prop · GK03111 · 1997-01-01 00:00:00 — I klargörande syfte har ett par redaktionella ändringar gjorts i förhållande till den till Lagrådet remitterade lagtexten. Upphovsrätten är ett rättsområde där det traditionellt har funnits en likartad lagstiftning i de nordiska länderna. Det är av stort värde att vi behåller denna rättslikhet. En likartad nordisk lagstiftning har praktisk betydelse för det kulturella utbytet i . Att vi har likadana regler i kan också avgöra om vi får gehör för särskilda nordiska lösningar inom t.ex. EU. Inför utarbetandet av förslagen i propositionen har flera överläggningar hållits med tjänstemän från de ansvariga departementen och ministerierna i , , och . Vid överläggningarna har man enats om hur och rådets direktiv /9/EG bör tolkas och om vilken väg man bör gå när direktivet ger valmöjligheter. Också i övrigt har man försökt uppfylla direktivets regler på ett likartat sätt. Det förslag till lagtext som regeringen lägger fram i propositionen innebär att den nordiska rättslikheten inom upphovsrätten kan upprätthållas. Lagen ger upphovsmän och andra grupper på området tidsbegränsade ensamrätter. Bestämmelserna finns i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsrättslagen). Den som skapar ett litterärt eller konstnärligt verk har upphovsrätt till verket. Upphovsrätten innefattar uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar av det eller genom att göra det tillgängligt för allmän- heten. Upphovsmannen har också de ideella rättigheterna att bli angiven som sådan i samband med sitt verk och att hindra vissa typer av kränkande användning av verket. Upphovsrätten gäller intill utgången av sjuttionde året då upphovsmannen avled. Det måste finnas en rimlig balans i ensamrätten, och man skall vid bestämmandet av upphovsrättens innehåll mot upphovsmannens individuella intres- sen väga de samhällsintressen som kan ha betydelse. Vikten av denna samhällsbalans är särskilt tydlig om ensamrätter koncentreras på ett fåtal händer långt från den skapande verksamheten. Avvägningarna har i stora drag kom- mit till uttryck i de grundläggande reglerna om upphovsmannens förfoganderätt och ideella rätt. Där samhälleliga intressen påkallar en särskild reglering tillgodoses detta genom speciella inskränkningar i upphovsrätten. I förfoganderätten gäller inskränkningar bl.a. för framställning av exemplar för enskilt bruk, för framställning av exemplar inom undervisningsverksamhet och sjukhus, för framställning av exemplar åt synskadade, för vidare spridning av en gång överlåtna exemplar och för information om dagshändelser genom radio och television. Begränsningar i upphovsrätten kan även följa av annan lagstiftning. Sålunda utesluter upphovsrätten inte tillämpning av t.ex. konkur- renslagstiftningen eller . I upphovsrättslagen anges uttryckligen att allmänna handlingar skall tillhandahållas enligt tryck- frihetsförordningen oavsett upphovsrätten. I upphovsrättslagen finns även bestämmelser om skydd för vissa prestationer som, även om de inte kan betecknas som litterära eller konstnärliga verk, ändå har ett visst samband med sådan verksamhet och påkallar skydd efter liknande principer som gäller för upphovsrätten. Sådana närstående rättigheter gäller för utövande konstnärer (artister, musiker, sångare m. ), för framställare av ljudupptagningar (t.ex. skivproducenter), för framställare av upptagningar av rörliga bilder (t.ex. filmproducenter), för radio- och televisionsföretag (för deras utsändningar), för framställare av kataloger och för fotografer. Det skydd som ges åt prestationerna överensstämmer i allt väsentligt med det skydd som upphovsmännen har. Regeringens principiella utgångspunkt är att de olika grupperna på det upphovsrättsliga området så långt som möjligt skall behandlas lika och att inte någon grupp av närstående rättighetshavare har intressen som är mindre skyddsvärda. Rättigheterna enligt upphovsrättslagen tillämpas i första hand endast på svenska verk och prestationer. Det upphovsrättsliga skyddssystemet är dock internationellt och de flesta länder är bundna av internationella konventioner på området. Den viktigaste av konventionerna är för skydd av litterära och konstnärliga verk med drygt 100 anslutna stater. Konventionen bygger på principen om nationell behandling, vilken innebär att stater som är bundna av konventionen är skyldiga att ge upphovsrättsligt skydd åt verk från alla andra konventionsländer på samma sätt som man skyddar verk från det egna landet. Ett liknande internationellt skyddssystem gäller på de närstående rättigheternas område, framför allt genom Romkonventionen om skydd för utövande konstnärer, fonogramframställare och radioföretag. Även Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (TRIPs) innehåller internationella åtaganden på det upphovsrättsliga området. Föreskrif- ter om upphovsrättslagens tillämpning med avseende på andra länder finns i internationella upphovsrättsförordningen (1994:193). Inom för den intellektuella äganderätten () antogs texter till två nya konventioner, nämligen ett fördrag om upphovsrätt och ett fördrag om framföranden och fonogram. Frågan huruvida skall tillträda fördragen bereds i . 5 Rättsligt skydd för sammanställningar av verk, uppgifter eller annat material 5.1 Informationsintresset och upphovsrätten Fri åsiktsbildning utgör en av grundvalarna för den svenska demokratin. Yttrandefriheten och dess spegelbild, informationsfriheten, har en hög dignitet i den svenska rättsordningen, något som främst har kommit till uttryck i grundlagarna. Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta, ta emot och meddela uppgifter. Mellan informationsintresset och det upphovsrättsliga skyddsintresset finns i grunden inte någon konflikt. Tvärtom har båda intressena det gemensamma syftet att skapa förutsättningar för ett fritt samhällsskick och intellektuell utveckling. Grundlagarna ger ett skydd för medborgarna att yttra sina tankar och åsikter, att offentliggöra allmänna handlingar och att inhämta och meddela uppgifter. Upphovsrättslagen ger ett skydd för den individuella utformning som upphovsmannen gett sitt ämne. Även författares, konstnärers och fotografers rätt till sina verk har rang av grundlagsskyddad rättighet. Begränsningar i yttrandefriheten och informationsfriheten, vilka aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet, får ske bl.a. om särskilt viktigt skäl föranleder det (2 kap. 13 § första stycket regeringsformen). Som exempel på sådana begränsningar anges i motiven till bestämmelsen just skydd för upphovsrätten och denna närstående rättigheter (se prop. 1975/76:209 s. 155). Vid utformningen av upphovsrätten skall dock särskilt beaktas vikten av vidast möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i bl.a. politiska, vetenskapliga och kulturella angelägenheter (jfr 2 kap. 13 § andra stycket). I upphovsrättslagen finns flera undantagsbestämmelser som har sin grund i det samhälleliga intresset av information till medborgarna i angelägenheter av allmän vikt. Det rör sig främst om bestämmelser som upphäver eller inskränker upphovsrätten i fråga om allmänna handlingar hos myndighet och om information om dagshändelser. Begränsningar i upphovsrätten till förmån för informationsintresset kan även följa av annan lagstiftning. Lagstiftaren måste vara uppmärksam så att upphovsrätten, t.ex. på grund av teknisk eller samhällelig utveckling, inte får ett innehåll som står i strid med yttrandefriheten och informationsfriheten. har uttalat att det kan uppstå situationer då ett förfogande över verket inte omfattas av en undantagsbestämmelse men där yttrandefrihetsintresset gör sig gällande med sådan styrka att domstolarna ändå måste ta ansvar för en friande dom vid åtal för intrång i upphovsrätten (se rättsfallet NJA 1985 s. 893). Det säger sig självt att informationsintresset är synnerligen påtagligt när det gäller ensamrätt till samlingar med uppgifter och annat material. Att ensamrätt kan göras gällande till uppgifter om sakförhållanden är icke godtagbart. Direktivet om rättsligt skydd för databaser är den första rättsakt på upphovsrättens område som har antagits sedan blev medlem i EU och där vi har kunnat vara med och bestämma utformningen av reglerna. Vid arbetet på direktivet har regeringen sett det som sitt speciella ansvar att med fasthet hävda informationsintresset. Tillsammans med vissa andra medlemsstater lyckades ändra det ursprungliga förslaget till direktiv, vilket låg betänkligt nära en ensamrätt till själva de uppgifter som sammanställts, så att ensamrätten enligt det antagna direktivet avser endast samlingen som sådan. Direktivet bärs vidare upp av principen att medlemsstaterna själva skall få bestämma vilka inskränkningar i upphovsrätten som skall göras i enlighet med vad som traditionellt gäller där, dvs. för svenskt vidkommande i enlighet med våra traditioner om yttrandefrihet och informationsfrihet. På svenskt initiativ klargörs också uttryckligen i direktivet att medlemsstaterna får begränsa upphovsrätten för medborgarnas tillgång till allmänna handlingar. Den slutliga utformningen av direktivet hindrar inte att informationsintresset kan beaktas fullt ut vid genomförandet. Framgångarna med direktivet är särskilt betydelsefulla, eftersom det kan förväntas stå modell för en kommande internationell konvention på området inom ramen för . I en systematisk samling, dvs. en sammanställning av verk, uppgifter eller annat material, kan finnas uppgifter om t.ex. recept, telefonnummer, tågtider eller valuta- och börskurser. Det kan också röra sig om annat material, t.ex. novel- ler, dikter, musikstycken eller fotografier. Sammanställningen kan finnas i olika teknisk form, t.ex. på papper i en bok eller i en katalog, på en videoupp- tagning i en film eller i digital form på en datadiskett eller på en elektronisk anslagstavla. Som exempel på sammanställningar med uppgifter kan nämnas tele- fonkataloger, tidtabeller, tidningsbilagor med veckans TV-program och turistbro- schyrer med stadens restauranger. Exempel på sammanställningar med annat mate- rial än rena uppgifter är kalendrar, läseböcker, diktsamlingar, multime- diaprodukter i digital form, samlingsskivor, tidningar, uppslagsverk och vetenskapliga publikationer med bidrag från flera författare. Upphovsrättens föremål är alltid det skapade verket. Upphovsrätten skyddar verket oberoende av på vilket sätt det har kommit till uttryck, dvs. oavsett om det är en skönlitterär framställning, ett filmverk, ett konstverk eller ett verk som uttryckts på något annat sätt. Redan i motiven till upphovsrättslag framhölls att upphovsrätt mycket väl kunde grundläggas genom en verksamhet som framträdde endast i en systematisk samling av uppgifter och att sammanställning- en i sig alltså kunde vara uttryck för ett verk och omfattas av upphovsrätt (jfr rättsfallet NJA 1882 s. 490). Eftersom ett verk alltid måste ha en viss självständighet och originalitet, krävs dock att sammanställningen är resultatet av en intellektuell prestation av viss kvalitet eller med andra ord resultatet av en planläggande, samlande, sovrande och redigerande verksamhet. Utgångspunkten är att man här skall ställa samma krav på verksamhetens art som när det gäller verk i allmänhet (jfr rättsfallen NJA 1965 s. 523 och NJA 1995 s. 256). Utanför skyddet faller mera mekaniskt eller rutinmässigt gjorda sammanställningar. Som exempel brukar nämnas att en samling av en författares samtliga verk utan något särskilt urval knappast uppfyller kravet på verkshöjd. Kravet är i uttryckt så att samlingen med hänsyn till urvalet och dispositionen av innehållet skall utgöra en intellektuell skapelse (se artikel 2.5, vilken enligt sin lydelse gäller endast samlingar av verk). Kravet är uttryckt på samma sätt i och det nya WIPO-fördraget om upphovsrätt (se artikel 10.2 resp. artikel 5, vilka båda gäller för alla samlingar av uppgifter eller annat material). Sammanställningar som utgörs av en samling verk och som i sig uppfyller kravet på verkshöjd brukar kallas för samlingsverk (jfr 5 §). Exempel på samlingsverk kan vara en antologi med en författares dikter samlade efter motiv eller en CD- skiva med folkmusik från olika landskap samlad som en resa genom . Den upphovsrättsligt skyddade sammanställningen behöver naturligtvis inte föreligga i någon viss teknisk form, utan det är principiellt likgiltigt med vilken teknik som den är nedlagd. En sammanställning i form av digitala, binära tecken i olika grupperingar lagrade på en datadiskett skyddas lika väl som en sammanställning i form av 28 bokstäver i olika grupperingar tryckta i en bok. Utgångspunkten är att upphovsrätten till ett verk som är en sammanställning tillkommer den som har skapat verket (1 §). Har verket två eller flera upphovsmän, vilkas bidrag inte utgör självständiga verk, tillkommer upphovs- rätten dem gemensamt, men de får var för sig beivra intrång i rätten (6 §). Upphovsmannen kan, med vissa begränsningar, överlåta upphovsrätten till någon annan (27 §). Exempelvis kan det ligga i ett anställningsavtal att den anställde till arbetsgivaren överlåter förfoganderätten till de verk som han eller hon skapar som ett led i arbetsuppgifterna. Förfoganderätten avser verket som sådant, alltså sammanställningen i sig, men inte de särskilda uppgifter eller de andra verk som har samlats i den. Upphovs- rätten till en sammanställning kan alltså inte användas för att hindra förfo- gande över de uppgifter eller verk som finns i samlingen. I upphovsrättslagen klargörs att den som genom att sammanställa verk eller delar av verk åstadkommit ett litterärt eller konstnärligt samlingsverk har upphovsrätt till detta, men hans rätt inskränker inte rätten till de särskilda verken (5 §). Exempelvis kan den som skapat en diktantologi, där sammanställningen i sig utgör ett verk, inte med sin upphovsrätt till samlingsverket hindra att någon förfogar över de dikter som ingår i antologin. Det kan naturligtvis vara så att upphovsmannen till sammanställningen har upphovsrätt även till de verk som ingår i samlingen, t.ex. på grund av överlåtelse från den ursprunglige upphovsmannen till verken. Upphovsrätten innefattar, med angivna inskränkningar, uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar av det (2 § första stycket). Överföring av verket på en anordning genom vilken det kan återges anses även som framställning av exemplar (2 § andra stycket). Med exemplar förstås varje föremål i vilket verket är nedlagt eller fixerat, likgiltigt med vilken teknik detta skett. Vidare innefattar upphovsrätten ute- slutande rätt att förfoga över verket genom att göra det tillgängligt för all- mänheten (2 § första stycket). Verket görs tillgänglig för allmänheten när det framförs offentligt liksom när exemplar av det bjuds ut till försäljning, uthyrning eller utlåning eller på något annat sätt sprids till allmänheten eller visas offentligt (2 § tredje stycket). Förfoganderätten gäller verket i ursprun- gligt eller ändrat skick, i översättning eller bearbetning, i annan litteratur- eller konstart eller i annan teknik. Det måste finnas en balans i ensamrättens utformning. Om samhälleliga intressen påkallar en särskild reglering, tillgodoses detta genom speciella inskränkningar i upphovsrätten. Inskränkning i förfoganderätten till verk, och därmed även verk som är sammanställningar, gäller för framställning av exemplar för enskilt bruk. Var och en får som huvudregel framställa enstaka exemplar av offentliggjorda verk, men exemplaren får inte användas för andra ändamål (12 §). Att framställningen skall ske för eget bruk förutsätter att den sker för framställarens eget behov eller åt hans närmaste familje- eller vänkrets. Den kan också ske i vissa andra situationer, t.ex. åt kolleger på arbetsplatsen. Ett av de grundläggande in- slagen i den svenska upphovsrätten är att rätten inte skall gripa in i pri- vatlivet och att var och en som huvudregel skall få framställa exemplar av verk för enskilt bruk. Det finns också en rad inskränkningar för undervisningsändamål. För sådana ändamål får under vissa förutsättningar exemplar av utgivna verk framställas ge- nom reprografiskt förfarande och upptagningar göras av verk som sänds ut i lju- dradio eller television, om avtalslicens gäller (13 §). För undervisningsändamål får lärare och elever göra upptagningar av sina egna framföranden (14 §). Var och en får framföra utgivna verk offentligt vid undervisning (21 § första styck- et 2). Begreppet undervisning innefattar inte bara t.ex. universitets- föreläsningar utan också stu-diecirkelsverksamhet och liknande. Det krävs inte att syftet med förfogandet är av ideell eller annan icke-kommersiell natur, utan inskränkningarna gäller också när förfogandet görs i förvärvssyfte vid under- visning. Ensamrätten att till allmänheten sprida exemplar av verket är inskränkt så att den som huvudregel inte avser vidare spridning av ett exemplar som har över- låtits med upphovsmannens samtycke (19 § första stycket). Som undantag från huvudregeln gäller att upphovsmannen trots överlåtelsen har kvar sin rätt att tillhandahålla allmänheten exemplar genom uthyrning (se närmare i paragrafens andra stycke). För frågan om rätten att hindra vidare spridning (spridningsrätten) har upphört, spelar det inte någon roll var någonstans i världen överlåtelsen ägt rum. Har upphovsmannen väl en gång valt att överlåta ett exemplar av verket, har hans spridningsrätt avseende det exemplaret upphört. Det innebär att upphovsmannen inte kan åberopa sin spridningsrätt till verket för att hindra att de varor av detta slag som han sålt utomlands importeras och sedan säljs vidare här i . En praktisk konsekvens av detta är att upp- hovsmannen inte kan använda spridningsrätten för att dela upp marknaden, vilket, om det nu hade varit möjligt, skulle ha medfört en negativ begränsning av kon- kurrensen och dessutom varit till nackdel för konsumenterna (se bet. 1994/95:LU4 s. 6 f.). Det finns ytterligare inskränkningar som är tillämpliga vid förfoganden över verk, även verk som är sammanställningar, t.ex. för framställning av exemplar inom vissa arkiv och bibliotek (16 §), för framställning av exemplar åt synska- dade m. fl. (17 §), för visning av exemplar av utgivna verk (20 §), för offentliga framföranden i allmänhet (21 §), för citering (22 §) och för offent- liga debatter, allmänna handlingar m.m. (26 - 26 b §§). Vidare kan särskilda bestämmelser om ljudradio och television (26 d - 26 f §§) och avtalslicenser (26 i §) vara tillämpliga, t.ex. vid utsändning i digital form. Framställare av kataloger m.m. Av vad som sagts om upphovsrättens föremål framgår att vissa samlingar faller utanför begreppet verk, eftersom det finns ett krav på att ett verk måste ha en viss självständighet och originalitet. Samlingarna kan likväl ha ett betydande värde med hänsyn till det arbete och de kostnader som framställaren måste lägga ned på att samla in och ordna materialet. Obehöriga kopieringar, som när det gäller digital teknik ofta kan utföras med billiga metoder, kan vålla fram- ställaren kännbara förluster. Därför har samlingarna fått ett särskilt skydd i upphovsrättslagen, det s.k. katalogskyddet. Motsvarande bestämmelser finns i de övriga nordiska länderna men inte i några andra länder. Katalogskyddet innebär att en katalog, en tabell eller ett annat dylikt arbete i vilket ett stort antal uppgifter har sammanställts inte utan framställarens samtycke får eftergöras förrän har förflutit då arbetet gavs ut (49 §). Är arbetet eller en del av det föremål för upphovsrätt, får den också göras gällande. Katalogskyddet utesluter således inte att upphovsrätt kan åberopas, utan en produkt kan omfattas av såväl upphovsrätt som katalogskydd. Skyddsföremålet är samlingar med ett stort antal uppgifter, t.ex. telefonkata- loger, tidtabeller och sammanställningar av valuta- och börs-kurser. Arbeten med ett litet antal uppgifter kan inte göra något anspråk på skydd, även om de skulle vara resultatet av en väsentlig investering. I linje med vad som gäller för det upphovsrättsliga skyddet till sammanställningar avser katalogskyddet arbetet som sådant och ger alltså inte något skydd för de särskilda uppgifter som har sammanställts. Exempelvis får man i en lokal tidtabell återge uppgifter om tåg- och flygtider ur en större samling. Det är endast arbetet som inte får eftergöras. Med begreppet eftergörande avses eftertryck eller annat eftergörande av uppgifterna i samma eller liknande uppställning. Skyddstiden, som är efter utgivningen, gäller för ett visst arbete. Det innebär att, om ett stort antal uppgifter läggs till ett redan skyddat arbete, så kan det resultera i ett nytt arbete och i att giltighetstiden därmed räknas från det år då det nya arbe- tet gavs ut. I skyddet mot eftergörande gäller en rad inskränkningar, vilka överensstämmer med de inskränkningar som gäller i upphovsmannens ensamrätt till exemplarframställning (se 49 § andra stycket). Traditionellt har ansetts att katalogskyddet skall vidkännas samma inskränkningar som i motsvarande fall gäller för upphovsrätten (jfr bl.a. prop. 1973:15 s. 170). Katalogskyddet tillkommer framställaren. Med begreppet framställaren förstås det företag som har föranstaltat om produktens utarbetande. Det vanliga är att produkterna utarbetas inom ett företag och att man inte kan ange någon eller några särskilda personer som framställare. Företaget blir då bärare av skyddet. Det är dock inte uteslutet att en enskild person kan utföra ett sådant arbete som berättigar till skydd, och även inom ett företag kan tänkas att skyddet i första hand tillkommer någon anställd. Rätten att åberopa skyddet torde dock så gott som alltid övergå till företaget på grund av anställningsavtalet. Katalogskyddet tillämpas enligt upphovsrättslagen på arbeten vars framställare är svensk medborgare eller svensk juridisk person eller har sin vanliga vistelseort i , liksom på arbeten som först utgivits i (61 § andra stycket). Enligt internationella upphovsrättsförordningen skall den som är medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) alltid behandlas som om han vore svensk medborgare och en juridisk person från ett EES-land alltid behandlas som en svensk juridisk person (1 § andra stycket i förordningen). Vid intrång i upphovsrätten avseende en sammanställning som är föremål för upphovsrätt kan olika sanktioner komma i fråga, nämligen straffansvar (53 §), vitesförbud (53 a §), skadestånd (54 §) och avstående eller förstörande av egendom (55 och 56 §§). Samma sanktioner skall tillämpas vid intrång i katalogskyddet (57 §). Samlingar av uppgifter och annat material, vilka i direktivet kallas för "data- baser", har inte ett tillräckligt immaterialrättsligt skydd i alla EU:s medlems- stater och dessutom skiljer sig skyddet åt från stat till stat. I samtliga stater finns visserligen ett upphovsrättsligt skydd som kan tilllämpas på data- baser - detta följer för övrigt bl.a. av - men det har utvecklats olika rättspraxis när det gäller de närmare förutsättningarna för att få sådant skydd. I de flesta stater krävs att databasen bygger på en intellektuell presta- tion för att den skall vara upphovsrätts-ligt skyddad, medan det i somliga stater räcker att databasen är resultatet av en viss investering. Det kan alltså vara lättare att få upphovsrätts-ligt skydd i en del stater än vad det är i andra stater. Dessutom finns i de nordiska medlemsstaterna ett kompletterande, särskilt skydd, nämligen katalogskyddet, vilket inte finns i de andra staterna. Dessa olikheter har negativa inverkningar på den inre marknadens funktion och bör undanröjas. En harmonisering är särskilt viktig eftersom databaser är ett värdefullt redskap för upprättandet av en informationsmarknad inom gemenskapen.