prop · GK0319 · 1997-01-01 00:00:00 — Genom att arbetsgivaren reglerar detta kan han också få uppgifter om t.ex. rabattens eller bonusens storlek och när den tillhandahålls en anställd. SAS har i sitt remissvar redovisat att resenären löpande får redovisning som visar de sträckor som flugits och de bonuserbjudande som reserverats samt antal poäng som finns kvar. För att erhålla poäng måste dessutom medlemmen uppge sitt medlemsnummer antingen vid reservation av resan eller vid incheckningen. Resenären måste alltså vara aktiv för att resan skall bli poänggrundande. Svårigheten med att kontrollera när en förmån åtnjuts - och därmed blir skattepliktig - är inte något specifikt för just denna typ av förmån. 1995/96:152 uttalades att beskattningstidpunkten för frequent flyer-rabatter torde inträffa när resenären utnyttjar rabatten. Arbetsgivaren får göra en bedömning utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Några av remissinstanserna har berört frågan om vem som skall värdera förmånen och svårigheterna att värdera förmånen. Det åligger naturligtvis arbetsgivaren att värdera förmånen men regeringens förslag i avsnitt 5.2.2 innebär också att förmånstagaren måste ge sådana uppgifter om förmånen att arbetsgivaren kan göra en riktig värdering. Det kan inte anses svårare att värdera en förmån som utges på sätt som är i fråga än att värdera naturaförmåner i allmänhet. Enligt huvudregeln i 42 § andra stycket KL skall förmåner värderas till marknadsvärdet. Med marknadsvärde avses det pris som betalas på orten, om det varit fråga om att för kontanta medel inköpa produkter, varor eller andra förmåner som ingår i lön eller annan inkomst. Om ett sådant pris inte direkt kan anges, skall värdet tas upp till det belopp som med hänsyn till rådande förhållanden kan beräknas vid en betalning med kontanta medel (punkt 1 av anvisningarna till 42 § KL). En bedömning av vad som är marknadsvärdet får således göras i varje enskilt fall. Om vad arbetsgivaren finansierat är endast en del av de kostnader som ligger till grund för förmånen får en proportionering göras. En proportionering får också göras om det är fråga om flera arbetsgivare som har haft de kostnader som ligger till grund för rabatten eller bonusen. Naturligtvis innebär reglerna en ökad administration för arbetsgivarna men det är en nödvändig följd av att förmånerna är skattepliktiga. Det är dessutom möjligt för arbetsgivarna att undvika detta merarbete genom att antingen inte tillåta att tjänsteresor läggs till grund för bonuspoäng eller att se till att eventuella trohetsrabatter eller andra förmåner används i tjänsten. Statskontoret menar att om arbetsgivaren skall kunna lämna kontrolluppgift om utnyttjade rabatter bör de få underlag från flygbolagen. Samma svårigheter och nackdelar med att lägga arbetsgivaravgifts- och kontrolluppgiftsskyldigheten på det rabattutgivande flygbolagen, som bl.a. har motiverat att arbetsgivaren i stället skall åläggas denna skyldighet, kan anföras mot en sådan uppgiftsskyldighet från flygbolagens sida som föreslås av Statskontoret. Regeringen anser därför att en sådan uppgiftsskyldighet inte är lämplig. har i sitt remissyttrande föreslagit att avgiftsskyldighet i första hand av förenklingsskäl endast bör inträda en gång . I andra hand föreslår samfundet att förmånen skall redovisas i samband med den löneredovisning som infaller efter det att den anställde anmäler att han utnyttjat förmånen och avgiftsskyldigheten inträder därför månaden därefter. Regeringen anser att även i detta avseende bör förmånerna i möjligaste mån inordnas i det nuvarande systemet utan särlösningar. De förmåner som förslaget avser skiljer sig emellertid från andra förmåner för vilka arbetsgivaren skall göra avdrag för preliminär skatt och betala arbetsgivaravgifter i så avgörande hänseenden att en undantagsreglering är motiverad. Preliminärskatteavdrag bör därför göras när arbetsgivaren fått kännedom om att förmånen är åtnjuten och arbetsgivaravgifter betalas månaden därefter. På motsvarande sätt som föreslagits i fråga om vem som skall betala arbetsgivaravgifter skall särskild löneskatt betalas. Förslaget föranleder ändring i 1 kap. 2 § lagen (1981:691) om socialavgifter, 8 § uppbördslagen (1953:272), 3 kap. 4 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, 4 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster samt 3 kap. 2 a § och 11 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. 5.2.2 Den skattskyldiges uppgiftsskyldighet Regeringens förslag: Den som är skattskyldig för en skattepliktig rabatt, bonus eller annan förmån, som utges på grund av kundtrohet eller liknande för vilken kontrolluppgiftsskyldighet föreligger skall på annat sätt än muntligen till den kontrolluppgiftsskyldige lämna uppgift om förmånens art och omfattning och under vilken månad denna åtnjutits. Uppgiften skall lämnas senast månaden efter det att förmånen åtnjutits. Promemorieförslaget stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Länsrätten i län ifrågasätter om det inte vore lämpligt med en beloppsgräns för vilka förmåner man skall lämna uppgift om. och anser att det inte finns någon koppling mellan den i förslaget ålagda uppgiftsskyldigheten och arbetsgivarens straffansvar och ansvar för lämnande av oriktiga uppgifter och i kontrolluppgift och uppbördsdeklaration. Skälen för regeringens förslag: Med hänsyn till den skyldighet som enligt vad som sägs i föregående avsnitt skall åläggas arbetsgivaren/uppdragsgivaren måste även den anställdes/uppdragstagarens skyldigheter gentemot arbetsgiva- ren/uppdragsgivaren klargöras. I lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK) finns noggrant angivet vilka uppgifter som skall lämnas i självdeklarationen och i kontrolluppgiften. Men endast i ett fåtal fall finns det närmare angivet i vilken utsträckning den som kontrolluppgiften avser skall lämna uppgifter till den kontrolluppgiftsskyldige. Däremot finns det ansvarsbestämmelser som anger vad följden kan bli om man uppsåtligen lämnar oriktiga uppgifter om förhållande som har betydelse för skyldighetens fullgörande till arbetsgivare eller någon annan som är skyldig att avge kontrolluppgift angående honom. Fr.o.m. återfinns ansvarsbestämmelserna i 7 och 8 §§ skattebrottslagen (1971:69). Enligt 7 § första stycket 2 skattebrottslagen skall den som på annat sätt än muntligen uppsåtligen lämnar oriktig uppgift till någon som är skyldig att för honom innehålla skatt eller lämna kontrolluppgift eller motsvarande underrättelse dömas för skatteredovisningsbrott, om uppgiften rör förhållande som har betydelse för skyldighetens fullgörande eller för skyldigheten för honom eller annan att betala skatt. Detsamma gäller den som uppsåtligen underlåter att lämna föreskriven uppgift. Straffet är böter eller fängelse . Även om man begår sådan gärning av grov oaktsamhet kan man enligt 8 § skattebrottslagen dömas till ansvar för vårdslös skatteredovisning till böter eller fängelse . Dessa bestämmelser kan således bli tillämpliga om den skattskyldige underlåter att underrätta den kontrolluppgiftsskyldige om att han åtnjuter en skattepliktig rabatt, bonus eller annan förmån. Det bör klart anges i lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter att mottagaren av den skattepliktiga förmånen har en uppgiftsskyldighet gentemot den kontrolluppgiftsskyldige. En sådan skyldighet bör avse uppgift om förmånens art, storlek och under vilken månad denna åtnjutits. I promemorian har föreslagits att uppgiften skall lämnas . Som några remissinstansers påpekat bör denna tidsangivelse vara mera exakt eftersom underlåtenhet är förenad med straffansvar. Regeringen anser därför att dessa uppgifter bör lämnas senast månaden efter det att förmånen åtnjutits. och anser i sitt gemensamma remissvar det oacceptabelt att arbetsgivarna under straffansvar åläggs ansvar för arbetsgivaravgifter för en förmån som ligger utanför arbetsgivarens kontroll. De har också tagit upp frågan om arbetsgivarens ansvar när arbetstagaren inte meddelar sin arbetsgivare uttag av bonusresa och ifrågasätter om inte arbetsgivaren i en sådan situation enligt gällande rätt lämnat oriktig uppgift och således i efterhand kan påföras arbetsgivaravgifter och avgiftstillägg. Arbetsgivarens redovisningsskyldighet i uppbördsdeklarationen in-träder med regeringens förslag till lydelse av 4 § lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare först månaden efter det att arbetsgivaren fått kännedom om att förmånen åtnjutits. Något straffansvar för arbetsgivaren kan således inte komma i fråga förrän efter det att han har fått kännedom om förmånen och ändå underlåtit att redovisa den. Samma sak gäller frågan om oriktig uppgift i avgiftshänseende. Förslaget om uppgiftsskyldighet föranleder införande av en ny bestämmelse, 3 kap. 4 a §, i lagen om självdeklaration och kontroll-uppgifter. 6.1 Självdeklaration avseende kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag Regeringens förslag: Företag som omfattas av lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag eller lagen om årsredovisning i försäkringsföretag skall till sin självdeklaration foga årsredovisningen. I sådana fall skall uppgifter från bokföringen i form av ett s.k. räkenskapsschema inte lämnas i självdeklarationen. förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 19 § första stycket lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter (LSK), skall den som har inkomst av näringsverksamhet i sin självdeklaration lämna uppgifter från bokföringen avseende dels intäkter, kostnader, bokslutsdispositioner, skatter och skattemässiga avsättningar, dels tillgångar, skulder, obeskattade reserver och eget kapital. Företag i allmänhet fullgör uppgiftsskyldigheten genom att som en del av självdeklarationen redovisa uppgifterna i ett s.k. räkenskapsschema. Av föreskrifter, RSFS 1990:27, framgår närmare innehållet i och uppbyggnaden av räkenskapsschemat. Uppgifterna i räkenskapsschemat tas in i skatteförvaltningens ADB-system och används i kontrollsammanhang. , värdepappersbolag och försäkringsföretag fullgör i princip uppgiftsskyldigheten på samma sätt som företag i allmänhet. Med hänsyn till de speciella kraven på redovisning i form av indelning och specifikationsgrad för denna kategori företag har det emellertid tagits fram särskilda räkenskapsscheman, ett för kreditinstitut och värdepappersbolag och ett för försäkringsföretag. Innehållet i och uppbyggnaden av respektive räkenskapsschema framgår av föreskrifter RSFS 1991:36 och RSFS 1991:37. Innehållet i dessa företags räkenskapsscheman tas inte in i skatteförvaltningens ADB-system. Detta har huvudsakligen sin grund i att registrering och behandling av sådana uppgifter skulle kräva ett särskilt ADB-system och att antalet berörda företag har ansetts för litet för att motivera de kostnader detta skulle innebära. I samband med införandet av en ny årsredovisningslag (1995:1554) har även nya speciella årsredovisningslagar för kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag införts, lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinsitut och värdepappersbolag, , och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag, ÅRFL (prop. 1995/96:10, bet. 1995/96:LU4, rskr. 1995/96:91). De två sistnämnda lagarna, som trätt i kraft , har sin grund i rådets direktiv /635/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning av banker och andra finansiella institut (det s.k. bankredovisningsdirektivet) och rådets direktiv /674/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag (det s.k. försäkringsredovisningsdirektivet) och har inneburit omfattande förändringar jämfört med förutvarande lagstiftning. Den nya redovisningslagstiftningen har bl.a. inneburit att uppställningsformerna för balansräkning och resultaträkning har förändrats. Detaljeringsgraden har utökats och vad gäller försäkringsföretag måste alternativa uppställningsformer av resultaträkningen användas beroende på om fråga är om skadeförsäkringsföretag eller livförsäkringsföretag. Uppställnings- formerna är betingade av de särskilda redovisningskrav som ställs på denna typ av företag. Företagen måste följa uppställningsformerna. Innehållet i balans- och resultaträkningen påverkas också av de utökade kraven på information som ställs i de särskilda föreskrifter och allmänna råd om årsredovisning i kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag som utfärdat. En utökad notapparat har införts i form av omfattande tilläggsupplysningar till balans- och resultaträkningen. Beträffande tillgångar, avsättningar och skulder i utländsk valuta skall anges efter vilka principer beloppen har omräknats till svenska kronor. Likaså skall, om en tillgång är föremål för av- eller nedskrivning uteslutande av skatteskäl, upplysning om detta lämnas i not. Vidare har marknadsvärdering (verkligt värde) införts för vissa typer av tillgångar (placeringstillgångar). Värderingen gäller inte i skattehänseende. Hur denna typ av tillgångar värderats skall anges i not till balansräkningen. Utöver att redovisningen skall ske i enlighet med god redovisningssed har införts ett krav på att årsredovisningen skall ge en rättvisande bild av företagets resultat och ställning. Avvikelse från rättvisande bild skall anges i not. har i sin hemställan anfört att nuvarande räkenskapsschema, som enbart baseras på sifferinformation, med hänsyn till den ändrade redovisningslagstiftningen inte ger tillräcklig information för beskattningsändamål. Anledningen är främst de alternativa uppställningsformerna av resultaträkningen i försäkringsföretag och kravet på tilläggsinformation i den utökade notapparaten. Dagens uppgiftslämnande fångar enligt verket inte upp denna för beskattningsändamål viktiga information. föreslår därför att räkenskapsschemat för kreditinstitut och värdepappersbolag och för försäkringsföretag ersätts med årsredovisningen upprättad enligt bestämmelserna i och ÅRFL. har i samband med utarbetandet av sin framställan samrått med företrädare för , och . Information har även lämnats till fristående kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag. Ingen av dessa företrädare har enligt sett någon nackdel eller några administrativa hinder med att ersätta räkenskapsschemat med årsredovisningen, tvärtom har man sett det som en fördel att inte behöva upprätta en särskild handling i form av ett räkenskapsschema enbart för beskattningsändamål. Även Företagarnas Uppgiftslämnardelegation FUD har under hand till verket förklarat sig vara positiv till de framlagda förslagen. Granskningen av deklarationer från kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag är, med hänsyn till dessa företags koncentration till storstäderna, förlagd till ett fåtal skattekontor. anses tillgång till årsredovisningen som nödvändig vid granskningen av dessa företag. De lagar om årsredovisning i kreditinstitut, värdepappersbolag och försäkringsföretag som gäller innebär att tillräcklig information för beskattningsändamål kan fås genom räkenskapsscheman, som enbart baseras på sifferuppgifter. Regeringen delar därför bedömning att dessa grupper av företag i stället för räkenskapsscheman skall foga årsredovisningen till sin självdeklaration. Förslaget innebär också ett förenklat uppgiftslämnande för de berörda företagen. Vi föreslår därför att en bestämmelse om detta tas in i 2 kap. 20 § LSK. De nya årsredovisningslagarna gäller fr.o.m. . De nya bestämmelserna bör därför införas att gälla års taxering. 6.2 Skatterättsligt hemvist för anställda vid m.fl. Regeringens förslag: Anställd vid , som för tjänstetillträdet hade sitt skatterättsliga hemvist i och som endast på grund av sin verksamhet i institutets tjänst bosatt sig i annat land inom EU, skall ha kvar sitt skatterättsliga hemvist här. Detsamma gäller sådan persons make, såvida denne inte utövar egen yrkesverksamhet, samt barn som personen har vårdnaden om och underhåller. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 § lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen, anslutningslagen, skall de fördrag och andra instrument som anges i lagen samt de rättsakter, avtal och andra beslut som före anslutning till Europeiska unionen antagits av Europeiska gemenskaperna gälla här i landet med den verkan som följer av dessa fördrag och andra instrument. Ett av de grundläggande fördrag som genom anslutningslagen blev gällande här i landet är fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna, det s.k. fusionsfördraget. Till fördraget har fogats ett särskilt protokoll om europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier. I protokollet regleras bl.a. skattskyldigheten för intäkterna från gemenskaperna och frågan om skatterättsligt hemvist för t.ex. gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda. Enligt artikel 14 i protokollet skall gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda som enbart på grund av sin tjänsteutövning i gemen-skaperna bosätter sig i en annan medlemsstat än den i vilken de vid tiden för sitt tjänstetillträde vid gemenskaperna var skatterättsligt bosatta, - vad avser inkomst- och förmögenhetsbeskattning samt arvsskatt och tillämpning av dubbelbeskattningsavtal som ingåtts mellan gemenskapernas medlemsstater - i båda länderna behandlas som om de fortfarande var bosatta på sin tidigare bostadsort, förutsatt att denna befinner sig inom en av gemenskapernas medlemsstater. Detta gäller även för äkta makar, förutsatt att de inte utövar någon egen yrkesverksamhet, och för barn som personer som avses i artikeln försörjer och har hand om. Artikel 14 skall tillämpas även på bl.a. kommissionens ledamöter (artikel 20), domstolens domare och generaladvokater m.fl. (artikel 21), Europeiska Investeringsbankens ledamöter och personal m.fl. (artikel 22) och , medlemmar av dess beslutande organ och dess personal (artikel 23). Regeringen har i propositionen Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5) föreslagit att godkänner en konvention om grundandet av ett europeiskt universitetsinstitut. Till konventionen har fogats ett protokoll som bl.a. behandlar frågor om immunitet och privilegier för institutet och dess personal. I artikel 12 i protokollet till konventionen regleras bl.a. frågan om skatterättsligt hemvist för rektorn, generalsekreteraren, medlemmarna av lärarkåren samt annan personal vid institutet. Enligt artikel 13 i protokollet skall styrelsen enhälligt besluta om vilka grupper bland personalen som bl.a. artikel 12 skall tillämpas på. De fördragsslutande staternas regeringar skall vidare enligt artikel 19 regelbundet underrättas om vilka personer artikel 12 är tillämplig på. Vid en anslutning till konventionen är bundet av dessa bestämmelser. Konventionen om grundandet av ett europeiskt universitetsinstitut omfattas inte av anslutningslagens reglering. Konventionens bestämmelser om immunitet och privilegier blir i stället gällande här i landet genom den ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier som föreslås i forskningspropositionen. Bestämmelser om när en person skall anses ha skatterättsligt hemvist här i landet vid taxeringen till statlig och inkomstskatt finns i kommunalskattelagen (1928:370) och lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. När det gäller konventionens bestämmelser rörande skatterättsligt hemvist för institutets personal krävs en ändring i dessa lagar. Regleringen i konventionen överensstämmer med den som finns i artikel 14 i protokollet till fusionsfördraget. För diplomater m.fl. som tjänstgör utomlands finns en liknande reglering i 69 § kommunalskattelagen och 17 § lagen om statlig inkomstskatt. Bestämmelser om skatterättsligt hemvist för anställda vid universtitetsinstitutet tas därför lämpligen in i dessa paragrafer. Bestämmelserna innebär att de personer som berörs av förslaget vid taxeringen till statlig och inkomstskatt kommer att ha kvar sitt skatterättsliga hemvist i , trots att de bosatt sig och tjänstgör utomlands. Detta har betydelse vad gäller beskattning av andra inkomster än tjänsteinkomster från institutet. Regeringen avser att i ett senare sammanhang återkomma i de delar som gäller förmögenhetsskatt och arvsskatt. I 69 § kommunalskattelagen och 17 § lagen om statlig inkomststskatt bör enligt regeringens mening även tas in en hänvisning till fusionsfördragets bestämmelser om skatterättsligt hemvist för anställda vid EU:s institutioner och andra organ. Detta för att regleringen i kommunalskattelagen och lagen om statlig inkomstskatt skall stämma överens med fusionsfördragets bestämmelser. 6.3 Den skatterättsliga behandlingen av ränta och avgift i bostadsbidragssystemet Regeringens förslag: Sådan ränta och avgift som kan utgå inom ramen för de regler som gäller fr.o.m. i fråga om bostadsbidrag enligt lagen (1993:737) om bostadsbidrag skall vara skattefri respektive ej avdragsgill vid taxering till statlig och inkomstskatt. Skälen för regeringens förslag: Genom beslut i anledning av regeringens proposition Nya regler för bostadsbidrag har införts ett system med preliminärt och slutligt bostadsbidrag liknande systemet med preliminär och slutlig skatt (prop. 1995/96:186, bet. 1995/96:BoU11, rskr. 1995/96:229). Det nya systemet, som gäller bidrag , inbegriper ränta och avgift liknande ö-skatteränta och kvarskatteavgift. Räntan och avgiften bör vara icke skattepliktig respektive icke avdragsgill. Detta föranleder ändring i 19 och 20 §§ kommunalskattelagen (1928:370). 6.4 Resor med egen bil mellan bostaden och arbetsplatsen Regeringens förslag: Avdrag för kostnader för resor med egen bil mellan bostaden och arbetsplatsen skall medges med och per kilometer. Beloppet skall anges i kommunalskattelagen. Skälen för regeringens förslag: Avdrag för kostnader för resor med egen bil mellan bostaden och arbetsplatsen medges enligt en särskild lag (SFS 1993:1519) med per mil vid taxeringar. Vid taxering kommer, om inga särskilda åtgärder vidtas, reglerna i andra stycket av punkt 4 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370, KL) att gälla. Avdragsbeloppet per kilometer enligt sistnämnda regel kan beräknas först . Genom en hänvisning till nämnda bestämmelse i punkt 23 av anvisningarna till 23 § KL gäller avdragsbegränsningen också i näringsverksamhet. Det kan dock antas att beloppet kommer att bli lägre än och per kilometer. Med hänsyn härtill är det enligt regeringens mening lämpligt att nu klargöra vilket belopp som skall gälla vid taxering. Regeringen anser att avdrag även i fortsättningen bör medges med och per kilometer. I fråga om gällande regler för avdrag för kostnader för körning med egen bil i tjänsten eller i näringsverksamheten anges avdragsbeloppets storlek per körd kilometer direkt i kommunalskattelagen. Regeringen har också i avsnitt 4.2 föreslagit att avdrag för kostnader för resa med förmånsbil mellan bostad och arbetsplats under vissa förutsättningar skall medges med för dieselolja och med för för annat drivmedel. Förslaget innebär att beloppen anges i kommunalskattelagen. Mot bakgrund härav anser regeringen att även i fråga om avdrag för kostnader för resor med egen bil mellan bostaden och arbetsplatsen bör beloppet anges i nämnda lag. Förslaget föranleder ändring i punkt 4 av anvisningarna till 33 § KL samt en särskild övergångsbestämmelse till ändringen i kommunal-skattelagen. 6.5 Skatteavdrag på ersättningar till anställda vid EU:s institutioner eller organ Regeringens förslag: Den som betalar ut ersättning för ökade levnadskostnader till anställd vid EU:s insitutioner eller organ skall vid beräkningen av skatteavdraget ta hänsyn till hela ersättningen, om inte skattemyndigheten efter särskild ansökan beslutat något annat. Skälen för regeringens förslag: trädde en ändring av punkt 3 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370, KL) i kraft (prop. 1995/96:152, bet. 1995/96:SkU25, SFS 1996:651).