prop · GK032 · 1997-01-01 00:00:00 — Exempel på områden där detta kan vara aktuellt är nya åtaganden inom Klimatkonventionen, bindande internationella avtal för att minska utsläppen av kväve, metaller och vissa stabila organiska miljögifter samt ett protokoll om biosäkerhet inom konventionen om biologisk mångfald. Hållbara konsumtions- och produktionsmönster bör verka för att hållbara konsumtions- och produktionsmönster utvecklas såväl i som i andra länder. Viktiga metoder för att uppnå detta är bl.a. införande av ekonomiska styrmedel som gynnar resurssnålhet och ren produktion, borttagande av subventioner som motverkar hållbar utveckling, tillämpning av försiktighetsprincipen och principen om att förorenaren skall betala, sektors- och producentansvar, miljömärkning och miljöanpassad offentlig upphandling. kan genom att vara föregångare påverka utvecklingen. Energi- och transportsektorn är särskilt viktig i detta sammanhang. bör verka för att internationella handelsregelverk skall stödja de globala konventionerna för hållbar utveckling. bör även verka för handelsliberalisering, i synnerhet inom områden som kan förväntas ge positiva miljöeffekter samt ökat marknadstillträde för , t.ex. inom jordbruksområdet. och exportföretag bör stimuleras att ta miljöhänsyn i enlighet med bl.a. riktlinjer för multinationella företag. Vidare bör möjligheten att använda exportfrämjande åtgärder för att stödja export av miljöanpassade varor och tjänster uppmärksammas, i samråd med de företag som är verksamma inom området. Säkerhetspolitik och hållbar utveckling bör verka för att det internationella samarbetet för hållbar utveckling skall ges en säkerhetspolitisk dimension. En politik som syftar till global säkerhet måste, förutom att förebygga konflikter och krig, bidra till att bevara jordens livsuppehållande system. bör verka för att allt utvecklingssamarbete skall främja hållbar utveckling. Framför allt måste miljöaspekter integreras tydligare i all verksamhet, såväl inom bilaterala som multilaterala biståndsprogram. bör också verka för att fler länder bidrar till arbetet för hållbar utveckling och att FN:s mål om att avsätta av BNI till biståndsverksamhet uppnås av alla . Uthålligt nyttjande av naturresurser bör verka för utformning och tillämpning av metoder och handlingsprogram för ett hållbart nyttjande av naturresurser, i synnerhet inom jord- och skogsbruk samt havs- och färskvattenresurser. Hållbar markanvändning och bebyggelse bör verka för att markanvändning och bebyggelse skall ställas om mot kretsloppsanpassning och hållbar utveckling. Erfarenheter från framför allt i- världens städer, t.ex. när det gäller plan- och byggfrågor, energiförsörjning, teknisk försörjning, trafiksystem, bebyggelsemönster och industri, bör spridas internationellt. bör verka för att minimera riskerna av kemikalieanvändning, bl.a. genom att verka för att substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen skall tillämpas även i andra länder. bör även verka för ett ökat producentansvar avseende kemikaliers miljö- och hälsoeffekter. 4 verksamhetsområde: globala miljösamarbete -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: För att tillförsäkra miljöfrågorna en stark| | ställning inom FN-systemet bör FN:s miljöprogram () få en | | effektivare beslutsstruktur. Miljöprogrammets verksamhet bör | | också ges en tydligare inriktning för att uppfylla uppgiften som| | katalysator, samordnare och för internationella | | miljöfrågor. Miljöprogrammets finansiering bör vara förutsägbar och| | ändamålsenlig och bördefördelningen bör vara rättvis. | | Ansvarsfördelningen mellan miljöprogrammet och FN:s kommission | | för hållbar utveckling bör också förtydligas och renodlas. Skälen för regeringens bedömning: FN:s miljöprogram (United Nations Environment Programme, ) har en central roll i uppföljningen av . Miljöprogrammet arbetar med många viktiga miljöfrågor, såsom hoten mot den miljön, miljölagstiftning, kemikalier, ekonomiska styrmedel på miljöområdet, miljöövervakning, handel och miljö samt militärens miljöansvar. Miljöprogrammet skall katalysera, underlätta och samordna det globala miljösamarbetet samt bidra med kunskapsunderlag. skall svara för politisk vägledning och samordning av organisationen. är medlem av styrelsen, som består av 58 länder och möts , . anser att FN:s miljöprogram har en viktig uppgift att fylla såsom ansvarigt organ i FN-systemet inom miljöområdet, och har haft en aktiv roll i utformningen av dess verksamhet. För att förbättra förutsättningarna för det att uppfylla dess mandat, bör det bl.a. ges en tydligare ansvarsfördelning gentemot FN:s kommission för hållbar utveckling, en effektiv beslutsstruktur samt en förutsägbar och ändamålsenlig finansiering. Finansieringsbördan bör fördelas rättvist mellan alla medlemsstater, t.ex. enligt FN:s bidragsskala. Nästa reguljära möte med miljöprogrammets styrelse äger rum /. Styrelsen skall då bl.a. se över miljöprogrammets styrsystem samt utarbeta underlag för generalförsamlingens extra möte med anledning av uppföljningen av . 4.2 Det globala konventionsarbetet I följande avsnitt görs en översiktlig genomgång av de globala konventionerna för hållbar utveckling. Redovisningen omfattar en kort beskrivning av de olika konventionerna samt svenska utgångspunkter för det fortsatta konventionsarbetet. Regeringens övergripande bedömning är att de globala konventionerna i många fall varit verkningsfulla medel för att främja hållbar utveckling. Den s.k. ökenkonventionen beskrivs under avsnittet om internationella utvecklingssamarbete efter UNCED, med anledning av konventionens starka koppling till det bilaterala utvecklingssamarbetet. Finansieringen av insatser i med anledning av åtaganden inom olika konventioner behandlas under avsnittet om multilateralt samarbete, särskilda miljöinsatser. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: bör, utifrån en för EU gemensam | | klimatpolitik, och en långsiktig energipolitik, verka för att | | ett protokoll med åtgärder för utsläppsbegränsningar och | | reduktionsmål med tidsangivelser antas . Målen| | för växthusgaserna bör fördelas mellan parterna på ett rättvist och| | kostnadseffektivt sätt. bör verka för att protokollet | | omfattar effektiva gemensamma åtgärder, t.ex. inom energi- och | | transportsektorerna. Särskilt bör gemensamma ekonomiska | | styrmedel såsom internationell koldioxidbeskattning, | | energiskatt och avgifter för luft- och sjöfart användas, med | | start inom EU. Subventionering av utvinning och användning av | | fossila bränslen bör avvecklas. Forskning och utveckling inom | | området bör också främjas. För att möjliggöra kostnadseffektiva | | åtgärder bör system såsom t.ex. s.k. gemensamt genomförande | | utvecklas till operativa instrument . | | Satsning på att utveckla s.k. sänkor bör ses som kompletterande | | åtgärder till huvudstrategin att minska koldioxidutsläppen. Rapporten: Klimatdelegationen och har gemensamt utarbetat rapporten förändras- en analys av hotbild och globala åtgärdsstrategier, SOU 1995:96. Utredningens bedömning överenstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstansernas uppfattning överensstämmer i stort med utredningens. Skälen för regeringens bedömning: om klimatförändring undertecknades i anslutning till av 156 länder. Efter godkännande av (prop. 1992/93:179, bet. 1992/93:JoU 19, rskr. 1992/93:361) ratificerade konventionen . Konventionen trädde i kraft . I propositionen redovisas också mål, förutsättningar och åtgärder för att uppfylla konventionens syften. Globala klimatförändringar till följd av utsläpp av s.k. växthusgaser utgör ett allvarligt hot mot ekosystemens överlevnad och världsekonomins utveckling, bl.a. genom befarade ändrade förutsättningar för odling och näringsidkande. För att minska klimatförändringarna måste utsläppen av växthusgaser minska genom framför allt en minskad användning av fossila bränslen. Detta kan ske genom minskad energianvändning eller genom byte av bränsle eller energikälla. Minskad energianvändning kan uppnås genom minskad användning av energitjänster eller transportarbete samt genom effektivisering. Valet av åtgärder för att minska utsläppen bör baseras på ett långsiktigt perspektiv samt på kostnadseffektivitet, vilket innebär att det billigaste sättet att uppnå en given minskning bör väljas. Från klimatsynpunkt spelar det ingen roll varifrån utsläppen sker. I-länderna har svarat för den största delen av utsläpp från fossila bränslen, men andel förväntas dominera . Klimatpolitiken förutsätter därför ett globalt samarbete, som grundas på effektivitet och rättvisa. Den vetenskapliga grunden för parternas ställningstaganden vilar på det arbete som utförs av FN:s internationella vetenskapliga klimatpanel (Intergovernmental Panel on Climate Change, IPCC). För att ekosystemen skall kunna anpassa sig till klimatförändringar och för att undvika allvarliga skador så bör inte temperaturökningen överskrida 0,1o C per årtionde och den absoluta globala temperaturförändringen bör inte överskrida 2o C sedan förindustriell tid. Detta långsiktiga miljömål lades fast av regeringen i proposition Åtgärder mot klimatpåverkan m.m. (prop. 1992/93:179). Målet får stöd även i den senaste rapporten från klimatpanelen. För att uppnå detta mål får koncentrationen av växthusgaser i atmosfären på lång sikt inte överstiga 550 ppm (parts per million). Klimatpanelen har dragit slutsatsen att det samlade observationsmaterialet tyder på att en klimatförändring som orsakas av människan äger rum. Klimatpanelens rapport fick vid det andra partsmötet i ett starkt stöd och arbetet med att enas om ytterligare åtgärder, framför allt inom , fick därför förnyad aktualitet. På det första partsmötet i kunde parterna enas om att i- ländernas åtaganden enligt konventionen inte är tillräckliga. För perioden behövs nya åtaganden, som även bör omfatta . På mötet beslutades att en ny process skall inledas med sikte på att ett protokoll, innebärande nya åtaganden för begränsningar av utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser med specifika mål för , skall antas vid det tredje partsmötet. Dessa utgångspunkter bekräftades och förstärktes också vid den särskilda ministerdelen under det andra partsmötet. Den ministerdeklaration som antogs vid mötet uttalar att protokollet måste leda till en betydande total reduktion av växthusgaser. EU är en av få verkligt drivande krafter inom klimatkonventionen. Inom EU bereds gemensamma positioner för klimatkonventionen inom ministerrådet, som har tillsatt en särskild arbetsgrupp för detta ändamål. EU har bl.a. redovisat möjliga åtgärder och insatser rörande ekonomiska styrmedel, förnyelsebara energikällor, energieffektivitet och åtgärder inom transportsektorn. Positioner inom flera sakområden håller på att utarbetas, bl.a. vad gäller sådana växthusgaser, s.k. FC/HFC-föreningar, som inom vissa områden har ersatt ozonnedbrytande ämnen. En analys av åtgärder utarbetas även en expertgrupp tillsatt av de s.k. annex 1-länderna. bör, inom ramen för en långsiktig energipolitik, och en för EU gemensam klimatpolitik, vara pådrivande inom det internationella klimatarbetet. Följande områden ter sig särskilt väsentliga vid utformningen av de svenska positionerna i arbetet inom ramen för Klimatkonventionen och den särskilda förhandlingsgrupp som parterna upprättat för att förhandla fram ett nytt legalt bindande instrument för ytterligare begränsning av utsläppen av växthusgaser (den s.k. Berlinmandatsgruppen). Konkreta mål och åtaganden Konventionens parter bör enas om kvantifierade och tidsbestämda begränsnings- och reduktionsmål och gemensamma och harmoniserade åtaganden för utsläppsminskningar avseende växthusgaser, i första hand gällande i-länderna. Kraven på länderna bör ställas så att åtgärder kan vidtas på ett kostnadseffektivt sätt med hänsyn till bl.a. nuvarande utsläppsnivå per innevånare och till tidigare genomförda åtgärder. Skillnader beträffande utgångspunkter, förutsättningar och möjligheter bör beaktas. Det är även angeläget att förstärka incitamenten för utökade åtaganden under konventionen. Minskade utsläpp från energisektorn och internationell energibeskattning Internationellt samarbete för att förhindra klimatförändringar bör på energiområdet omfatta effektivisering av internationell handel med energi och tekniköverföring samt forskning och utveckling. Subventionering av utvinning och användning av fossila bränslen bör avvecklas. Tekniköverföring är enligt klimatkonventionen ett betydelsefullt inslag i i-ländernas åtaganden. En internationell eller europeisk obligatorisk och harmoniserad koldioxidskatt på miniminivå bör införas. Det är särskilt viktigt att uppnå en harmonisering för konkurrensutsatt verksamhet såsom energiintensiv industri och produktion av elenergi. Åtgärder för att uppnå hållbar utveckling inom energisektorn bör främjas, såsom exempelvis utveckling av innovativa tekniker för energiomvandling och utveckling av nya processer inom den tunga industrin. Av särskild vikt är forskning och utveckling som syftar till att öka användningen av förnybara energislag. Internationella program bör upprättas för att främja ökad energieffektivitet. Minskade utsläpp från transportsektorn och internationella avgifter för luft- och sjöfart Integrering av markanvändnings- och transportplanering bör främjas, med syfte att minska luftföroreningar och påverka transportarbetet och dess fördelning mellan transportslagen. Incitament för att främja övergång till drivmedel baserade på icke-fossil energi bör prioriteras för att internalisera miljökostnaderna och begränsa förbrukningen av fossila bränslen. För att underlätta frihandel bör även gemensamma tekniska kravnivåer för avgasutsläpp och energiförbrukning utvecklas på internationell och europeisk nivå. Ett annat viktigt område är utsläpp från fordon i bruk, där även kontrollmetoderna behöver förbättras. Förhandlingar om miljörelaterade internationella avgifter för flyg- och båttrafik bör inledas. Detta kräver ett aktivt svenskt agerande inom FN:s sjöfarts- och luftfartsorganisationer IMO och (International resp. ). Inom EU bör beskattning av flygbränslen behandlas i enlighet med ministerrådets dokument om miljö och transporter . I det internationella miljöarbetet inom luftfarten bör fortsatt verka för beskattning av internationell flygtrafik och skärpta bestämmelser för flygets utsläpp av kväveoxider och höghöjdsutsläpp av vattenånga. Klimatfrågan bör tillförsäkras en framskjuten plats på den miljö- och transportkonferens som skall arrangeras av FN:s ekonomiska kommission 1997. I förberedelsearbetet till konferensen stödjer ett förslag om en ändring i om vägtrafik , för att göra det möjligt att ställa miljökrav på tunga fordon i internationell trafik. Med tanke på de svårigheter som är förknippade med klimatproblematiken, finns det goda skäl att undersöka och utveckla alternativa kostnadseffektiva möjligheter till att uppfylla åtaganden inom klimatområdet.Med gemensamt genomförande avses att ett land genomför åtgärder mot klimatförändringar i ett annat land och räknar sig utsläppsminskningarna tillgodo. En tillförlitlig mekanism för sådana åtgärder innebär väsentliga kostnader eftersom potentialen för möjliga åtgärder vidgas bortom det enskilda landets gränser. Miljövinsterna av att effektivisera energisystemen i t.ex. är ofta stora och kostnadseffektiva, varför gemensamma åtgärder i många fall bedöms vara intressanta. Gemensamt genomförande innebär för mottagarlandet bl.a. en värdefull tekniköverföring. Teknikvalet bör bl.a. styras av de lokala miljöförutsättningarna. De former av gemensamt genomförande som främst har diskuterats är förenade med betydande tillämpningsproblem och kriterier för tillämpning och kreditering har ännu ej fastställts. Tydliga regler måste därför formuleras för ett system för gemensamt genomförande. Av särskilt intresse är de insatser som görs för att bidra till åtgärder för bl.a. energieffektivisering och varaktiga minskningar av koldioxidutsläppen i . Insatserna granskas inom en förstudie av miljöbiståndet till som utförs av . En arbetsgrupp inom analyserar bl.a. dessa insatser utifrån klimatpolitikens utgångspunkter. Insatserna har uppmärksammats internationellt och kan bidra till en ökad förståelse för hur framtida instrument för gemensamt genomförande skall utformas inom klimatkonventionen. 4.2.2 och Montrealprotokollet om skydd av ozonskiktet -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: bör verka för att alla parter till| | och Montrealprotokollet skall åta sig | | att avveckla samtliga ozonnedbrytande ämnen. De tidsramar som | | gäller för avvecklingen av ozonnedbrytande ämnen inom | | Montrealprotokollet bör förkortas. Insatser bör även genomföras som| | säkerställer genomförandet av befintliga åtaganden bland parterna.| | Även produktion av s.k. mjuka freoner, HCFC, bör regleras. | | Erfarenheterna från den svenska avvecklingen bör spridas | | internationellt och bör ge fortsatt stöd till de | | baltiska ländernas avvecklingsprogram samt till . Skälen för regeringens bedömning: för skydd av ozonskiktet tillkom 1985 och trädde i kraft . ratificerade konventionen 1986. Konventionens parter åtar sig att vidta lämpliga åtgärder för att skydda människors hälsa och miljö mot skadliga effekter till följd av mänskliga aktiviteter som påverkar ozonskiktet som omger jorden. I anslutning till konventionen utarbetades ett protokoll som trädde i kraft - Montrealprotokollet. Protokollet reglerar produktion och användning av ämnen som bryter ned ozonskiktet. De senaste ändringarna av Montrealprotokollet redovisades av regeringen i propositionen Åtgärder mot klimatpåverkan m.m. (prop. 1992/93:179, bet. 1992/93:JoU 19, rskr. 1992/93:361) och godkändes av . Den vetenskapliga panel som har skapats inom ramen för Montrealprotokollet har rapporterat att halten ozonnedbrytande ämnen i atmosfären fortfarande ökar, men att ökningstakten har börjat avta. Panelen bedömer att ozonskiktet, efter att ha nått en maximal uttunning , långsamt kan börja återhämta sig. Det är dock fortfarande viktigt att korta ned tidsramarna för avvecklingen av de olika ämnen som bryter ned ozonskiktet. En utdragen period med ett uttunnat ozonskikt kan få oöverskådliga konsekvenser för de livsuppehållande systemen på jorden. Montrealprotokollet har haft en avgörande betydelse för regleringen och avvecklingen av användandet av ozonnedbrytande ämnen och de flesta i-länder har slutat att producera s.k. freoner. kommer den största andelen av utsläppen av ozonnedbrytande ämnen istället att härstamma från . Detta medför nya krav på arbetet inom protokollet. För i-länderna kommer det fortsatta arbetet inom ramen för protokollet att inriktas mot genomförande och uppfyllande av de existerande åtagandena. Krav kan komma att ställas på utökade sanktionsmöjligheter för länder som bryter mot protokollet. har inte heller produktionen av s.k. mjuka freoner, HCFC, reglerats. åtaganden kommer sannolikt att behöva skärpas, vilket kommer att leda till ökade krav på nya resurser för att underlätta uppfyllandet av dessa. har därför motsättningar mellan i- och kunnat skönjas. har varit en av de mest pådrivande parterna i arbetet inom Montrealprotokollet. Tack vare en långtgående inhemsk lagstiftning har de flesta användningsområdena för ozonnedbrytande ämnen successivt begränsats. hör tillsammans med till de länder som kan påvisa den snabbaste avvecklingstakten. Svenska företag och myndigheter har i detta arbete byggt upp en stor erfarenhet av och utvecklat alternativ för ozonnedbrytande ämnen på ett kostnadseffektivt sätt. Dessa erfarenheter bör spridas internationellt, vilket vara positivt både för miljön och för de svenska företagen. Fortsatt svenskt stöd bör ges till avvecklingen av ozonnedbrytande ämnen i de baltiska länderna och . 4.2.3 Konventionen om biologisk mångfald -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Arbetet för bevarandet av biologisk | | mångfald skall enligt konventionen integreras i relevanta | | samhällssektorer, särskilt de areella näringarna. Inom ramen för| | konventionen om biologisk mångfald bör därför en genomgång av de| | stora ekosystemen genomföras, för vilken särskilda expertpaneler| | bör upprättas. Skogsekosystemen bör också tas upp för särskild | | behandling. Åtgärder för bevarandet av växtgenetiska resurser för| | jordbruk och livsmedel, reglering av export av genetiskt | | modifierade organismer, samt främjandet av den vetenskapliga | | utvecklingen inom området är andra prioriterade områden. Skälen för regeringens bedömning: Konventionen om biologisk mångfald undertecknades vid av mer än 170 länder och har ratificerats av över 150 länder. ratificerade konventionen och trädde den i kraft. Konventionen har tre mål; att bevara den biologiska mångfalden, att hållbart nyttja dess beståndsdelar och att främja en rättvis fördelning av utnyttjandet av biologiska och genetiska resurser. Den biologiska mångfalden, det vill säga variationsrikedomen inom och mellan arter och ekosystem, hotas globalt av en allt mer omfattande mark- och vattenanvändning, förstörelse av livsmiljöer och intensivare nyttjande av de biologiska resurserna. En hög variationsrikedom är en förutsättning för djurs och växters förmåga att anpassa sig till förändringar i naturen och för människans långsiktiga överlevnad. En rik biologisk mångfald krävs för att kunna producera föda, råvaror och ekologiska tjänster i form av bl.a. klimatreglering, vattenhushållning och bördiga jordar. Konventionens mål skall uppnås genom att länderna utvecklar och antar nationella planer eller strategier för biologisk mångfald som skall föreläggas partskonferensen för granskning. En första rapport skall ges . De viktigaste åtagandena i konventionen är krav på att integrera bevarandet av biologisk mångfald inom alla samhällssektorer, att identifiera och övervaka mångfalden, att vidta åtgärder för att bevara den både i dess livsmiljöer och utanför (t.ex. genbanker). Metoder och handlingsprogram bör utformas och tillämpas i syfte att uppnå ett uthålligt nyttjande av naturresurser, i synnerhet inom jord- och skogsbruk samt vid användande av havs- och färskvattenresurser. Dessutom skall miljöstyrmedel tillämpas och miljökonsekvensbeskrivningar för aktiviteter som kan hota mångfalden genomföras. Konventionen reglerar också rätten att utnyttja länders genetiska material genom att slå fast att tillträde till genresurser endast får ske med ursprungslandets godkännande. Vid partsmötet beslutades att ett särskilt protokoll skall utarbetas till konventionen för säker hantering av genetiskt modifierade organismer. har aktivt verkat för att riskerna vid provning och introduktion av genetiskt modifierade organismer i naturen måste regleras. Förhandlingarna påbörjades och beräknas avslutas . Konventionen har starka biståndskopplingar genom åtaganden att främja tekniköverföring till och tekniskt och vetenskapligt samarbete med . 4.2.4 om transport av farligt avfall -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: exportförbud av | | farligt avfall bör ratificeras av konventionens parter så snart | | som möjligt. Konventionens definitioner av farligt avfall bör | | förtydligas, för att klart ange vilka typer av avfall som avses.| | Vidare bör ett effektivt samarbete kring bekämpandet av illegal | | export och import av farligt avfall komma till stånd för att se | | till att konventionen efterlevs. Ett protokoll om ansvars- och | | ersättningsfrågor vid olyckor i samband med gränsöverskridande | | transporter av farligt avfall bör också utarbetas. Skälen för regeringens bedömning: reglerar gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. hade 91 stater ratificerat konventionen, däribland EU och många .