prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — 5 § För tillsyn som avser elsäkerhet eller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder. Om det behövs för tillsynen avseende elsäkerhet, får tillsynsmyndigheten hos tillverkare, importörer, grossister och detaljhandlare för provning ta ut ett eller flera exemplar av en anordning, avsedd att anslutas till en elektrisk anläggning, eller elektrisk materiel som har införts eller skall införas på marknaden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ersättning för uttaget prov och om skyldighet att ersätta tillsynsmyndighetens kostnader för provning. skall lämna det biträde som behövs för tillsynen. Paragrafen motsvarar 24 § i den gamla ellagen och 5 § i utredningens förslag. Paragrafen kan ses som en komplettering till 2 § och innebär mer in- gripande och preciserade befogenheter för tillsynsmyndigheten. Paragrafen gäller frågor om elsäkerhet och delvis driftsäkerheten hos det nationella elsystemet. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen bemyndigat att meddela föreskrifter om sådan ersättning som nämns i tredje stycket. Bemyndigandet finns intaget i 12 § förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av denna lag. Paragrafen motsvarar 16 § i den gamla ellagen och 8 § i utredningens förslag. Med stöd av motsvarande bemyndigande i den gamla ellagen har rege- ringen meddelat föreskrifter om dels en elsäkerhetsavgift för att finans- iera statlig elsäkerhetsverksamhet, dels en nätövervakningsavgift för att finansiera verksamhet vid nätmyndigheten. Föreskrifterna har meddelats i förordningen (1995:1296) om elsäkerhetsavgift och nätövervakningsavgift. 13 kap. Övriga bestämmelser Detta kapitel motsvarar 12 kap. i utredningens förslag. 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter mot 2 kap. 1 eller 3 §, 2. bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 11 §, eller 3. bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 8 kap. 1 § tredje stycket eller 9 kap. 1 § andra stycket. Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter mot 2 kap. 22 § eller 2. inte gör anmälan enligt 6 kap. 1 § i rätt tid eller i sådan anmälan lämnar oriktig uppgift. I ringa fall döms inte till ansvar. Paragrafen motsvarar 27 § i den gamla ellagen, 3 § elhandelslagen och 2 § i utredningens förslag. I andra stycket punkt 1 finns en ny straffbestämmelse för de fall en nätkoncessionshavare har en ledning ur bruk än sammanlagt utan tillstånd. 2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med straff enligt . Paragrafen motsvarar 28 § i den gamla ellagen och 3 § i utredningens förslag. 3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet. Paragrafen motsvarar 29 § i den gamla ellagen och 4 § i utredningens förslag. 4 § Elektriska anläggningar, anordningar avsedda att anslutas till en elektrisk anläggning eller elektrisk materiel som varit föremål för brott enligt denna lag skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för sådan egendom kan värdet av egendomen förklaras förverkat. Även utbytet av brott enligt denna lag skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Paragrafen motsvarar 30 § i den gamla ellagen och 5 § i utredningens förslag. 5 § Beslut av nätmyndigheten enligt 2 kap. 23 - 25 §§, 3 kap. 3 §, 6 - 8 §§, 11, 12, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7 och 10 §§ samt 5 kap. 7, 10 och 11 §§, beslut av en tillsynsmyndighet enligt 12 kap. 2 - 4 §§ samt beslut av den systemansvariga myndigheten om ersättning till den som enligt 8 kap. 2 § beordrats öka eller minska produktionen av el får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Paragrafen motsvarar i stort 31 § i den gamla ellagen 14 § elhandelslagen. Denna lag träder i kraft , då lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, och lagen (1994:618) om handel med el, m.m., skall upphöra att gälla. För en elanvändare som har debiterats kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i uttagspunkten enligt 2 § 10 mom. första stycket lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, skall 2 § 10 mom. andra stycket nämnda lag alltjämt gälla. I ärenden om prisreglering enligt 10 § lagen (1994:618) om handel med el, m.m., som är anhängiga vid den nya lagens ikraftträdande skall äldre bestämmelser tillämpas. Punkten 4 i övergångsbestämmelserna till lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, i dess lydelse enligt lagen 1995:1140 skall alltjämt gälla. Punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, skall alltjämt gälla i ärenden där ansökan har gjorts före . För ledningar som före ikraftträdandet av denna lag har dragits fram enligt vad som sägs i 5 b § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, skall 5 b § alltjämt gälla. Om en ledning har dragits fram före tillämpas 2 kap. 24 § endast om ledningen var i bruk nämnda dag eller togs i bruk därefter och återställningsåtgärder är påkallade ur allmän synpunkt. I punkten 1 föreslås att den nya ellagen skall träda i kraft , då den ersätter den gamla ellagen och elhandelslagen vilka då upphör att gälla. I punkten 2 regleras övergångsvis kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i uttagspunkten hos en elanvändare. Enligt föreskrifter i den gamla ellagen skulle elanvändaren debiteras hela denna kostnad. Vid flyttning hade elanvändaren rätt att få tillbaka del av kostnaden enligt särskilda föreskrifter. Enligt motsvarande föreskrifter i den nya ellagen skall elanvändaren inte debiteras hela nämnda kostnad utan bara högst ett visst maximibelopp. I gengäld har elanvändaren inte rätt till återbetalning vid flyttning. Genom övergångsbestämmelsen har de elanvändare som har debiterats enligt äldre bestämmelser, dvs. hela kostnaden, alltjämt rätt till återbetalning vid flyttning. I punkten 3 regleras övergångsvis tvister om prisreglering enligt elhan- delslagen. Enligt nämnda lag kunde skäligheten av priset på el som säljs av innehavaren av leveranskoncession endast prövas på ansökan av kund inom leveransområdet. I den nya ellagen har denna fråga ställts under nätmyndighetens tillsynsansvar, varför myndigheten numera självmant kan uppta denna fråga till prövning. Enligt övergångsbestämmelsen skall dock tvister som har anhängiggjorts enligt äldre bestämmelser prövas enligt dessa bestämmelser. Enligt punkten 4 skall alltjämt en viss angiven bestämmelse gälla. Enligt denna bestämmelse skall nätmyndigheten på anmälan av kommunen meddela förbud för en innehavare av nätkoncession att inom ett angivet område ansluta anläggningar för värmeförsörjning av en byggnad om byggnaden redan är ansluten till ett fjärrvärme- eller naturgasnät. En sådan anmälan skulle göras före utgången av . Ett meddelat förbud gäller till utgången av . Vissa övergångsfrågor regleras i punkterna 2 och 3 i övergångsbestäm- melserna till lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Enligt punkten 5 skall dessa punkter alltjämt tillämpas i ärenden som anhängiggjorts före . I 5 b § i den gamla ellagen finns vissa föreskrifter som gäller ledningar, vilka har dragits fram efter expropriation. Dessa föreskrifter har inte förts över till den nya ellagen beroende på att expropriation numera knappast förekommer vid ledningsdragning. I stället används ledningsrätt. Enligt punkten 6 skall dock dessa föreskrifter alltjämt gälla för ledningar som dragits fram före ikraftträdandet av den nya ellagen på der sätt som nämns i 5 b §. I punkten 7 regleras övergångsvis bestämmelserna i 2 kap. 24 §. Nämnda bestämmelse reglerar skyldigheten att vidta återställnings- åtgärder när en nätkoncession upphör att gälla. Bestämmelsen motsvarar 3 § 1 mom. i den gamla ellagen. Då denna bestämmelse infördes fanns motsvarande övergångsbestämmelse, vilken innebär att återställningsåtgärder behöver vidtas endast om de är påkallade från allmän synpunkt medan sådan skyldighet inte föreligger då de påkallas från enskild synpunkt. Skälen för detta har angetts i regeringens proposition (prop. 1981/82:188) med förslag till lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anlägg- ningar, m.m., s. 64 f. Enligt allmänna principer tillämpas nya skadeståndsregler endast på skadefall som inträffar efter ikraftträdandet. Någon övergångsbe- stämmelse angående reglerna om skadestånd behövs därför inte Sammanfattning av slutbetänkande Ny ellag (SOU 1995:108) Ny ellag Den nu gällande ellagen har varit i kraft . Trots de ändringar som har genomförts i lagen är huvuddragen i stort sett oförändrade. Sedan lagen infördes har stora förändringar skett av både tekniska förutsättningar och elmarknadens struktur, något som har skapat problem vid tillämpningen av lagen. I sak mycket betydelsefulla förändringar av regelsystemet krävs när den s.k. elmarknadsreformen genomförs, vilket enligt nu fattade beslut skall ske . Dels görs ett stort antal ändringar och tillägg i ellagen, dels träder en ny lag om handel med el, m.m. i kraft. Våra förslag bygger på dessa lagändringar. Ellagen är i sin nu gällande lydelse svåröverskådlig och med de beslutade ändringarna per blir den än mer svåröverskådlig. De omfattande ändringarna som träder i kraft har införts i lagen i avvaktan på den översyn som vi nu genomfört. I vissa hänseenden innehåller ellagen föråldrad lagtext, främst vad gäller bestämmelser som reglerar skadeståndsfrågorna. Det är ingen överdrift att säga att ellagen nu är ett lagtekniskt provisorium. Det finns således ett stort behov av att ersätta ellagen med en ny lagstiftning på elområdet. Vi har övervägt olika lagtekniska lösningar. Vår slutsats är att övervägande skäl talar för att foga samman de bestämmelser som kommer att finnas i ellagen per med bestämmelserna i lagen om handel med el, m.m. En del bestämmelser har förts över till den nya lagen i närmast oförändrat skick. Detta gäller främst de bestämmelser som reglerar den nya elmarknaden. I övrigt har vi omarbetat lagens äldre bestämmelser och föreslår även vissa nya bestämmelser. Det nu framlagda förslaget till ny ellag torde, om inga väsentliga invändningar framkommer under ärendets fortsatta beredning, kunna träda i kraft . Vårt förslag till ny ellag har disponerats i 12 kapitel och innehåller även övergångsbestämmelser. Följande kapitelindelning gäller. Inledande bestämmelser 2 kap. Nätkoncession 3 kap. Nätverksamhet m.m. 4 kap. Nättariffer 5 kap. Leveranskoncession 6 kap. Utlandshandel 7 kap. 8 kap. Systemansvar och balansansvar 9 kap. Skyddsåtgärder 10 kap. Tillsyn m.m. 12 kap. Övriga bestämmelser En kortfattad översikt över den nya lagen lämnas i kapitel 8. Det förslag till ny ellag som vi lägger fram innehåller också resultatet av våra överväganden av ett antal sakfrågor som vi enligt direktiven för vårt arbete skulle behandla särskilt. Dessa frågeställningar har vi behandlat i kapitel 3Ä7. I denna sammanfattning lämnas en kort redogörelse för våra överväganden och förslag i dessa sakfrågor. I fråga om den nya lagens innehåll i övrigt hänvisas till nämnda översikt i kapitel 8. Beviljande och förnyelse av nätkoncession (kapitel 3) Bestämmelserna i ellagen bygger på att den som svarar för verksamheten har beviljats nätkoncession för byggande eller begagnande av elektrisk starkströmsledning. Enligt de bestämmelser som träder i kraft , som i stor utsträckning motsvarar vad som gäller , finns två typer av nätkoncession; nätkoncession för linje och nätkoncession för område. Nätkoncession för linje avser en ledning med i huvudsak bestämd sträckning och kommer i fråga främst för ledningar med högre spänning, vanligen i storkraftnätet eller i regionnäten. Nätkoncession för område avser inte en särskild ledning utan ger innehavaren rätt att utan särskild prövning uppföra ledningar som ingår i det lokala överföringsnätet. Det är då vanligen fråga om ledningar med lägre spänning för vilka en särskild prövning i varje enskilt fall ej ansetts behövlig. Nätkoncession ges för högst . upphör kon- cessionen att gälla och det krävs att nätägaren ansöker om ny koncession för att verksamheten skall kunna fortsätta. gör då en ny prövning. Vi har haft i uppdrag att undersöka om denna prövning kan förenklas i förhållande till om det gällt en helt ny ledning. Vi har därvid även tagit upp vissa allmänna frågor som gäller såväl prövning av ansökan om nätkoncession för helt ny ledning som prövning av ansökan om förnyelse. Våra överväganden och förslag i kapitel 3, avsnitt 3.4, i dessa frågor innebär i huvudsak följande. Under rubriken av ansökan om nätkoncession för ny ledning eller nytt område konstateras att ingen ändring bör ske av de grundläggande bestämmelserna om nätkoncessioner. Innebörden härav är sålunda att nätkoncession får endast beviljas för anläggning som är lämplig ur allmän synpunkt, nätkoncession får endast beviljas den som ur allmän synpunkt är lämplig att utöva nätverksamhet, och nätkoncession för område får endast meddelas om området utgör en med hänsyn till nätverksamheten lämplig enhet. Följande ändringar föreslås. Nuvarande regel om att nätkoncession inte får strida mot detaljplan eller områdesbestämmelser enligt inskränks till att enbart avse nätkoncession för linje. Nuvarande regel tillämpas i praktiken inte när det gäller områdeskoncession. Vi kan inte se hur regeln skulle kunna tillämpas i fråga om nätkoncession för område. Nuvarande regel om att naturresurslagen skall tillämpas inskränks, med samma motivering som redovisats i föregående strecksats, till att enbart avse nätkoncession för linje. Som följd av att naturresurslagen inte behöver tillämpas i fråga om nätkoncession för område bör bestämmelserna om upprättande av miljökonsekvensbeskrivning enbart avse nätkoncession för linje. Mot bakgrund av vissa miljö- och hälsoskyddsaspekter som inom utredningen framhållits av finner utredningen att det gällande systemet med miljökonsekvensbeskrivningar i samband med nätkoncession för linje är tillfredsställande, varför inga nya bestämmelser behövs. Med hänsyn till frågornas vikt betonas att nätmyndigheten fortlöpande vid koncessionsprövningen bör följa upp att miljökonsekvensbeskrivningarna motsvarar de krav som utvecklingen på miljöområdet ställer. Vidare redovisas argument för och emot nuvarande ordning med tids- begränsad nätkoncession eller ett system med koncession tills vidare. Slutsatsen är att det tillämpade systemet med tids- begränsade tillstånd (senare benämnda koncessioner) bör behållas. Vi anser detta system nödvändigt för att den övriga samhällsutvecklingen skall kunna beaktas i tillräcklig utsträckning. Genom en lång koncessionstid åstadkommes en lämplig avvägning mot nätägarens intressen. När det gäller koncessionstidens längd föreslås vissa förändringar. Innebörden är följande. Nätkoncession för linje skall som ges för högst . Nätkoncession för område skall ges för högst . Nätkoncession skall, om inte särskilda skäl finns, alltid ges (linje) resp. (område) om sökanden inte begär . När tiden för en gällande nätkoncession går ut, aktualiseras oftast fråga om förnyelse av nätkoncession. Vi undersöker om vissa led som ingår vid prövningen av helt ny ledning kan tas bort när det gäller förnyelse. Vi berör även frågan om vem som svarar för kostnaderna för flyttning av en ledning i samband med att en koncession förnyas. Prövning av en ansökan om förnyelse av en nätkoncession måste i princip ske på samma sätt som när det gäller en helt ny ledning. Vi har dock funnit att trots detta betydande förenklingar kan göras. Naturresurslagen skall tillämpas vid koncessionsprövningen. Denna lags grundläggande syfte är att främja en användning av naturresurserna som är förnuftig för samhället vid en allsidig, samlad bedömning, både i ett långsiktigt och i ett kortsiktigt perspektiv. Lagen är framåtsyftande. Att lagen tillämpas när det gäller en ny ledning är viktigt. Om det gäller en ansökan om förnyelse som syftar till att ledningen skall stå kvar med i huvudsak oförändrad sträckning anser vi dock att naturresurslagen inte behöver tillämpas. Detta innebär att en miljökonsekvensbeskrivning ej behöver upprättas. Vad gäller prövningen mot detaljplaner och områdesbestämmelser konstaterar vi följande. Fastställda detaljplaner och områdesbestämmelser ger uttryck för en beslutad avvägning mellan olika markanvänd- ningsanspråk. Prövning mot dessa planer skall ske såväl vid ny ledning som vid förnyelse. Vi föreslår inga ändringar av dessa bestämmelser. Vi anser att resultatet av det lagstiftningsarbete som pågår i fråga om (jfr Plan- och byggutredningen, dir. 1994:65 och 1995:90) bör avvaktas. Vad gäller det administrativa förfarandet föreslår vi vissa förenklingar. Vi anser inte heller att alternativa ledningssträckor behöver undersökas om det inte framkommit avsevärda olägenheter med den befintliga sträckningen. Våra slutsatser och förslag är sammanfattningsvis följande. En särskild bestämmelse om förnyelse av nätkoncession införs. Naturresurslagen skall inte tillämpas i den mån ansökan om förnyelse av nätkoncession för linje avser i huvudsak oförändrad sträckning. I dessa fall bör därför inte heller någon miljökonsekvensbeskrivning ges in. Berörda fastighetsägare behöver inte ges tillfälle yttra sig annat än om en ändring av ledningssträckningen övervägs. Ansökan om förnyelse av nätkoncession (både för linje och för område) skall ges in senast före koncessionstidens utgång. Sker detta, gäller nätkoncessionen tills ärendet har avgjorts. Om det visar sig nödvändigt att vissa delar av en ledning måste flyttas för att förnyad koncession skall kunna beviljas, kan kostnaderna falla på ledningshavaren. Utrymmet för förhandlingslösningar är dock stort. När kostnaderna faller på ledningshavaren utgör de kostnader i nätverksamheten. Vi konstaterar att dessa kostnader måste anses vara av sådan beskaffenhet att något hinder inte möter mot att de får ingå i underlaget vid bestämmandet av nättarifferna. Slutligen bör nämnas utredningens överväganden kring Ökad flexibilitet i fråga om tidpunkten för förnyelse av nätkoncession. Vi har haft att överväga denna fråga eftersom med nu gällande regler denna tidpunkt kan komma olämpligt för nätägaren. Vi föreslår följande. får under vissa förutsättningar utan remissförfarande bevilja en tillfällig förlängning för högst av en nätkoncession. får under vissa förutsättningar på begäran av koncessionshavaren förnya nätkoncessionen trots att den ursprungliga koncessionstiden inte löpt ut. Vissa frågor vid återkallelse och frånträdande av nätkoncession (kapitel 4) I fråga om tvångsåtgärder vid återkallelse av nätkoncession (avsnitt 4.1) innebär våra överväganden och förslag i huvudsak följande. Frågor om tvångsinlösen har diskuterats av flera tidigare utredningar, som dock avstyrkt att sådana möjligheter införs i lagstiftningen. Den tidigare diskussionen har främst förts utifrån perspektivet att åstadkomma en effektiv eldistribution i landet. Enligt våra direktiv skall vi överväga behovet av tvångsåtgärder i samband med att en koncessionshavare ej fullgör sina skyldigheter i nätverksamheten. Fråga är hur staten skall kunna ingripa i en sådan situation för att trygga en säker elförsörjning. Vår utgångspunkt är att sådana situationer kommer att uppträda ytterst sällan. En möjlighet skapas för staten att vid återkallelse av en nätkoncession eller om koncessionen i annat fall upphör att gälla, mot ersättning förfoga över ledningen eller ledningsnätet , högst , om detta behövs för att trygga elförsörjningen. En möjlighet skapas att i vissa fall låta reparera ett bristfälligt ledningsnät på nätägarens bekostnad om denne ej är villig att själv ombesörja åtgärderna. Grundläggande för ett koncessionssystem är att de skyldigheter som gäller för koncessionshavaren varar koncessionstiden ut. Med regeringens eller nätmyndighetens tillstånd kan dock en nätkoncession överlåtas till annan. Denna regel bör behållas. Möjligheter bör dock vidare finnas för en koncessionshavare att under vissa förhållanden få frånträda koncessionen. Vi föreslår (avsnitt 4.2): får på ansökan bevilja ett frånträdande av nätkon- cession. Ansökan får beviljas om den elektriska anläggning nätkon- cessionen avser inte längre behövs för en säker elförsörjning. Koncessionshavare som önskar ta ledning ur bruk än utan att frånträda koncessionen skall anmäla detta till nätmyndigheten för prövning. Tillstånd bör ges om det inte är olämpligt ur elförsörjningssynpunkt. Som följd av förslaget om anmälningsskyldighet och prövning om en ledning skall tas ur bruk slopas nuvarande bestämmelse om återkallelse av nätkoncession om en ledning inte har varit i bruk . Vissa frågor om flyttning eller annan ändring av elektrisk ledning m.m. (kapitel 5) Vi diskuterar i detta kapitel vissa frågor som rör flyttning eller annan ändring av elledning under pågående koncessionstid. Enligt våra direktiv är den rättsliga situationen oklar t.ex. i frågan om vem som skall betala flyttningen av en kraftledning om marken planeras att användas för annat ändamål. Vi bör därför analysera behovet av kompletterande regler beträffande relationerna mellan ledningshavaren och andra intressenter samt i förekommande fall lämna förslag till sådana. Som bakgrund till våra överväganden redovisas innebörden av bl.a. de bestämmelser om flyttning eller ändring av ledning som finns i ledningsrättslagen och i ellagen. Bestämmelserna i ledningsrättslagen innebär (33 §) att ledningsägaren bara i undantagsfall och under förutsättning av att starka skäl talar för det kan åläggas ta bort ledning eller ändra dess sträckning. Kostnaderna skall då inte bäras av ledningsrättsinnehavaren utan av de sakägare som har nytta av åtgärden. Även i vissa andra författningar, t.ex. expropriations- lagen och , finns bestämmelser som ger möjligheter att flytta en elledning. I ellagen regleras endast vissa specialsituationer. Dessa gäller sådana flyttningar eller ändringar som kan aktualiseras när en elektrisk ledning korsar eller på annat sätt berör en trafikled (5 a §) eller flyttning av de ledningar som har dragits fram med stöd av expropriation (5 b §). Våra överväganden har lett fram till följande slutsatser och förslag. I vad mån en innehavare av en framdragen elektrisk ledning är skyldig att flytta eller ändra ledningen varierar, bl.a. beroende på hur markupplåtelsen skett (nyttjanderätt, servitut eller ledningsrätt). Upplåtelse av mark för ledningar sker numera i allt väsentligt med stöd av ledningsrätt. Bestämmelserna i 33 § ledningsrättslagen vad gäller skyldighet att flytta eller ändra en ledning är väl avvägda. De bör ej ändras. Nya eller kompletterande bestämmelser om flyttning av elledningar är ej erforderliga. Bestämmelserna i 5 a och 5 b §§ ellagen är Ä med undantag av reglerna i 5 a § 4 mom. om arbete med ledning inom område för annan trafikled än allmän väg Ä föråldrade och bör därför utmönstras. Elskador och skyddsåtgärder (kapitel 6) Elektriska anläggningar kan vara av högst skiftande slag och förenade med större eller mindre säkerhetsrisker. Definitionsmässigt är det endast starkströmsanläggningar som kan medföra risker för person eller egendom.