prop · GK03136 · 1997-01-01 00:00:00 — 7 § Innehavaren av nätkoncession får avbryta överföringen av el för att vidta åtgärder som är motiverade av elsäkerhetsskäl eller för att upprätthålla en god drift- och leveranssäkerhet. Avbrottet får inte i något fall pågå längre än åtgärden kräver. Om innehavaren av nätkoncession kan förutse annat än kortvariga avbrott i överföringen, skall konsumenten underrättas före avbrottet. Konsumenten skall underrättas personligen eller, om det är lämpligt, genom anslag. Skadestånd vid avbruten överföring av el 8 § Avbryts överföringen av el på grund av konsumentens försummelse utan att förutsättningarna i 3 och 4 §§ är uppfyllda, har konsumenten rätt till ersättning för skada av nätkoncessionshavaren. Har överföringen av el avbrutits på begäran av elleverantören, skall denne, i stället för koncessionshavaren, ersätta konsumenten för den uppkomna skadan. 9 § Om innehavaren av nätkoncession inte har underrättat konsumenten enligt 7 § andra stycket, har konsumenten rätt till ersättning för skada av koncessionshavaren. 10 § Om överföringen av el avbryts utan att det beror på konsumentens försummelse och utan att det finns rätt att avbryta överföringen enligt 7 § första stycket, har konsumenten rätt till ersättning för skada av nätkoncessionshavaren om inte denne visar att avbrottet beror på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Beror avbrottet på någon som koncessionshavaren har anlitat för att utföra underhåll, reparation eller liknande arbete, är koncessionshavaren fri från skadeståndsskyldighet endast om också den som han har anlitat skulle vara fri enligt första stycket. 11 § Skadestånd enligt 8 - 10 §§ omfattar ersättning för utgifter och inkomstbortfall samt annan förlust på grund av avbrottet. Om skyldigheten att utge skadestånd skulle vara oskäligt betungande med hänsyn till den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhållanden, kan skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt. Vid bedömningen skall även beaktas föreliggande försäkringar och försäkringsmöjligheter, den skadeståndsskyldiges förutsättningar att förutse och hindra skadan samt andra särskilda omständigheter. 12 § Konsumenten skall underrätta motparten om anspråk på ersättning från det att skadan inträffade. Gör han inte det, har han förlorat sin rätt till ersättning för den uppkomna skadan. 1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas, såvitt avser frågor om elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndig- heten. 2 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas med vite. 3 § En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. Ett föreläggande som avser elsäkerhet eller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet gäller . Särskilt om tillsyn som avser elsäkerhet eller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet 4 § får 1. förordna om rättelse på vederbörandes bekostnad om någon inte följer ett föreläggande enligt 3 § som är påkallat av elsäkerhetsskäl, 2. förbjuda användning av en elektrisk anläggning som är i ett sådant skick eller används på ett sådant sätt att fara för person eller egendom kan uppstå, 3. förbjuda tillhandahållande eller användning av elektrisk materiel som är i ett sådant skick eller används på ett sådant sätt att fara för person eller egendom kan uppstå eller som inte är kontrollerad, provad, besiktigad eller dokumenterad enligt gällande föreskrifter, 4. förbjuda tillhandahållande av tjänster som innebär fara för person eller egendom till följd av bristfällig eller felaktig installation av elektriska starkströmsanläggningar. Beslut enligt första stycket gäller och får verkställas. 5 § För tillsyn som avser elsäkerhet eller driftsäkerheten hos det nationella elsystemet har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen, dock inte bostäder. Om det behövs för tillsynen avseende elsäkerhet, får tillsynsmyndigheten hos tillverkare, importörer, grossister och detaljhandlare för provning ta ut ett eller flera exemplar av en anordning, avsedd att anslutas till en elektrisk anläggning, eller elektrisk materiel som har införts eller skall införas på marknaden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ersättning för uttaget prov och om skyldighet att ersätta tillsynsmyndighetens kostnader för provning. skall lämna det biträde som behövs för tillsynen. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för myndighets verksamhet som sker med stöd av denna lag. 13 kap. Övriga bestämmelser 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter mot 2 kap. 1 eller 3 §, 2. bryter mot villkor som meddelats med stöd av 2 kap. 11 §, eller 3. bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 8 kap. 1 § tredje stycket eller 9 kap. 1 § andra stycket. Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1. bryter mot 2 kap. 22 § eller 2. inte gör anmälan enligt 6 kap. 1 § i rätt tid eller i sådan anmälan lämnar oriktig uppgift. I ringa fall döms inte till ansvar. 2 § Till ansvar enligt denna lag döms inte om gärningen är belagd med straff enligt . 3 § Den som har åsidosatt ett vitesföreläggande döms inte till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet. 4 § Elektriska anläggningar, anordningar avsedda att anslutas till en elektrisk anläggning eller elektrisk materiel som varit föremål för brott enligt denna lag skall förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. I stället för sådan egendom kan värdet av egendomen förklaras förverkat. Även utbytet av brott enligt denna lag skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. 5 § Beslut av nätmyndigheten enligt 2 kap. 23 - 25 §§, 3 kap. 3 §, 6 - 8 §§, 11, 12, 14 och 15 §§, 4 kap. 6, 7 och 10 §§ samt 5 kap. 7, 10 och 11 §§, beslut av en tillsynsmyndighet enligt 12 kap. 2 - 4 §§ samt beslut av den systemansvariga myndigheten om ersättning till den som enligt 8 kap. 2 § beordrats öka eller minska produktionen av el får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid över- klagande till kammarrätten. Regeringen får meddela föreskrifter om överklagande av andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Denna lag träder i kraft , då lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, och lagen (1994:618) om handel med el, m.m., skall upphöra att gälla. För en elanvändare som har debiterats kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i uttagspunkten enligt 2 § 10 mom. första stycket lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, skall 2 § 10 mom. andra stycket nämnda lag alltjämt gälla. I ärenden om prisreglering enligt 10 § lagen (1994:618) om handel med el, m.m., som är anhängiga vid den nya lagens ikraftträdande skall äldre bestämmelser tillämpas. Punkten 4 i övergångsbestämmelserna till lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, i dess lydelse enligt lagen 1995:1140 skall alltjämt gälla. Punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1994:617) om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, skall alltjämt gälla i ärenden där ansökan har gjorts före . För ledningar som före ikraftträdandet av denna lag har dragits fram enligt vad som sägs i 5 b § lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, skall 5 b § alltjämt gälla. Om en ledning har dragits fram före tillämpas 2 kap. 24 § endast om ledningen var i bruk nämnda dag eller togs i bruk därefter och återställningsåtgärder är påkallade ur allmän synpunkt. 2.2 Förslag till lag om ändring i elberedskapslagen (1997:000) Härigenom föreskrivs att i 15 och 19 §§ elberedskapslagen (1997:000) orden lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar skall bytas ut mot ellagen (1997:000) . Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning beslutade om mål och strategier för en reformering av den svenska elmarknaden (prop. 1991/92:133, bet. 1991/92:NU30, rskr. 1991/92:322). Regeringen tillkallade en utredare med uppgift att utarbeta förslag till en ny Ellagstiftning på elområdet. Utredningen (N 1992:04) antog namnet Ellagstiftnings- utredningen (). beslutade om ett nytt regelverk för elmarknaden (prop. 1993/94:162, bet. 1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358). Beslutet innebar omfattande förändringar i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen). Genom beslutet infördes vidare en ny lag, lagen (1994:618) om handel med el, m.m. Enligt beslutet skulle nya lagreglerna ha trätt i kraft . Till grund för riksdagsbeslutet låg bl.a. de lagförslag som redovisade i delbetänkandet Elkonkurrens med nätmonopol (SOU 1993:68). tillkallade regeringen en parlamentarisk sammansatt kommission, (N 1994:04), med uppgift att granska de pågående energipolitiska programmen för omställning och utveckling av energisystemet och analysera behovet av förändringar och ytterligare åtgärder. I kommissionens uppgifter ingick också att följa utvecklingen på elmarknaden och särskilt behandla utlandshandeln och de regionalpolitiska frågorna (dir. 1994:67). Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv (dir. 1994:120) till som innebar att den med förtur skulle analysera förutsättningarna för att genomföra elmarknadsreformen på ett sätt som inte låste kommissionens fortsatta arbetet. beslutade att skjuta upp elmarknadsreformens ikraftträdande för att skapa möjligheter för att genomföra en bredare konsekvensanalys av de nya reglerna för elmarknaden innan reformen skulle träda i kraft (prop. 1994/95:84, bet. 1994/95:NU10, rskr. 1994/95:141). redovisade sina överväganden och förslag avseende elmarknadsreformen i delbetänkandet Ny elmarknad (SOU 1995:14). beslutade om att de beslutade lagändringarna skulle träda i kraft med vissa ändringar (prop. 1994/95:222, bet. 1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). ELU:s fortsatta arbete skulle enligt direktiven syfta till att få bl.a. ellagen ersatt med en modern lagstiftning. I tilläggsdirektiv för utredningen (dir. 1993:93) angavs bl.a. att de nuvarande skadeståndsreglerna i ellagen skulle ses över och att lagen skulle omarbetas språkligt och redaktionellt. redovisade sitt slutbetänkande Ny ellag (SOU 1995:108). I betänkandet föreslås bl.a. att bestämmelserna i ellagen och lagen om handel med el, m.m. (1994:618) förs samman till en gemensam ny lag. Den nya lagen skall enligt förslaget innehålla regler för produktion, överföring och handel med el, m.m. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanfattning av ELU:s förslag finns i bilaga 1. ELU:s lagförslag återfinns i bilaga 2. En sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns i bilaga 3. Regeringen beslutade att tillkalla en utredare med uppgift att föreslå ett regelverk för en organiserad börshandel med el. Enligt direktiven skulle utredaren även lämna förslag till den reglering av utlandshandel som kan bli nödvändig för att säkerställa försörjningstryggheten. Utredningen (N 1996:49) antog namnet . Den redovisade sina överväganden och förslag i betänkandet Regler för handel med el (SOU 1996:49). En sammanfattning av utredningens förslag finns i bilaga 4. Utredningens lagförslag redovisas i bilaga 5. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. En sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns tillgänglig i Närings- och (dnr. N96/868). Regeringen beslutade att tillkalla en utredare med uppgift att utarbeta förslag till regler för konsumentskydd vid leverans av el (dir. 1995:148). Utredningen antog namnet Utredningen om konsumentskydd vid leverans av el (nedan benämnd Elkonsument- skyddsutredningen). Utredningen redovisade sitt betänkande Konsumentskydd på elmarknaden (SOU 1996:104). I betänkandet lämnas förslag till regler för konsumentskydd vid avstängning av el och för konsumentskydd vid kvantitativa driftstörningar (skadeståndsregler). En sammanfattning av utredningens förslag finns i bilaga 7. Utredningens lagförslag redovisas i bilaga 8. Utredningens betänkande har remiss- behandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 9. En sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns tillgänglig i (dnr In96/619). uppdrog regeringen åt Närings- och teknikutvecklings- verket () att utreda och föreslå åtgärder för icke koncessionspliktiga elnät, m.m. Uppdraget syftade till att precisera ELU:s förslag avseende undantag från kravet på nätkoncession. Uppdraget redovisades i rapporten koncessions- pliktiga nät. En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 10. Rapportens lagförslag finns i bilaga 11. Ett remissmöte hölls i Närings- och . En förteckning över deltagarna i remissmötet finns i bilaga 12. Minnesanteckningar från mötet finns tillgängliga i Närings- och (dnr. N96/1380). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 13. Lagrådets yttrande finns i bilaga 14. Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. 4 En ny ellagstiftning 4.1 Behovet av en ny lagstiftning Regeringens bedömning: Ellagen är i sin nu gällande lydelse svåröverskådlig och lagtexten är i bl.a. sin språkliga utformning föråldrad. Ellagen bör ersättas med en redaktionellt och språkligt modern lagstiftning. Det materiella innehållet i det nuvarande regelverket bör föras över till den nya lagen i huvudsak oförändrat. () bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Inga remissinstanser ifrågasätter utredningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: De grundläggande bestämmelserna på elområdet finns i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, den s.k. ellagen, som har varit i kraft . Huvuddragen i lagen har varit i stort sett oförändrade intill dess beslutade om en reformering av den svenska elmarknaden (prop. 1994/95:222, bet. 1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). De stora tekniska och strukturella förändringar som har skett inom elförsörjningen sedan lagens tillkomst har skapat tillämpnings- problem. Lagen är också svåröverskådlig. Det gäller i synnerhet ändringar som genomfördes i avvaktan på den genomgripande modernisering som låg i ELU:s uppdrag. Till detta kan läggas att ellagen i vissa avseenden, främst beträffande skadestånd, innehåller en lagtext som är föråldrad. Det finns således starka skäl som talar för att ellagen ersätts med en helt ny ellag. I sak kommer denna att till övervägande del överensstämma med gällande rätt, vilket är naturligt med hänsyn till de stora ändringar som skett. I några avseenden görs dock ändringar och tillägg (se närmare avsnitt 4.2). Stora förändringar har skett inom elförsörjningen , både i och utomlands. beslut har inneburit ökad konkurrens i handeln med el. Syftet var att bl.a. öka valfriheten för elanvändarna och skapa förutsättningar för en ökad pris- och kostnadspress inom elförsörjningen. En särskild fråga gäller de internationella aspekterna. har internationaliseringen ökat liksom utbytet av el över nationsgränserna. För sker ett omfattande utbyte med de nordiska länderna men också med . En väl fungerande nordisk elmarknad innebär ömsesidiga fördelar för länderna. Ellagstiftningen i , och överensstämmer i allt väsentligt. och har i praktiken en gemensam elmarknad. Handelshindren på utlandsförbindelserna har avskaffats och en gemensam svensk-norsk handelsplats, , har etablerats. De nordiska energiministrarna konstaterade vid sitt sommarmöte att arbetet med att utvidga samarbetet på den nordiska elmarknaden fortskrider som planerat. antog ett direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el (96/92/EG). Direktivet trädde i kraft och medlemsländerna har från denna tidpunkt på sig att införliva direktivet i nationell rätt. Direktivet innehåller regler om handel och investeringar inom elsektorn. Syftet är att elmarknaden stegvis skall öppnas som allmänhetens tillgång till grundläggande service garanteras. Öppnandet skall ske genom att varje medlemsland utser s.k. berättigade kunder, dvs. kunder som har rätt att välja leverantör. Graden av marknadsöppning beror på hur stor andel av den samlade elförbrukningen i landet som dessa kunders sammanlagda förbrukning motsvarar. efter direktivets ikraftträdande skall marknadsöppningen motsvara ca en tredjedel av landets samlade elförbrukning När det gäller nya kraftproduktionsanläggningar skall medlems- länderna enligt direktivet tillämpa antingen ett tillståndsförfarande eller ett anbudsförfarande. Vid tillståndsförfarandet har var och en som uppfyller ett antal angivna kriterier rätt att uppföra en anläggning. När anbudsförfarandet tillämpas skall ett oberoende organ genomföra anbudstävlingar när det bedöms finnas behov av ny produktionskapacitet. Det finns stora skillnader mellan medlemsländerna vad gäller graden av öppenhet på elmarknaden. Dessa skillnader kommer att bestå . För att det inte skall uppstå bristande jämvikt i handeln med el mellan medlemsstaterna finns i direktivet regler som ger medlemsländerna rätt att vidta vissa åtgärder för att upprätthålla ömsesidighet i handeln med andra medlemsländer. Direktivet innehåller också regler som innebär att medlemsländerna kan ålägga företag inom elsektorn att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Dessa tjänster kan avse bl.a. kvalitet och pris på leveranser, försörjningstrygghet och miljöskydd. Vidare finns bestämmelser om att medlemsländerna, i händelse av en plötslig kris på energimarknaden, får vidta nödvändiga skyddsåtgärder. Den nuvarande svenska ellagstiftningen och den nya ellag som föreslås i denna proposition tillgodoser enligt regeringens bedömning i allt väsentligt direktivets krav. Endast smärre tekniska förändringar torde krävas för att införliva direktivet i svensk rätt. Regeringen avser att återkomma till i denna fråga. 4.2 Lagstiftningens omfattning och huvudsakliga innehåll Regeringens förslag: Bestämmelserna ellag och lagen om elhandelslagen förs samman till en lag som reglerar verksamheter avseende produktion, överföring och handel med el. I den nya lagen baseras det materiella innehållet på den nuvarande ellagens bestämmelser om nätkoncession, nätverksamhet och nättariffer, skyddsåtgärder och skadestånd, elsäkerhetsåtgärder, tillsyn m.m. De delar av gällande ellagstiftning som infördes som en följd av elreformen förs över till den nya lagen i huvudsak oförändrade. Regelverket för elmarknaden kompletteras med bestämmelser om konsumentskydd. Den nya ellagen träder i kraft . () förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag att samordna lagstiftningen på elområdet eller lämnar det utan invändning. Vissa remissinstanser, däribland (), , , , och Riksförbundet Energileverantörerna, kommenterar den del av lagstiftningen som trädde 1996 och föreslår både ändringar vad gäller det materiella innehållet och vissa redaktionella ändringar. Skälen för regeringens förslag: Vid tillkomsten av ellag var ett viktigt syfte med lagen att skydda allmänheten mot skador på liv och egendom. Ett annat syfte var att främja landets elektrifiering genom att med lagstöd möjliggöra utbyggnad av starkströmsledningar på annans mark. Utvecklingen under närmare har ställt krav på nya och förändrade regler och har inneburit att ett stort antal nya bestämmelser införts i ellagen. Intentionerna med elreform innebar mycket stora förändringar i förutsättningarna för lagstiftningen. Med hänsyn till uppbyggnaden av ellag ansågs det lämpligt att samla vissa bestämmelser i en ny lag, lagen (1994:618) om handel med el, m.m., (elhandelslagen). Dessa två lagar innehåller tillsammans bestämmelser om såväl reglering av de naturliga monopolen på elmarknaden (nätverksamhet) och handeln med el som skyddsåtgärder, skadestånd, elsäkerhet m.m. Bestämmelserna ellag kan enligt indelas i fem huvudgrupper. Den första gruppen består av regler om nätkoncession. Vid lagens tillkomst spelade som nämnts säkerhetsintressena en stor roll, inte minst vid utformningen av koncessionsreglerna. Elledningar ansågs särskilt farliga och framdragandet borde ställas under samhällets kontroll. Efter hand har även andra intressen kommit i förgrunden. Exempelvis har bestämmelser tillkommit om att en koncession inte får strida mot kommunernas planering och att lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. (naturresurslagen) skall tillämpas. Ett viktigt syfte med koncessionsreglerna är också att vid uppförande av starkströmsledningar säkerställa att ledningsintresset vägs mot andra samhällsintressen vid utnyttjandet av marken. Bestämmelser om skadestånd bildar en andra huvudgrupp. Den grundläggande bestämmelsen är i huvudsak utformad på samma sätt som när lagen trädde 1902. Enligt huvudregeln gäller strikt ansvar vid elskador. Ellagen har därefter kompletterats med bestämmelser om produktansvar i samband med att produktansvarslagen (1992:18) trädde i kraft . Den tredje huvudgruppen av bestämmelser reglerar skyldigheten för innehavaren av en elektrisk anläggning att vidta skyddsåtgärder i förhållande till andra elektriska anläggningar. En fjärde grupp av bestämmelser handlar bl.a. om skyldighet för ledningsägaren att i vissa fall flytta ledningen. En femte grupp kan de bestämmelser sägas bilda som tillkom i samband med elmarknadsreformen och som trädde i kraft . Här märks framför allt bestämmelser om nätverksamhet och nättariffer. Härutöver finns i ellagen vissa definitioner, tillsynsbestämmelser, bestämmelser om vite och straff m.m. Dessa regler överensstämmer i stort med motsvarande regelverk i annan och liknande lagstiftning som innehåller bestämmelser om myndighetstillsyn. En fråga gäller vilken utformning den nya lagstiftningen för elområdet bör ha. har övervägt flera lagtekniska lösningar, bl.a. en uppdelning av ellagens bestämmelser i en eldistributionslag och en elsäkerhetslag. Utredningen fann emellertid inte att några vinster i fråga om ökad överskådlighet kan göras genom en sådan uppdelning. Bestämmelserna har enligt ett inbördes samband och en uppdelning på två lagar torde medföra dubbleringar i vissa avseenden. föreslår därför att bestämmelserna i ellagen och elhandelslagen sammanförs till en lag. Huvudprincipen elreform är att åstadkomma en klar boskillnad mellan å ena sidan produktion och försäljning av el och å andra sidan överföring av el (nätverksamhet). Produktionen och försäljningen skall ske i konkurrens, medan nätverksamheten även i fortsättningen regleras och övervakas på ett särskilt sätt. Principen om boskillnad återspeglas också i lagstiftningen. Elreformen med de lagändringar som trädde i kraft innebar att regleringen av handel med el avskaffades och att ellagen numera reglerar enbart nätverksamhet. De regler om handel med el som infördes samlades i elhandelslagen. Uppdelningen av bestämmelserna i en särskild ellag och en elhandelslag motiverades av strukturella skäl (prop. 1993/94:162 s. 165). Elhandelslagens bestämmelser avser bl.a. leveranskoncessioner. Systemet med leveranskoncessioner är enligt beslut en övergångslösning och skall utvärderas och eventuellt avvecklas . Detta talar i viss mån för att dessa bestämmelser inte bör infogas i en ny ellag.