prop · GK03150D2 · 1997-01-01 00:00:00 — Såväl ur fördelningssynpunkt som vad gäller incitamenten för arbete, utbildning och sysselsättning är utformningen av inkomstskatten på förvärvsinkomster av central betydelse. Inkomstskatten reformerades på ett genomgripande sätt genom skattereform. Genom basbreddningar av olika slag förbättrades den horisontella rättvisan mellan individer med likvärdiga inkomster, åtgärder som också bidrog till att balansera effekterna av den minskade formella progressiviteten i skatteskalan. Regeringen kommer i anslutning till budgetpropositionen att redovisa sin bedömning av skattereformen. Vid en fortsatt tillfredsställande utveckling av de offentliga finanserna blir det för tiden aktuellt att överväga inkomstskattelättnader för låg- och medelinkomsttagare som en av flera tänkbara åtgärder med fördelningspolitisk inriktning. Sådana inkomstskatteåtgärder kan också ses i ljuset av behovet av förstärkta incitament för förvärvsarbete och kan också ge positiva effekter på lönebildningen. Skatterna har en central budgetpolitisk dimension. Utöver det självklara syftet att finansiera offentliga utgifter finns också en annan koppling till budgetens utgiftssida. I ett betydande antal fall innehåller skattesystemet indirekta stöd till olika sektorer och grupper i samhället, som är att jämföra med utgifter på budgetens utgiftssida. I förra årets ekonomiska vårproposition presenterade regeringen en redovisning av s.k. skatteavvikelser, som beskriver de stöd och i vissa fall de sanktioner, som riktas mot olika grupper. En förnyad redovisning lämnas som en bilaga till denna proposition. Redovisningen möjliggör en jämförelse mellan budgetens inkomst- och utgiftssida. En löpande och öppen redovisning av var för sig välmotiverade avvikelser i skattesystemet möjliggör också en kontinuerlig prövning av samma slag som den som görs för stöd på budgetens utgiftssida. Ärendet och dess beredning Lagförslag har upprättats i enlighet med förteckning i avsnitt 2 Förslag till riksdagsbeslut. Vid beredningen av lagförslagen har synpunkter inhämtats från . I fråga om förslaget till ändring i lagen om arvsskatt och gåvoskatt har också kontakter rörande förslagets utformning hafts med Kammarkollegiet och . Lagförslagen är i allt väsentligt av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Förslaget till ändring i lagen om arvsskatt och gåvoskatt, som avser beskattningen av gåva i form av insättning på barns konto av förälder som är förmyndare, är dock av sådan karaktär att Lagrådets yttrande normalt borde inhämtas. En lagrådsgranskning i denna del skulle emellertid innebära att ett förslag inte skulle kunna lämnas i sådan tid att det vore möjligt att åstadkomma en avslutad riksdagsbehandling . Det är av synnerlig vikt att klarlägga i vilken omfattning gåvobeskattning skall ske i aktuella fall. Med hänsyn till att Lagrådets hörande skulle fördröja lagstiftningsfrågans behandling bör därför Lagrådets yttrande inte inhämtas. 7.3 Energirelaterade frågor 7.3.1 Energibeskattning Regeringens förslag: Fastighetsskatten på markvärdet av vattenkraftverk sänks . Energiskatten på elektrisk kraft höjs med per kWh . För att finansiera det försenade ikraftträdandet av fördubblingen av koldioxidskatten för industrin och växthusnäringen höjs de generella koldioxidskattesatserna . Skälen för regeringens förslag: I propositionen 1996/97:1 föreslogs att det andra steget av tidigare beslutade höjningar av produktionsskatterna på elektrisk kraft skulle återtas och ersättas av höjda energiskatter på elektrisk kraft och fossila bränslen. föreslogs att vattenkraftsskatten skulle ersättas med en fastighetsskatt baserad på markvärdet. har beslutat i enlighet med propositionen (bet. 1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS 1996:1173 och 1220 1222). Orsaken var den kritik som hade riktats mot produktionsskattehöjningarna och effekterna av dem på de konkurrensutsatta företagen inom den elintensiva industrin. Trots den avreglerade elmarknaden säljs fortfarande större delen av elen i enlighet med avtal som har ingåtts före reformen. Överföringskapaciteten mellan länderna är begränsad. Elproducenterna kan därför övervältra skattehöjningar på konsumenterna genom att höja elpriserna. I takt med en fortsatt integrering av den svenska och nordiska elmarknaden torde företagens möjligheter till prisövervältring minska. I väntan på att elmarknaden skall fungera fullt ut är det lämpligt att nu ta ytterligare ett steg i omvandlingen från produktionsskatten på elektrisk kraft till den nuvarande konsumtionsskatten på el. Fastighetsskatten på markvärdet av vattenkraftverk sänks därför. Eftersom ingen energiskatt tas ut på el som förbrukas vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet innebär denna åtgärd att kostnaderna dämpas för den elintensiva industrin. Det är lämpligt att fastighetsskatten på vattenkraft sänks av den nivå som fastställdes vid omvandlingen av den tidigare produktionsskatten till fastighetsskatt. Vid fastställandet av den nya skattesatsen bör beaktas att den nuvarande skattenivån, fastställdes, utan att hänsyn togs till den skatt (0,) som redan då utgick på markvärdet. Vid bestämmandet av den nya skattesatsen, , har detta korrigerats. bör energiskattesatsen på el höjas med per kWh för att kompensera det skattebortfall som uppstår vid sänkningen av produktionsskatten på vattenkraft. sänktes den genomsnittliga avgiften till kärnavfallsfonden med per kWh som företagens garantiåtaganden utökades. Åtgärden innebar en sänkning av kostnaderna för kärnkraftsproducenterna motsvarande ca per kWh netto. Sänkningen av kärnbränsleavgiften och av vattenkraftsskatten skapar förutsättningar för sänkta elpriser för elintensiv industri. Regeringen förutsätter att de elproducenter som tidigare höjt sina priser med hänvisning till de höjda produktionsskatterna nu kommer att sänka priserna i motsvarande grad som kärnbränsleavgift och vattenkraftsskatt sänks. Det helstatliga har en stark ställning på elmarknaden. Därmed finns goda förutsättningar för att skattesänkningen skall slå igenom i marknadspriserna. Regeringen avser att återkomma till frågan om nivån på och utformningen av produktionsskatten på el på . Regeringen kommer därvid att överväga om det är möjligt och ändamålsenligt att ersätta skatten på kärnkraftsproducerad el med en fast skatt som är oberoende av produktionsnivån i likhet med vad som gäller för beskattning av el från vattenkraftverk Företag med industriell tillverkning är befriade från konsumtionsskatt på el. Till följd av denna gränsdragning kan snedvridningsproblem uppkomma i förhållande till företag inom andra näringsgrenar. I den kommande översynen av elbeskattningen kommer dessa problem att analyseras. Regeringen har i proposition 1996/97:29 föreslagit att koldioxidskattesatsen skulle fördubblas för industrin och växthusnäringen från . De nödvändiga EU-beskeden för att kunna besluta om de skattelättnader som krävs för energiintensiv industri vid en koldioxidskattefördubbling har numera erhållits. Förslaget kan således träda ikraft . Det försenade ikraftträdandet beräknas medföra en budgetförsvagning med för den offentliga sektorn . För att finansiera skattebortfallet föreslås att de generella koldioxidskattesatserna varaktigt höjs . De koldioxidskattesatser som gäller för fastställdes genom den indexeringsförordning som utfärdades (SFS 1996:1177). De nu föreslagna höjningarna sker utifrån den koldioxidskattenivå per kg bränsle som utgjorde grunden för de indexerade koldioxidskattebeloppen. Höjning av koldioxidskatten får direkt effekt på samtliga sektorer i samhället, dvs såväl hushålls- och transportsektorerna som industrin. Den koldioxidskatt som tas ut på bränslen som förbrukas vid industriell verksamhet eller vid yrkesmässig växthusodling kommer enligt förslaget i prop. 1996/97:29 i normalfallet att uppgå till av den generella nivån. Av praktiska skäl bör varken energiskatten på el eller koldioxidskatten räknas om med hänsyn till förändringar av konsumentprisindex förrän vid skatteuttaget för . Ändringen i 3 § femte stycket lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt innebär en rättelse av ett skrivfel som uppkom i samband med ändringar i paragrafen när vattenkraftsskatten ersattes av en fastighetsskatt baserad på markvärdet (prop. 1996/97:1). 7.3.2 Direktavdrag för investeringar i nya värme- och kraftproduktions- anläggningar För att underlätta omställningen till användande av förnybara energikällor bör ett tidsbegränsat direktavdrag införas vid inkomsttaxeringen. Ett förslag skall tas fram inom . Sedan godkännande inhämtats från enligt statsstödsreglerna i (artiklarna 92 94) avser regeringen att återkomma till med förslag. Direktavdraget skall gälla för investeringar i anläggningar för värme- och kraftvärmeproduktion som använder förnybara energikällor samt för investeringar i distributionsnät från sådana anläggningar. Produktionsanläggningarna skall använda förnybara energislag såsom biobränslen och framsorterade avfallsfraktioner. Direktavdraget, som skall vara tidsbegränsat, bör gälla för investeringar som utförs . Ett system med direktavdrag innebär att företaget redan vid anskaffningstillfället får avdrag för framtida värdeminskning. Underlaget för avskrivningar/värdeminskning minskas i gengäld med ett belopp som motsvarar direktavdraget. Direktavdrag innebär alltså ingen definitiv skattelättnad utan möjliggör upptagande av en skattekredit som sedan amorteras i form av uteblivna värdeminskningavdrag. Direktavdraget bör gälla för en viss del av hela investeringen oavsett om den är hänförlig till byggnad, inventarier eller markanläggning. Systemet bör samordnas med gällande bidragssystem så att bidrag och avdrag inte medges för samma utgift. Direktavdraget skall tillämpas första gången vid taxering. Företag som taxeras för vid taxering får vid den taxeringen tillämpa vanliga avskrivningsregler. Vid taxering får företaget yrka direktavdrag mot oavskrivet belopp. 7.4 Småföretagsåtgärder 7.4.1 Lättnader i beskattningen för ägare i små och medelstora företag Regeringens förslag: Löneunderlaget höjs från . Därutöver sker vissa mindre justeringar i de regler som gäller för fåmansföretagen. Skälen för regeringens förslag: antog ett förslag om lättnad i ägarbeskattningen i små och medelstora företag (prop. 1996/97:45, bet.1996/97:SkU13, rskr. 1996/97:133, SFS 1996: 1611). Bestämmelserna innebär att viss del av avkastningen på aktier i onoterade svenska och utländska företag undantas från beskattning hos aktieägaren. Reglerna för beräkning av det enkelbeskattade utrymmet har ut- formats på samma sätt som de särskilda reglerna för beskattning av aktiva delägare i fåmansföretag i 3 § 12 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, , de s.k. 3:12-reglerna. Från skatteplikt undantas således ut- delning inom ett lättnadsutrymme. Detta lättnads- utrymme beräknas genom att en räntesats multipliceras med ett underlag som utgörs av summan av anskaff- ningskostnaden för aktierna och viss del av de löner som har utbetalats i företaget. Räntesatsen är av statslåneräntan vid utgången av november månad året före beskattningsåret. Lättnadsutrymme som inte utnyttjas för skattefri utdelning ett visst år får sparas till ett senare år. Ett sparat utrymme kan också utnyttjas av aktieägaren vid reavinstbeskattningen. Den del av reavinsten som motsvarar det sparade utrymmet undan- tas då från beskattning. Underlag för beräkning av lättnadsutrymmet utgörs således av summan av anskaffningskostnaden för aktien och löneunderlaget. Löneunderlaget beräknas på grundval av de löner som har betalats ut i företaget. Närmare bestämt utgörs underlaget av av utbetalade löner till den del de överstiger 10 basbelopp, fördelat per aktie i bolaget. För aktier som har an- skaffats får anskaffningskostnaden för aktien räknas upp med index, dock tidigast , fram . För aktier som har anskaffats före ingången av finns möjlighet att i stället för den faktiska anskaffningskostnaden utgå från kapitalunderlaget i företaget. Värdet baseras då på skillnaden mellan tillgångar och skulder i företaget vid utgången av det beskattningsår som har taxerats . Tillgångar och skulder skall värderas enligt bestämmelserna i lagen (1994:775) om beräkning av kapitalunderlaget vid beskattning av ägare i fåmansföretag. Regeringen anser att det finns skäl att ytterligare öka lönesummeregelns betydelse vid beräkning av såväl det enkelbeskattade utrymmet som det kapitalbeskattade utrymmet enligt 3:12-reglerna. Den skattelättnad som tillkommer ägarna genom denna lönekostnadsanknutna åtgärd kan även få gynnsamma sysselsättningseffekter. Genom att lättnaden knyts till löneunderlaget och inte till kapitalunderlaget uppkommer inte heller några ökade risker för skattearbitrage. Regeringen anser att löneunderlaget bör höjas från till . Förslaget föranleder en ändring i 3 §12 d mom. Den ändrade bestämmelsen får tillämpas års taxering. Det innebär att för utdelning som lämnas får det enkelbeskattade utrymmet resp. det kapitalbeskattade utrymmet enligt 3:12-reglerna beräknas med utgångspunkt i det höjda löneunderlaget. Övriga ändringar Reglerna i 3:12-systemet tillämpas på kvalificerade aktier. I 3 § 12 a mom. SIL anges under vilka förutsättningar en aktie skall anses kvalificerad. Det är fallet om den skattskyldige eller någon honom närstående i betydande omfattning har varit verksam i företaget under beskattningsåret eller något av de fem föregående beskattningsåren. En aktie anses även kvalificerad när aktieägaren äger aktier i ett företag som i sin tur direkt eller indirekt äger aktier i ett annat fåmansföretag i vilket aktieägaren eller någon denne närstående är verksam i betydande omfattning. Denna verksamhet kan ha utövats under beskattningsåret eller under något av de fem närmast föregående beskatt- ningsåren. Syftet med bestämmelsen är att fånga in de situationer då verksamheten inte bedrivs i det företag i vilket aktieägaren direkt äger aktier. Lagtexten har emellertid fått en utformning som torde innebära att, om aktierna i ett dotterbolag i vilket aktieägaren varit verksam säljs och någon verksamhet inte bedrivits i moderbolaget, kommer regelsystemet i 3 § 12 mom. SIL inte att vara tillämpligt. På samma sätt som i övriga bestämmelser bör i detta fall finnas en karenstid . Regeringen föreslår en ändring så att denna innebörd klargörs i 3 § 12 a mom. Vidare föreslås en redaktionell ändring i 3 § 12 mom. Definitionen av vad som avses med ett fåmansföretag finns i punkt 14 av anvisningarna till 32 § KL. Enligt åttonde stycket a i anvisningspunkten anses ett fåmansföretag föreligga om en fysisk person eller ett fåtal fysiska personer äger så många aktier eller andelar i ett aktiebolag eller en ekonomisk förening att dessa personer har mer än hälften av rösterna för aktierna eller andelarna i företaget. En subsidiär definition finns i nämnda anvisningspunkt åttonde stycket b. Av den framgår att med fåmansföretag avses ett aktiebolag eller en ekonomisk förening vars verksamhet är uppdelad på verksamhetsgrenar som är oberoende av varandra om en person har den reella bestämmanderätten över sådan verksamhetsgren och självständigt kan förfoga över dess resultat. Av nionde stycket i anvisningspunkten framgår att ett aktiebolag vars aktier är noterade vid en svensk börs inte räknas som fåmansföretag. Motsvarande bör även gälla om företaget är noterat på en utländsk börs. Regeringen föreslår därför en ändring med denna innebörd. med förslaget om en lättnad i beskattningen av ägare i små och medelstora företag infördes en möjlighet att kvitta förlust på onoterade aktier mot vinst på onoterade aktier. Bestämmelsen finns i 27 § 5 mom. SIL och avser såväl onoterade svenska som utländska aktier. Bestämmelsen har emellertid lagtekniskt utformats så att det kan ifråga- sättas om förlust på onoterad svensk aktie får kvittas endast mot vinst på onoterad svensk aktie och inte mot vinst på onoterad utländsk aktie. På motsvarande sätt kan ifrågasättas om en förlust på en onoterad utländsk aktie endast får kvittas mot en vinst på en sådan aktie. Det är emellertid inte avsikten. Regeringen anser att ett förtydligande bör göras i denna del. Regeringens förslag: Räntesatsen för positiv räntefördelning höjs . Skälen för regeringsens förslag: Genom lagstiftning (prop. 1993/94:50, bet. 1993/94: SkU15, rskr. 1993/94:108, SFS 1993:1536) infördes regler om räntefördelning vid beskattning av enskilda näringsidkare och fysiska personer som äger andel i handelsbolag. Positiv räntefördelning innebär att avdrag medges vid beräkning av inkomst av näringsverksamhet för en schablonmässigt beräknad avkastning på eget kapital i verksamheten. Räntesatsen vid positiv räntefördelning uppgår till statslåneräntan ökad (prop. 1993/94: 234, bet. 1993/94:SkU25, rskr. 1993/94:443, SFS 1994:784). Motsvarande belopp tas i stället upp som intäkt av kapital. Avkastning på eget kapital som investeras i verksamheten skall beskattas i kapital. Reglerna syftar till att enskilda näringsidkare skall beskattas för avkastning på ett sätt som är likvärdigt med vad som gäller för ägare av enmansaktiebolag. Reglerna om räntefördelning har justerats senast genom lagstiftning (prop. 1996/97:12, bet. 1996/97:SkU7, rskr. 1996/97:70, SFS 1996: 1400). Regeringen föreslår i föregående avsnitt att löneunderlaget för fåmansföretagen höjs från av lönesumman. En motsvarande lättnad i beskattningen bör införas för enskilda näringsidkare och handelsbolagsdelägare. Att komplettera räntefördelningsreglerna med en lönesummeregel skulle medföra ett allför komplicerat inslag i lagstiftningen för enskilda näringsidkare och fysiska personer som äger andel i ett handelsbolag. Regeringen bedömer att en lämpligare åtgärd för enskilda näringsidkare och handelsbolagsdelägare är att höja räntesatsen för positiv räntefördelning . Räntesatsen vid positiv räntefördelning föreslås sålunda uppgå till statslåneräntan ökad . Förslaget föranleder en ändring av 3 § lagen (1993:1536) om räntefördelning vid beskattning. 7.4.3 Nedsättning av arbetsgivaravgifter Regeringens förslag: Arbetsgivare får vid beräkning av arbetsgivaravgifter göra ett särskilt avdrag av avgiftsunderlaget, dock högst med . En företagare som redovisar såväl egenavgifter som arbetsgivaravgifter får inte medges högre avdrag från egenavgifterna än att det sammanlagda avdraget från egenavgifterna och arbetsgivaravgifterna uppgår till . Vissa konsekvensändringar görs i reglerna för delägare i handelsbolag. Skälen för regeringens förslag: I den s.k. sysselsättningspropositionen aviserade regeringen ett förslag om nedsättning av socialavgifter. Förslaget preciserades i en senare proposition och antog förslaget (prop. 1996/97:21, bet. 1996/97:FiU1, rskr. 1996/97:53, SFS 1996:1218). Gällande regler innebär i korthet följande. En arbetsgivare får vid beräkningen av arbetsgivaravgifter göra ett särskilt avdrag av avgiftsunderlaget, dock högst med . För en arbetsgivare med en månatlig lönesumma på innebär detta ett högsta årligt avdrag med . Syftet med gällande regler är att underlätta för små och medelstora företag och därmed förbättra förutsättningarna för nyföretagande och nyanställningar. I samband med att reglerna infördes övervägde regeringen olika modeller för att begränsa avdragsrätten för större företag och för företag som ingår i större företagsgrupper med intressegemenskap i syfte att öka effektiviteten i åtgärden. gällande begränsningsregel har som utgångspunkt det civilrättsliga koncernbegreppet och innebär att om flera företag ingår i en och samma koncern skall de vid tillämpningen av avdragsregeln anses som en arbetsgivare. I syfte att stimulera egenföretagande finns en kompletterande regel som medger avdrag vid beräkningen av de socialavgifter i form av egenavgifter som betalas av enskilda näringsidkare och sådana delägare i handelsbolag som är fysiska personer. Regeln innebär att avdrag medges av avgiftsunderlaget, dock högst med . Detta motsvarar ett högsta underlag för avgiftsnedsättning på . Egenföretagare har i vissa fall anställd personal, vilket innebär att egenföretagaren förutom egenavgifter på den egna inkomsten även betalar arbetsgivaravgifter för den lön och andra förmåner som de anställda erhåller. I detta fall innebär gällande regler att avdraget från egenavgifterna begränsas så att det sammanlagda avdraget från arbetsgivaravgifter och egenavgifter inte överstiger , dvs. samma beloppsgräns som gäller för aktiebolag. För handelsbolag gäller vissa begränsningsregler som syftar till att ge neutralitet mellan olika företagsformer. Exempelvis är det sammanlagda avdraget från egenavgifter för samtliga delägare i ett handelsbolag maximerat till . Dessutom gäller 9 000-kronorstaket för var och en av delägarna. Slutligen gäller samma begränsning som för enskilda näringsidkare i de fall handelsbolaget har anställda och gjort avdrag från arbetsgivaravgifterna. Den redan genomförda nedsättningen av arbetsgivaravgifterna har förbättrat möjligheterna för expansion och ökad sysselsättning i små och medelstora företag. Nedsättningen har också bidragit till att kompensera för småföretags relativt större fullgörandekostnader per anställd för hantering av skatter och avgifter än för större företag. För knappt 200 000 aktiebolag med mindre än 10 anställda kan det faktiskt utnyttjade avdragsunderlaget vid gällande regler beräknas uppgå till i genomsnitt per företag eller till mindre än hälften av det maximala avdragsunderlaget. Detta indikerar att det maximala avdragsunderlaget på eller högst inte utgör en begränsning för flertalet av dessa företag. För dessa företag, vars lönesumma understiger , har förändringen medfört att den marginella kostnaden för arbetskraft minskat med . Med normala antaganden om efterfrågan på arbetskraft torde denna kostnadssänkning resultera i en sysselsättningsökning i dessa företag på åtminstone ett par procent. Den tidigare reformen har kritiserats för att den skulle ge upphov till s.k. dödviktskostnader genom att den inte sänker den marginella lönekostnaden för företag vars lönesumma i utgångsläget överstiger utan enbart lönekostnaden inom 600 000- kronorsramen. I detta sammanhang kan påpekas att den andel av den offentlig-finansiella kostnaden för avgiftsnedsättningen som avser företag med mer än 10 anställda endast uppgår till av den totala kostnaden. Fyra femtedelar av det totala avdragsbeloppet avser således företag med mindre än 10 anställda. För av dessa företag innebär avdraget en lägre marginalkostnad för arbetskraft. Det maximala avdragsunderlaget på utgör emellertid en begränsning för ett stort antal små företag. För att ytterligare stimulera nyanställningar med inriktning på små och medelstora företag föreslår regeringen att nuvarande avdragsregler utvidgas. Inför en sådan utvidgning aktualiseras i princip två huvudalternativ. Det första innebär att den procentuella nedsättningen av socialavgifterna utökas med ett bibehållande av gällande gränser för de underliggande avgiftsunderlagen i form av löner till anställda och egna inkomster för egenföretagare och delägare i handelsbolag (dvs. i arbets- givaravgiftsfallet). Det andra alternativet innebär att den procentuella nedsättningen förblir oförändrad medan gränserna för de maximalt avdragsgrundande underlagen höjs. För arbetsgivare innebär förslaget följande. Vid beräkningen av arbetsgivaravgifter medges ett avdrag av avgiftsunderlaget, dock högst med . För arbetsgivare med en månatlig lönesumma på , vilket motsvarar , innebär detta ett högsta årligt avdrag med . Utvidgningen av det maximala avdragsunderlaget kan förväntas stimulera expansion av företag som har upp till tio anställda. Det utökade avdragsunderlaget medför att antalet företag för vilka marginalkostnaden för arbetskraft sänks ökar. Av det totala antalet företag med mindre än 10 anställda ökar andelen vars marginalkostnad sänks från . För egenföretagarnas avdrag från egenavgifter föreslås inga förändringar, då syftet med utvidgningen är att stimulera nyanställningar.