prop · GK03100D2 · 1997-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna bör lämpligen bilda en ny 12 §. Det förtjänar på nytt understrykas att de ifrågavarande bestämmelserna om tilläggspensionsavgift inte kan genomföras, om det inte också görs en ändring i 11 kap. 6 § lagen om allmän försäkring. Som följd av vad Lagrådet nu har föreslagit får 12 § i remissförslaget betecknas 13 §. Kapitlet, som handlar om återbetalning av skatt, inleds med fyra paragrafer som anger i vilka fall återbetalning skall ske. 1 § handlar om återbetalning till följd av "den årliga avstämningen av skattekontot enligt 3 kap. 6 §". I 3 kap. 6 § sägs endast att skatte- myndigheten skall göra en avstämning av skattekonton. Däremot anges inte närmare när den årliga avstämningen skall ske. Enligt vad Lagrådet har förordat skall en bestämmelse härom tas in i 11 kap. 14 § första stycket. Bestämmelsen innebär att den årliga avstämningen skall göras sedan den slutliga skatten har bestämts. Med hänsyn till det anförda bör det i den nu diskuterade paragrafen göras en hänvisning till 11 kap. 14 § i stället för 3 kap. 6 §. Lagrådet föreslår vidare att rubriken före 1 § blir "Återbetalning". I 2 § första stycket har tagits in en bestämmelse om återbetalning till följd av en annan avstämning av skattekontot än den som skall ske , medan andra stycket i samma paragraf reglerar vissa andra situationer då återbetalning skall ske. I 3 § finns bestämmelser som inskränker den skattskyldiges rätt till återbetalning enligt 2 §. Vid lagrådsföredragningen har anförts att rätten till återbetalning i de fall som anges i 2 § andra stycket bör, utöver vad som anges i 3 §, inskränkas ytterligare på visst angivet sätt. Lagrådet har i sak inte någon invändning mot 2 och 3 §§ och den föreslagna kompletteringen av 3 §. Bestämmelserna bör emellertid struktureras om, så att de blir mera överskådliga. Lagrådet föreslår att 2 och 3 §§ ges följande lydelse: "2 § Visar en annan avstämning än den årliga att det finns ett överskjutande belopp till den skattskyldiges fördel, skall beloppet betalas tillbaka, om den skattskyldige begär det. Även om den skattskyldige inte har begärt det, skall återbetalning ske, om 1. det överskjutande beloppet grundas på ett beslut om överskjutande ingående mervärdesskatt, eller 2. det överskjutande beloppet grundas på ett omprövningsbeslut eller ett beslut av domstol. Första stycket gäller inte, om något annat följer av 7 §. 3 § Återbetalning får också, på den skattskyldiges begäran, ske av belopp som motsvarar avdragen skatt som ännu inte har tillgodoräknats den skattskyldige, till den del det kan antas att beloppet annars skulle betalas tillbaka efter den årliga avstämningen av skattekontot. Återbetalning enligt första stycket till en skattskyldig som är fysisk person får göras endast om det gäller ett belopp som är betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller om det finns andra särskilda skäl. Efter inkomstårets utgång får återbetalning göras endast om den skattskyldige skall lämna en särskild självdeklaration enligt 2 kap. 13 lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter eller om det finns synnerliga skäl. Vid återbetalning enligt första stycket till en juridisk person får hänsyn inte tas till den juridiska personens kostnader för lön till delägare. Återbetalning till ett handelsbolag får, efter särskild ansökan, göras till delägares skattekonto. Annan återbetalning till handelsbolag får göras endast om det finns särskilda skäl. Återbetalning som grundas på ett beslut om ändrad beräkning av preliminär skatt i samband med konkurs eller utmätning enligt 8 kap. 27 eller 28 § skall göras till konkursboet respektive kronofogdemyndigheten. Vad som sägs om återbetalning enligt denna paragraf gäller inte, om något annat följer av 7 §." Här som i andra sammanhang är det angeläget att det görs vissa motivuttalanden om vad som skall kunna utgöra särskilda eller synnerliga skäl. Lagrådets förslag till omstrukturering av 2 och 3 §§ föranleder en ändring i 7 §. Paragrafen bör inledas med orden: "En återbetalning enligt 1-3 §§ skall inte göras ..." Kapitlet, som handlar om ränta, inleds med bestämmelser om grunder för ränteberäkning och om basränta. Därefter följer ett avsnitt om kostnadsränta och ett annat avsnitt om intäktsränta. Kapitlet avslutas med bestämmelser om ändrad ränteberäkning m.m. 3 § innehåller bestämmelser om grunderna för hur basräntan skall räknas fram. Som huvudregel anges att basräntan skall beräknas med utgångspunkt från den räntesats som gäller för sexmånaders statsskuldväxlar och att den skall fastställas till helt procenttal enligt de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen. Dessutom anges att förändringar av "räntesatsen" som understiger en procentenhet inte skall påverka basräntan. Den sistnämnda bestämmelsen kan enligt Lagrådets mening lämpligen utgå ur paragrafen och i stället tas in bland de föreskrifter som regeringen har att meddela. Såväl när det gäller kostnadsränta som intäktsränta används i flera av de föreslagna paragraferna den tekniken att det först anges vilken räntesats som skall tillämpas och att det därefter sägs vilka tidsfrister som det är fråga om. Lagrådet anser att en motsatt ordningsföljd är att föredra. Vad som har sagts påverkar utformningen av dels 4-7 §§, dels 12-15 §§ i det remitterade förslaget. De angivna paragraferna bör även i övrigt formuleras om, så att innebörden blir tydligare. Det förtjänar understrykas att samtliga paragrafer där det anges för hur kostnadsränta skall beräknas skall läsas tillsammans med 2 §, där det sägs att ränteberäkningen skall grundas på den sammanlagda "skatteskuld" som den skattskyldige har . Det innebär bl.a. att, även om det i bestämmelserna om kostnadsränta föreskrivs att ränta skall beräknas till den dag betalning senast skall ske, så upphör ränta att utgå i fråga om sådana belopp som betalas . Vad som har sagts framgår också av 10 § första stycket i det remitterade förslaget, där det sägs att kostnadsränta inte beräknas efter den dag betalning skett eller statens fordran på skatten har preskriberats. 10 § andra stycket innehåller en regel enligt vilken kostnadsräntan påförs för . Denna regel har enligt Lagrådets mening en sådan vikt att den bör bilda ett första stycke, medan den berörda bestämmelsen i första stycket i det remitterade förslaget bör tas in i 10 § andra stycket. Lagrådet förordar vidare att paragrafen förses med rubriken . Utöver vad som har förordats bör även vissa andra ändringar göras i 19 kap. Lagrådets förslag till utformning av kapitlet i dess helhet framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. Kapitlet reglerar frågan om indrivning av en skattefordran. I lagtexten talas emellertid inte om skattefordran utan om skatt (1 och 7 §§) eller skattebelopp (6 §). Lagrådet föreslår att terminologin ändras. Enligt 2 § får indrivning begäras även i andra fall än som anges i huvudregeln i 1 §. Detta gäller enligt tredje punkten bl.a. sådana fall då ett dröjsmål skulle äventyra indrivningen och s.k. snabbrestföring därför aktualiseras. Eftersom någon tidsangivelse för begäran om indrivning inte finns i huvudregeln i 1 § förefaller det tillräckligt att hänföra dröjs- målsfallen under punkten 4 i 2 §, som talar om indrivning då det finns särskilda skäl. Punkten 3 kan då utgå. I likhet med vad som har påpekats i tidigare avsnitt bör formuleringen "särskilda skäl" följas upp med några exempel i författningskommentaren till ledning för tillämpningen. Detta gäller 1-3 §§. Utöver vad som har angetts bör även en del andra ändringar göras i 20 kap. Lagrådets förslag till utformning av 20 kap. i dess helhet framgår av en bilagan till lagrådsyttrandet. I 2 § föreskrivs att ett beslut om preliminär skatt får ändras på grund av en ändring i den skattskyldiges inkomstförhållanden endast på det sätt som gäller för ändring av preliminär skatt enligt 6 kap. 7 § eller 8 kap. 29 §. Syftet med hänvisningen till de två nämnda paragraferna torde vara att även i de fall som avses i förevarande paragraf ställa upp kravet att ändringen skall avse ett betydande belopp med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller att det annars finns särskilda skäl. Lagrådet förordar att dessa förutsättningar för en ändring tas in direkt i 2 §, som därför kan ges följande lydelse: "Ett beslut om preliminär skatt får ändras på grund av en ändring i den skattskyldiges inkomstförhållanden endast om ändringen avser belopp som är betydande med hänsyn till den skattskyldiges förhållanden eller om det annars finns särskilda skäl." I 13 § bör, som Lagrådet har föreslagit, tas in en bestämmelse motsvarande 15 kap. 10 § i det remitterade förslaget. Bestämmelsen bör bilda ett nytt tredje stycke och lyda: "Efterbeskattning får inte avse enbart skattetillägg eller förseningsavgift, utom i fall som avses i 12 § 1." Kapitlet innehåller regler om överklagande. Det inleds i 1 § med en för- teckning över sådana beslut som inte får överklagas. I 2 § anges att andra beslut av skattemyndigheten eller än de som anges i 1 § får överklagas hos närmare angivna överinstanser. Lagrådet föredrar att huvudbestämmelsen om överklagande tas in i 1 § och att undantagen från möjligheten att överklaga tas in i 2 §. De båda paragraferna i remissförslaget bör således - med vissa därav föranledda omformuleringar - byta plats. I 9 § finns en bestämmelse om att får hos länsrätten framställa yrkande om att en arbetsgivare skall betala arbetsgivaravgifter och skatteavdrag och att en skattskyldig skall betala mervärdesskatt. Bestämmelsen motsvarar delvis 74 § första stycket lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. Lagrådet ifrågasätter om det är en lämplig ordning att låta sådana framställningar som anges i 9 § göras hos länsrätten som första instans. Ett annat system bör övervägas för sådana fall då en skattemyndighet har underlåtit att fatta beslut om skattskyldighet. I 11 § finns bestämmelser om att vissa beslut fattade av länsrätten får prövas av kammarrätten endast om kammarrätten har meddelat prövningstillstånd. Detta gäller bl.a. enligt punkten 6 beslut i fråga om befrielse från skatt. Punkten är enligt vad som upplysts vid föredragningen inte avsedd för sådana beslut om befrielse från skyldigheten att göra skatteavdrag eller att betala arbetsgivaravgifter eller mervärdesskatt varom det finns regler i 13 kap. 1 §. Avsikten är att punkten skall gälla för beslut som rör befrielse från skyldighet att betala skattetillägg, förseningsavgift eller ränta enligt 15 kap. 8 och 9 §§ och 19 kap. 11 §. Med anledning härav föreslår Lagrådet att ordet "skatt" i 11 § 6 byts ut mot orden "skattetillägg, förseningsavgift och ränta enligt 15 kap. 8 och 9 §§ och 19 kap. 11 §". Enligt 4 kap. 4 § i remissförslaget (4 kap. 8 § enligt Lagrådets förslag) skall en F-skattsedel utan ansökan utfärdas för den som vid utgången av närmast föregående inkomstår hade en sådan skattsedel. Bestämmelsen torde inte innebära att den som har en F-skattesedel utfärdad enligt uppbördslagens bestämmelser automatiskt får en F-skattsedel enligt skattebetalningslagen för . Detta föreskrivs inte heller i övergångsbestäm- melserna. Enligt Lagrådets mening bör det emellertid övervägas om inte dessa bör kompletteras så att en F-skattsedel automatiskt kan utfärdas till den som vid utgången av har en F-skattesedel enligt uppbördslagen. Kompletteringen kan lämpligen tas in som en ny punkt 2 i övergångsbestämmelserna. I punkt 4 i remissförslagets övergångsbestämmelser (punkt 5, om Lagrådets framförda förslag genomförs) föreskrivs att uppbördslagen skall upphöra att gälla vid utgången av . Lagen skall dock, om inte annat följer av punkt 5 eller 6 i övergångsbestämmelserna, fortfarande tillämpas i fråga om skatt avseende 1998 eller tidigare års taxeringar samt avgift och ränta på sådan skatt. Enligt vad som har upplysts vid föredragningen bör hänvisningen till punkterna 5 och 6 ersättas med en hänvisning till punkterna 6 och 7 (som motsvarar punkterna 7 och 8 i Lagrådets förslag). Uppbördslagen upphör att gälla vid utgången av , medan skattebetalningslagen första gången tillämpas på F-skatt och särskild A- skatt som avser och, när det gäller skatt som skall redovisas i en skattedeklaration, skatt som avser redovisningsperioden . För den som vill jämka sin preliminära skatt för efter inkomstårets utgång innebär detta att varken uppbördslagens eller skattebetalningslagens bestämmelser kommer att vara tillämpliga. I punkt 4 a (5 a enligt Lagrådets förslag) bör därför föreskrivas att upp- bördslagens bestämmelser fortfarande skall tillämpas i fråga om preliminär skatt för tid före och slutlig skatt på grund av 1998 eller tidigare års taxeringar samt avgift eller ränta på sådan skatt. I punkt 6 (punkt 7 enligt Lagrådets förslag) föreskrivs bl.a. att vissa uppräknade bestämmelser i uppbördslagen om arbetsgivarnas medverkan vid uppbörd av kvarstående skatt skall tillämpas sista gången i fråga om kvarstående skatt enligt taxering. Eftersom uppräkningen synes omfatta samtliga bestämmelser i uppbördslagen som behandlar ar- betsgivarnas medverkan vid uppbörd av kvarstående skatt behöver de inte särskilt anges. Utöver vad Lagrådet nu har förordat bör även en del andra ändringar göras i övergångsbestämmelserna. Lagrådets förslag till utformning av övergångsbestämmelserna framgår av bilagan till lagrådsyttrandet. Förslaget till lag om dröjsmålsavgift I 1 § föreskrivs att den som är betalningsskyldig för skatt, avgift eller ränta och som inte i rätt tid och på rätt sätt fullgör betalningsskyldigheten skall, i de fall det särskilt föreskrivs, betala dröjsmålsavgift. Det framgår av det remitterade förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550) (30 §) att avsikten är att dröjsmålsavgift skall tas ut, om tull inte betalas inom föreskriven tid. Med hänsyn härtill bör tull nämnas jämte skatt i 1 § lagen om dröjsmålsavgift. En motsvarande uppräkning förekommer i exempelvis lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Förslaget till lag om ändring i lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter I 2 kap. 2 § andra stycket har tagits in en definition av begreppet elektroniskt dokument. Definitionen bör anpassas till vad Lagrådet har föreslagit när det gäller motsvarande bestämmelse i 10 kap. 26 § skattebetalningslagen. Det bör således anges att med ett elektroniskt dokument avses en upptagning som har gjorts med hjälp av automatisk databehandling och vars innehåll och utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande. Övergångsbestämmelserna bör enligt Lagrådets mening förtydligas och utformas på följande sätt: Denna lag träder i kraft och tillämpas, såvitt gäller 2 kap. 2 och 19 §§ års taxering, såvitt gäller 3 kap. 50 a § från ikraftträdandet och i övrigt års taxering. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, med verkan till utgången av , medge att uppgifter enligt 2 kap. 19 § lämnas även på annat sätt med hjälp av automatisk databehandling än i form av ett elektroniskt dokument." Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen I de två styckena i 13 kap. 1 § finns upplysningar om att det i skat- tebetalningslagen och i andra paragrafer i mervärdesskattelagen finns bestämmelser om redovisning av mervärdesskatt. De två styckena kan med fördel skrivas ihop till ett stycke, som kan utformas på följande sätt: "I 10 kap. skattebetalningslagen (1997:000) finns bestämmelser om redovisning av mervärdesskatt. Ytterligare bestämmelser om redovisningen finns i det följande i 6 - 28 a §§." I 20 kap. 2 § finns en upplysning om att det i skattebetalningslagen finns bestämmelser om överklagande av skattemyndighetens beslut enligt den lagen. Upplysningen förefaller onödig och bör kunna utgå. I punkt 2 av övergångsbestämmelserna föreskrivs bl.a. att äldre bestämmelser skall gälla för redovisningsperiod vars slutmånad är och som på grund av bestämmelsen i 14 kap. 8 § andra stycket slutar . Hänvisningen till 14 kap. 8 § torde avse paragrafens tredje stycke. Av det stycket framgår att en redovisningsperiod som omfattar en månad kan förlängas eller förkortas. Det är alltså endast redovisningsperioden som enligt 14 kap. 8 § tredje stycket kan förlängas så att den slutar . Orden "vars slutmånad är och" kan därför utgå. I punkt 3 av övergångsbestämmelserna föreskrivs att bestämmelserna i 16 kap. 9 § tillämpas också då den som har rätt att återfå skatt skall betala skatt Enligt 16 kap. 9 § har en skattskyldig, som står i skuld för skatt enligt mervärdesskattelagen eller har en skuld som avser till betalning förfallen skatt enligt bl.a. uppbördslagen, rätt att vid återbetalning av mervärdesskatt få tillbaka bara vad som överstiger skulden samt ränta, dröjsmålsavgift och skattetillägg som är hänförliga till skulden. Lagrådet har vid behandlingen av en liknande föreskrift i punkt 7 (enligt Lagrådets förslag punkt 8) av övergångsbestämmelserna till skattebetalningslagen förordat att den föreskriften ges en annan utformning än den som föreslagits i remissen. Den nu diskuterade punkten 3 bör kunna utformas enligt samma mönster och ges följande lydelse: "Vid tillämpningen av bestämmelserna om begränsning av rätten till återbetalning i 16 kap. 9 § skall hänsyn tas också till skyldighet att betala skatt enligt skattebetalningslagen (1997:000)." I lagförslaget hänvisas på åtskilliga andra ställen till "lagen (1997:000) om betalning av skatter och avgifter". Hänvisningen bör ändras till att avse "skattebetalningslagen (1997:000)". Också i flera av de övriga lagförslagen görs hänvisning till "lagen (1997:000) om betalning av skatter och avgifter". Hänvisningen bör även här ändras till att avse "skattebetalningslagen (1997:000)". Lagrådet har, när det gäller skattebetalningslagen, föreslagit åtskilliga ändringar i paragrafnumreringen, jämfört med det remitterade förslaget. Ändringarna påverkar ett flertal hänvisningar i andra lagförslag. Lagrådets förslag till utformning av vissa kapitel i förslaget till Skattebetalningslag Preliminär skatt och skattsedel på sådan skatt Skyldighet att betala preliminär skatt 1 § Preliminär skatt för en skattskyldig skall betalas för inkomståret med belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten enligt den årliga taxeringen året efter inkomståret. 2 § Den preliminära skatten skall betalas genom skatteavdrag (A-skatt) eller enligt särskild debitering (F-skatt eller särskild A-skatt). 3 § Skatteavdrag görs av den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning enligt vad som anges i 5 kap. 4 § F-skatt betalas av den som har fått en F-skattsedel. Av 5 kap. framgår att skatteavdrag i vissa fall skall göras även beträffande den som har fått en F-skattsedel. 5 § Särskild A-skatt betalas av den skattskyldige efter beslut av skatte- myndigheten. Sådant beslut får meddelas endast beträffande den som inte har fått en F-skattsedel och tillämpas endast beträffande sådan ersättning för vilken det inte skall göras skatteavdrag enligt 5 kap. Beslut om särskild A-skatt får meddelas under förutsättning att överens- stämmelsen mellan den preliminära skatten och den beräknade slutliga skatten därigenom kan antas bli bättre än om endast skatteavdrag görs. Skattsedel på preliminär skatt 6 § skall för varje inkomstår utfärda skattsedlar på preliminär skatt. För sådan skatt skall det finnas två slag av skattsedlar (F-skattsedel och A-skattsedel). 7 § En F-skattsedel skall, om inte annat följer av 8, 10 eller 11 §, utfärdas efter ansökan för den som bedriver eller kan antas komma att bedriva näringsverksamhet här i landet. 8 § En F-skattsedel skall utan ansökan utfärdas för den som vid utgången av närmast föregående inkomstår hade en sådan skattsedel. 9 § får i fråga om fysiska personer besluta att en F- skattsedel skall utfärdas under villkor att den åberopas endast i personens näringsverksamhet. Villkoret skall framgå av skattsedeln. 10 § En F-skattsedel får inte utfärdas för en delägare i ett handelsbolag enbart på grund av delägarens intäkter från bolaget. 11 § En F-skattsedel får inte utfärdas 1. för den som har fått en tidigare utfärdad F-skattsedel återkallad enligt 13 § 3 eller 8 förrän efter återkallelsebeslutet, 2. för den som har fått en tidigare utfärdad F-skattsedel återkallad enligt 13 § 2, 4-7 eller 9, så länge grunden för återkallelsen finns kvar, eller 3. för den som inte har haft någon F-skattsedel men som skulle ha fått en sådan skattsedel återkallad på grund av något förhållande som avses i 13 §. För den som inte har haft någon F-skattsedel men som skulle ha fått en sådan skattsedel återkallad på grund av något förhållande som avses i 13 § 8 får en F-skattsedel inte utfärdas förrän efter det att företagets eller bolagets F-skattsedel återkallades eller företaget eller bolaget försattes i konkurs. Om det finns särskilda skäl, får en F-skattsedel utfärdas trots vad som sägs i första och andra styckena. 12 § För den som får en F-skattsedel skall skattemyndigheten också utfärda ett F-skattebevis. Villkor enligt 9 § skall framgå av F-skattebeviset. 13 § skall återkalla en F-skattsedel, om innehavaren 1. begär att skattsedeln skall återkallas, 2. upphör att bedriva näringsverksamhet här i landet, 3. inte följer villkor som har meddelats enligt 9 § eller på annat sätt missbrukar sin F-skattsedel och missbruket inte är obetydligt, 4. inte följer ett föreläggande att lämna särskild självdeklaration eller, i fråga om handelsbolag, uppgifter som avses i 2 kap. 25 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, eller endast lämnar en handling med så bristfälligt innehåll att den uppenbarligen inte kan ligga till grund för taxering, 5. brister i redovisning eller betalning av skatt enligt denna lag i en ut- sträckning som inte är obetydlig, 6. har meddelats näringsförbud, 7. är i konkurs, 8. är eller har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt handelsbolag och det finns eller fanns förutsättningar att återkalla företagets eller bolagets F-skattsedel på grund av ett förhållande som kan hänföras till företagsledaren, eller 9. är ett fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag och en fö- retagsledare i företaget eller bolaget har handlat på ett sådant sätt att en F- skattsedel inte får utfärdas för företagsledaren på grund av ett förhållande som avses i 3-8. 14 § Om det finns särskilda skäl, får skattemyndigheten avstå från återkal- lelse av en F-skattsedel trots vad som sägs i 13 §. 15 § Om en F-skattsedel har återkallats, får skattemyndigheten förelägga innehavaren att överlämna F-skattsedeln och F-skattebeviset till myndigheten. får lämna uppgift om återkallelsen till de berörda uppdragsgivare som myndigheten känner till. 16 § En A-skattsedel skall på begäran utfärdas för 1. skattskyldig som inte har en F-skattsedel, och 2. skattskyldig som har en F-skattsedel med villkor enligt 9 §. Skyldighet att göra skatteavdrag 1 § Den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning är skyldig att göra skatteavdrag enligt bestämmelserna i detta kapitel då utbetalning sker. Skatteavdrag från ersättning för arbete 2 § Skatteavdrag skall, om inte annat följer av 3-5 §§, göras från kontant ersättning för arbete. Med ersättning för arbete likställs i denna lag 1. pension, 2. livränta som inte är ersättning för avyttrade tillgångar, 3. sådan ersättning vid sjukdom eller olycksfall som avses i 32 §