prop · GK0364 · 1997-01-01 00:00:00 — förslag: Enligt tidsstudier som redovisas i tillbringar skötaren 2-2½ gånger mer tid i ett golvhönsstall än i ett burhönsstall. En av orsakerna är plockning av fellagda ägg. Djurskötaren exponeras också för betydligt högre dammhalter som även kan innehålla endo- toxiner, kvalster m.m. Ett krävande arbetsmoment är då stallet skall tömmas på höns inför slakten. Förhöjda ammoniakhalter kan förekomma i system med lösgående höns om inte ströbädden sköts men ammoniakhalten beror till största delen i stallet och mängden gödsel. Det kan vara svårt att uppfylla de ergonomiska kraven vid insamling av fellagda ägg, tillsyn och rengörings- momenten. Den nära kontakten med hönsen i system med lösgående höns kan upplevas som både fysiskt och psykiskt pressande av skötaren men kan även upplevas positivt. Mot bl.a. denna bakgrund anser att det krävs en förlängning av försökstiden för att man ska kunna lösa arbetsmiljöproblemen. Remissinstanserna: De flesta instanser som kommenterat arbetsmiljön anser att den inte är tillräckligt undersökt och att den bör vägas in i diskussionen om inhysningsformer för värphöns. Majoriteten av instanserna föreslår att vid införandet av funktionskrav bör även arbetsmiljön beaktas. Två djurskyddsorganisationer menar att arbetsmiljön måste anpassas till hönsen. Skälen för regeringens bedömning: Det finns flera ännu olösta problem när det gäller arbetsmiljön i hönsstallar. Det är således viktigt att forskning inom detta område intensifieras så att problemen kan lösas inom den tid som står till förfogande fram till dess att nya system skall vara i bruk. Det är i detta sammanhang betydelsefullt att både djurmiljö och arbetsmiljö bedöms . Regeringen vill påpeka vikten av att i den provning av ny teknik som utförs av skall även ingå studier av arbetsmiljön. Det är angeläget att arbeta fram gränsvärden för olika faktorer liknande de "ribbor" som har satt upp när det gäller djurhälsa och djurmiljö. 7 Hönshållning i vissa andra länder jämfört med iSverige 7.1 I har vi krav på hönshållningen som saknarmotsvarighet i andra länder Den svenska inhysningen ställer vissa krav på hönshållning som är strängare än i de flesta andra länder. De viktigaste kraven är förbud mot näbbamputation och förbud mot rutinmässig inblandning av antibiotika i foder. Dessutom sätter vårt bistra klimat ytterligare restriktioner. Dessa förhållanden påverkar möjligheterna att hålla höns i lösgående system i vårt land. I är näbbamputation inte tillåten. jordbruksutskott har uttalat att användandet av nya system inte heller får medföra att näbbamputation börjar användas i landet. Näbbamputation är ett ingrepp som i många länder tillämpas för att minska förekomsten av kannibalism och fjäderplockning. Ingreppet görs på daggamla kycklingar eller vid t.ex. 12 veckors ålder och innebär att man amputerar cirka en tredjedel av övre delen av näbben. Näbbtrimning gör att det blir svårare för hönan att greppa om exempelvis en fjäder. Det leder emellertid också till bestående obehagskänslor som förmodligen gör att hönan undviker att använda näbben. Näbben innehåller många nerver. Näbbamputation ger därför upphov både till akut smärta i samband med ingreppet och till kronisk smärta samt till nedsatt känslighet. Ingreppet är godkänt i flertalet länder i världen och utförs rutinmässigt på i stort sett samtliga höns i t.ex. . Det är inte godtagbart från svensk djurskyddssynpunkt och är heller inte tillåtet i och i . Enligt den schweiziska lagstiftningen får näbbarna inte amputeras i sådan utsträckning att hönsen inte kan äta normalt. I näbbamputeras av värphönsen. I är det förbjudet att ge värpande höns antibiotika i tillväxt- och produktionsfrämjande syfte, vilket förekommer i vissa andra länder. Om djuren ges antibiotika rutinmässigt i fodret kan detta visserligen bidra till en lägre sjukdomsfrekvens men finns risk att resistenta bakteriestammar utvecklas. Till skillnad från bl.a. övriga EU-länder behandlas dessutom koccidiostatika som veterinärmedicinska läkemedel i och får alltså endast användas efter receptförskrivning av veterinär. Det har stor betydelse för produktionen vilka karenstider som tillämpas efter att hönsen fått medicinska behandlingar, eftersom de ägg som värps under karensen inte får säljas. I tillämpas t.ex. en dags karenstid vid bekämpning av kvalsterangrepp, något som kan förekomma i större utsträckning hos golvhöns än hos burhöns, medan vissa länder inte tillämpar någon karenstid alls. Enligt gjordes en undersökning avseende fågelkvalster i olika inhysningssystem. Den visade att kvalster fanns i av burhönssystemen och i av golvsystemen. har uttalat att medicineringen inte får öka i samband med övergång till nya system. Det kalla svenska vinterklimatet innebär ett större behov av tillsatsvärme i värphönshus i vårt land än vad man har i de flesta andra europeiska länder. I inhysningssystem med ett relativt lågt antal höns per stallbyggnad är känsligheten för låga temperaturer större eftersom hönsens egen värmeproduktion totalt sett inte blir lika hög som i hus med högre beläggning. Om hönsen fjäderplockar varandra och får många kala områden på kroppen, innebär detta också att värmen måste ökas för att hönsen inte skall frysa. Dessutom måste en nästan naken höna kompensera sig för de stora värmeförluster det medför att vara dåligt befjädrad. En sådan höna kan kompensera sig genom att äta mer foder än en höna med god befjädring. 7.2 Alternativproduktion och burstorlekar i andra länder Andelen ägg producerade i alternativa system är obetydlig i och i , men i är den och i . I dessa båda senare länder ges etableringsstöd för alternativproduktion. I och produceras av äggen i alternativa system. I är det förbud mot hönshållning i konventionella burar. Där är målet att självförsörjningsgraden av ägg skall vara . I är också importen av ägg kopplad till handeln med inhemska ägg. Importen regleras på ett sådant sätt att den inhemska avsättningen alltid är tryggad trots att de inhemska äggen är dyrare än de importerade. I dagens läge kan inte som medlemsland i EU använda sådana åtgärder för att gynna inhemsk produktion. Näbbamputation är mycket vanlig i andra länder. I en del länder näbbamputeras inte bara lösgående höns utan även höns i burar. I t.ex. är det endast höns i ekologisk produktion som inte näbbamputeras. Dödligheten bland de ekologiska hönsen är där relativt hög () vilket har lett till att det Dyretiske Råd, som lyder under , har uttalat betänkligheter beträffande ekologisk hönshållning från djurhälso- och djurskyddssynpunkt. När det gäller traditionella burar har de flesta länder avsevärt lägre krav på ytor än som kräver /höna. Ett undantag är som kräver en större yta med /höna. I gäller /höna och i /höna. är att varje höna skall ha . I är det vanligast med /höna. Förutom höga ytkrav har också unika krav på klonötare och täta sidoväggar i burarna, se Tabell 2. I stallar som förprövas skall hönsburar dessutom vara försedda med sittpinne. Tabell 2 Minimikrav för värphönsburar i EU och , , och Minimiyta/ höna (cm2 ) 450 700 600 480 600 antal hönor/bur - 3 - 5 6 Minimihöjd burar (cm) 40* 42 38 38 40 antal våningar -** 3 3 3 3 Maximal golvlutning (%) 14 12 12 15 12 Fodertråg/ höna (cm) 10 15 12 12 12 Antal vattenställen/höna 2 2 2 2 2 Täta mellanväggar nej nej ja nej nej Klonötare nej nej ja nej nej Förbud mot näbbamputationnej ja ja ja nej * i av area och icke någonstans i buren. ** Fler än tre våningar tillåts endast om lämpliga åtgärder gör det möjligt att utan svårigheter inspektera samtliga våningar. Källa: Nordisk Fjærfeforbund, SJV, rådets direktiv (EEG) nr 166/88 av om anpassning till domstolens dom i mål 131/86 upphävande av rådets direktiv (EEG) nr 113/86 av om en minimistandard för skyddet av värphöns i bur. väntas presentera en rapport om hönshållningen inom EU. har agerat aktivt för att driva på diskussionen om inhysning av värphöns inom unionen. 8 Inhysningssystem för höns Det inhysningssystem som är mest utbrett är de traditionella burarna som varken är utrustade med värprede eller möjligheter till sandbadning. De flesta har inte heller sittpinne. Djurskyddslagens krav tillåter inte fortsatt produktion i sådana burar efter den 1 janauri 1999. De system för lösgående höns som är tillåtna är sådana med låg beläggning. System för lösgående höns med hög beläggning har ännu inte visat sig tillräckligt bra från djurskydds- och djurhälsosynpunkt och får bara användas inom reglerna för ny teknikprovning. 8.1 Varför har vi höns i burar? Fram till ungefär gick de flesta höns på golv med ströbädd. Antalet höns/m2 varierade i allmänhet mellan fyra och sex men kunde även uppgå till åtta höns/m2. En stadigt ökande befolkning medförde att efterfrågan på ägg steg vilket i sin tur innebar att mer effektiva inhysningsformer krävdes för att den svenska äggproduktionen skulle kunna hålla takt med konsumtionen. Burarna utvecklades delvis som ett svar på effektivitetssträvandena inom äggproduktionen men gav även hönsen fördelar genom att djurhälsan förbättrades jämfört med om hönsen gick på golv. Orsaken var bl.a. att risken för tarmparasiter minskade då djuren skiljdes från sin avföring. Hönsburar började utvecklas och var till en början avsedda för en höna per bur, men omkring började man gå över till att ha små grupper av höns i varje bur. I början var dödligheten i burar högre än i konventionella golvsystem men dödligheten kom efter hand att sjunka betydligt. En fördel med burar var att man kunde hålla 2-3 gånger så många höns per ytenhet som när hönsen gick på golv. Arbetskostnaden blev också lägre eftersom det var lättare att mekanisera bl.a. utfodring och utgödsling i bursystemen. Foderförbrukningen blev lägre i burar som produktionen blev högre än då hönsen gick på golv. Å andra sidan var kostnaderna för att investera i burar relativt höga. som burhållningen innebar produktionsfördelar gav den alltså även hönsen ett visst skydd mot sjukdomar som tidigare lätt spred sig i hönsgrupperna. Vacciner mot ett antal vanliga hönssjukdomar hade då ännu inte utvecklats. I och med att hönsen inte längre gick på ströbädd utan på nätgolv kom de inte längre i kontakt med varandras avföring. Risken för smittspridning minskade därför. De senaste årens forskning om värphönsens beteende har emellertid lärt oss att de s.k. traditionella burarna inte i tillräcklig grad uppfyller hönsens behov i flera olika avseenden. Forskningen har därför, , främst inriktat sig på att undersöka system för lösgående höns. 8.2 Alla nya tekniska system måste prövas och godkännas Alla nya tekniska system och ny teknisk utrustning för djurhållning måste godkännas av från djurhälso- och djurskyddssynpunkt innan de får användas. Detta gäller enligt 7 och 8 §§ djurskyddsförordningen (1988:539). Bestämmelsen om att ny teknisk utrustning skall godkännas trädde i kraft med avsikt att begränsa spridningen av nya system och anordningar till dess att de visat sig vara djurskydds- och djurhälsomässigt godtagbara. Systemen måste alltså uppfylla vissa krav när det gäller bl.a. dödlighet, sjukdomsfrek- vens och produktion för att tillåtas. De gamla, konventionella golvsystemen med sex till nio höns/m2 anses inte vara ny teknik, eftersom de funnits och därmed prövats erfarenhetsmässigt. Dessa lågbelagda system behöver således inte prövas enligt de angivna bestämmelserna utan kan användas helt fritt. Däremot måste alla system för lösgående höns med en beläggningsgrad högre än nio höns/m2 golvyta prövas av . Dessa provningar delas in i en experimentell fas och en fältfas där fältfasprovningen äger rum i vanliga kommersiella produktionsanläggningar hos enskilda lantbrukare. Antalet anläggningar i fältfasen begränsades från början till tio per fabrikat men ökades till 15. Utvärdering och prövning för godkännande skall ske när resultat från 15 hönsomgångar i fältfasen föreligger. En hönsomgång varar ca . Djuren sätts in vid ca 16 veckors ålder och slaktas i allmänhet vid ca 80 veckors ålder. Sammanlagt ingår 130 000 hönsplatser i provningarna av ny teknik. Totalt har provningarna kostat som utbetalats till ansvariga forskare för arbete och omkostnader samt till försöksvärdar i ersättning. rapporterar att av de tre fabrikat som ingår i provningarna av ny teknik beräknas inte något bli godkänt under det närmaste året antingen på grund av för få eller för dåliga resultat. har angivit att ett nytt system skulle kunna tas upp för slutlig utvärdering och eventuellt godkännande och ytterligare ett . Provningarna har emellertid visat så stora nackdelar och problem med systemen från djurhälso- och djurskyddssynpunkt att ännu inget system kunnat godkännas. Utmärkande för de provade systemen är att de är mycket känsliga för yttre störningar. De allvarligaste problemen som registrerats utgörs av den höga dödligheten och den utbredda förekomsten av fjäderplockning och kannibalism. Det saknas kunskap om hur stabilitet i totalresultat mellan omgångar skall uppnås. Hönsens dödlighet i burar är vanligen mellan och . I provningarna av ny teknik har satt ett gränsvärde för dödlighet på för högbelagda s.k. intensiva golvsystem. I många fall har detta gränsvärde överskridits. I flera omgångar av vissa fabrikat har dödligheten varit så hög som vilket måste betraktas som oacceptabelt. 8.3 System för inhysning av höns - fördelar och nackdelar De vanligaste inhysningssystem som skulle kunna användas för höns i och som redovisar i sin rapport är system för lösgående höns med hög eller låg beläggning, bursystem med traditionella eller modifierade burar samt dessutom storburar och småskaliga system. De högbelagda systemen har i regel 15-18 höns/m2 golvarea och de lågbelagda har 7-9 höns/m2. Det är fritt för vem som vill att starta äggproduktion med de lågbelagda systemen, men de högbelagda räknas som ny teknik och måste då prövas av . av de svenska hönsen är inhysta i system där hönsen är lösgående. Resten av hönsen finns i traditionella burar. 8.3.1 System för lösgående höns, hög beläggning Inhysningssystem av tre fabrikat provas av i ny teknikprovning, nämligen Oli-Voletage, Marielund och Vencomatic. Oli-Voletage har hunnit längst i provningarna med 15 hönsomgångar i fältfasen. Marielund-systemet har resultat från sex fältfasomgångar och Vencomatic från fyra omgångar. Inget system förväntas bli godkänt beroende på för få eller för dåliga resultat. De problem som visat sig i de högbelagda, lösgående systemen är främst att produktionen blir osäker på grund av utbrott av i första hand kannibalism, fjäderplockning och koccidios. (Koccidios är en tarmsjukdom som ger blodig diarré. Den orsakas av parasiter i bl.a. ströbädden och kan vara dödlig.) Sådana utbrott blir allvarliga i de stora grupper som det rör sig om i dessa system. Även hönssort och utfodring inverkar. Dödligheten i provningarna av ny teknik har varierat mellan och . har satt som en maximal gräns för godkännande. I traditionella burar har dödligheten varierat mellan och . Fördelar med högbelagda system för lösgående höns är att - hönsen kan utföra naturliga beteenden som att värpa i reden, sitta på pinne, sprätta och sandbada - hönsen har stor rörelsefrihet som stärker skelett och muskulatur. Nackdelar med systemen är att - de är känsliga för brister och störningar som kan utlösa allvarliga, ej godtagbara utbrott av fjäderplockning och kannibalism. Dödligheten har varierat mellan och - risken för fellagda ägg är relativt stor. Äggplockning kräver hög arbetsinsats - risken för parasitangrepp är relativt stor - ammoniakproduktionen kan bli relativt hög på grund av ströbädden -lösgående höns medför förhöjd dammhalt i luften. 8.3.2 System för lösgående höns, låg beläggning Som lågbelagda system för lösgående höns räknas system med maximalt nio höns/m2 golvyta. Dessa system har i allmänhet gödselbinge. Intresset för dessa har enligt ökat bland producenterna, bl.a. på grund av att de högbelagda systemen givit stora problem. Dessutom kan de lågbelagda systemen lättare anpassas till , vilka träder i kraft för del (se avsnitt 11.2). Systemen betraktas inte som ny teknik. De får därmed användas fritt och behöver inte provas för godkännande. Därför finns endast begränsade resultat som beskriver hur de fungerar. rapporterar emellertid att () gjort en inventering av lågbelagda system. Inventeringen visade bl.a. att dödligheten var 4 %-10 %. En vanlig orsak var kvävning då djuren hopade sig i redena eller i hörn av byggnaderna. Kannibalism uppfattades dock inte som något större problem. Andelen golvägg var låg och oftast . Andra resultat från SLU visar att dödligheten i lågbelagda system kan uppgå till . beräknar att det finns ca 550 000 hönsplatser i lågbelagda system. Fördelar med lågbelagda system för lösgående höns är att - hönsen kan utföra naturliga beteenden som att värpa i reden, sitta på pinne, sprätta och sandbada - hönsen har stor rörelsefrihet som stärker skelett och muskulatur. Nackdelar med systemen är att - de är känsliga för brister och störningar som kan utlösa utbrott av fjäderplockning och i vissa fall kannibalism - risken för parasitangrepp är relativt stor - ammoniakproduktionen kan bli relativt hög på grund av ströbädden -lösgående höns medför förhöjd dammhalt i luften. Antalet burhönsplatser beräknas uppgå till 5,3 miljoner. beslut angående burhöns har inneburit att förnyelsetakten av burbeståndet har avtagit och att många burar är föråldrade och utslitna. Utslitna burar utgör ett djurskyddsproblem. Fjäderplockning och kannibalism uppträder även i burar. Skillnaden mot golvsystem är att hackande höns endast kan hacka på de höns som hålls i samma bur. Utbredningen begränsas därmed. Fördelar med traditionella burar är att - damm- och ammoniakproduktionen som regel är begränsad - produktionen är relativt okänslig för yttre störningar. Dödligheten ligger ganska stabilt mellan och - fellagda ägg ej behöver plockas - risken för parasitangrepp är begränsad. Nackdelen med burarna är att - hönsen inte kan utföra beteenden som att värpa i rede, sitta på pinne, sprätta och sandbada - hönsen har begränsad rörelsefrihet som ger svagt skelett och svag muskulatur - problem med bl.a. fettlever och förväxta klor kan uppträda. 8.3.4 Smågruppssystem i s.k. modifierade eller inredda burar anger att en utvecklingsväg när det gäller att finna bättre inhysningsformer för värphöns är s.k. smågruppssystem eller inredda burar. Anledningen är att det är svårt att utan problem hålla stora hönsflockar på en begränsad yta som traditionella burar utgör en alltför karg miljö för hönsen. Inredda burar förses med värprede, sittpinne och sandbad. Detta ger hönsen möjlighet att utföra vissa viktiga, naturliga beteenden som ytan per höna ökar. Smågruppssystem i inredda burar har i begränsad omfattning undersökts på forskningsnivå vid SLU och även utomlands. Utgångspunkten har varit att den naturliga gruppstorleken för värphöns är 5-15 höns. Kunskaperna om funktionen och säkerheten i smågruppssystem är ännu begränsad men erfarenheterna av bl.a. svensk forskning är goda. De smågruppssystem som prövats har varit för grupper om 5-10 höns. Forskningen har utförts i burar där ytan per höna varit större än i traditionella burar, dvs. /höna jämfört med /höna. Även volymen har varit större beroende på högre höjd. Reden, sittpinne och sandbad har funnits för varje grupp. Studierna har bl.a. visat att djuren ofta utnyttjar rede och sittpinnar. En klar ökning av skelettstyrkan och en förbättring av befjädringen har registrerats hos höns i inredda burar jämfört med höns i konventionella burar. Dödligheten har varit lika låg som i de traditionella burarna. Det är emellertid ännu oklart bl.a. vilken gruppstorlek som är optimal och hur sandbaden skall utformas och skötas på ett rationellt sätt. Fördelarna med inredda burar är att - hönsen ges tillgång till reden, sittpinnar och sandbad, vilket är en förutsättning för att de skall kunna utföra viktiga naturliga beteenden - de är relativt okänsliga för yttre störningar. Dödligheten är låg och ligger i nivå med traditionella burar - risken för parasitangrepp är begränsad - ammoniakproduktionen är begränsad. Nackdelarna med de inredda burarna är att - hönsen har mer begränsad rörelsefrihet än i system för lösgående höns. Inredda burar skall inte förväxlas med s.k. storburar som prövades försöksmässigt i olika länder, däribland , , och . I andra länder än i finns de även i produktionsanläggningar. Gruppstorleken i storburar varierar mellan 15 och 40 höns i varje bur. Erfarenheterna har varierat och problem med bl.a. hög dödlighet och dålig hygien har förekommit. Inspektionsmöjligheterna är dåliga och det är problem med arbetsmiljön, särskilt vid utslaktning. Storburarna i nuvarande utformning kan därför inte betraktas som något alternativ för svensk hönshållning. delar upp systemen för småskalig produktion i två grupper. Den ena gruppen är system som kan förekomma i både stor och liten skala. Hit hör alla de system som behandlats tidigare. Det är alltså inget som hindrar att man minskar anläggningens storlek till ett mindre antal höns. En konsekvens av småskaligheten är att man av kostnadsskäl måste ersätta mekaniska hjälpmedel med manuellt arbete, t.ex. när det gäller utgödsling och ägginsamling. Från arbetsmiljösynpunkt är det emellertid lämpligare med mekanisk hantering. Till den andra gruppen hör system som enbart kan förekomma som småskaliga, t.ex. flyttbara hönshus och vandringshönshus. Antalet höns per hus är vanligen begrän- sat till 300-400. Antalet hus per producent begränsas sedan i sin tur av tillgång till lämplig mark. Produktion av ägg i småskaliga system bedöms inte kunna få någon större omfattning utan får närmast betraktas som en intressant nischproduktion. Fördelar med de småskaliga systemen är att - djurvänliga inhysningssystem med möjlighet till utevistelse kan väljas. Nackdelarna är att - risken för parasitangrepp och, vid utevistelse, salmonellasmitta ökar - miljön i hönshuset kan bli dålig, om inte behovet av värme och ventilation tillgodoses. 9 Foder och avel inverkar på produktion, hälsaoch beteende Fodrets sammansättning och struktur har stor betydelse för hur mycket ägg som kan produceras med en viss foderförbrukning. Hönsens hälsa och beteende kan också påverkas av fodret. I vissa fall rapporteras från praktiken att förändringar i foderstaten under produktionsperiodens gång gett upphov till kannibalism och fjäderplockning. Ofta har djurgrupper i golvsystem härvidlag visat sig betydligt mer känsliga än burhållna höns för förändringar i fodret. Även en för låg proteinnivå kan få som resultat att befjädringen försämras. Detta gäller såväl burhöns som golvhöns. Havre anses vara värdefullt i foderblandningen. Undersökningar har visat att havre kan förbättra befjädringen. Rasen har stor betydelse för hur djuret reagerar i olika miljöer. Dagens högvärpande hönssorter har i många generationer avlats för produktionsrelaterade egenskaper i burar såsom foderomvandling och värpning. Mycket litet medvetet avelsarbete har gjorts för egenskaper viktiga i en alternativ miljö. Dagens avelsarbete utförs av internationellt verksamma företag. Dessa har, i varje fall , visat föga intresse att ändra sina övergripande avelsmål. Avelsarbete med golvhållna djur är svårt på grund av bristen på definierade och lätt registrerade produktionsegenskaper av beteendekaraktär och svårigheterna till individuell kontroll av avelsdjuren. Undersökningar har visat att det finns skillnader mellan hönssorter både när det gäller traditionella produktionsegenskaper och andra egenskaper, delvis betingade av hönsens beteende, som befjädring, hackningsskador och fothälsa. Resultaten pekar på möjligheterna att utveckla specialanpassade djur för olika miljöer. Detta kan emellertid ta mycket . 10 Regeringens överväganden beträffandeinhysning av höns