prop · GK0363 · 1997-01-01 00:00:00 — En gemensam uppgift för Sjuk- och arbetsskadekommittén och har även varit att undersöka hur en bättre samverkan kan uppnås mellan olika inblandade parter vad gäller förebyggande insatser och rehabilitering. För att komplettera pågående utredningar tillkallade regeringen en särskild utredare som fick i uppdrag att kartlägga olika lokala samverkansprojekt inom rehabiliteringsområdet mellan huvudmän som har näraliggande verksamheter. Studien syftade till att få fram ett fördjupat kunskapsunderlag som svarar mot behovet att hitta rationella former för samverkan och finna en struktur som fungerar för utsatta grupper. Den särskilde utredaren lämnade sitt betänkande - en kartläggning av lokala samverkansprojekt inom rehabiliteringsområdet (SOU 1996:85) till regeringen . Sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 3.Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. En remissammanställning finns tillgänglig hos (S96/4198/F). Genom regeringens beslut utsågs en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av socialförsäkringsadministratio- nens organisationsstruktur (dir. 1995:110). Utredaren skulle därvid bl.a.- kartlägga () och de allmänna försäkringskassornas hittillsvarande roll- och ansvarsfördelning, - analysera på vilket sätt organisationsstrukturen inom socialförsäkrings- administrationen inklusive försäkringskassornas särskilda ställning innebär begränsningar och möjligheter, - beskriva och analysera försäkringskassornas samverkan inom ramen för () och de olika uppgifter som FKF utför för försäk- ringskassornas räkning såsom intresse-, service- och arbetsgivarorganisation, - lämna förslag till förändringar som tydliggör orga- nisatoriska ställning samt den roll RFV som central myndighet skall inta i förhållande till . Utredaren överlämnade betänkandet - Översyn av so- cialförsäkringens administration (SOU 1996:64) . I betänkandet presenterar utredaren förslag till att inordna de allmänna försäkringskassorna i den statliga förvaltningsstrukturen som kassornas befogenheter utvidgas i vissa avseenden. Betänkandet har remissbehandlats - , remissvaren och remissammanställningen finns tillgängliga på (S96/3272/F). Sammanfattning av betänkandet - Översyn av so- cialförsäkringens administration (SOU 1996:64) finns i bilaga 5. Förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. 4 Principer för en allmän försäkring vid sjukdom och rehabilitering Utgångspunkten för de principer och förslag som läggs fram är att det grund- läggande försäkringsskyddet vid sjukdom och rehabilitering skall tillgodoses inom ramen för en offentlig försäkring. Den skall bygga på principen om standardtrygghet och ge ersättning för inkomstbortfall. Den allmänna försäkringen bör så långt möjligt innehålla drivkrafter till arbete. Försäkringssystemen skall utformas så att den enskilde stimuleras att arbeta framför att uppbära försäkringsförmåner. Passiva utbetalningar av ersättningar som ersätter arbete bör i möjligaste mån undvikas. Försäkringens utformning bör präglas av arbetslinjen och rehabiliterande arbete bör ingå som viktiga delar. Utgångspunkten skall alltså vara en allmän försäkring som är baserad på in- komstbortfallsprincipen och som uppfyller kraven på trygghet, rättvisa och effektivitet. Den allmänna försäkringen skall även administreras av de allmänna försäkringskassorna och för att garantera de uppställda kraven. Om den offentliga försäkringen står för merparten av standardskyddet för alla försäkrade får den också en bred legitimitet. När en majoritet av medborgarna omfattas av samma försäkringssystem får det en förankring i samhället som garanterar dess stabilitet. Kravet på rättvisa innebär att ersättning skall ges på lika villkor till alla försäkrade. Det innebär också att försäkringsskyddet skall innehålla ett betydande mått av utjämning mellan grupper som löper olika risk att drabbas av sjukdom. Kostnaden för att ge ett visst försäkringsskydd varierar mellan olika grupper. I en rättvis försäkring får dessa skillnader endast i begränsad omfattning slå igenom i försäkringsvillkoren för den enskilde. Effektivitet i den allmänna försäkringen är en förutsättning för att välfärden i samhället långsiktigt skall kunna upprätthållas. Möjligheter att kontrollera och begränsa samhällets kostnader för försäkringen måste därför finnas. Genom att stödja ett återupprättande av den försäkrades arbetsförmåga kan ersättningsperioder förkortas. Genom att stödja förebyggande insatser kan inflödet till försäkringen minska. Effektivitet uppnås genom att verksamheten bedrivs målinriktat och planmässigt samt följs upp och utvärderas. Vidare kan effektiviteten ökas genom bättre samverkan mellan myndigheter. De allmänna försäkringskassorna kommer att få en viktig roll för att utveckla samverkan mellan samhällets samlade resurser för att bättre kunna tillgodose enskilda människors behov av stöd. Rätten och möjligheten för alla att själva försörja sig genom arbete är en för svensk arbetsmarknads- och socialpolitik. En viktig uppgift för samhällets insatser är att förbättra förutsättningarna att förena arbetslivets krav med de enskildas arbetsförmåga och därigenom stärka arbetslinjen. Utgångspunkten är att var och en skall kunna finna sin huvudsakliga försörjning genom eget arbete. Den allmänna sjukförsäkringen har som två viktiga syften att dels medverka till ett effektivt förebyggande arbetsmiljöarbete, dels bedriva tidiga, aktiva och samordnande rehabiliteringsåtgärder. Genom att arbetslinjen förts in som ett viktigt mål i sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna har rehabi- literingsfrågan fått en mer framskjuten roll. En stark betoning har därmed lagts på en tidig, aktiv och samordnad rehabilitering samt arbetsanpassning och andra förebyggande insatser. När arbetsförmågan är nedsatt, skall åtgärder i första hand inriktas på rehabilitering i syfte att uppnå en snabb återgång till arbetslivet. Alla möj- ligheter att återge den försäkrade arbetsförmågan bör prövas. Systemet bör också syfta till att underlätta för den försäkrade att trots sjukdom vara kvar i förvärvsarbete t.ex. i de fall det finns en partiell arbetsförmåga. Detta är ett led i strävandena att stärka arbetslinjen. Därför bör vikten av en tidig, aktiv och samordnad rehabilitering betonas. I princip skall ingen vara passivt sjukskriven. Man bör fokusera på det friska hos var och en. Här har arbetsgivarna en viktig roll när det gäller att ta tillvara restarbetsförmågan hos de anställda. Det är väsentligt att försäkringen innehåller en väl avvägd balans mellan målen att ge ekonomisk trygghet och att upprätthålla arbetslinjen. Den som på grund av sjukdom, skada eller funktionshinder har en nedsatt arbetsförmåga och av det skälet inte kan försörja sig skall ha rätt till ersättning. kräver arbetslinjen att tidiga och aktiva åtgärder vidtas för att individen möjligt skall kunna återgå i arbete. Ett grundläggande syfte med arbetslinjen är att så många som möjligt genom eget arbete skall kunna försörja sig och bidra till den gemensamma välfärden. Det är viktigt att försäkringssystemen anpassas till morgondagens samhälle. Den framtida miljö som de allmänna försäkringarna kommer att verka i antas innebära att de kunskapsintensiva delarna av näringslivet kommer att stå för en stor del av tillväxten. Det gäller sannolikt framför allt den privata tjänstesektorn. Småföretagen kommer att få ökad betydelse för sysselsättningen. Vidare antas tillfälliga anställningar öka i antal även om arbetsgivarna även i fortsättningen kommer att ha behov av tillsvidareanställningar. Likaså bedöms distansarbete öka i omfattning och långa pendlingsavstånd till arbetsplatsen bli allt vanligare. måste vi skapa socialförsäkringssystem som är finansiellt och politiskt stabila. Detta förutsätter bl.a. en administration som kännetecknas av effektivitet och en rättssäker och likformig tillämpning. Mot denna bakgrund kommer i det följande principer att anges för hur försäkring vid sjukdom och rehabilitering bör utformas. Riktlinjer för reformering av administrationen kommer att presenteras, vilka skall medverka till att utveckla och fördjupa försäkringskassornas självständiga ställning som den statliga styrningen garanteras. Vissa förändringar kan genomföras redan under innevarande år och andra respektive . Delar av försäkringen är emellertid före- mål för ytterligare utredning. Det gäller t.ex. ersättning vid långvarigt nedsatt arbetsförsmåga. På flera andra områden krävs ytterligare utredning innan slutliga förslag kan läggas fram, bl.a. vad gäller arbetsgivarnas åtgärds- och kostnadsansvar vid rehabilitering samt arbetsskadeförsäkringen. Det är stora och principiella avvägningar som måste göras för att finna lösningar som är långsiktigt stabila. 5 En enhetlig ersättningsnivå om inom sjuk- och föräldraförsäkringen samt vissa andra ersättningsslag 5.1 Sjuk- och rehabiliteringsersättning -------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: Lagändringar görs så att | |ersättningsnivån för sjuk- och rehabiliteringspenning | |samt sjuklön blir av förmånsgrundande inkomst| |fr.o.m. Skälen för regeringens förslag: För sjukpenningförsäkringen och sjuklön gäller att kompensationsgraden är av den förmånsgrundande inkomsten. Rehabiliteringspenning kan betalas ut under tid som försäkrad deltar i arbetslivsinriktad rehabiliteringsåtgärd. är kompensationsnivån för rehabiliteringspenningen av SGI. Enligt lagen (1991:1047) om sjuklön och lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) är antalet karensdagar begränsat till högst tio , s.k. allmänt högriskskydd. Det allmänna högriskskyddet gäller för sjuklön från varje arbetsgivare för sig eller för sjukpenning från . Någon sammanläggning av karensdagar enligt lagen om sjuklön och AFL sker inte. Syftet med det allmänna högriskskyddet i samband med sjuker- sättning är att skydda individen från ett alltför omfattande inkomstbortfall till följd av karensdagsregeln. En återinsjuknanderegel finns i lagen om sjuklön och AFL för den som insjuknar på nytt . I sådana fall räknas den nya sjukperioden som en fortsättning på den tidigare vad avser karensdag och sjukperiodens eller sjuklöneperiodens längd. Enligt lagen om sjuklön kan en arbetstagare ansöka hos om att få sjuklön av lönen redan från i varje sjuklöneperiod och att arbetsgivaren skall få sina kostnader för sjuklön inklusive sociala avgifter ersatta av , s.k. särskilt hög- riskskydd. Ett sådant beslut kan fattas endast om arbetstagaren lider av sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder med rätt till sjuklön . För arbetstagare med risk för särskilt omfattande sjukfrånvaro bör en ändring göras i AFL så att sjukpenning respektive sjuklön skall utges även för (karensdagen) i en sjukperiod respektive sjuklöneperiod. Om beslutar enligt regeringens förslag att höja ersättningen enligt AFL och lagen om sjuklön till enligt AFL och lagen om sjuklön avser regeringen att senare anpassa ersättningen till sjömännens arbetsgivare i förordningen (1982:842) om vissa sjukförsäkringsersättningar för sjömän. 5.2 Föräldraförsäkringen och havandeskapspenningen ------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: Lagändringar görs så att | |ersättningsnivån höjs fr.o.m. till 80| |procent av den sjukpenninggrundande inkomsten | |avseende | |- föräldrapenningen för de dagar med föräldrapenning som| | ersätts med sjukpenningbelopp, | |- den tillfälliga föräldrapenningen och | |- havandeskapspenningen. | | De ändrade ersättningsnivåerna skall avse samtliga som| |får del av föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning och| |havandeskapspenning avseende tid fr.o.m. den 1 | |. Skälen för regeringens förslag: Föräldraförsäkringen, som regleras i 4 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) består av två huvudförmåner, föräldrapenning och tillfällig föräldrapenning. Havandeskapspenningen regleras i 3 kap. 9 § AFL. Föräldrapenning med anledning av barns födelse eller ett adoptivbarns ankomst utges under sammanlagt för föräldrarna. Om föräldrarna gemensamt har vårdnaden om barnet, har vardera föräldern rätt till föräldrapenning under minst . En förälder har dock rätt att avstå från att uppbära föräldrapenning till förmån för den andre föräldern. För barn födda efter gäller att överlåtelse kan ske med undantag för föräldrapenning motsvarande förälderns sjukpenning såvitt avser för varje barn, s.k. pappa- och mammamånad. För 360 av de betalas föräldrapenning ut med belopp motsvarande förälderns sjukpenning, dock lägst per dag (den s.k. garantinivån). Ersättningen är av den sjukpenninggrundande inkomsten . För återstående utges föräldrapenning med belopp enligt garantinivån. Tillfällig föräldrapenning utges till en förälder som behöver avstå från förvärvsarbete för att vårda barn till följd av sjukdom eller smitta hos barnet eller barnets ordinarie vårdare eller vid besök i samhällets förebyggande barnhälsovård. Tillfällig föräldrapenning kan också utges för vård av barn som har fyllt tolv men inte i de fall barnet på grund av sjukdom, utvecklingsstörning eller annat funktionshinder är i behov av särskild tillsyn eller vård. Tillfällig föräldrapenning utges per barn och år. När de är uttagna kan ersättning betalas ut under ytterligare per barn och år. De kan inte utges vid ordinarie vårdares sjukdom eller smitta. Tillfällig föräldrapenning utges även till fader som avstår från förvärvs- arbete i samband med barns födelse för att närvara vid förlossningen, hjälpa till i hemmet eller vårda annat barn. Sådana s.k. pappadagar utges med per barn och utges inte för tid efter efter barnets hemkomst. Föräldrar med barn som omfattas av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade kan få ersättning per barn och år. Dagarna kan tas ut från barnets födelse till dess barnet fyller . Dessa kontaktdagar kan bl.a. användas vid föräldrautbildning, invänjning i skola, daghem eller vid besök i skola eller daghem. Den höjda ersättningsnivån till föranleder ändringar i 4 kap. 14 § AFL. Havandeskapspenning kan utges till blivande mödrar, som under graviditetens senare del på grund av arbetets art inte kan fortsätta sitt vanliga arbete och inte kan omplaceras. Denna utges tidigast fr.o.m. den före den beräknade förlossningen och längst t.o.m den . Har kvinnan blivit avstängd från sitt arbete därför att arbetsmiljön kan medföra risk för fosterskador utges ersättning redan fr.o.m. dagen för avstängningen. Ersättningen vid havandeskapspenning är . Den förhöjda ersättningsnivån till föranleder ändringar i 3 kap. 9 a § AFL. Regeländringarna föreslås avse samtliga som får del av föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning och havandeskapspenning avseende tid fr.o.m. . 5.3 Vissa övriga ersättningsslag ------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: Lagändringar görs så att | |ersättningsnivån för närståendepenning och statligt | |personskadeskydd blir av den sjukpenning- | |grundande inkomsten fr.o m. . Skälen för regeringens förslag: Ersättning i form av närståendepenning utges till närstående som avstår från förvärvsarbete för att vårda en svårt sjuk person. Ersättningen kan utges även vid vård på sjukvårdsinrättning. Närståendepenning utges med belopp motsvarande sjukpenningen för samtliga dagar i ersättningsperioden. Rätten till ledighet är knuten till ersättningsrätten. Fr.o.m. utökades antalet ersättningsdagar från 30 till för varje person som vårdas. Fr.o.m. kan närståendepenning även utges med för vård av en person som blivit HIV-smittad vid användning av blodprodukter inom den svenska hälso- och sjukvården eller, i vissa fall, fått infektion av HIV genom smitta av en sådan person. Det statliga personskadeskyddet omfattar bl.a. den som tjänstgör inom totalförsvaret eller medverkar i räddningstjänst samt den som är häktad eller intagen på kriminalvårdsanstalt, annan anstalt eller på speciella hem. I enlighet med tidigare beslut om att ersättningsnivån skall vara av den sjukpenninggrundande inkomsten föreslås att lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd ändras i enlighet därmed. Med en smittbärare avses enligt lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare den som har eller kan antas ha en smittsam sjukdom utan att ha förlorat sin arbetsförmåga till följd av sjukdom. Smittsamma sjukdomar indelas enligt smittskyddslagen i samhällsfarliga sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. Rätt till smittbärarpenning föreligger för den som måste avstå från förvärvsarbete på grund av beslut enligt smittskyddslagen eller livsmedelslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag. Rätt till smittbärarpenning föreligger även när någon självmant genomgår en läkarundersökning eller en hälsokontroll som syftar till att utröna om han är smittad av en samhällsfarlig sjukdom eller har en sjukdom, en smitta, ett sår eller en annan skada som kan göra livsmedel som han hanterar otjänligt till människoföda. Med hänsyn till smittbärarpenningens särskilda syfte utges av den förmånsgrundande inkomsten. En redaktionell ändring i 4 § lagen om ersättning till smittbärare behöver dock göras. 5.4 Minskningsregeln inom sjukpenningförsäkringen ------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: Den minskningsregel som finns | |inom sjukpenningförsäkringen skall ändras så att | |kompletterande ersättning får ges även efter den 90:e| |dagen i en sjukperiod utan att sjukpenningen minskas.| |Möjligheten att komplettera ersättningen från den | |allmänna försäkringen skall dock begränsas till en | |sammanlagd kompensationsnivå om av vad den| |försäkrade skulle haft i lön om han eller hon varit i| |arbete. | | Vidare föreslås att ersättning från all | |kollektivavtalad gruppsjukförsäkring, och inte enbart| |sådan som fastställts mellan arbetsmarknadens | |huvudorganisationer, skall likställas med lön från | |arbetsgivaren under sjukdom. Sjuk- och | |arbetsskadekommitténs förslag överenstsämmer med rege-| |ringens. | | Remissinstanserna: instämmer i | |kommitténs förslag att ändra minskningsregeln så att | |arbetsmarknadens parter ges möjlighet att avtala om | |försäkringsskydd även efter den i en sjukpe-| |riod. Verket vill dock understryka att den föreslagna| |förändringen i minskningsregeln inte innebär att kraven| |på kompletterande försäkringsskydd under framförallt | |långvarig arbetsoförmåga kommer att kunna tillgodoses av| |arbetsgivaren. avstyrker| |kommitténs förslag att sjuklön skall kunna utges även| |efter 90 dagars sjukskrivning och att sjuklön skall | |kunna komplettera sjukpenning av | |inkomstunderlaget utan att sjukpenningen reduceras. | |Förbundet anser att den generella nivån i den allmänna| |försäkringen skall ligga på i| |anser att förslaget stärker de anställdas| |möjligheter att behålla ett bra försäkringsskydd men att| |det riskerar att vidga gapet till dem som inte har | |anställning. () delar | |kommitténs uppfattning. FKF anser att det är angeläget| |att sätta ersättningsnivåerna till en sådan nivå att be-| |hovet av påbyggnadsförsäkringar minimeras. Förbundet ser| |en fara i att enbart begränsa kompensationsnivån för | |kollektiva avtal men inte för privata försäkringar. | |Trots detta kommer förbundet fram till samma slutsats| |som kommittén. | |anser att sjuklön utöver miniminivån bör regleras i | |kollektivavtal även om den överstiger det föreslagna | |taket. i anser att | |begränsningen är acceptabel av fördelningsmässiga skäl| |under förutsättning att detta, i enlighet med kommitténs| |förslag, också gäller privata försäkringar. | |tillstyrker de av kommittén | |föreslagna ändringarna i den s.k. minskningsregeln i | |AFL. Minskningsregeln kan med nuvarande utformning | |inte medföra att förmåner från privata försäkringar | |frånräknas sjukpenningen. Akademikers | |centralorganisation () finner det principiellt | |felaktigt att i lag begränsa parternas avtalsfrihet, | |vilket den föreslagna sammanlagda kompensationsnivån på| |de facto skulle innebära. I sak finner dock| |det vara givet att den totala sjukersättningen | |inte skall överstiga eller jämställas med arbetsinkomst.| |() anser att alla| |former av minskningsregler kränker den fria för- | |handlingsrätten och avvisar kommitténs förslag. TCO | |riktar också kritik mot att kommittén inte har tagit | |ställning till det indirekta avtalsförbud som finns | |. Enligt TCO:s uppfattning måste| |den fördelning mellan kontant lön och andra | |anställningsvillkor som beslutas av parterna i fria | |förhandlingar respekteras. | | Skälen för regeringens förslag: För att motverka att| |vissa arbetstagare via avtal tillförsäkras en högre | |kompensationsnivå vid sjukdom än andra grupper i | |samhället finns det särskilda regler i lagen (1962:381)| |om allmän försäkring (AFL) om minskning av sjukpenning i| |vissa fall. Det gäller i de fall den försäkrade under| |sjukdom får lön från arbetsgivaren eller ersättning från| |avtalsförsäkring eller att lönen/ersättningen överstiger| |en viss nivå. | | Syftet med minskningsregeln är att kompensationen för| |försäkrade vid sjukfrånvaro inte skall bli| |högre än av förvärvsinkomsten för de dagar som| |följer efter karensdagen i en sjukperiod och t.o.m. | |dag 90. Från och med den 91:a dagen är den högsta | |kompensationen av | |förvärvsinkomsten. | | Regeringen vill inledningsvis poängtera att | |kompletterande försäkringar kan fylla ett viktigt behov| |av ekonomiskt skydd vid arbetsoförmåga till följd av | |sjukdom eller skada. Detta gäller t.ex. | |förtidskapitalet inom grupplivförsäkringen och | |premiebefrielseförsäkringen. Det samlade för- | |säkringsskyddet bör inte bli sådant att det stimulerar| |till ett överutnyttjande av den allmänna försäkringen| |eller att det försämrar den allmänna försäkringens | |effektivitet. | | I huvudsak fanns två motiv bakom införandet av | |reglerna om minskning av sjukpenning i vissa fall. | |Det ena var att de kompletterande ersättningarna | |skulle kunna motverka syftet med nivåsänkningen i den| |allmänna försäkringen, nämligen att uppnå en | |samhällsekonomisk besparing. Det andra var att | |sänkningarna av nivåerna skulle gälla lika för alla | |försäkrade. | | Att lagstiftaren valde att begränsa | |möjligheten att komplettera sjukpenningen genom bl.a.| |kollektivavtalade ersättningar förklaras särskilt av det| |faktum att den på kollektivavtal grundade rätten till| |ersättning omfattar i stort sett hela arbetsmarknaden.| |Sådana överenskommelser har alltså ett mycket stort | |genomslag. Sedan marknaden för privat sjukförsäkring,| |främst i form av gruppsjukförsäkring, snabbt har expan-| |derat har förhållandena dock förändrats. Frågan om sänkta| |ersättningsnivåer ger de önskade drivkrafterna för arbete| |eller om nivåerna gäller lika för alla försäkrade är alltså| |inte längre enbart avhängigt om den försäkrade omfattas| |av avtalskompletteringar eller ej. Samma svårighet att| |upprätthålla drivkrafter och att skapa rättvisa ifråga om| |den sammanlagda ersättningsnivån har istället | |uppkommit till följd av de privata | |försäkringsalternativen. | | Regeringen har funnit det svårt att finna bärande skäl| |för att låta en minskningsregel missgynna den | |kollektivavtalade formen att lösa behovet av | |kompletterande ersättningar. Enligt regeringens | |uppfattning är det rimligt att låta olika | |försäkringslösningar konkurrera på i princip lika | |villkor. | | En sådan likställdhet mellan olika alternativ kan på| |ett enkelt sätt åstadkommas genom att den ovan | |beskrivna "väggen" i minskningsregeln i AFL tas bort.| |Detta skulle lämna ett utrymme för arbetsmarknadens | |parter att komma överens om huruvida en förlängning | |skall ske av den tid under vilken komplettering via | |avtal skall utges. | | Beträffande frågan om en översta gräns för | |kompensationsnivån i det kollektivavtalade skyddet gör| |regeringen följande överväganden.