prop · GK03120 · 1997-01-01 00:00:00 — Som ett led i detta arbete avser regeringen att ge i uppdrag att undersöka vad kommunerna och andra fastighetsägare gör för att begränsa de hinder som finns för tillgänglighet i publika lokaler och på allmänna platser och vad som planeras för att förbättra tillgängligheten och användbarheten. skall enligt sina stadgar arbeta för att förbättra livskvaliteten för människor med funktionshinder genom bra hjälpmedel och ökad tillgänglighet i samhället. Institutet har en samlad tvärsektoriell kompetens inom tillgänglighetsområdet. kompetens bör därför tas tillvara när programmet utarbetas. Programmet bör omfatta en period av . Regeringen planerar att avsätta särskilda medel ur Allmänna arvsfonden för den del av programmet som avser medverkan av handikapporganisationerna. 4 Tillgänglighet inom trafikområdet ------------------------------------------------------- |Sammanfattning | | | |Transportsystemet skall kunna utnyttjas av alla| |medborgare. Den kollektiva trafiken skall i ökande| |grad göras tillgänglig för personer med funktionshinder.| |I de fall där resenärens behov kräver det skall anpassa-| |de transportmöjligheter, t.ex. färdtjänst, erbjudas. En| |anpassning av kollektivtrafiken till olika| |funktionshinder bidrar till att göra den mer tillgäng-| |lig och attraktiv för de flesta i samhället. | | Ökad tillgänglighet kräver också att olika| |transportformer och transportmedel samordnas. Det| |gäller inte minst färdtjänst, riksfärdtjänst och den| |lokala och regionala kollektivtrafiken. Regeringen| |lägger därför fram propositionen (1996/97:115) Mer| |tillgänglig kollektivtrafik, som behandlar just denna| |samordning och en mer tillgänglig lokal och regional| |kollektivtrafik. För att stimulera och stödja| |utvecklingen planeras | |fördelade , som en planeringsutgångspunkt, att| |avsättas för bidrag till trafikhuvudmän för åtgärder som| |ökar tillgängligheten till kollektivtrafiken för| |funktionshindrade resenärer. | | Utöver denna satsning är det viktigt att arbetet med| |att inventera och åtgärda återstående problem i| |trafiksystemen och trafikmiljön fortsätter. Det under| |senare tid intensifierade samarbetet mellan| |trafikverk, trafikhuvudmän, kommuner och| |handikapporganisationer har stor betydelse för| |utvecklingen mot ett tillgängligt transportsystem -| |ett transportsystem för alla. Ungefär en miljon människor i landet bedöms ha svårt att förflytta sig på grund av funktionshinder. För dem är kommunikationernas utformning av avgörande betydelse för möjligheterna att delta i olika samhällsaktiviteter. De flesta resor som görs av personer med funktionshinder sker med specialfordon eller privat med bil. Huvuddelen av sjukresorna sker också på detta sätt. De studier som bl.a. (SOU 1995:70) gjort visar emellertid att äldre och funktionshindrade personer har goda möjligheter att använda kollektiva färdmedel, förutsatt att de bättre anpassas till deras behov. Detta har också visat sig på de orter där särskilda servicelinjer i kollektivtrafiken har införts. Inom transportområdet finns det numera ett antal lagar, förordningar och föreskrifter med syfte att underlätta resmöjligheterna för personer med funktionshinder. Detta regelverk täcker i princip den offentligt finansierade delen av transportsystemet. Det gäller den lokala och regionala kollektivtrafiken, färdtjänsten och riksfärdtjänsten, utformningen av färdmedel/fordon, terminaler samt stöd till inköp och ombyggnad av personbilar till funktionshindrade förares behov. Ökad tillgänglighet i trafiksystemet kräver att de olika transportformerna och transportmedlen samordnas på ett bättre sätt än vad som görs . I arbetet med att åstadkomma detta spelar en central roll. har ett utökat ansvar för handikappfrågorna inom trafiksektorn. Inom sitt eget område har ansvar för att underlätta funktionshindrades resor på vägtrafikens område, svara för anpassningen av kollektivtrafik på väg samt anpassning av hållplatser och terminaler. har dessutom ett sektorsövergripande ansvar, som innebär att man skall verka för att anpassningen av kollektiva färdmedel samordnas mellan olika trafikslag, initiera, planera och följa upp anpassningen samt tillsammans med övriga trafikverk utfärda nödvändiga föreskrifter. arbete på området har successivt intensifierats. En policy, som bygger på har utarbetats. Den innebär bl.a. att funktionshindrades behov skall vägas in vid alla beslut som rör väghållning, vägtrafikmiljö och vägtrafikfordon. Det övergripande sektorsansvaret för handikappanpassning av all kollektivtrafik kräver samordning över trafikslagsgränserna. har därför bildat en samordningsgrupp med representanter för , , , och . Verket har dessutom organiserat regionala råd för handikappfrågor i sina sju regioner. Här deltar handikapporganisationer, kommunförbund och trafikhuvudmän i arbetet. Råden tar fram åtgärdsprogram för handikappanpassning av kollektivtrafiken och trafikmiljön. Som statens företrädare för kollektivtrafik på väg har startat ett arbete med att ta fram ett nationellt kollektivtrafikprogram. I detta ges ökad tillgänglighet för funktionshindrade en viktig roll. Avtal har också tecknats med (), som rekommenderar trafikhuvudmännen i länen att ta fram program för en stegvis anpassning av fordon och trafikmiljöer till funktionshindrades behov. arbetar nu också med en översyn av gällande regelverk för statsbidrag till vissa investeringar i regional kollektivtrafik. Det nya regelverket kommer i större utsträckning än det nuvarande att beakta och beskriva kraven på handikappanpassning. En översyn görs även av gällande föreskrifter för handikappanpassning av de fordon som används i kollektivtrafiken. Kunskapsuppbyggnaden på handikappområdet stimuleras genom stöd till olika forsknings- och utvecklingsprojekt, utbildning och informationsspridning. Även om har en viss särställning i arbetet med att få till stånd ett mer tillgängligt trafiksystem så har även övriga trafikverk ökat insatserna för att åstadkomma en bättre handikappanpassning på sina ansvarsområden. Flera av verken har organiserat egna samverkansgrupper med handikapporganisationer och andra aktörer på sina respektive områden. Man har inventerat problem och möjliga åtgärder med avseende på infrastruktur, färdmedel och service av olika slag. Det är viktigt att arbetet för en ökad tillgänglighet utvecklas och drivs med kraft såväl inom verkens respektive ansvarsområden som i samarbetet dem emellan och med övriga intressenter på området. Det är angeläget att verken utarbetar strategier för en successiv handikappanpassning på sina ansvarsområden. Sådana strategier är ett nödvändigt underlag för att kunna åstadkomma en handikappstrategi för hela transportområdet. Det är emellertid inte tillräckligt med strategier på den nationella nivån. Den lokala nivån är minst lika viktig, framför allt när det gäller konkreta åtgärder i trafikmiljön. Med utgångspunkt från resenären är det lätt att inse att hela resekedjan måste vara anpassad till den funktionshindrades behov för att resan skall vara möjlig att genomföra. Detta ställer krav, inte bara på färdmedlens utformning och samordningen mellan olika trafiksystem, utan också på den omgivande trafikmiljön. Här är kommunernas medverkan och aktiva insatser en nödvändig förutsättning för att man skall kunna nå målet om ökad tillgänglighet. En viktig roll spelar också trafikhuvudmännen, som ansvarar för den lokala och regionala kollektivtrafiken i länen. Trafikhuvudmännens insatser för att förbättra kollektivtrafikens tillgänglighet påverkar starkt kommunernas kostnader för färdtjänsten. Kommuner och landsting har även ansvaret för skolskjutsar och sjukresor, vilkas kostnader också i hög grad påverkas av kollektivtrafikens tillgänglighet och av samordningen mellan olika resor. En bättre samordning mellan olika former av samhällsbetalda resor och den allmänna kollektivtrafiken kan, enligt regeringens mening, ge ökad effektivitet och minskade kostnader. Propositionen Mer tillgänglig kollektivtrafik Regeringen lägger nu också fram en proposition om ökad tillgänglighet i den lokala och regionala kollektivtrafiken. Propositionen (1996/97) Mer tillgänglig kollektivtrafik grundar sig delvis på förslag i betänkandet (SOU 1995:70) Allmänna kommunikationer - för alla? och på en departementsprome- moria (Ds 1996:69) som tagits fram inom . Inriktningen är att en samordning skall ske av färdtjänst, riksfärdtjänst och den lokala/regionala kollektivtrafiken. En ny lag om färdtjänst ersätter socialtjänstlagens (1980:620) nuvarande bestämmelser om färdtjänst. Färdtjänst skall i första hand betraktas som en transportform i stället för en form av bistånd. Varje kommun ansvarar för att färdtjänst anordnas i kommunen och, om det finns särskilda skäl, mellan kommunen och annan kommun. Om kommunen, och trafikhuvudmannen i länet är överens kan ansvaret för färdtjänst och riksfärdtjänst överlåtas till trafikhuvudmannen. Genom att erbjuda möjligheten att beslut om färdtjänst, riksfärdtjänst och ordinarie kollektivtrafik kan fattas i samma organ, skapas ett ekonomiskt incitament för bättre samordning av resorna och för ökad tillgänglighet för funktionshindrade i kollektivtrafiken. Regeringen bedömer att det arbete som pågår kommer att förbättra tillgängligheten inom trafikområdet. Möjligheterna för funktionshindrade personer att kunna utnyttja kollektivtrafiksystemet behöver emellertid ytterligare förbättras. Det är t.ex. väsentligt att åtgärder vidtas så att hela resekedjan fungerar från dörr till dörr. Detta ställer krav på samverkan över sektorsgränserna. För att påskynda denna utveckling avser regeringen att ställa särskilda statliga stimulansmedel till trafikhuvudmännens förfogande. En plane- ringsutgångspunkt är därvid att en medelsram på avsätts för åtgärder för ökad tillgänglighet för funktionshindrade. Ramen disponeras - 2002. Statsbidrag skall kunna ges av kostnaderna. Om det finns särskilda skäl skall bidrag kunna ges . En del av dessa medel bör även kunna disponeras för åtgärder i gatumiljön. Statsbidraget får användas för att förbättra tillgängligheten inte bara i kollektivtrafikfordonen utan också i terminaler, hållplatsanläggningar samt den fysiska miljön runt dessa. Bidraget får också användas för investeringar i olika slag av informationsanläggningar för meddelande av resemöjligheter och annan information som underlättar funktionshindrades resor. Handikapporganisationerna skall ha ett stort inflytande i detta utveck- lingsarbete. Särskilda medel ur Allmänna arvsfonden kommer att avsättas för den del som avser medverkan av handikapporganisationerna. För utvecklingen på lång och medellång sikt är det också nödvändigt med en viss forsknings-, utvecklings- och demonstrationsverksamhet (FUD). Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) har haft särskilda FUD- medel till sitt förfogande att använda på kollektivtrafikens område. har ca satsats på FUD på detta område. Efter förslag i budgetpropositionen för disponerar KFB ett ramanslag på som under budgetåren 1997-1999 får användas till större forsknings-, utvecklings- eller demonstrationsprojekt avseende kollektivtrafik och samhällsbetalda resor. Under medverkan av bl.a. handikapporganisationerna utarbetas ett forskningsprogram för FUD-verksamheten . Tillsammans med de till investeringar i en mer tillgänglig kollektivtrafik, som regeringen planerar att ställa till förfogande kommer detta att utgöra en stimulans till att prova och utvärdera nya lösningar till gagn för en snabbare utveckling på området. 5 Tillgång till teletjänster ------------------------------------------------------- |Sammanfattning | | | |Riktlinjer för forskning och utveckling samt| |standardisering inom området telekommunikation och| |handikapp har fastställts av i enlighet med| |regeringens proposition (1995/96:86, bet. 1995/96:| |TU9) om funktionshindrades tillgång till teletjänster.| | Funktionshindrade personers behov av| |telekommunikationer skall liksom tillgodoses| |genom statlig upphandling, genom tillståndsvillkor| |samt genom fortsatt stöd till forskningsinsatser. Genom de åtgärder, som föreskrivs i telelagen (1993:597) och som i huvudsak finansieras över statsbudgeten, tillgodoses funktionshindrade personers behov av teletjänster. I samband med bolagiseringen av uppkom bl.a. frågan om hur forsknings- och utvecklingsarbetet rörande funktionshindrade personers behov inom telekommunikationsområdet skulle bedrivas och redovisas fortsättningsvis. Behovet av att utreda frågan om standardisering av teletjänster och utrustning för funktionshindrade personer uppmärksammades också. Regeringen betonade i propositionen (1995/96:86) Funktionshindrades tillgång till teletjänster vikten av att säkra funktionshindrades tillgång till anpassade kommunikationer för att förbättra möjligheterna till delaktighet, jämlikhet och självständighet. Kommunikationsforskningsberedningen (KFB) har ansvaret för forskning och utveckling rörande funktionshindrades tillgång till telekommunikationer. () är ansvarigt för den övergripande forskningen inom telekommunikationsområdet som har industripolitisk inriktning. KFB och arbetar för att skapa förutsättningar och utvecklingsmiljöer med positiv inverkan på teleteknisk forskning, utveckling och framtagning av produkter och tjänster till stöd för personer med funktionshinder. En samordningsgrupp som KFB och tillsammans inrättat arbetar för att stärka forskning och utveckling inom området telekommunikationer och handikapp. Samordningsgruppen rapporterar fortlöpande om hur utvecklingen av nya teletjänster och terminaler för funktionshindrade fortskrider och ger regeringen underlag för beslut om nya tjänster inom telekommunikationsområdet. Regeringen anser att samordningsgruppen kan spela en viktig roll i ansträngningarna att förstärka forsknings- och utvecklingsarbetet inom området telekommunikation och handikapp. På uppdrag av regeringen har utrett behovet av att standardisera telekommunikationstjänster inom handikappområdet. Uppdraget finns redovisat i rapporten kommande standardiseringsbehov inom telekommunikationsområdet för funktionshindrade. föreslog bl.a. att en projektgrupp inom den s.k. Informationstekniska Standardiseringen borde inrättas för arbetet med frivilliga standarder inom området telekommunikation och handikapp. En särskild standardiseringsgrupp med uppgift att öka medvetenheten och kunskapen om funktionshindrades behov av standardisering av teletjänster och terminaler har därefter inrättats. Gruppens uppgift är att säkra att handikappaspekterna beaktas i det nationella och internationella standardiseringsarbetet. Regeringen föreslog i nämnda proposition om funktionshindrades tillgång till teletjänster att en samlad utvärdering av telekommunikationsområdet med inriktning mot funktionshindrade personers behov skall göras . En sådan utvärdering skall omfatta såväl forsknings- och utvecklingsarbetet som standardiseringsarbetet. Frågan om huruvida den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen borde gälla för funktionshindrade personers tillgång till teletjänster togs upp redan av . Inom teleområdet skulle principen i detta hänseende innebära att kostnaderna för att tillhandahålla tjänster anpassade till personer med funktionshinder skulle beräknas och sedan fördelas rättvist mellan operatörerna och deras abonnenter. Regeringen tog inte ställning till frågan i propositionen (1995/96:86) Funktionshindrades tillgång till teletjänster utan avsåg att återkomma i samband med översynen av telelagen. Regeringen har i propositionen Översyn av telelagen m.m. som överlämnades till föreslagit att funktionshindrade personers behov av goda telekommunikationer liksom skall tillgodoses genom statlig upphandling, genom tillståndsvillkor och genom fortsatt stöd till forskningsinsatser. Bakgrunden till ställningstagandet är att flera skäl har kunnat framföras mot ett införande av ansvars- och finansieringsprincipen på teleområdet. Ett system där operatörernas kostnader för att tillhandahålla tjänster anpassade för personer med funktionshinder skall beräknas och där kostnaderna sedan skall fördelas rättvist mellan operatörerna och deras abonnenter innebär att en kontrollapparat måste inrättas. Det kan också bli problem att avgränsa tjänsterna så att de personer som verkligen behöver dem också får dem. Antingen måste en tillsynsmyndighet i detalj föreskriva vilka funktionshinder som skall anses motivera ett kostnadsfritt eller kostnadsreducerat tillhandahållande eller så ikläder sig operatören en myndighetsroll genom att själv bestämma vilka personer som skall få tjänster kostnadsfritt eller till reducerat pris. I nämnda proposition framhålls också de problem som uppstår om krav på ett allmänt tillhandahållande av tjänster knyts till en viss teknik. En samhällsstyrning av tekniken kan leda till felbedömningar och risker för stora felinvesteringar. Dessa problem gör sig också gällande om ansvars- och finansieringsprincipen skulle införas. Europeiska kommissionen har i sitt dokument om samhällsomfattande tjänster (KOM (96) 73) angett att finansieringen av funktionshindrade personers behov av goda telekommunikationer i första hand bör vara en socialpolitisk fråga för respektive medlemsstat. Mot bakgrund av detta har regeringen ansett att upphandling har visat sig vara ett bra sätt att hålla kostnaderna nere och att ett upphandlingsförfarandet bör tillämpas även i fortsättningen. trafikutskott framhåller i betänkandet (1996/97:TU5) Översyn av telelagen m.m. bl.a. följande: "Utskottet delar den uppfattning som kommer till uttryck i de aktuella motionerna om att den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen har många fördelar vid uppbyggnaden av ett samhälle som är anpassat för alla. har också tidigare lagt fast att denna princip bör ligga till grund för anpassningen av bl.a. trafiksystemet till funktionshindrade personers behov. Därmed minskar behovet av särlösningar som ofta är väsentligt dyrare. Utskottet vill vidare erinra om att den nuvarande ordningen i huvudsak har fungerat väl för att tillgodose funktionshindrade personers behov. Utskottet har därmed ingen erinran mot att ett upphandlingsför- farande även fortsättningsvis tillämpas för att tillförsäkra funktions- hindrade personer tillgång till effektiva telekommunikationer." revisorer har i sin rapport (1995/96:RR 10) angående uppföljning av post- och telepolitiska mål föreslagit att upphandlingsansvaret för tjänster av icke-kommersiell karaktär borde koncentreras till en myndighet. En samordning har skett så att () får ett helhetsansvar för upphandlingen av de teletjänster som personer med funktionshinder behöver. Anslaget för funktionshindrades behov på post- och telesidan har i budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1, utg.omr.22, bet. 1996/97:TU1, rskr. 1996/97:115) utformats så att PTS friare kan prioritera mellan olika post- och teletjänster. Medel som varit öronmärkta för t.ex. postområdet skall således kunna användas för upphandling av tjänster på teleområdet och vice versa. Myndigheten skall år kunna prioritera viktiga delområden. PTS skall i enlighet med revisorers förslag fr.o.m. upphandla förmedlingen av texttelefoni, vilken tidigare ansvarade för. Fr.o.m. kan PTS även upphandla nya typer av tjänster för funktionshindrade personer efter behovsprövning och inom ramen för anslaget. kommer PTS att påbörja en försöksverksamhet med nationell förmedlingstjänst för bildtelefoni. Tjänsten omfattar förmedling och samtalstolkning. PTS upphandlar också nummerupplysningstjänst, fri sjukvårdsupplysning för texttelefonanvändare samt som tidigare nämnts förmedling av texttelefoner. biträder PTS i dessa frågor. 6 IT-program för äldre och för personer med funktionshinder ------------------------------------------------------- |Sammanfattning | | | |Ett program för att främja funktionshindrade och äldre| |personers användning av informationsteknik (IT) har på| |regeringens uppdrag utarbetats av| |. Förslaget bereds nu i regerings-| | | |kansliet. Regeringen framhöll i propositionen ( 1995/96: 125) Åtgärder för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik (prop. 1995/96:125) betydelsen av att informationstekniken görs tillgänglig och användbar för funktionshindrade och äldre personer. Rätt använd kan IT skapa helt nya förutsättningar för att uppnå de handikappolitiska målen om delaktighet och jämlikhet. Den kan vara ett effektivt instrument för att göra miljöer och verksamheter tillgängliga, vilket i sin tur leder till ett aktivare och självständigare liv och mindre beroende av andra. Om kraven på tillgänglighet och användbarhet inte tillgodoses finns å andra sidan en uppenbar risk för att klyftorna i samhället ökar och människors livskvalitet försämras. En sådan negativ utveckling måste förhindras. Att göra den nya tekniken tillgänglig för så många som möjligt är därför en central demokratifråga. används IT för att skapa nya förutsättningar på olika områden för personer med funktionshinder. Dövblinda kan med hjälp av informationsteknik få social gemenskap och nå ökad tillgång till information. Svårt rörelsehindrade personer kan styra datorer och får därmed tillgång till redskap som i mycket hög grad underlättar deras dagliga liv och medför mindre beroende av andra insatser som t.ex. personlig assistans. Det finns många exempel på att rörelsehindrade barn och barn med autism eller DAMP utvecklas positivt med hjälp av datorlek. Döva kan kommunicera på teckenspråk med hjälp av bildtelefoni. Genom IT kan det abstrakta och svårförståeliga beskrivas och förklaras på ett mer konkret sätt, vilket utvecklingsstörda har stor glädje och nytta av. Personer med dyslexi kan använda datorstöd för att läsa och skriva. Mot den bakgrunden aviserade regeringen i nämnda proposition att förutsättningarna att genomföra ett särskilt IT-program med inriktning på funktionshindrade och äldre skulle prövas. För att få tillräckligt underlag i frågan uppdrog regeringen åt att utarbeta ett IT-program för äldre och funktionshindrade personer. I uppdraget ingår att samråda med berörda myndigheter och organisationer både vad gäller att utarbeta programmet och att föreslå finansiering av det. En redovisning av uppdraget har lämnats och bereds nu i . 7 Ett tillgängligt regeringskansli ------------------------------------------------------- |Sammanfattning | | | |En utvärdering av tillämpningen av regeringens| |riktlinjer när det gäller funktionshindrade personers| |tillgång till publikationer skall| |göras . Det ankommer på | |informationscentral att bevaka att riktlinjerna följs.| | En inventering av den fysiska tillgängligheten inom| |bör genomföras samt förslag| |presenteras till åtgärder som kan bidra till att| |avhjälpa eventuella brister. Enligt tryckfrihetsförordningen har varje medborgare rätt att få ta del av allmänna handlingar och frihet att ta del av upplysningar och annan information. Det är ett viktigt inslag i demokratin. Rättigheterna gäller alla medborgare vilket innebär att ingen får utestängas från informationsrätten. för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet innehåller bl.a. regler om tillgång till information och att informationen bör ges i sådana former som gör den tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. har med utgångspunkt i undersökt hur tillgänglig informationen är vid statliga myndigheter och i kommunerna. Undersökningarna visar att många personer med funktionshinder har svårt att utnyttja informationsrätten. Skriftligt material finns sällan i en form så att den kan läsas av t.ex. synskadade, dövblinda eller utvecklingsstörda personer. Regeringen har vid olika tillfällen pekat på vikten av att information görs tillgänglig. Inom och i kommittéerna utarbetas ett stort antal kommittédirektiv, betänkanden, lagar, förordningar och andra liknande publikationer. Propositioner och regeringens skrivelser till ingår dock i riksdagstrycket och därmed i ansvarsområde.