prop · GK03135 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1996/97:135 Ändring i Skärpning av straff för övergrepp i rättssak Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att straffet för brottet övergrepp i rättssak skärps. Förslaget innebär att straffmaximum för normalgraden av brottet höjs från ett till fängelse. För grovt brott föreslås straffminimum höjt från till fängelse och straffmaximum höjt från fyra till fängelse. Lagändringen föreslås träda i kraft . 1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3 2 Lagtext.................................................... 4 3 Ärendet och dess beredning................................. 5 4 Bakgrund................................................... 5 4.1 Den nuvarande regleringens omfattning............... 5 4.2 Straffskalans nuvarande utformning.................. 7 5 Straffen för övergrepp i rättssak bör skärpas.............. 7 6 Kostnader och ikraftträdande............................... 11 Bilaga 1 Sammanfattning av departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1)........ 12 Bilaga 2 Departementspromemorians lagförslag................. 14 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser.................... 15 Bilaga 4 Lagrådets yttrande över lagrådsremiss ................................ 16 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............................................................ 17 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i . Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 17 kap. 10 § skall ha följande lydelse. 17 kap. 10 §1 -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Den som med våld eller hot om Den som med våld eller hot om våld angriper någon för det han våld angriper någon för att denne hos domstol eller annan gjort anmälan, fört talan, avlagt myndighet gjort anmälan, fört vittnesmål eller annars vid förhör talan, avlagt vittnesmål eller avgett utsaga hos en domstol eljest vid förhör avgivit utsaga eller annan myndighet eller för eller för att hindra honom från att hindra någon från en sådan sådan åtgärd, döms för övergrepp i åtgärd, döms för övergrepp i rättssak rättssak till böter eller till böter eller fängelse i högst fängelse i högst . Detsamma skall gälla, om skall gälla, om man med annan man med någon annan gärning, som gärning, som medför lidande, medför lidande, skada eller skada eller olägenhet, eller olägenhet, eller med hot om en med hot om sådan gärning sådan gärning angriper någon för angriper någon för det han av- att denne avlagt vittnesmål lagt vittnesmål eller eljest eller annars avgett utsaga vid avgivit utsaga vid förhör hos förhör hos en myndighet eller för myndighet eller för att hindra att hindra honom från att avge honom från att avgiva sådan en sådan utsaga. Är brottet grovt, döms till Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst ett och högst sex fängelse, lägst och år. Denna lag träder i kraft . **FOOTNOTES** 1 Senaste lydelse 1993:207. 3 Ärendet och dess beredning Den dåvarande justitieministern beslutade att låta undersöka vilka åtgärder som kan förbättra situationen för vittnen och målsägande i domstol och lämna förslag till åtgärder (Ju 1994:J). Uppdraget redovisades i departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1). I departementspromemorian lämnas en rad förslag till åtgärder för att förbättra förhållandena för vittnen och målsägande. Flera av dessa bereds i . (dir. 1995:94) har i uppdrag att bl.a. undersöka frågor om skyddet för vittnen och målsägande. I denna proposition behandlas endast förslaget att skärpa straffskalan för brottet övergrepp i rättssak. En sammanfattning av departementspromemorian och dess lagförslag finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr Ju95/323). Regeringen gav genom beslut i uppdrag till Riksåklagaren, och att remittera rapporten skydd för anställda inom domstolarna och åklagarväsendet (Åklagarväsendet rapport 1995:7) till åklagarmyndigheter, domstolar respektive polismyndigheter. Vidare uppdrog regeringen åt Riksåklagaren att i samverkan med och Rikspolis- styrelsen sammanställa synpunkterna från remissförfarandet. Uppdraget redovi- sades till regeringen . Redovisningen finns tillgänglig i (dnr Ju96/3967). Det förslag som presenteras i propositionen går beträffande straffskalan längre än det som upptogs i promemorian. Straffskalans generella utformning har dock behandlats i allmänna ordalag av flera remissinstanser och i den nämnda redovisningen av Riksåklagaren m.fl. Regeringen anser därför att erforderligt underlag föreligger för de ytterligare förändringar som föreslås. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet lämnade förslaget utan erinran. 4.1 Den nuvarande regleringens omfattning Straffbestämmelsen för övergrepp i rättssak finns i 17 kap. 10 § (BrB). Avsikten med bestämmelsen är att ge särskilt straffrättsligt skydd för intresset av att den som utför talan eller avger utsaga vid domstol eller myndighet inte påverkas på ett otillbörligt sätt. För brottet övergrepp i rättssak döms den som uppsåtligen med våld eller hot om våld angriper någon för att denne hos en domstol eller någon annan myndighet gjort en anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett en utsaga eller för att hindra honom från en sådan åtgärd. Detsamma gäller den som med någon annan gärning som medför lidande, skada eller olägenhet eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att denne avlagt vittnesmål eller annars avgett en utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom från att avge en sådan utsaga. Med förhörsutsaga avses i bestämmelsen såväl vittnesmål som partsutsagor, vare sig de avges under sanningsförsäkran eller vid något annat förhör. Vidare avses utsaga som någon avger i en annan egenskap än som vittne hos en offentlig myndighet för att åstadkomma utredning. Alla s.k. förhörspersoner åtnjuter således skydd mot varje gärning som medför lidande, skada eller olägenhet eller hot härom. Det mer inskränkta skyddet som förutsätter att övergreppet innefattar våld eller hot om våld tillkommer förutom förhörspersoner andra som hos domstol eller annan myndighet för talan för sig själva eller någon annan, dvs. parter som inte är förhörspersoner samt ombud. Även de som anhängiggör en sak genom anmälan till domstol, polis eller annan myndighet, s.k. anmälare, åtnjuter detta inskränkta skydd. Skyddet omfattar även blivande parter, ombud och anmälare. Bestämmelsen om övergrepp i rättssak är begränsad till de angivna grupperna av personer och gärningar. Den omfattar således inte våld och hot mot andra som kan komma i kontakt med en rättegång, t.ex. anställda inom rättsväsendet, anhöriga och journalister som rapporterar om brottslighet och dess beivrande. För den som utövar myndighet finns dock ett förstärkt straffrättsligt skydd genom främst bestämmelserna om våld, hot och förgripelse mot tjänsteman i 17 kap. BrB. För andra kategorier av personer kan vidare straffvärdet av ett förfarande påverkas av att syftet med ett angrepp varit exempelvis att hämnas för att någon rapporterat om en brottslig gärning. Sådana mer indirekta angrepp på rätts- ordningen kan således innebära att t.ex. motivet för gärningen ses som en försvårande omständighet. I är det en allmän skyldighet att vittna i en rättegång. Bestämmelser om vittnen finns i 36 kap. (RB). Vägran att avge vittnesmål kan föranleda vitesföreläggande och häktning. Den som uppsåtligen under vittnesed lämnar någon osann uppgift eller förtiger sanningen döms för mened (15 kap. 1 § BrB). Lämnas uppsåtligen vid förhör under sanningsförsäkran i rättegång osann uppgift eller förtigs sanningen kan dömas för osann partsutsaga (15 kap. 2 § BrB och 37 kap. RB). Begås gärningarna av grov oaktsamhet döms för ovarsam utsaga (15 kap. 3 § BrB). I 15 kap. BrB finns även motsvarande straffbestämmelser för den som lämnar osann uppgift eller förtiger sanningen inför en nordisk eller en internationell domstol. 4.2 Straffskalans nuvarande utformning Brottsbeskrivningen avseende övergrepp i rättssak har varit i sak oförändrad sedan tillkomst. Straffskalan har dock ändrats . Då trädde i kraft var straffskalan böter eller fängelse i högst . Den särskilda straffskalan för den grova formen av brottet tillkom (prop. 1981/82:141, bet. 1981/82:JuU49 och 60, rskr. 1981/82:361, SFS 1982:405). För grovt brott stadgades fängelse i högst . Motiven för införandet av det grova brottet var problem med anknytning främst till lagföring för grov narkotikabrottslighet. I propositionen anfördes att det hade förekommit i en som det föreföll ökande utsträckning att vittnen och tilltalade inte velat tala fritt under förhören. Enligt departementschefen kunde det på goda grunder antas att orsaken i en del fall hade varit fruktan för lagstridiga repressalier av olika slag. Straffskalan fick sin nuvarande utformning (prop. 1992/93:141, bet. 1992/93:JuU16, rskr. 1992/93:220, SFS 1993:207). Straffskalan blev då för normalgraden av brottet böter eller fängelse i högst och för grovt brott fängelse i lägst och högst . Dessa ändringar syftade bl.a. till att minska överlappningen av straffskalorna. 5 Straffen för övergrepp i rättssak bör skärpas -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Straffen för brottet övergrepp i rättssak | | skärps. | | För normalgraden av brottet höjs straffmaximum till fängelse i | | . Straffskalan för grovt brott skärps till fängelse i lägst| | ett och högst . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens i de delar som avser höjningen av straffmaximum för brott av normalgraden. I promemorian föreslås även införandet av en särskild straffskala, böter eller fängelse , för brott som är ringa samt att böter utgår ur straffskalan för normalgraden av brottet. Någon ändring av straffskalan för det grova brottet föreslås inte i promemorian. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser - bl.a. Kammarrätten i , , , , , för speciella mål och - tillstyrker promemorians förslag såvitt avser skärpning av straffskalan för övergrepp i rättssak. En av remissinstanserna - vid - avstyrker detta förslag med motiveringen att det erfordras starka skäl för att ändra på lagstiftning som varit föremål för ändring. Flera av de remissinstanser som tillstyrker förslaget anför att det är ett steg i rätt riktning, men anser att det finns skäl att överväga om inte straffet bör skärpas ytterligare så att det kommer i nivå med påföljden för mened. De återstående remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran eller inte kommenterat det. Skälen för regeringens förslag: Medborgarnas lojalitet med rättsordningen utgör en väsentlig beståndsdel i ett demokratiskt samhälle. Den svenska rättsordningen bygger på att vittnen och målsägande fritt och sanningsenligt kan lämna sina berättelser inför domstolarna. Ett angrepp mot t.ex. ett vittne kan därför sägas vara ett angrepp på rättsordningen och ytterst på samhället. För att rättsordningen inte skall hotas är det av vikt att de som medverkar i en rättsprocess skyddas mot olika former av övergrepp. Bestämmelsen i 17 kap. 10 § BrB om övergrepp i rättssak är av central betydelse för detta skydd. Under en följd av år har klimatet i och omkring rättegångar om särskilt allvarlig brottslighet hårdnat. I departementspromemorian konstateras att villigheten att vittna minskat och att antalet fall av hot och trakasserier riktade mot vittnen ökat . Det förekommer också att män som anmälts för kvinnomisshandel eller sexuellt våld tvingar den utsatta kvinnan med våld eller hot om våld att ta tillbaka sin anmälan. Utvecklingen har lett till att blivande vittnen och andra inblandade i ökande utsträckning känner rädsla för att medverka i processen. Respekten och förtroendet för de rättsvårdande myndigheterna och deras uppgifter har också minskat. Flera av remissinstanserna som yttrat sig över promemorieförslagen, t.ex. Riksåklagaren, i och , har lämnat beskrivningar av detta slag. Det som anförts i promemorian har bekräftats också i den tidigare nämnda redovisningen av Riksåklagaren (dnr Ju96/3967). har utvecklingen mot ett hårdnande klimat vid lag- föring av vissa typer av brott ytterligare accentuerats. Vid vissa former av allvarlig brottslighet har angrepp på rättssystemet i form av hot och repressalier mot vittnen, målsägande och parter närmast satts i system. Vid utredning och lagföring av brottslighet med anknytning till kriminella motorcykelgäng har systematiska och organiserade övergrepp av sådant slag förekommit. Också i samband med grov narkotikabrottslighet och annan organiserad brottslighet har sådant hot och våld ökat. Det är uppenbart att rättssystemet är sårbart mot den typen av angrepp. En rättssäker och effektiv brottmålsprocess förutsätter att allmänheten medverkar vid utredningen av brott. Om vittnen och målsägande systematiskt skräms till tystnad eller pressas att lämna falska uppgifter angrips fundamenten till rättsordningen. En utveckling i denna riktning kan ytterst leda till att vissa grupper finner att det lönar sig att systematiskt sabotera och blockera rättssystemet. Härigenom kan förutsättningarna för att lagföra allvarlig brottslighet minska dramatiskt. Problem av detta slag kan inte mötas endast med straffrättsliga åtgärder. (dir. 1995:94) har i uppdrag att utvärdera de åtgärder som den senaste tioårsperioden har gjorts på brottsofferområdet. Den särskilde utredaren skall bl.a. överväga behovet av förändringar i gällande lagstiftning och förändringar i övrigt när det gäller åtgärder för brottsoffer. Utredaren skall redovisa förslag till förändringar av lagstiftningen och de andra åtgärder som kan vara befogade. I uppdraget ingår att undersöka förändringar i omfattningen och arten av hot mot vittnen m.fl. Uppdraget skall redovisas före utgången av . Därutöver måste dock övervägas åtgärder som har direkt avseende på det straffrättsliga skyddet. Några skäl att ändra de materiella förutsättningarna för att döma till ansvar för övergrepp i rättssak torde inte föreligga. Vad som bör övervägas är närmast frågan om det generella straffvärdet av brottet, såsom det kommer till uttryck i straffskalan. Straffskalorna för brottet övergrepp i rättssak ändrades så sent som . Syftet var då bl.a. att vid gradindelade brott minska överlappningen av straffskalor. Avsikten var inte att generellt ange en förändring av brottets straffvärde. Någon egentlig straffvärdeöversyn av det slag som regeringen nu gör företogs inte i det förra lagstiftningsärendet. Införandet av den särskilda straffskalan för grovt brott föranleddes av ökande problem med våld och hot mot vittnen, särskilt vid grov narkotikabrottslighet. Den senaste tidens utveckling är dock allvarligare än den som då kunde förutses. Uppkomsten av grupper som öppet ställer sig utanför lagen och som inte gör någon hemlighet av att de negligerar den offentliga rättsordningen kan inte accepteras. Starka skäl talar därför för att det straffrättsliga skyddet för vittnen och andra förhörspersoner måste förstärkas ytterligare. Mot denna bakgrund föreligger ett behov av en generellt strängare syn på sådana direkta angrepp på rättsordningen som omfattas av straffbestämmelsen för övergrepp i rättssak. I promemorian föreslogs att detta skulle åstadkommas genom att straffmaximum för normalgraden av brottet höjs. Detta är enligt regeringens mening inte tillräckligt. Även om straffskalans övre del sällan kommer till användning torde det kunna förekomma fall där exceptionellt försvårande omständigheter föreligger och där nuvarande straffmaximum för grovt brott framstår som alltför lågt. En mer generell justering av straffskalan markerar också den allmänna uppgradering av straffvärdet av brottet som regeringen anser befogad. Också straffskalan för det grova brottet bör därför ändras. Prome- förslag om införande av ett ringa brott, vilket föranlett kritik av flera remissinstanser, bör mot denna bakgrund inte genomföras. Regeringens förslag innebär att straffmaximum för normalgraden av brottet höjs från ett till och att för det grova brottet straffminimum höjs från till och straffmaximum från fyra till . Ändringen bör träda i kraft . Höjningen av straffmaximum för övergrepp i rättssak innebär att straffvärdet för denna brottstyp närmar sig straffvärdet för mened enligt 15 kap. 1 § BrB. Ändringen medför vidare att straffmaximum för övergrepp i rättssak sammanfaller med vad som gäller för grovt olaga tvång enligt 4 kap. 4 § andra stycket BrB och kommer att överstiga straffmaximum för grovt olaga hot enligt 4 kap. 5 § andra stycket BrB, för vilket maximum är fängelse i högst . Med hänsyn till det intresse som bestämmelsen om övergrepp i rättssak är avsedd att skydda framstår de nu angivna effekterna av förslagen som väl motiverade. Genom höjningen av straffmaximum för normalgraden av brottet kommer preskriptionstiden för sådant brott att förlängas från två till . Härigenom återställs den ordning som gällde års ändringar. Det våld och de hot som förekommit i samband med utredning och lagföring för viss allvarlig brottslighet har riktats inte bara mot vittnen och målsägande utan också mot domare, åklagare och poliser och andra inblandade tjänstemän. Dessa problem har behandlats i den tidigare nämnda redovisningen av säkerhetsfrågor vid domstolsförhandling och förundersökning. Genom de nu föreslagna ändringarna kommer straffmaximum för grova övergrepp i rättssak att bli högre än för våld eller hot mot tjänsteman enligt 17 kap. 1 § BrB. Det kan naturligtvis i detta sammanhang övervägas om straffmaximum för det senare brottet med hänsyn till det anförda bör bringas i nivå med vad som föreslås för övergrepp i rättssak. Regeringen är dock inte övertygad om att det är motiverat. Vittnen och målsägande har en särskilt utsatt ställning i processen. Deras medverkan är av omedelbar betydelse för genomförandet av utredningen och lagföringen. För inblandade tjänstemän finns andra metoder för skydd. Sådana åtgärder har också angivits i Riksåklagarens redovisning. De agerar i sitt yrke, vilket gör dem medvetna och beredda att hantera situationer av detta slag. Det bör också understrykas att, som ovan anförts, straffvärdet av våld eller hot som riktas mot en tjänsteman inom ramen för den givna straffskalan påverkas av motivet för gärningen. Har avsikten exempelvis varit att försöka stoppa en åklagare från att driva ett åtal eller att hämnas för ett väckt åtal kommer detta att påverka straffvärdet av brottet. Av i promemorian redovisad påföljdspraxis framgår att straffen för övergrepp i rättssak varierar avsevärt - från böter till långa fängelsestraff. Detta speglar det förhållandet att straffvärdet av brottet kan vara mycket olika. Avsikten med den nu föreslagna förändringen är inte att påverka den nyanserade straffmätning efter brottets straffvärde som förekommer . Tvärtom bör straffskalans utvidgning kunna medföra förutsättningar för ytterligare nyansering vid påföljdsbestämningen. Det bör dock understrykas att de nu företagna förändringarna skall ses som en generell uppgradering av straffvärdet för brott av förevarande slag. Detta bör leda till generellt något strängare straff för dessa brott. En sådan förändring torde ha relativt liten betydelse för brott som ansetts ligga på bötesnivå, medan en mer markerad uppjustering av straffvärdet av mer allvarliga former av övergrepp i rättssak bör komma till stånd. Även fortsättningsvis bör dock straffskalan för grovt brott reserveras för fall när gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet och betydande men för det allmänna eller någon enskild har uppkommit eller riskerat att uppkomma till följd av gärningen (se prop. 1981/82:141 s. 34 ff). Redovisad påföljdspraxis visar att domstolarna i stor utsträckning väljer fängelse som påföljd när straffvärdet av brottet ligger över böter. Villkorlig dom och skyddstillsyn har således i endast ringa utsträckning valts som påföljd. Härav kan dras slutsatsen att övergrepp i rättssak är en brottstyp vars art ofta talar för fängelsepåföljd. Någon ändring av detta förhållande är inte avsedd. Frågor om konkurrens mellan brottet övergrepp i rättssak och uppsåtliga brott mot person enligt 3 kap. och 4 kap. BrB torde i regel lösas så att de senare konsumeras av övergrepp i rättssak. Begås brott mot person som har strängare straffskala än övergrepp i rättssak döms dock vanligen för båda brotten. Således döms för övergrepp i rättssak i brottskonkurrens med t.ex. grov misshandel, olaga frihetsberövande som inte är mindre grovt och med de nuvarande straffskalorna olaga tvång som är grovt brott. Den föreslagna skärpningen av straffskalan för övergrepp i rättssak innebär att detta brott normalt kommer att konsumera det olaga tvång som en gärning också utgör. 6 Kostnader och ikraftträdande Promemorian innehåller inte någon kostnadsanalys av förslagen. Skärpningen av straffskalan för brottet övergrepp i rättssak kan medföra en något utökad användning av fängelsestraff. I övrigt har våra förslag inte några kostnadskonsekvenser. Lagändringen bör lämpligen träda i kraft . Sammanfattning av departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) Utgångspunkten för arbetet med denna promemoria har varit ett uppdrag att undersöka vilka åtgärder som kan förbättra situationen för vittnen och måls- ägande i domstol och lämna förslag till sådana åtgärder. I avsnitt 1 redovisas översiktligt vilka processuella regler som gäller för vittnen enligt svensk rätt. En redogörelse för det skydd som samhället tillhandahåller för att förhindra att övergrepp sker mot vittnen och målsägande på grund av deras medverkan i en rättegång finns i avsnitt 2. För att visa att samhället ser allvarligt på sådana angrepp mot rättsordningens fundament föreslås att böter utgår ur straffskalan för normalgraden av brottet övergrepp i rättssak som straffmaximum för detta brott höjs till den nivå som gällde före , fängelse . Endast i ringa fall skall påföljden kunna bestämmas till böter. I avsnittet diskuteras även frågan om vittnen skall ha rätt att erhålla en särskild stödperson inför rättegången. Möjligheten för vittnen att åtföljas av en frivillig vittnesledsagare bedöms inte behöva lagfästas. De organisationer som tillhandahåller sådan ideell service bör emellertid erhålla stöd och uppmuntran från staten. I promemorian föreslås att det införs en möjlighet för domstolarna att för vissa särskilt utsatta vittnen på ansökan av åklagare förordna en särskild stödperson (s.k. vittnesbiträde). Som vittnesbiträde skall i första hand förordnas advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Vidare föreslås att det skall vara möjligt att utesluta uppgifter om måls- ägandens adress i domen i de fall målsäganden är en fysisk person som fört skadeståndstalan i målet. I avsnitt 3 diskuteras frågor om anonymitet för vittnen i brottmål. Avsnittet innehåller redogörelser för dels och den praxis som föreligger på området, dels den tidigare behandling av frågan som skett i . Den bedömningen görs att all användning av anonyma vittnen sannolikt inte kan sägas innebära en kränkning av . Med hänsyn bl.a. till de ställningstaganden som riksdag och regering gjort i frågan läggs emellertid inte fram något förslag om tillåtande av sådan bevisning i brottmål. Frågor om ersättning till vittnen och målsägande för deras inställelse i dom- stol behandlas i avsnitt 4. Det föreslås att ersättning för förlorad arbetsförtjänst m.m. och för hotellkostnad (nattraktamente) höjs. I avsnitt 4.3 föreslås att handläggningen av yrkanden om ersättning av all- männa medel till vittnen och målsägande i brottmål skall ske utanför rätts- salarna och med stöd av delegering utföras av annan personal än domare.