vidare gäller att bötesbrott redovisas endast i begränsad omfattning. Enligt 3 § första stycket tredje punkten polisregisterlagen kan enskilda under vissa förutsättningar få utdrag ur polisregister beträffande någon annan enskild. Det gäller dels arbetsgivare i vissa fall om det behövs för att pröva den som söker anställning, dels om regeringen meddelar dispens efter individuell prövning och den enskilde kan styrka att hans rätt är beroende av upplysningen. I fråga om innehållet i utdraget gäller enligt polisregisterkungörelsen samma begränsningar som när det gäller sådant utdrag som en enskild kan få beträffande sig själv enligt polis- registerlagen. Enligt 3 § första stycket första punkten polisregisterlagen har ombudsmän (), Justitiekanslern, , Riks- polisstyrelsen, , Alkoholinspektionen, länsstyrelse, länsrätt, polis- och åklagarmyndighet samt allmän domstol rätt till uppgifter ur person- och belastningsregistret (PBR). Andra myndigheter har enligt 8 § andra stycket kriminalregisterlagen och 3 § första stycket andra punkten polisregisterlagen rätt till utdrag ur registret om och i den utsträckning regeringen för ett visst slag av ärenden ger tillstånd till det. Regeringen har också möjlighet att föreskriva att uppgiftslämnandet får begränsas. Enligt 9 § polisregisterlagen får slutligen uppgifter lämnas till den officiella statistiken och för andra forskningsändamål. Artikeln ålägger således inte medlemsländerna längre gående förpliktelser vad gäller sekretess än vad som redan föreskrivs i sekretesslagen och i polisregisterlagen. Någon utökning av det sekre- tessbelagda området behövs därför inte för att säkerställa sekretess för uppgifter som lämnas från Europol till svenska myndigheter. Som närmare utvecklats i avsnitt 8.2 krävs inte heller några särskilda sekretessregler för att uppfylla åtagandet i artikel 17 att respektera inskränkningar i rätten att använda uppgifter från Europol. Säkerhetskontroll Bestämmelsen i artikel 31.2 om säkerhetskontroll är förenlig med den svenska säkerhetsskyddslagen (1996:627) som trädde i kraft . Promemorian gör samma bedömning och remissinstanserna har lämnat bedömningen utan erinran. Konventionen ålägger staterna att utföra säkerhetskontroll i enlighet med sina nationella regler. Häri innefattas naturligtvis även de bestämmelser som rör förutsättningarna för att överhuvud genomföra en sådan kontroll. Säkerhetsprövning enligt 11 § säkerhetsskyddslagen skall företas beträffande den som genom anställning eller på annat sätt skall delta i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller som skall anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism. Säkerhetsprövningen skall i kvalificerade fall omfatta registerkontroll och särskild personutredning enligt närmare bestämmelser i 13-20 §§ säkerhetsskyddslagen. Registerkontroll skall enligt 13 § första stycket i princip företas beträffande den som skall delta i en verksamhet där han får ta del av sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. I 14 § finns en bestämmelse som under vissa förutsättningar medger en sådan kontroll av den som skall anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism. Registerkontroll kan enligt 15 § första stycket också ske på begäran av främmande stat om den person som framställan gäller har eller har haft hemvist i och i den främmande staten skall delta i en verksamhet som har betydelse för statens säkerhet samt om det i den främmande staten för deltagande i verksamheten gäller regler om registerkontroll som motsvarar säkerhetsskyddslagens regler. Beslut om kontroll fattas i dessa fall av . Skall en person som har eller har haft hemvist i delta i säkerhetskänslig verksamhet hos en mellanfolklig organisation där är medlem, får enligt 15 § andra stycket registerkontroll göras efter beslut av regeringen om organisationen gjort framställan härom. När en framställan om registerkontroll gjorts av en främmande stat eller en mellanfolklig organisation skall enligt 18 § i de känsligaste fallen särskild person- utredning också genomföras. Registerkontroll på begäran av en mellanfolklig organisation förut- sätter således inte att organisationen har motsvarande regler om registerkontroll men en förutsättning är att den aktuella verksamheten kan anses säkerhetskänslig. Med detta menas självfallet inte att verksamheten måste beröra svenska säkerhetsintressen för att register- kontroll skall kunna ske. Detta innebär såvitt avser Europol att sådan säkerhetskontroll som erfordras enligt artikel 31 i konventionen kan genomföras i . Diskretion och tystnadsplikt Artikeln reglerar i fyra punkter lojalitetsplikt och tystnadsplikt Punkt 1 innehåller en bestämmelse om en allmän lojalitetsplikt. Punkt 2 reglerar tystnadsplikt i förhållande till sekretessbelagda uppgifter. Punkt 3 behandlar frågan om uppgiftslämnande till domstol och vittnesplikt. Punkt 4 ålägger medlemsstaterna att lagföra brott mot tystnadsplikten. För Europols organ, dess ledamöter, de biträdande direktörerna, övriga anställda inom Europol och sambandsmännen gäller en allmän lojalitetsregel. Den innebär att de skall avhålla sig från handlingar och yttranden som är menliga för Europol eller som kan skada dess verksamhet (artikel 32.1). Samma personkrets, liksom andra personer som uttryckligen har ålagts tystnadsplikt, är enligt artikel 32.2 skyldiga att iaktta denna tystnadsplikt beträffande hemliga uppgifter som de har fått kännedom om i tjänsten eller inom ramen för sin verksamhet. Tystnadsplikten gäller i förhållande till varje obehörig person och allmänheten. Denna tystnadsplikt kvarstår även sedan de har slutat sin tjänst hos eller sitt uppdrag för Europol. Europol skall i särskild form underrätta varje person som kan komma att omfattas av tystnadsplikten om detta och erinra om de konsekvenser ett brott mot tystnadsplikt kan medföra. Artikel 32.3 rör vittnesplikt. Huvudregeln i första stycket är att samma personkrets som omfattas av tystnadsplikt enligt 32.2 skall iaktta denna tystnadsplikt även i förhållande till domstolar och andra myndigheter. Den som omfattas av tystnadsplikten får alltså inte utan tillstånd av Europols direktör avlägga vittnesmål eller utom rätta, t.ex. i samband med förundersökning, lämna uppgifter om förhållanden vilka han har fått kännedom om i samband med tjänsten eller uppdraget. Enligt artikel 32.3 tredje stycket gäller dock med avseende på vittnesmål inför domstol denna huvudregel bara i de stater där den nationella processordningen tillåter ett vittne att i dessa situationer vägra avlägga vittnesmål. I sådana fall skall tillstånd att vittna först inhämtas från Europols direktör. Om vittnesmålet avser uppgifter som införts till Europol från en medlemsstat eller uppenbart berör en sådan, skall den statens uppfattning först inhämtas innan tillstånd att vittna får ges. När det är fråga om en sambandsman skall medgivande från hemstaten inhämtas innan Europols direktör kan ge tillstånd att avlägga vittnesmål. Tillstånd att avlägga vittnesmål får bara vägras om det är nödvändigt för att ta tillvara viktiga skyddsvärda intressen hos Europol eller berörda medlemsstater (artikel 32.3 femte stycket). Om den nationella lagstiftningen i den stat där vittnesmål skall avläggas däremot inte medger rätt att vägra vittna i dessa situationer skall Europols direktör ta kontakt med domstolen ifråga för att försäkra sig om att de uppgifter som lämnas vid behov kan omfattas av sekretess även efter vittnesmålet (32.3 andra stycket). Oavsett vilket förfarande som kan komma att tillämpas är den som omfattas av tystnadsplikt enligt artikel 32.3 första stycket alltid skyldig att, innan vittnesmål avläggs eller hemliga uppgifter lämnas vända sig till Europols direktör för att denne skall kunna ta kontakt med den berörda domstolen eller myndigheten i syfte att utröna vilka regler som gäller för vittnesmål. Om det är direktören själv som har kallats att vittna, skall dessa uppgifter fullgöras av styrelsen. Skyldigheten att kontakta direktören och vid behov utverka tillstånd till avläggande av vittnesmål kvarstår även efter det att tjänst hos eller uppdrag för Europol har avslutats. Medlemsstaterna är enligt artikel 32.4 skyldiga att lagföra alla överträdelser av tystnadsplikt som avses i artikel 32.2 och 3 som om de vore brott mot deras egna regler om tystnadsplikt och sekretess. Medlemsstaterna skall också senast då konventionen träder i kraft ha genomfört sådan lagstiftning att brott mot tystnadsplikten kan beivras och att bestämmelserna också kan tillämpas på de tjänstemän som i det egna landet har befattning med Europol. Förhållande till svenska regler Tystnadsplikt Att en uppgift är sekretessbelagd innebär enligt svensk rätt att tystnadsplikt råder om densamma. Tystnadsplikten gäller enligt 1 kap. 6 § sekretesslagen för den myndighet där uppgiften är sekretessbelagd och för den som genom anställning eller uppdrag hos myndigheten eller genom tjänsteplikt eller på annan liknande grund för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och då fått del av uppgiften. Brott mot tystnadsplikten medför i princip straffansvar enligt 20 kap. 3 § . Den som omfattas av tystnadsplikt får dock utan att riskera straff, andra sanktioner eller repressalier lämna normalt sekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrift eller i radio eller i TV om inte särskilda undantag har meddelats i lag med stöd av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Detta är den principiella innebörden av den s.k. meddelarfriheten som är en av offentlighetsprincipens hörnstenar. De regler i sekretesslagen som utgör grunden för den tystnadsplikt som i gäller för uppgifter som härrör från Europol, nämligen huvudsakligen 5 kap. 1 § om förunder- sökningssekretess och de korresponderande reglerna i 9 kap. 17 § till skydd för enskilds intresse, 7 kap. 17 § om polisregistersekretess och i viss utsträckning utrikessekretessen i 2 kap. 1 §, omfattas alla helt eller delvis av meddelarfriheten. I alla normala fall kommer alltså tyst- nadsplikten avseende Europolinformation att vara berörd av meddelar- friheten. Med beaktande av meddelarfriheten, som ju är inskränkt till att gälla uppgifter som lämnats för publicering, reglerar sekretesslagen och 20 kap. 3 § den tystnadsplikt rörande sekretessbelagda upp- gifter som gäller för anställda i vid deras befattning med uppgifter från Europol, liksom de svenska Europolsambandsmännens befattning med sådana uppgifter. Däremot gäller inte några svenska regler för Europolanställdas befattning med hemliga uppgifter. Det finns alltså ett område inom vilket sekretess och tystnadsplikt råder enligt Europolkonventionen som inte har direkt motsvarighet i svenska regler om sekretess och tystnadsplikt men inom vilket som medlemsstat har åtagit sig att lagföra brott mot desamma som om de vore inhemska regler. Regler som i princip motsvarar de nu berörda i Europol- konventionen finns bl.a. i artikel 194 i Euratomfördraget. I promemorian förslogs att denna fråga borde lösas i annat sammanhang. Skälen för detta var främst att den har vidare räckvidd än Europolkonventionen och att den rymmer komplicerade rättsfrågor. Regeringen delar denna bedömning. Frågan bör övervägas i annat lämpligt sammanhang. Vittnesmål Svenska regler om i vilka fall det råder förbud mot att vittna i domstol om vissa uppgifter finns i 36 kap. 5 § . Lagrummet kan i princip inte tillämpas på uppgifter som kan lämnas av den personkategori som avses i artikel 32 i konventionen, varför det inte på denna grund kan bli aktuellt att låta någon Europolanställd slippa avlägga vittnesmål i svensk domstol. I 5 kap. 1 och 4 §§ finns regler om i vilka fall en huvudförhandling kan hållas inom stängda dörrar på grund av att sekretessbelagda uppgifter inte skall röjas och att rätten kan förordna om att uppgift som förebringats inom stängda dörrar inte får uppenbaras. Dessa regler, jämte reglerna i 12 kap. sekretesslagen, ger tillräckliga garantier för att hemliga uppgifter från Europols verksamhet kommer att kunna skyddas inom ramen för den svenska rättegångs- ordningen. Språk EU:s elva officiella språk är officiella språk också i Europol och därmed även styrelsens arbetsspråk. Tolkning kommer därför att ske vid styrelse- sammanträdena. Frågan om arbetsspråk i den löpande verksamheten vid Europols huvudkontor i berörs inte i konventionen. I den verksamhet som bedrivs i är arbetsspråket i huvudsak engelska. Översättning av handlingar för Europols räkning skall göras av EU:s institutioner. används för ENE:s behov EU:s översätt- ningscenter i . Information till Rådets presidium (ordförandeskap) skall tillställa parlamentet en särskild rapport om Europols arbete. Ändringar i konventionen skall göras i samråd med parlamentet (artikel 34.1). Den tystnadsplikt som är föreskriven i artikel 32 gäller också i förhållande till parlamentet (artikel 34.2). De skyldigheter som här föreskrivs inverkar inte på de nationella parlamentens rättigheter, inte heller på tillämpningen av artikel K.6 i EU- fördraget och inte heller på de allmänna principer som gäller i förhållandet till parlamentet enligt avd i (artikel 34.3). Kommentar Artikelns sista stycke (34.3) handlar om den politiska relationen till parlamentet. Hänvisningen till de nationella parlamenten är ett sätt att markera att den mellanstatliga karaktären av samarbetet i Europol på inget sätt rubbas av att skall informeras och i vissa fall rådfrågas. I artikel K.6 i stadgas nämligen att ord- förandeskapet och kommissionen regelbundet skall underrätta parlamentet om de överläggningar som hålls inom ramen för den tredje pelaren och att ordförandeskapet skall rådfråga (samråda med) parlamentet i principiellt viktiga frågor och se till att vederbörlig hänsyn tas till dess synpunkter. Vidare sägs att parlamentet får ställa frågor och rikta rekommendationer till rådet och att det skall hållas en debatt om de framsteg som gjorts inom den tredje pelaren, dvs. bland annat i Europols verksamhet. Hänvisningen i artikel 34.3 innebär alltså inte mer än en erinran om att den mer inskränkta bestämmelsen i Europolkonventionen inte begränsar parlamentets befogenheter enligt artikel K.6 i i frågor som rör Europol. Budget Artikeln innehåller budgetföreskrifter för Europol. Ett budget- och finansieringsreglemente skall antas av rådet för att komplettera bestämmelserna i denna artikel (artikel 35.9). Europol skall enligt artikel 35.2 finansieras av medlemsländerna. Varje lands bidrag skall bestämmas av den andel som varje stats brutto- nationalinkomst utgör av alla medlemsstaters sammanlagda brutto- nationalinkomster. Bruttonationalinkomst skall beräknas med ledning av rådets direktiv /130/EEG, Euratom av om harmonisering av beräkningen av bruttonationalinkomst till marknads- priser. Budgeten skall enligt artikel 35.1 vara balanserad och innefatta alla intäkter och utgifter för Europol och för den gemensamma tillsyns- myndigheten och dess sekretariat liksom kostnaderna för revisionen av räkenskaperna (det sistnämnda följer av artikel 36.2). Räkenskapsåret skall löpa fr.o.m. januari t.o.m. december. För finansieringen skall en femårig finansieringsplan utarbetas med budgeten. Direktören skall fastställa budgetförslaget, ett förslag till tjänste- förteckning och ett förslag till finansiell plan, vilka dokument efter granskning av budgetkommittén skall läggas fram för styrelsen. Styrelsen skall anta den finansiella planen (artikel 35.3). Rådet skall enligt vad som föreskrivs i artikel 35.5 anta budgeten genom enhälligt beslut. I och med att rådet har antagit budgeten inträder medlemsstaternas betalnings- skyldighet för det årliga bidraget. Kontroll av den löpande ekonomiska verksamheten skall utövas av en styrekonom som utses av styrelsen och ansvarar inför denna. I budget- föreskrifterna kan bestämmas att styrekonomens granskning får utföras i efterhand för vissa utgifter och inkomster (artikel 35.7). Direktören skall verkställa budgeten i enlighet med de bestämmelser som meddelas i de särskilda budgetföreskrifterna (artikel 35.6). Europols beredningsorgan för budgetära och finansiella frågor, skall bestå av en representant från varje medlemsland. Denne skall vara expert på budgetfrågor (artikel 35.8). Revision av räkenskaper Revision skall enligt artikeln ske på grundval av en boksluts- rapport som läggs fram av direktören. Revisionen skall utföras av en särskild revisionskommitté bestående av tre ledamöter från de Euro- peiska gemenskapernas revisionsrätt, vilka utses av denna på förslag av dess ordförande. Revisionsrapporten skall läggas fram för rådet och skall ha diskuterats i styrelsen. Det är rådet som beslutar om ansvarsfrihet för direktören. Överenskommelse om säte Europol skall ingå ett avtal med som skall innehålla de speciella bestämmelser som krävs för att reglera frågor om lokaler, skattefrågor och annat mellan Europol och den mottagande staten (värdlandet), dvs . I avtalet skall också regleras vad som skall gälla för Europols organ, dess medlemmar samt anställda och deras familjer i förhållande till . Kommentar Besläktade frågor regleras också i det protokoll om immunitet och privilegier för Europol som skall upprättas mellan medlemsstaterna enligt bestämmelserna i artikel 41. 6.2.6 Avdelning VI. Ansvar och rättsligt skydd (artikel 38-41) Artikel 38. Ansvar för olaglig eller felaktig behandling av uppgifter Artikeln reglerar staternas skadeståndsrättsliga ansvar mot den som har lidit skada av felaktiga uppgifter i Europols register. Regeln i artikel 38.1 är konstruerad så att den medlemsstat där den skadebringande handlingen företogs är skyldig att ersätta den drabbade. Den som har drabbats skall vända sig till den staten med sitt ersättningsanspråk vilket skall prövas enligt den statens nationella regler. Staten i fråga kan inte, för att freda sig mot den enskildes anspråk på ersättning, åberopa att uppgifternas felaktighet beror på försummelse av en annan medlemsstat eller av Europol. I artikel 38.2 föreskrivs att om den stat där den skadebringande hand- lingen har vidtagits inte själv är ansvarig för uppgiftens vederhäftighet har den staten enligt huvudregeln rätt att återfå vad som utbetalats i skadestånd till den enskilde från den som bär detta ansvar, dvs. från en annan medlemsstat eller Europol (s.k. regressrätt). Undantag från denna regel görs om medlemsstaten i fråga själv har använt uppgiften i strid med konventionens bestämmelser. Om de berörda medlemsstaterna och i förekommande fall Europol inte kan komma överens om ett regressanspråk, föreskrivs i artikel 38.3 att tvisten skall slitas av genom ett beslut som fattas med två tredjedels majoritet. Kommentar Med felaktiga uppgifter avses inte bara att uppgifterna är inkorrekta i sak utan även en situation där de visserligen är sakligt riktiga men lagligen eller enligt konventionen inte borde ha förekommit i Europols register. Hänvisningen till nationella regler gäller både materiella och processuella regler. Ett exempel på en skadebringande handling som kan utlösa skade- ståndsansvar är att en person frihetsberövas på grundval av sakligt inkorrekta uppgifter som har kommit från Europol till rättsvårdande myndigheter i en medlemsstat. Ett annat exempel är att en person på grund av felaktiga uppgifter från något av Europols register på något sätt utpekas som brottsling och därigenom lider skada. Ansvaret för att ersätta skadan åvilar då den medlemsstat varifrån uppgiften har utlämnats. Har uppgiften lämnats ut av Europol ansvarar Europol enligt artikel 39. Förhållande till svenska regler I promemorian anfördes att om en registrerad person tillfogas skada genom att ett personregister innehåller en oriktig eller missvisande uppgift om denne, skall enligt svenska regler den registeransvarige enligt 23 § datalagen ersätta skadan och att denna regel och reglerna i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning torde ge tillräcklig grund för skadeståndsanspråk mot den svenska staten i fall som avses i artikel 38.1. I promemorian drogs därför slutsatsen att någon särskild lagstiftning utöver denna inte skulle behövas. Justitiekanslern () har i sitt remissyttrande anfört att det är tveksamt om 23 § datalagen fullt ut täcker konventionsregleringen. Datainspek- tionen har vid ett remissmöte uttalat sitt stöd för JK:s påpekande. Som JK emellertid också påpekat i yttrandet utgör 23 § datalagen i flertalet fall en tillräcklig grund för skadestånd som avses i artikel 38. Datalagskommitten har i den föreslagna persondatalagen lämnat ett förslag till skadeståndsregel, till vilken i sitt slutbetänkande Polisens register (SOU 1997:65) gör en direkt hänvisning i sitt förslag till polisdatalag, som kommer att täcka konventions- åtagandet i sin helhet. Siktet är beträffande båda dessa föreslagna lagar inställt på ikraftträdande . Europol kan bli operativt verksamt tidigast i mitten av 1998. Regeringen har för avsikt att återkomma till frågan i samband med den nya lagstiftningen om polisens dataregister. Staternas skyldigheter beträffande regressanspråk enligt artikel 38.2 är att se som ett folkrättsligt åtagande och behöver inte föranleda någon lagstiftningsåtgärd. Annat ansvar Europols avtalsrättsliga förpliktelser och ansvar regleras av den lag som är tillämplig på avtalet i fråga (artikel 39.1) För ansvar utanför avtalsförhållanden, i fall som inte regleras i artikel 38, gäller att Europol skall ersätta de skador som dess organ eller anställda har orsakat i sin tjänsteutövning, i den mån skadorna har vållats av dem. Denna regel inverkar inte på den rätt till skadeersättning som kan grundas på medlemsstaternas lagstiftning (artikel 39.2). Den skadelidande har rätt att begära att Europol avstår från eller avbryter ett skadebringande handlande (artikel 39.3). Forum i skadeståndstvister av detta slag utses med tillämpning av reglerna i Brysselkonventionen om rättslig behörighet för verkställande av civil- och handelsrättsliga beslut (artikel 39.4). Tvistlösning Enligt artikel 40.1 skall tvister mellan medlemsstaterna om tolkning och tillämpning av Europolkonventionen behandlas i rådet med sikte på att där nå en lösning. Om detta inte har åstadkommits , får de i tvisten inblandade parterna komma överens om annat sätt att lösa tvisten (artikel 40.2). Tvister mellan Europol och dess personal skall enligt artikel 40.3 lösas i enlighet med de regler som gäller för tvistlösning i EU:s institutioner rörande visstidsanställd eller extra- anställd personal. Kommentar Artikeln är en av dem som diskuterades ingående under förhandlingarna om konventionen. De flesta medlemsstater förespråkade att uppgiften att lösa tvister mellan medlemsstaterna skulle anförtros åt . Man lyckades dock inte nå enighet om detta.