prop · GK0336 · 1997-01-01 00:00:00 — Landstingen bör också ersätta länsstyrelserna som regionens företrädare i olika sammanhang. Remissinstanserna: Cirka 360 remissinstanser har yttrat sig över förslaget att föra över det regionala utvecklingsansvaret från till . Flertalet centrala statliga myndigheter avstyrker förslaget. avvisar förslaget med motivering att det innebär en risk för expansion och kostnadsdrivande effekter inom den landstingskommunala sektorn. Statskontoret framhåller att förslaget kan innebära att effektiviteten försämras och det demokratiska inflytandet försvagas. () framhåller att regionalt utvecklingsarbete ställer krav på statens ansvarstagande och inflytande och att detta ansvar bör kanaliseras via länsstyrelserna. Flera myndigheter framhåller att oklara ansvarsförhållanden och dubbelarbete skapas genom att staten även framgent kommer att vara en viktig aktör som måste samordna statlig verksamhet i regionen. Samtliga landsting tillstyrker beredningens förslag med undantag för landstingen i och , som framhåller att en försöksverksamhet bör genomföras, varvid de lösningar som tagits fram inom respektive län bör prövas. Flertalet länsstyrelser avstyrker beredningens förslag eller är negativa till det. i anser att staten även i fortsättningen bör ha ett sammanhållande ansvar för utvecklingsfrågorna och att utredningens förslag innebär en inskränkning i kommunernas ansvarsområde. Nio länsstyrelser är positiva - i samtliga dessa fall har styrelse fattat beslutet. i anser att beslutanderätten över de regionalpolitiska stödmedlen och anslagen till länstrafikanläggningar bör föras över till . i anser att roll skall renodlas till att bara vara av statlig myndighetskaraktär. Något mindre än hälften av de kommunala remissinstanserna tillstyrker förslaget. Av dessa finns drygt hälften i eller i västra . Kommuner som tillstyrker anför i första hand demokrati- och effektivitetsskäl som motiv för sitt ställningstagande. Flera kommuner i ställer sig bakom yttrandet från med motiveringen att förslaget ger bättre förutsättningar för att effektivisera, kraftsamla och utveckla de offentliga insatserna. Även många kommuner i västra är positiva med samma motivering. anför att ansvaret för den regionala utvecklingen bör bli en självstyrelseuppgift inom den nationellt beslutade politikens ramar. kommun tillstyrker huvudtankegångarna med motivering att den föreslagna ordningen delvis redan är genomförd i där genomför regional planering. tillstyrker bl.a. med motiveringen att regionalpolitiken behöver kompletteras med en regionpolitik som mobiliserar regionens egna resurser. En majoritet av kommunerna avstyrker förslaget. Dessa kommuner anför ofta att det föreslagna utvecklingsansvaret för landstingen försvagar den kommunala självstyrelsen, att regionens samhällsfrågor bör hanteras av kommuner i samverkan, att landstingen har en svagare demokratisk förankring än kommunerna och att en ny regional nivå med föreslagna uppgifter är främmande för statsskick. Exempelvis är tveksam till förslaget med motivering att olika former av samverkan krävs beroende på vilken verksamhet det gäller. kommun avstyrker och anför att landstingen saknar de styrande befogenheter som möjliggör ett politisk ansvarstagande för regionens utveckling. kommun anför att det utanför storstäderna i hög grad är kommunerna som driver utvecklingsfrågorna. avstyrker förslaget bl.a. med motivering att det innebär en centralisering av ansvar från kommunerna till regionala självstyrelseorgan. Skälen för regeringens förslag har enligt förordningen (1990:1510) med länsstyrelseinstruktion till uppgift att noga följa länets tillstånd och behov, främja länets utveckling och befolkningens bästa och verka för att de fastställda nationella målen inom olika samhällssektorer får genomslag i länet. I frågor som har betydelse också för angränsande län skall främja länens gemensamma intressen. Vidare skall särskilt verka för att statlig, och landstingskommunal verksamhet i länet samordnas och anpassas efter de övergripande miljö- och regionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktigt, god hushållning med naturresurserna. skall också genomföra, eller hos regeringen eller dess myndigheter föreslå, sådana åtgärder som är nödvändiga eller lämpliga för länets utveckling. , som utses av landstingen, beslutar om viktigare frågor som rör samhällsplaneringen, miljön och regionala utvecklingsinsatser eller andra åtgärder som är betydelsefulla för länets utveckling. Länsstyrelserna fick i det regionalpolitiska beslutet i uppdrag att i samverkan med bl. a. andra statliga myndigheter, landsting, länets kommuner och näringslivsorganisationer utveckla en strategi för länets långsiktiga utveckling (prop. 1993/94:140). Förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete kompletterades därvid med förtydliganden om vad en sådan strategi skall omfatta. Strategin skall bl.a. innehålla en analys av utvecklingsmöjligheterna, redovisa långsiktiga mål, vilka åtgärder som skall vidtas, hur insatserna skall finansieras, vilken samverkan som krävs och hur planen skall följas upp. Strategin skall utformas så att den kan utgöra underlag för planering och samordning av statlig och verksamhet. arbetar i stort sett alla län med att ta fram en långsiktig övergripande strategi för den regionala utvecklingen. budgetproposition uttalade regeringen att en tyngdpunkts- förskjutning skall ske så att länsstyrelserna även skall medverka till att uppfylla de krav som bl.a. det svenska EU-medlemskapet ställer (prop. 1994/95:100 bil. 14 s. 8). En del landsting har höjt sin ambitionsnivå i arbetet med regionala utvecklingsfrågor. Det gäller t.ex. i där svarar för vissa planerande uppgifter som länsstyrelserna svarar för i andra län. Kommunerna är också mer engagerade i utvecklingsfrågorna . I båda fallen är en väsentlig orsak arbetslösheten och åtgärderna mot denna som alltmer genomförs av kommunerna och landstingen. En annan orsak är de många EU- projekten som har engagerat kommuner och landsting. Regional näringspolitik kompletterar regionalpolitik Genom en försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning vill regeringen pröva nya metoder för att få en starkare demokratisk förankring av det regionala utvecklingsarbetet. Det är också regeringens uppfattning att en bred förankring av det regionala utvecklingsarbetet kan bidra till en bättre samordning och därmed till ett effektivare utnyttjande av de resurser som finns inom regionen. En sådan kraftsamling av resurser på regional nivå bör kunna underlätta utvecklingen av konkurrenskraftiga regioner. Länsstyrelsernas uppgifter avseende regional utveckling har successivt förändrats. Den tidigare huvuduppgiften var att genomföra en nationell regionalpolitik där staten centralt tog ett stort ansvar för att utjämna skillnader mellan regioner med hjälp av stöd och utvecklingsprojekt. Detta ansvar har successivt delegerats till läns- styrelserna. har också problembilden förändrats. En snabbt ökande arbetslöshet och ett ökande budgetunderskott har medfört en betoning på ekonomisk tillväxt. Det som tidigare uppfattades som ett regionalt problem främst i norra har blivit en nationell angelägenhet i hela landet. Enligt regeringens uppfattning krävs numera inte bara speciella insatser i några få regioner utan även en regionalt anpassad utveckling och tillväxt i alla regioner. Staten kan inte på samma sätt som tidigare lösa regionala problem med bidrag för olika ändamål. Dagens utvecklingsarbete inriktas därför alltmer på att stimulera de faktorer och processer som har betydelse för den egna regionens utveckling. Den regionala utvecklingsrollen kommer att kräva mer av samarbete mellan staten, kommuner, landsting, näringsliv, organisationer och EU. EU- medlemskapet har också förändrat förutsättningarna för arbetet genom att EG:s strukturfondsprogram i betydande omfattning har kommit att styra såväl inriktning som sättet att arbeta i berörda regioner. Den närmare utformningen av regeringens förslag Det regionala utvecklingsansvaret föreslås överföras till de nybildade regionförbunden i län respektive län. I överförs ansvaret till kommunen Om förberedelsearbetet skulle visa att någon del av försöksverksamheten behöver senareläggas i visst län bör regeringen kunna besluta om en sådan senareläggning. En överföring av det regionala utvecklingsansvaret till ett regionalt självstyrelseorgan innebär en sådan formell utvidgning av den kommunala kompetensen som kräver uttryckligt lagstöd. Det är därför nödvändigt att begreppet regionalt utvecklingsansvar definieras och avgränsas på ett sådant sätt att en ändrad ansvarsfördelning inte kommer i konflikt med vare sig grundläggande statligt ansvar eller kommunalt självbestämmande. I försökslagen bör därför finnas en bestämmelse om att det regionala utvecklingsansvaret omfattar uppgiften att utarbeta en strategi för länets långsiktiga utveckling i ett regionalt utvecklingsprogram. Ansvaret kopplas alltså direkt till utarbetande och fastställande av det regionala utvecklingsprogrammet. För att stärka genomförandet av utvecklingsprogrammet bör från staten överföras beslutanderätten avseende länstrafikplaner, vissa regionalpolitiska och andra utvecklingsinriktade medel samt statsbidrag till regionala kulturinstitutioner. För genomförande av utvecklingsprogrammet har det regionala självstyrelseorganet även vissa befogenheter inom ramen för sin ordinarie kompetens. Denna kompetens varierar beroende på om det regionala självstyrelseorganet är ett landsting, en kommun eller ett regionförbund. Det regionala utvecklingsprogrammet har i sig ingen överordnad ställning som binder kommuner och landsting till vissa åtgärder. De av fastställda regionalpolitiska målen bör gälla som en ram för verksamheten även i försökslänen. Utvecklingsprogrammet skall vara långsiktigt och omfatta en tidsperiod . Kravet på långsiktighet innebär också en viss avgränsning av innehållet i planen. Vilka verksamhetsområden som skall ingå i det regionala utvecklingsprogrammet bör inte lagregleras. Regeringen anser dock att innehållet i första hand bör inriktas på områden som stimulerar tillväxt och sysselsättning och har betydelse för näringslivets struktur och utveckling. Det regionala utvecklingsprogrammet kan också ta upp andra frågor som har betydelse för regionens långsiktiga utveckling. Det kan t.ex. röra sig om hushållningen med naturresurser, tillgången till god samhällsservice, högre utbildning och forskning samt ett aktivt kulturliv. En väl utbyggd barnomsorg kan exempelvis ses som en förutsättning för en sysselsättningsökning bland såväl kvinnor som män. Utbildning och forskning måste anpassas till länets behov av utbildad arbetskraft på osv. Det finns därför inget som hindrar att även samhällets service behandlas i ett utvecklingsperspektiv. De frågor som tas upp bör även belysas ur ett jämställdhetsperspektiv. Staten har ett huvudansvar för bl.a. regionalpolitik, näringspolitik och arbetsmarknadspolitik. Förändringen i försökslänen bör inte innebära någon principiell förändring härvidlag. Det bör således t.ex. inte vara tillåtet för ett landsting att inrätta ett företagsstöd som finansieras via landstingsskatten. Det regionala utvecklingsprogrammet kan däremot ange vilka statliga åtgärder som bedöms vara mest verkningsfulla för att nå regionala mål inom det regional-, närings- och arbetsmarknadspolitiska området. Statliga myndigheter med verksamhet i länet skall enligt regeringens förslag beakta utvecklingsprogrammet om deras verksamhet berörs av ut- vecklingsprogrammet. Detta kommer framför allt att ha betydelse för regionala myndigheter, som och länsarbetsnämnden, men även för centrala myndigheter som och . De statliga myndigheternas verksamhet bör anpassas så att den stödjer den enligt programmet önskvärda utvecklingen av länet. En förutsättning är dock att utvecklingsprogrammet inte står i strid med nationella intressen eller ekonomiska restriktioner för berörd myndighet. och övriga statliga myndigheter skall inom sina verksamhetsområden lämna det regionala självstyrelseorganet det biträde som det behöver för det regionala utvecklingsarbetet. Detta bör ligga inom ramen för den samverkan som förutsätts och någon rätt till mer omfattande biträde med större utredningar, sekretariat m.m. avses inte. För att det regionala självstyrelseorganets utvecklingsprogram skall få genomslag i kommunernas och landstingens verksamhet måste det vara väl förankrat i kommunerna, och de statliga myndigheterna. De åtgärder som krävs för ett genomförande åvilar i många fall staten, kommuner, landsting, näringsliv eller andra intressenter. Det samarbete som byggs upp mellan dessa parter när utvecklingsprogrammet utformas kommer att vara av avgörande betydelse när varje part skall genomföra sin del av programmet. Det regionala organet åläggs därför enligt lagförslaget att samverka med länets kommuner och samt läns- styrelsen och övriga berörda statliga myndigheter. Samråd bör även ske med organisationer och näringslivets företrädare i syfte att åstadkomma en samsyn på länets utveckling. Lagstiftningen bör ange vissa grundläggande krav på utvecklingsprogrammets innehåll. Motsvarande bestämmelser finns för . En sådan reglering motiveras främst av statens, medborgarnas och olika intressenters behov av information. och övriga statliga myndigheter skall löpande informera det regionala självstyrelseorganet om pågående och planerad verksamhet som har betydelse för länets utveckling. har enligt sin instruktion ett ansvar för att med beaktande av fastställda nationella mål verka för att statlig, och lands- tingskommunal verksamhet i länet samordnas och anpassas efter de övergripande miljö- och regionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktigt, god hushållning med naturresurserna. Detta samordningsansvar får i försökslänen en annan karaktär och bör där i första hand avse att i samverkan med det regionala självstyrelseorganet hävda de nationella målen. 6.2.2 Beslut om regionalpolitiska medel m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: I de tre län som omfattas av försökslagen | | skall det regionala självstyrelseorganet besluta om vissa | | regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel. Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att beslut om de regionalpolitiska medlens fördelning i regionen skall fattas av landstingen i stället för av länsstyrelserna. Landstingen föreslås också få ansvaret för de regionala planeringsinsatser som syftar till att erhålla medel från . Remissinstanserna: De remissinstanser som är positiva till att det regionala utvecklingsansvaret förändras anser vanligen att de regionalpolitiska medlen skall följa med vid en ansvarsförändring och vice versa. anser inte att ansvaret för det regionalpolitiska stödet bör ändras bl.a. med motivet att det regionala utvecklingsarbetet har starka kopplingar till nationella tillväxtprogram. Statskontoret anser att det finns synergieffekter att vinna genom att länsstyrelserna beslutar om olika former av företagsstöd och att beslutanderätten över de regionalpolitiska stödmedlen därmed inte bör förändras. är kritiskt till förslaget bl.a. med motivering att landstingen i så fall skulle få disponera såväl egna medel som statliga medel för medfinansieringen i EG:s strukturfondsprojekt. Det statliga inflytandet skulle också försvagas. Några länsstyrelser är kritiska till förslaget med motivering att det varit en princip att företagsstöd inte skall vara en uppgift. De länsstyrelser som är positiva till en förändring av det regionala utvecklingsansvaret är i allmänhet positiva till Regionberedningens förslag. Exempelvis anser i att beslutanderätten över de regionalpolitiska stödmedlen bör föras över till . Detsamma anser de kommuner som är positiva till att det regionala utvecklingsansvaret förs från . Skälen för regeringens förslag: beslutar bl.a. om olika former av regionalpolitiska företagsstöd enligt förordningen (1994:577) om landsbygdsstöd och stöd till kommersiell service samt förordningen (1990:642) om regionalpolitiskt företagsstöd. kan använda medlen för bl.a. företagsstöd, medfinansiering av EG:s strukturfondsprogram och regional projektverksamhet. Medlen disponeras via anslaget Regionalpolitiska utvecklingsinsatser m.m. Länsstyrelserna disponerar även medel för särskilda åtgärder för regional utveckling som bl.a. får användas för stöd enligt förordningen (1994:773) om tillfälligt företagsstöd. Regeringen föreslår att beslut om medel för sådana åtgärder som fördelas till försökslänen, skall fattas av de nybildade regionförbunden i och län . Motsvarande befogenhet bör ges från samma tidpunkt. Genom att regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel disponeras av samma organ som har det regionala utvecklingsansvaret kan medlens användning direkt kopplas till ett genomförande av det regionala utvecklingsprogrammet. De bestämmelser som gäller för beslut om regionalpolitiska och andra utvecklingsmedel bör gälla även för det regionala självstyrelseorganet. Därigenom säkerställs att medlens användning står i överensstämmelse med beslut. Nya regionala myndigheter har inrättats för att hantera struktur- fondsprojekten. Myndigheternas befogenheter regleras genom förordningen (1995:1325) med instruktion för beslutsgrupper. Dessa myndigheter beslutar om föreslagna projekt i enlighet med fastställda planer. Deras formella beslutskompetens är att de disponerar de medel som EG avsatt för regionens strukturfondsprojekt. I de nya regionala myndigheterna fattas besluten av en beslutsgrupp bestående av representanter för bl.a. länsstyrelse, länsarbetsnämnd, kommuner och landsting. Regeringen anser inte att det nu finns skäl att ändra den inrättade beslutsordningen. Den bör emellertid utvärderas när nuvarande strukturfondsprogram löper ut . Det bör vara en uppgift för regeringen att utarbeta de närmare regler som behövs för att förändra handläggningsordning och beslutsrätt på sätt som svarar mot vad som här redovisats. En utgångspunkt skall härvid vara att de nya självstyrelseorganen vid sin handläggning skall följa de föreskrifter som regeringen, med bemyndigande, kan komma att besluta om. 6.2.3 Beslut om länstrafikplaner -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Planeringsprocessen bör utformas så att | | ansvaret för den regionala transportinfrastrukturens utveckling | | och dess effekter får en starkare lokal och regional förankring | | hos de folkvalda församlingarna. | | I de tre län som omfattas av försökslagen överförs | | länsstyrelsernas ansvar för att upprätta och fastställa planer för| | länstrafikanläggningar (LTA-planer) eller motsvarande planer | | till regionala självstyrelseorgan. Regionberedningens förslag: Regionberedningen har föreslagit att beslutanderätten över länstrafikplanerna överförs till landstingen och att ett större regionalt inflytande ges över de medel som fördelas på väghållarregioner. Remissinstanserna: De remissinstanser som är positiva till Regionberedningens förslag att landstingen får ett regionalt utvecklingsansvar är i regel också positiva till att beslutanderätten över länstrafikplanerna överförs till landstingen och vice versa. påpekar att det finns en risk att landstingen inte skulle vara opartiska när det gäller att besluta om fördelning av investeringar mellan länsvägar, länsjärnvägar, kollektivtrafikanläggningar m.m. anför att en optimal användning av järnvägsanslagen förutsätter att har det fulla ansvaret för reinvesterings- och nyinvesteringsinsatser på hela det statliga järnvägssystemet, dvs. även på länsjärnvägar. Några länsstyrelser tillstyrker Regionberedningens förslag, bl.a. läns- styrelserna i och i län, medan andra avstyrker, bl.a. länsstyrelserna i och i . i tillstyrker förslaget och framhåller att även beslutanderätten över de underhållsåtgärder som beslutas av regioner bör överföras till . Några är dock tveksamma med hänsyn till att kommunernas inflytande kan minskas. föreslår ett ökat regionalt demokratiskt inflytande även över investeringsbeslut. anser att bör fastställa en något utvidgad länsram för investeringar och att bör fördela medlen inom länet. tillstyrker Regionberedningens förslag. förslag: Kommittén föreslår i sitt delbetänkande Ny kurs i trafikpolitiken (SOU 1996:26) en försöksverksamhet med två olika inriktningar. Försöksverksamhet i och föreslås bli inriktade på att öka det politiska inflytandet på regional nivå. Försöksverksamhet i och inriktas på att medel för drift och underhåll tillförs LTA-anslaget för att stärka länens inflytande över vilka åtgärder som skall genomföras och i vilken ordning. Kommitténs förslag innebär inte några förändringar vad gäller ansvar. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som inkommit med yttrande över delbetänkande har cirka hälften tagit upp ämnesområdet stärkt politisk förankring. Samtliga remissinstanser som tagit upp ämnet anser att den regionala förankringen av trafikpolitiken bör utvecklas. En majoritet av remissinstanserna är positivt inställda till försöksverksamheten i de fyra områdena. Kommunikationsforskningsberedningen och nämner risken att den regionala prioriteringen av investeringar kan strida mot övergripande nationella intressen om det politiska inflytandet ökar på den regionala nivån. anser inte att kommittén redovisar några tillräckligt starka skäl för att genomföra försöken i och . Även Statskontoret ställer sig tveksamt till försöken. Inga länsstyrelser som direkt berörs av försöksverksamheten avvisar att försök genomförs i det egna länet. I har det inkommit yttranden från 12 kommuner som ställt sig negativa, medan 8 kommuner i länet har tillstyrkt förslaget. i tillstyrker förslaget och är beredd att medverka i försöksverksamheten om vissa förutsättningar uppfylls. En av dessa är en reell resursförstärkning av LTA-anslaget. En annan är att tidsperioden för försöket förlängs. Enskilda vägar kan ingå i förslaget under förutsättning att statsbidraget till drift och underhåll återförs till nivå. i välkomnar försöksverksamheten men föreslår att försöket utsträcks till 1999 innan det utvärderas. avstyrker förslaget till försöksverksamhet i och med motivering att en rationell hantering av drift och underhåll kräver att resurserna finns hos . , Skogsindustrierna och SCA avstyrker också förslaget. menar å sin sida att frågor om underhålls- och förbättringsinsatser på de befintliga vägarna i dessa län har framhållits som särskilt angelägna från kommunerna. menar att försöket i det egna länet borde omfatta drift och underhåll på det sätt som föreslagits i rapporten och politiken . En majoritet av länsstyrelserna konstaterar att planeringen för vägsektorn bör begränsas till två nivåer. Beslut om investeringar i övriga riksvägar bör samordnas med besluten om bl.a. länsvägar och länsjärnvägar. Skälen för regeringens förslag Åtgärder i statliga vägar och järnvägar samt länstrafikanläggningar planeras i tioåriga planer som omarbetas . Nya planer skall upprättas för . En utgångspunkt för planeringsarbetet är de inriktningsbeslut som tar inför varje planeringsomgång och som ligger till grund för de direktiv för planeringen som regeringen beslutar. Regeringen avser att lägga fram en proposition om inriktning av infrastrukturåtgärder . Planering av länstrafikanläggningar regleras i förordningen (1991:1809) om rikstäckande väghållningsplan, regionala väghållningsplaner och planer för länstrafikanläggningar. Med länstrafikanläggningar avses länsvägar, länsjärnvägar samt regionala kollektivtrafikanläggningar som är statsbi- dragsberättigade, exempelvis hållplatser och bussterminaler. Vidare kan investeringar i stomjärnvägsnätet som är betingade av regional person- och godstrafik tas upp i LTA-planerna. LTA-planerna upprättas med utgångspunkt från s.k. planeringsramar vilka bestäms utifrån på bedömningar om de framtida anslagens storlek och fördelning. tar fram principer för fördelning av LTA-ramen mellan länen och beslutar om denna fördelning.