prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Definitionen av begreppet elektrisk anläggning har sin största betydelse vid tillämpning av bestämmelserna om skyldighet att vidta skyddsåtgärder enligt 9 kap. och om skadeståndsskyldighet enligt 10 kap., eftersom dessa skyldigheter åvilar anläggningens innehavare. I andra stycket föreskrivs att om olika delar av en och samma anläggning har skilda innehavare så anses varje sådan del som en särskild anläggning. Därmed kan man alltid avgöra vem som har de skyldigheter som nämns i 9 och 10 kap. I detta stycke finns även en ny bestämmelse som avser det fallet att flera anläggningar för användning av el har samma innehavare. Om sådana anläggningar är anslutna till varandra skall de anses som en anläggning. Regleringen har sin betydelse när det gäller skadestånd i vissa fall. Frågan behandlas närmare under 10 kap. 1 § andra stycket 2. Med innehavare avses den som rent faktiskt innehar en anläggning, oavsett om innehavet grundar sig på äganderätt eller nyttjanderätt. 3 § Elektriska anläggningar indelas med hänsyn till farlighetsgraden i starkströmsanläggningar och svagströmsanläggningar. Närmare bestämmelser om denna indelning meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar 1 § tredje stycket i den gamla ellagen. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen meddelat föreskrifter om denna indelning. Enligt 1 kap. 1 § förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar förstås med en starkströmsanläggning en elektrisk anläggning för sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person, husdjur eller egendom. Om sådan fara inte föreligger är anläggningen alltså en svagströmsanläggning. Den helt övervägande delen av ellagens föreskrifter rör bara starkströmsanläggningar men i föreskrifterna om skyldighet att vidta skyddsåtgärder enligt 9 kap. och om skadeståndsskyldighet enligt 10 kap. berörs båda typerna av anläggningar. 4 § Med nätverksamhet avses att ställa elektriska starkströmsled- ningar till förfogande för överföring av el. Till nätverksamhet hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. Med anslutning av elektriska anläggningar avses också återin- koppling av en befintlig anläggning och höjning av avtalad effekt i inmatnings- eller uttagspunkt. Denna paragraf motsvarar 1 § fjärde och femte styckena i gamla ellagen. Skälet till att nätverksamhet behöver definieras är att denna verksamhet är en monopolverksamhet och därmed reglerad, bl.a. vad avser tillgänglighet och prissättning, medan den andra stora verksamheten på elmarknaden, köp och försäljning av el, i stort sett är oreglerad. Det är därför viktigt att kunna hålla isär de två verksamhetsslagen. I första stycket definieras begreppet nätverksamhet. Med sådan verksamhet avses att ställa elektriska starkströmsledningar till förfogande för överföring av el. Därutöver ingår all verksamhet som behövs för att göra det möjligt att överföra el på ledningarna. De mest typiska åt- gärderna som behövs för att nätverksamhet skall kunna bedrivas exemplifieras i lagtexten. Därutöver innefattar begreppet exempelvis ansökan om nätkoncession, ingående av avtal om överföring av el samt de administrativa åtgärder - anställning av personal etc. - som krävs för att systemet för överföring av el skall fungera. I lagtexten nämns "elektriska starkströmsledningar". Detta är den vikti- gaste komponenten i en anläggning för överföring av el. Det är bara den delen av en sådan anläggning som kräver nätkoncession för att få anläggas, vilket framgår av 2 kap. 1 §. De viktigaste komponenterna i övrigt utgörs av transformatorer och ställverk. Byggande och drift av sådana inrättningar ingår i nätverksamhet men för att få bygga dem krävs inte nätkoncession. Däremot får transformator- eller kopplingsstationer inte börja byggas förrän nätkoncession har meddelats för den aktuella ledningen. Begreppen "elektriskt nät", "ledningsnät" eller bara "nät" används i den nya ellagen som en samlande beteckning på en eller flera anläggningar för överföring av el. Köp och försäljning av el ingår, som nämnts, inte i begreppet nätverksamhet. I begreppet ingår inte heller överföring av el på svagströmsledningar. Två typer av elköp ingår dock i nätverksamhet. Den första typen är köp av el för att täcka nätförluster. Med nätförlust menas skillnaden mellan hur mycket el som matas in och hur mycket som tas ut på nätet, dvs. Nätinnehavaren måste på något sätt ersätta denna förlust av el. Den andra typen av köp av el är när någon önskar mata in eller ta ut el från nätet och det är tveksamt om nätet klarar detta utan att bli överbe- lastat. Då kan det ibland vara ändamålsenligt att nätinnehavaren skapar utrymme för överföringen genom att förmå någon annan som är ansluten till nätet att öka sin inmatning eller minska sitt uttag. Detta förfarande brukar beskrivas som ett motköp över en flaskhals på nätet. Metoden kan komma till användning främst på trånga sektorer av stamnätet. Syftet med köpet av el är i båda de beskrivna fallen inte att sälja elen vidare till en elanvändare utan att upprätthålla funktionen av nätet. Av denna anledning innefattas sådana köp i begreppet nätverksamhet. Ansvaret för mätning, rapportering av mätdata m.m. ligger enligt 3 kap. 10 § på den som har nätkoncession, dvs. Aktiviteter förknippade med detta ansvar ingår därför i nätverksamheten. Avgränsningen av vad som ingår i nätverksamhet är viktig för kon- cessionshavarens prissättning. Kostnaderna för nätverksamheten skall nämligen betalas av dem som är anslutna till nätet. I andra stycket behandlas begreppet anslutning av elektriska anläggningar. Som framgår av första stycket ingår sådan anslutning i nätverksamhet. Alla tre typerna av elektriska anläggningar kan anslutas till nätet, alltså anläggningar för produktion av el, dvs. kraftverk, anläggningar för överföring av el, dvs. andra ledningar eller ledningsnät och anläggningar för användning av el, dvs. anläggningar där el tas ut från nätet för att förbrukas. Den punkt på nätet där en anläggning är ansluten benämns anslutnings- punkt. Om el förs in på ledningsnätet i anslutningspunkten benämns denna inmatningspunkt. Det är då en anläggning för produktion av el som är ansluten. Om el tas ut från nätet benämns punkten uttagspunkt. Det är då en anläggning för användning av el som är ansluten. Med anslutning avses, enligt andra stycket, också återinkoppling av en befintlig anläggning och höjning av den avtalade effekten i en befintlig inmatnings- eller uttagspunkt. Närmare bestämmelser om nätverksamhet finns i 3 kap. 5 § Med nättariff avses avgifter och övriga villkor för överföring av el och för anslutning till en ledning eller ett ledningsnät. Paragrafen innehåller definitionen av nättariff och motsvarar 2 § 7 mom. tredje stycket första meningen i den gamla ellagen. Närmare bestämmelser om nättariffer finns i 4 kap. 6 § Regeringen skall utse en myndighet som skall handlägga de frågor som enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen ligger på nätmyndigheten. Paragrafen motsvarar 1 § sjätte stycket i den gamla ellagen. I paragrafen anges att regeringen skall utse en myndighet som skall handlägga de frågor som enligt ellagen ankommer på nätmyndigheten. uppgifter innefattar i huvudsak prövning av ett antal typer av ärenden, främst koncessionsärenden, samt tillsyn. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen utsett att vara nätmyndighet. 2 kap. Nätkoncession m.m. 1 § En elektrisk starkströmsledning får inte byggas eller användas utan tillstånd (nätkoncession) av regeringen. Till byggandet av en ledning räknas även schaktning, skogsavverkning eller liknande åtgärder för att bereda plats för ledningen. Regeringen får bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om nätkoncession som inte avser en utlandsförbindelse. Paragrafen motsvarar 2 § 1 mom. första stycket i den gamla ellagen. I första stycket ges den grundläggande föreskriften om kravet på nätkoncession. Detta krav gäller för elektriska starkströmsledningar, vilket innebär att endast anläggningar för överföring och användning av el omfattas av koncessionskravet. Anläggningar för produktion av el faller alltså helt utanför koncessionskravet. I praktiken är också anläggningar för användning av el undantagna från koncessionskravet, vilket framgår av kommentaren till 4 § första stycket. Det är därmed endast anläggningar för överföring av el som i praktiken omfattas av kravet på nätkoncession. Beträffande sådana anläggningar är det alltså bara ledningar som kräver nätkoncession. Övriga komponenter i en sådan anläggning kräver däremot inte nätkoncession. I 3 § finns dock en föreskrift som anger att transformator- och kopplingsstationer inte får börja byggas förrän nätkoncession har meddelats för åtminstone en av de ledningar till vilka stationen skall anslutas. Av ledningar är det endast starkströmsledningar som kräver nätkoncession medan svagströmsledningar faller utanför det kravet. I stycket anges också att vissa förberedande åtgärder räknas till byggandet av en ledning. En meddelad nätkoncession innebär en rätt att bygga en ledning och att därefter använda den. För det mesta räcker det inte med en nätkoncession för att kunna bygga en ledning. Ofta blir också andra lagar tillämpliga, exempelvis och ledningsrättslagen. Den som har byggt en ledning med stöd av en nätkoncession har därefter en rad skyldigheter. Dessa skyldigheter anges inte i själva beslutet om nätkoncession utan framgår av olika bestämmelser i framför allt 3 och 4 kap. Enligt andra stycket får regeringen bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om nätkoncession som inte avser en utlandsförbindelse. 2 § En nätkoncession skall avse en ledning med i huvudsak bestämd sträckning (nätkoncession för linje) eller ett ledningsnät inom ett visst område (nätkoncession för område). I ett beslut om nätkoncession för område skall en högsta tillåtna spänning för ledningsnätet anges. Första stycket, som motsvarar 2 § 1 mom. andra stycket första meningen i den gamla ellagen, anger de två varianterna av nätkoncession. Nätkoncession för linje används för stamnätet och regionnäten. I ett sådant koncessionsbeslut anges ledningens huvudsakliga sträckning. Nätkoncession för område används för lokalnäten. I ett sådant koncessionsbeslut anges bara ett visst område inom vilket koncessionshavaren får anlägga sitt ledningsnät. Däremot anges inte ledningarnas sträckning utan den frågan får koncessionshavaren själv avgöra med iakttagande av annan relevant lagstiftning. Av 9 § framgår att ett koncessionsområde inte får sammanfalla helt eller delvis med ett annat sådant område. Andra stycket, som motsvarar 11 § i utredningens förslag och 2 § 1 mom. andra stycket andra meningen i den gamla ellagen, anger att en viss högsta tillåtna spänning skall anges i ett beslut om nätkoncession för område. Utgångspunkten bör vara den spänning som kan förutses behövas under den planerade koncessionstiden. Spänningen bestäms individuellt för varje nätkoncession och grundas på sökandens uppgifter och övriga omständigheter. Den spänningsgräns som anges i nätkoncessionen anger naturligtvis den högsta spänning som får finnas på ledningsnätet men den markerar också omfattningen av koncessionshavarens monopol på lednings- byggande och anslutningar. Nätkoncession för linje avseende ledningar med högre spänning kan därför meddelas inom området och anslutning av kunder till denna ledning kan också ske. Spänningsgränsens betydelse för ledningsbyggande, anslutnings- skyldighet m.m. beskrivs i författningskommentaren till 2 kap. 7 § och 3 kap. 7 §. 3 § En transformator- eller kopplingsstation som skall anslutas till en eller flera nya ledningar för vilka det krävs nätkoncession för linje får inte börja byggas förrän nätkoncession har meddelats för byggande av minst en av de nya ledningarna. Bestämmelsen motsvarar 2 § 1 mom. tredje stycket i den gamla ellagen. Bestämmelsen infördes i den gamla ellagen på grundval av regeringens proposition (prop. 1981/82:188) med förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, m.m. De anläggningar som nämns i paragrafen är sådana som inte kräver nätkoncession för att få byggas. För att prövningen av nätkoncession för den eller de nya ledningarna inte skall föregripas får nämnda anläggningar inte börja byggas förrän nätkoncession har beviljats för åtminstone en av de nya ledningar som skall anslutas till stationen. Ytterligare kommentarer till bestämmelsen finns i propositionen 1981/82:188 s. 49 ff. och s. 55. I motsvarande bestämmelse i den gamla ellagen angavs att den endast gällde stationer som var avsedda för en spänning av eller däröver. Syftet med detta var att begränsa bestämmelsen till stationer som skulle anslutas till ledningar för vilka det krävdes linjekoncession. Det finns emellertid stationer avsedda för en lägre spänning än , som ansluts till ledningar för vilka det krävs nätkoncession för linje. Därför har denna begränsning i lagtexten tagits bort. Enligt 5 § finns möjlighet att i det enskilda fallet medge undantag från detta förbud. 4 § Regeringen får föreskriva undantag från kravet på nät- koncession enligt 1 § och förbudet att börja bygga enligt 3 § i fråga om vissa slag av ledningar eller stationer eller i fråga om ledningar eller stationer inom vissa områden. En sådan föreskrift får dock inte avse utlandsförbindelser. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten får i det enskilda fallet medge undantag från kravet på nätkoncession enligt 1 §. Undantag får medges bara för ledningar som är i bruk . Undantag skall medges för en bestämd tid, som kan förlängas. Paragrafen motsvarar delvis 2 § 1 mom. fjärde stycket i den gamla ellagen och delvis 4 § i utredningens förslag. I första stycket stadgas att regeringen får föreskriva undantag från dels koncessionsplikten enligt 1 §, dels förbudet att börja bygga vissa stationer innan nätkoncession för berörd ledning har meddelats. Föreskrifter om undantag får bara avse vissa slag av ledningar eller stationer eller ledningar eller stationer inom vissa områden. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen meddelat vissa föreskrifter om undantag från koncessionsplikten i 2 kap. 1 § förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsan- läggningar. Dessa föreskrifter avser i huvudsak anläggningar för användning av el. Sådana anläggningar är därmed i praktiken undantagna från kravet på nätkoncession. I andra stycket föreskrivs om möjlighet att i det enskilda fallet medge dispens från kravet på nätkoncession. En sådan dispens får bara medges beträffande ledningar som är i bruk då den nya ellagen träder i kraft. I praktiken gäller det de ledningar som används av för att överföra el till elanvändare som ligger utanför trafikområde. Frågan har behandlats i avsnitt 5.5. Där har bl.a. anförts att de elanvändare som får sin el via en av ledningar skall anslutas till det ordinarie lokalnätet. Detta kan dock inte ske förrän lokalnätet har byggts ut så att det blir ekonomiskt rimligt att ansluta dessa elanvändare till lokalnätet. På grund härav får en dispens inte medges för obegränsad tid. Då den medgivna tiden löper ut måste det därför ske en prövning om det är ekonomiskt rimligt att nu ansluta dessa elanvändare till lokalnätet eller om tiden skall förlängas ytterligare. I 5 § föreskrivs om möjlighet att i det enskilda fallet medge att en ledning eller en station börjar byggas innan nätkoncession för ledningen har meddelats. 5 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndig- heten får, om det finns särskilda skäl, medge att en elektrisk starkströmsledning får byggas redan innan behövlig nätkoncession har meddelats eller att en transformator- eller kopplingsstation får byggas utan hinder av bestämmelsen i 3 §. När en sådan ledning är färdig att tas i bruk får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, nätmyndigheten medge att ledningen används tills vidare under högst i avvaktan på att ansökan om nätkoncession slutligt avgörs. Paragrafen motsvarar 2 § 8 mom. i den gamla ellagen och delvis 4 § i ut- redningens förslag. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen utsett nätmyndigheten att pröva ärenden enligt denna paragraf. Bemyndigandet finns intaget i 2 § tredje och fjärde punkterna elförordningen (1994:1250). Som exempel på när särskilda skäl får anses föreligga kan nämnas att en stor industrikund har etablerats och snabbt måste bli ansluten till nätet för att få el till driften eller att man av driftskäl snabbt måste förstärka nätet. Förutsättningar för meddelande av nätkoncession 6 § Nätkoncession får meddelas endast om anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Paragrafen motsvarar 2 § 2 mom. första stycket i den gamla ellagen och 5 § första stycket i utredningens förslag. I paragrafen anges som förutsättning för att nätkoncession, såväl för linje som för område, skall få meddelas att ledningen eller ledningsnätet är lämpligt från allmän synpunkt. Lämplighetsprövningen kommer i första hand att vara aktuell när det gäller nätkoncession för linje. Prövningen syftar främst till att hindra att samhällsekonomiskt onödiga anläggningar byggs, dvs. att nya ledningar byggs där tillräcklig överföringskapacitet redan finns, eller att ledningar dras fram på ett sätt som orsakar onödigt stor skada för tredje man. Ytterligare ett typiskt fall där en nätkoncession för linje kan vara sam- hällsekonomiskt onödig och därmed olämplig ur allmän synpunkt är följande. Det kan ibland vara företagsekonomiskt lönsamt för en större elanvändare att ansluta sig direkt till det regionala nätet i stället för att på sedvanligt sätt ta elen från det lokala nätet. Spänningen på det regionala nätet är visserligen högre men för en större elanvändare kan en behövlig nedtransformering av spänningen ofta ske utan att kostnaderna för detta utgör något problem. Om detta tillåts i större omfattning urholkas den ensamrätt till elöverföring inom området, som innehavaren av nätkoncessionen för området har. Detta kan leda till att det ekonomiska underlaget för överföringsverksamheten försvagas, vilket i sista hand drabbar de övriga elanvändarna i området. I ett sådant fall kan alltså ansökan om nätkoncession för linje avslås eftersom syftet med den nya ledningen bara är att ansluta sig till det regionala nätet. kan dock situationen vara sådan att ansökningen i stället bör bifallas. Exempel på sådana situationer ges i författningskommentaren till 7 §. En ansökan om nätkoncession för område kan också få avslag med motivering att nätet inte är lämpligt från allmän synpunkt. Så kan vara fallet om t.ex. det planerade ledningsnätet är felaktigt uppbyggt från överföringsteknisk synpunkt eller om ansökan avser en spänningsnivå som är olämplig med hänsyn till redan befintliga ledningar som omfattas av nätkoncession för linje. 7 § En nätkoncession för linje får endast om det finns särskilda skäl meddelas för en ledning som är avsedd för spänning som inte överstiger högsta tillåtna spänning för de områden med nätkoncession som berörs av ledningen. Paragrafen motsvarar 6 § i utredningens förslag och 2 § 2 mom. andra stycket i den gamla ellagen. Bestämmelsen anger en formell begränsning av möjligheten att meddela nätkoncession för linje. Innehavaren av en nätkoncession för område skall i princip ha ensamrätt att bygga ledningar och bedriva nätverksamhet inom den för området angivna högsta spänningen. Endast om särskilda skäl föreligger har därför koncessionsmyndigheten möjlighet att inom detta område meddela en nätkoncession för linje som avser ledningar med samma eller lägre spänning. Situationen är likartad med den som nämnts under 6 § men här gäller det en ledning med samma spänning som eller lägre spänning än den som gäller inom området. En situation när särskilda skäl kan anses föreligga är när kostnaderna för att ansluta en ny stor elanvändare till det lokala nätet är avsevärt större än kostnaderna för en anslutning direkt till det regionala nätet. En annan situation när särskilda skäl kan anses föreligga är när en nätkoncession för en ledning för vilken det finns nätkoncession för linje behöver förnyas. Ytterligare en situation kan vara att kon- cessionshavaren går med på att en elanvändare inom hans område ansluts direkt till det regionala nätet. 8 § En nätkoncession för linje får inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras. Vid prövning av frågor om meddelande av nätkoncession för linje skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas. Paragrafen motsvarar 7 § i utredningens förslag och 2 § 2 mom. sjätte och sjunde styckena i den gamla ellagen. Motsvarande bestämmelser infördes i den gamla ellagen på grundval av regeringens proposition (prop. 1985/86:90) om följdlagstiftning till den nya , lagen om exploateringssamverkan samt lagen om hushållning med naturresurser m.m. Kommentarer till bestämmelserna finns i propositionen 1985/86:90 s. 91 ff., s. 124 ff. och s. 206. De nya bestämmelserna är till skillnad mot vad som gäller enligt den gamla ellagen endast tillämpliga vid nätkoncession för linje. Skälen för detta har utvecklats i avsnitt 5.2. 9 § Nätkoncession för område får meddelas endast om området utgör en med hänsyn till nätverksamheten lämplig enhet. Nätkon- cession får inte meddelas för ett område som helt eller delvis sammanfaller med ett annat koncessionsområde. Paragrafen motsvarar 8 § i utredningens förslag och 2 § 2 mom. tredje stycket i den gamla ellagen. I paragrafen upptas bestämmelser om att koncessionsmyndigheten har att bedöma om en sökt nätkoncession för område avser en lämplig geografisk enhet. En faktor som bör vara vägledande för koncessionsmyndighetens ställ- ningstagande härvidlag är att en nätkoncession för område bör täcka ett geografiskt område med både kunder som medför höga nätkostnader och kunder som medför låga nätkostnader. Orsaken är att avståndsberoende tariffer i princip inte skall tillämpas inom nätkoncession för område. Det har funnits exempel på att koncessionsområden har överlappat varandra. För att bibehålla god ordning vad gäller ansvarsfördelningen mellan områden som gränsar till varandra föreskrivs ett förbud mot att låta områden sammanfalla helt eller delvis. 10 § Nätkoncession får beviljas endast den som från allmän synpunkt är lämplig att utöva nätverksamhet. Nätkoncession för område får beviljas endast den som dessutom är lämplig att bedriva nätverksamhet inom det begärda området. Nätkoncession för en utlandsförbindelse får beviljas endast den som innehar nätkoncession för stamnätet eller största delen därav. Nätkoncession får dock beviljas även andra om ledningen är av mindre betydelse för det samlade överföringsnätet till utlandet. Första stycket motsvarar 2 § 2 mom. femte stycket i den gamla ellagen och 9 § i utredningens förslag. I detta stycke upptas bestämmelser om att endast den får beviljas nätkoncession som bedöms lämplig från allmän synpunkt att bedriva nätverksamhet. Detta krav gäller oberoende av om nätkoncessionen ges för linje eller för område. En lämplighetsprövning skall alltid göras vid ansökningstillfället. I bedömningen skall vägas in sökandens allmänna kompetens och ut- formningen av den organisation som skall handha nätverksamheten. Om sökanden har bedrivit nätverksamhet bör också hans tidigare agerande som nätinnehavare vägas in. Om ansökan avser nätkoncession för område krävs dessutom att sökanden är lämplig att bedriva nätverksamhet i just det begärda området.