prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — Eftersom områdena har olika omfattning och struktur måste sökandens organisation vara avpassad för just det enskilda området. Faktorer som därvid skall vara vägledande är nätföretagets effektivitet, omfattning och därtill hörande möjligheter att hålla sig med kompetent personal, beredskapsorganisation m.m. eller, alternativt, förutsättningarna att klara dessa funktioner tillsammans med angränsande nätföretag. En noggrann bedömning av sökandens lämplighet är särskilt viktig när nätkoncession för område beviljas. Koncessionshavaren har ju i princip monopol inom området på att bygga ledningar upp till en viss spänning. Detta betyder att koncessionshavaren måste vara särskilt lyhörd för bl.a. elkundernas behov. Andra stycket saknar motsvarighet i den gamla ellagen och i utred- ningens förslag. I första meningen anges vem som får beviljas nätkoncession avseende en utlandsförbindelse, nämligen den som har nätkoncession för stamnätet. innehas stamnätet av staten genom . Om staten skulle överlåta stamnätet till någon annan övergår därmed också rätten att beviljas nätkoncession avseende utlandsförbindelser. Om stamnätet överlåts till flera övergår nämnda rätt till den som innehar största delen av nätet. Övergång av nämnda rätt förutsätter dock att den nye innehavaren beviljas nätkoncession för sin del av stamnätet. I andra meningen finns en undantagsbestämmelse av innebörd att nätkoncession avseende en utlandsförbindelse får meddelas även annan om ledningen är av mindre betydelse för det samlade överföringsnätet till utlandet. Ärenden om nätkoncession för en utlandsförbindelse prövas alltid av regeringen, vilket framgår indirekt av 2 kap. 1 § andra stycket. Regeringen har alltså att bedöma om nämnda undantagsbestämmelse är tillämplig. Därvid bör främst syftet med huvudregeln beaktas. Frågan om nätkoncession avseende utlandsförbindelser har behandlats i avsnitt 9.3. 11 § En nätkoncession skall förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt samt med de villkor för anläggningens utförande och nyttjande som behövs av säkerhetsskäl eller som av annat skäl behövs från allmän synpunkt. Paragrafen motsvarar 10 § i utredningens förslag och 2 § 3 mom. andra stycket i den gamla ellagen. Motsvarande bestämmelse infördes i den gamla ellagen på grundval av Kungl. Maj:ts proposition (prop. 1957:161) med förslag till lag angående ändrad lydelse av 2, 3 och 4 §§ lagen (nr 71), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Kommentarer till bestämmelsen finns i propositionen 1957:161 s. 47 f. Det är här fråga om de villkor som koncessionsmyndigheten fastställer vid meddelande av nätkoncession. Villkor som rör elsäkerhet fastställs därvid efter samråd med . 12 § Gränserna för en nätkoncession för område får ändras av nätmyndigheten, om det behövs för en ändamålsenlig nätverksamhet och det kan ske utan synnerlig olägenhet för koncessionshavaren. Bestämmelsen motsvarar 2 § 5 mom. i den gamla ellagen. Motsvarande bestämmelse infördes i den gamla ellagen på grundval av Kungl. Maj:ts proposition (prop. 1957:161) med förslag till lag angående ändrad lydelse av 2, 3 och 4 §§ lagen (nr 71), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Bestämmelsen avser gränsändringar under löpande koncessionstid. Syftet med en gränsändring skall vara att åstadkomma en mer ända- målsenlig nätverksamhet. I detta begrepp ingår både en lämplig geografisk omfattning och en för prissättning av nätverksamheten lämplig fördelning av olika kundkategorier och nättyper. 13 § En nätkoncession skall meddelas , om den avser linje, och , om den avser område. Om det finns särskilda skäl eller om sökanden begär det, får bestämmas. Paragrafen motsvarar 2 § 3 mom. första stycket i den gamla ellagen och 13 och 14 §§ i utredningens förslag. Den gamla bestämmelsen var dock annorlunda utformad. Där angavs att nätkoncession skall ges för bestämd tid, högst . Tidsangivelsen är här alltså inte normaltiden utan maximitiden. Dessutom görs ingen skillnad mellan nätkoncession för linje och för område. En kommentar till den gamla bestämmelsen finns i regeringens proposition 1993/94:162 s. 149. Den nya bestämmelsen innebär att olika regler gäller för en nätkon- cessions giltighetstid beroende på om det är fråga om nätkoncession för linje eller nätkoncession för område. Skälen för detta har redovisats i avsnitt 5.3. En nätkoncession skall i normalfallet meddelas resp. om inte sökanden begär . Begär han skall i stället den kortare tiden bestämmas. Finner koncessionsmyndigheten i annat fall att det på grund av särskil- da omständigheter i det enskilda fallet bör bestämmas än som begärts får detta ske. En sådan omständighet kan vara att nätdelen ingår som en mindre del i ett större nät för vilket endast av koncessionstiden återstår. Möjligheten bör dock tillämpas restriktivt. Frågan har berörts i avsnitt 5.3. 14 § Nätkoncessionens giltighetstid får på ansökan av koncessionshavaren förlängas med i taget, om nätkoncessionen avser linje, och med i taget, om den avser område. Om det finns särskilda skäl eller om sökanden begär det, får bestämmas. I ett ärende om förlängning av giltighetstiden skall 2 § andra stycket och 6 - 11 §§ tillämpas. Ansökan om förlängning av giltighetstiden skall göras senast före koncessionstidens utgång. Nätkoncessionen gäller till dess att ansökningen har prövats slutligt. Om det finns särskilda skäl, får en nätkoncessions giltighetstid förlängas även om giltighetstiden inte har löpt ut. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den gamla ellagen, motsvarar 15 § i utredningens förslag. Huvudregeln anges i första stycket, nämligen att nätkoncessionens giltighetstid kan förlängas på ansökan av koncessionhavaren. Om förlängning medges skall tiden förlängas med om nätkoncessionen avser linje och med om den avser område. Förlängningstiden kan dock avkortas om det föreligger särskilda skäl eller om sökanden begär det. Då övervägs i ett förlängningsärende skall samma bedömning göras som då nätkoncession meddelas första gången enligt 13 §. I andra stycket anges de kriterier som skall tillämpas då en ansökan om förlängning prövas. Som har framhållits i avsnitt 5.4 skall en ansökan om förlängning i princip behandlas som en ansökan om ny nätkoncession. Därför skall 6 - 11 §§, som anger de grundläggande förutsättningarna för att få nätkoncession, tillämpas i ett förlängningsärende. Vid nätkoncession för linje medför detta bl.a. att koncessionshavaren kan bli tvungen att på egen bekostnad flytta ledningen eftersom 8 § skall tillämpas. Enligt första stycket i den paragrafen får en nätkoncession för linje inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om kommunen har fastställt en detaljplan eller områdesbestämmelser och ledningens placering inte är förenlig med planen eller bestämmelserna kan inte koncessionens giltighetstid förlängas med bibehållen ledningssträckning. Enligt andra stycket skall naturresurslagen (NRL) tillämpas. Den avvägning som sker enligt NRL kan då leda till att en ändrad ledningssträckning bestäms av hänsyn till motstående intressen. Om förlängningsärendet avser en nätkoncession för område kan gränserna för området ändras i förlängningsbeslutet. Detta görs då med stöd av 9 §, där det stadgas att ett koncessionsområde skall utgöra en med hänsyn till nätverksamheten lämplig enhet. Dessutom skall 11 § tillämpas, vilket innebär att nätkoncessionen, i förlängningsbeslutet, skall förenas med de villkor som behövs enligt den paragrafen. De villkor som dittills har gällt för nätkoncessionen kan alltså ändras och/eller kompletteras. Vid nätkoncession för område skall slutligen 2 § andra stycket tillämpas. En för ledningsnätet högsta tillåtna spänning skall alltså anges i förlängningsbeslutet. Detta värde kan alltså ändras i förhållande till vad som dittills gällt. I tredje stycket föreskrivs att en ansökan om förlängning skall göras senast före koncessionstidens utgång. Denna regel är inte sanktionerad men det är mycket angeläget att regeln iakttas så att prövningsmyndigheten får den tid som behövs för att bereda och avgöra förlängningsärendet. Dessutom anges att nätkoncessionen fortsätter att gälla tills ansökan om förlängning har prövats slutligt. Innebörden av bestämmelsen i fjärde stycket är att en nätkoncessions giltighetstid skall kunna förlängas med verkan från en tidigare tidpunkt än den gamla giltighetstidens utgång. Bestämmelsen är i första hand tänkt för en situation när en begränsad men ändå inte särskilt , kanske 10 - , återstår av koncessionstiden och större renoveringar och investeringar är aktuella. 15 § Om det finns särskilda skäl får, på ansökan av koncessionsha- varen, en nätkoncessions giltighetstid förlängas tillfälligt på oförändrade villkor. En tillfällig förlängning får meddelas för högst . Ett ärende enligt första stycket får avgöras utan att någon annan än sökanden haft tillfälle att yttra sig. Paragrafen, som saknar motsvarighet i den gamla ellagen, motsvarar 16 § i utredningens förslag. Bestämmelsen i första stycket är avsedd att tillämpas i fall där giltighetstiden för en nätkoncession går mot sitt slut men tidpunkten för en förlängning av någon anledning infaller olämpligt. Koncessionshavaren kanske överväger en alternativ ledningsdragning som i sin tur är beroende av andra ledningar. Han kan då ansöka om tillfällig förlängning av nätkoncessionens giltighetstid. En sådan tillfällig förlängning sker på oförändrade villkor och får gälla högst . I ett ärende om förlängning av giltighetstiden enligt 14 § skall ett antal paragrafer i detta kapitel tillämpas. Detta gäller dock inte i ett ärende om tillfällig förlängning enligt förevarande paragraf eftersom någon ändring i koncessionsvillkoren inte får ske i ett beslut enligt denna paragraf. Föreskriften i andra stycket innebär ett undantag från förvaltningslagens regler om kommunikationsskyldighet. Orsaken till att denna bestämmelse införs är att någon ändring av nätkoncessionens villkor inte sker vid tillfällig förlängning. Överlåtelse och upphörande av nätkoncession 16 § En nätkoncession får inte överlåtas utan tillstånd av regeringen. Regeringen får bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om överlåtelse av nätkoncession som inte avser en utlandsförbindelse. Vid prövning av en ansökan om överlåtelse av nätkoncession skall 10 § tillämpas. Paragrafen motsvarar 2 § 2 mom. sista stycket i den gamla ellagen och 17 § i utredningens förslag. I första stycket föreskrivs att en nätkoncession inte får överlåtas utan tillstånd. Den nye innehavarens lämplighet skall, enligt andra stycket prövas på samma sätt som vid ansökan om ny nätkoncession. Det behövs dock ingen förnyad prövning av övriga villkor för nätkoncessionen. Ansvaret för att dessa villkor följs övertas av den nye innehavaren av nätkon- cessionen. Inte heller bestäms någon ny koncessionstid, utan förvärvaren övertar nätkoncessionen för återstoden av innevarande koncessionstid. 17 § En koncessionshavare får tillfälligt ta en ledning som omfattas av nätkoncession för linje ur bruk. Ledningen får dock inte vara ur bruk än sammanlagt utan tillstånd av regeringen. Regeringen får bemyndiga nätmyndigheten att pröva frågor om tillstånd att tillfälligt ta en ledning ur bruk om ledningen inte utgör en utlandförbindelse. Tillstånd enligt första stycket får inte meddelas, om det är olämpligt ur elförsörjningssynpunkt. Ett tillstånd skall meddelas . Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i den gamla ellagen, motsvarar delvis 18 § i utredningens förslag. I första stycket första meningen föreskrivs att en ledning som omfattas av nätkoncession för linje tillfälligt får tas ur bruk. Ordet tillfälligt indikerar att man alltid måste ha för avsikt att åter ta ledningen i bruk efter en avstängning för att denna paragraf skall vara tillämplig. Om man avser att definitivt ta ledningen ur bruk blir i stället 18 § tillämplig. Om den tillfälliga avstängningen skall pågå i sammanlagt krävs tillstånd av regeringen eller, om det inte gäller en utlandsförbindelse, nät- myndigheten. Tillstånd kan sökas antingen i samband med att man tar ledningen ur bruk eller när ledningen redan är tagen ur bruk och treårs- gränsen närmar sig. Den första varianten blir aktuell när man redan från början vet att ledningen kommer att vara ur bruk än . I andra stycket anges när en ansökan att få ta en ledning ur bruk får bifallas, nämligen om det inte är olämpligt ur elförsörjningssynpunkt. Dessutom anges att ett tillstånd skall meddelas . Orsaken till detta är att tillstånd enligt denna paragraf bara avser tillfälliga avstängningar. En ledning behöver inte vara spänningssatt för att anses vara i bruk. Ledningar från ett reservkraftverk bör således anses vara i bruk även om reservkraftverket inte behöver användas men väl är förberett för att med kort varsel användas. Med ''''''''ur bruk'''''''' avses därför att ledningen inte avses bli använd i det nationella elsystemet. 18 § En nätkoncession får återkallas helt eller delvis, 1. om en ledning eller ett ledningsnät inte längre behövs för en säker elförsörjning, eller 2. om koncessionshavaren i väsentlig mån inte fullgör sina skyldigheter enligt denna lag, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt villkor i nätkoncessionen. Frågor om återkallelse av nätkoncession prövas av nätmyndigheten. Avser nätkoncessionen en utlandsförbindelse, prövas dock frågan om återkallelse av regeringen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § 6 mom. fjärde och femte styckena i den gamla ellagen och delvis 19 § i utredningens förslag. I första stycket anges de fall då återkallelse av nätkoncession får äga rum. Sådan återkallelse får, enligt punkten 1, ske då en ledning eller ett ledningsnät inte längre behövs. Det är i den här punkten fråga om de fall då en ledning inte längre behövs inom överskådlig framtid och därför definitivt kan tas ur bruk. I de fall då behovet bara har bortfallit temporärt blir i stället 17 § tillämplig. En förutsättning för att återkallelse skall få ske är att ledningen inte behövs för en säker elförsörjning. måste alltså göra en självständig bedömning av om detta kriterium är uppfyllt. I punkten 2 regleras det andra fallet då återkallelse av nätkoncession får ske, nämligen vid misskötsamhet. Regleringen har överförts från den gamla ellagen i stort sett oförändrad. Om återkallelse sker enligt punkten 1 blir koncessionshavaren, enligt 19 §, skyldig att ta bort ledningen och vidta de återställningsåtgärder som nätmyndigheten bestämmer. 19 § Om en nätkoncession upphör att gälla, är den som senast haft nätkoncessionen skyldig att ta bort ledningen med tillhörande anläggningar och vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. I samband med att nätkoncessionen upphör skall nätmyndigheten fastställa koncessionshavarens skyldigheter enligt första stycket. Om den som senast har haft nätkoncessionen inte fullgör sina skyldigheter enligt första stycket, får nätmyndigheten förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller besluta att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad. Ett beslut om att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad får verkställas. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § 1 mom. i den gamla ellagen och 21 § i utredningens förslag. Motsvarande bestämmelser infördes i den gamla ellagen på grundval av regeringens proposition (prop. 1981/82:188) med förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, m.m. Kommentarer till bestämmelserna finns i propositionen 1981/82:188. Bestämmelsen i tredje stycket är delvis ny i förhållande till den gamla ellagen. får , utöver att förelägga vite, också förordna att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad. Enligt sista meningen får ett sådant beslut verkställas. Detta innebär att beslutet utgör en exekutionstitel enligt 3 kap. 1 § sjätte punkten utsökningsbalken. Verkställighet sker enligt bestämmelserna i 16 kap. utsökningsbalken. 20 § Om en elektrisk starkströmsledning har byggts utan nätkon- cession, där sådan behövs, får nätmyndigheten förelägga ledningens innehavare att ta bort ledningen med tillhörande anläggningar och vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller enskild synpunkt. Om ledningens innehavare inte fullgör sina skyldigheter enligt första stycket, får nätmyndigheten förelägga honom vid vite att fullgöra skyldigheterna eller besluta att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad. Ett beslut om att åtgärderna skall vidtas på koncessionshavarens bekostnad får verkställas. Paragrafen motsvarar 3 § 2 mom. i den gamla ellagen och 22 § i utred- ningens förslag. Denna paragraf reglerar, liksom föregående paragraf, skyldigheten att ta bort ledningar och vidta andra återställningsåtgärder. Medan föregående paragraf är tillämplig då en nätkoncession upphör att gälla skall förevarande paragraf tillämpas då någon har byggt en ledning utan att ha rätt till det. I övrigt är regleringen densamma som i 19 §. Motsvarande bestämmelse, 3 § 2 mom., i den gamla ellagen infördes med 3 § 1 mom. 21 § Om någon annans mark behöver tas i anspråk för sådana återställningsåtgärder som avses i 19 eller 20 §, får nätmyndigheten besluta att tillträde till marken skall lämnas . Återställningsåtgärderna skall utföras så, att minsta skada och intrång vållas. Byggnader får uppföras eller vägar byggas endast om markens ägare och den som har nyttjanderätt eller servitut avseende marken samtyckt till det eller nätmyndigheten lämnat tillstånd till åtgärden. Tillstånd får lämnas endast om åtgärden är oundgängligen nödvändig för att återställningsåtgärderna skall kunna vidtas. Om återställningsåtgärderna föranleder skada eller intrång, skall ersättning för detta lämnas. Talan om ersättning väcks vid den fastighetsdomstol inom vars område marken eller större delen av denna ligger. Paragrafen motsvarar 3 § 3 mom. i den gamla ellagen och 23 § i utred- ningens förslag. Motsvarande bestämmelse, 3 § 3 mom., i den gamla ellagen infördes med 3 § 1 mom. Flyttning av ledning i vissa fall 22 § Innehavaren av en elektrisk ledning som har dragits fram inom området för en befintlig allmän väg, enskild väg som hålls öppen för trafik, järnväg, tunnelbana eller spårväg eller kanal eller annan sådan vattentrafikled (trafikled) är skyldig att, vid ändring av trafikleden, vidta de åtgärder med ledningen som behövs för att ändringen av trafikleden skall kunna genomföras. Ledningens innehavare skall svara för kostnaderna för dessa åtgärder. Paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, motsvarar 5 a § 1 mom. i den gamla ellagen. Bestämmelsen infördes ursprungligen i den gamla ellagen på grundval av Kungl. Maj:ts proposition 1970:139. Bestämmelsen är tillämplig på alla elektriska ledningar, oavsett om de tillkommit med stöd av nätkoncession eller ej. Såväl starkströmsledningar, som är undantagna från kravet på nätkoncession, som svagströmsledningar omfattas alltså av bestämmelsen. Bestämmelsen är bara tillämplig om ledningen har dragits fram inom området för en befintlig trafikled. I det helt övervägande antalet fall torde denna situation vara för handen, eftersom det mycket sällan förekommer att en trafikled råkar dras fram längs en redan befintlig ledning. Bestämmelsen är bara tillämplig när ledningen har dragits fram inom området för trafikleden. Om ledningen dragits fram längs med trafikleden är den i allmänhet placerad inom trafikområdet. Om ledningen däremot korsar trafikleden blir bestämmelsen tillämplig bara om stolpar, stag eller dylikt är placerade inom trafikområdet. Beträffande vägar definieras vägområde i 2 och 3 §§ väglagen (1971:948) och i 1 kap. 2 § lagen (1939:608) om enskilda vägar. Motsvarande bestämmelser beträffande järnväg, tunnelbana och spårväg finns i 2 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). Ytterligare föreskrifter om starkströmslednings framdragande inom område för allmän väg finns i 4 kap. förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar. I nämnda förordning finns dessutom föreskrifter om starkströmslednings framdragande inom område för sjötrafik i 5 kap. och inom område för järnväg i 6 kap. Dessa föreskrifter är meddelade av säkerhetsskäl. Skyldigheterna enligt denna paragraf åvilar ledningens innehavare, oavsett om innehavet grundar sig på äganderätt eller nyttjanderätt. Regleringen av flyttningsskyldigheten i denna paragraf baserar sig på prioritetsprincipen, dvs. den senare tillkomna anläggningen får vika för den tidigare tillkomna anläggningen. Skälet till att ledningens innehavare åläggs kostnadsansvaret för nödvändiga flyttningsåtgärder är att det innebär avsevärda fördelar att dra fram ledningen längs en trafikled i stället för i obruten terräng. Det underlättar både själva byggandet av ledningen och det senare underhållet av den. Däremot medför det knappast några fördelar för trafikleden. 23 § Om syftet med en ledning är att överföra el för belysning av en allmän väg, skall väghållaren ersätta ledningens innehavare för kostnader som avses i 22 §. Om ledningen även tjänar annat ändamål, skall ersättningen bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. Om det i fall som avses i 22 § har vidtagits åtgärder med en ledning där denna korsar en trafikled, skall den som förvaltar trafikleden ersätta ledningens innehavare för kostnaderna för andra åtgärder än flyttning av stolpe, stag eller liknande anordning inom trafikledens område. Paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, motsvarar 5 a § 2 mom. i den gamla ellagen. Föreskriften i första stycket innebär ett undantag från huvudregeln i 22 § såvitt avser kostnadsansvaret för vidtagna åtgärder. Enligt huvudregeln är det ledningens innehavare som svarar för kostnaderna för de åtgärder som nämns i 22 §. Om en ledning är framdragen längs en allmän väg för belysning av vägen skall väghållaren i stället för ledningens innehavare svara för kostnaderna för vidtagna åtgärder. Skälet härtill är att belysning av vägen ingår i väghållarens ansvar och inte i ledningshavarens. Om ledningen även tjänar andra ändamål än vägbelysningen skall kost- naderna fördelas mellan väghållaren och ledningens innehavare efter vad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna. Med bestämmelsen åsyftas att väghållaren skall betala så stor del av kostnaden som motsvarar den nytta han har av ledningen i proportion till den totala nyttan av ledningen. Regleringen i detta stycke gäller bara ledningar vid allmänna vägar medan ledningar vid andra trafikleder faller utanför regleringen. I andra stycket, som gäller ledningar vid alla typer av trafikleder, regleras kostnadsansvaret i vissa fall då ledningar korsar en trafikled. Om det i ett sådant fall är så att stolpe, stag eller liknande anordning inom trafikledens område gäller huvudregeln för dessa anordningar, dvs. ledningens innehavare har kostnadsansvaret för åtgärder beträffande dessa anordningar. Skälet är, som nämnts, att det innebär en fördel för ledningshavaren att kunna utnyttja trafikledens område på detta sätt. För kostnader avseende övriga åtgärder är det dock trafikledens förval- tare som har kostnadsansvaret i stället för ledningens innehavare. Skälet för detta är att det inte innebär någon fördel, bortsett från nämnda förhållanden, för ledningens innehavare att ledningen korsar trafikleden. Det kan dessutom vara svårt att dra fram ledningar utan att korsa trafikleder. Regleringen i denna paragraf innebär ingen ändring i skyldigheten att flytta ledningen jämfört med regleringen i 22 §. Endast beträffande kostnadsansvaret innehåller 23 § särregler. 24 § Om en ledning som har dragits fram inom område för en befintlig trafikled leder till ökade kostnader för trafikledens underhåll, skall innehavaren av ledningen ersätta dessa ökade kostnader. Paragrafen, som saknar motsvarighet i utredningens förslag, motsvarar 5 a § 3 mom. i den gamla ellagen.