prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — Skälen för regeringens bedömning: Schablonmetoden infördes och innebär att F-skatt (tidigare B-skatt) och särskild A-skatt skall debiteras med utgångspunkt från den senast debiterade slutliga skatten. Preliminär F-skatt och särskild A-skatt skall tas ut med ett belopp motsvarande av den slutliga skatt som påförts den skattskyldige året före inkomståret. Understiger den slutliga skatten den ursprungligen debiterade F-skatten eller särskilda A-skatten skall preliminär skatt i stället tas ut . Schablondebiteringen ger en förenklad och arbetsbesparande hantering. Procentsatserna för uttag av F-skatt och särskild A-skatt har emellertid kommit att ändras ofta. Orsakerna härtill är variationer i den förväntade ekonomiska utvecklingen. har föreslagit en ny modell för schablondebitering innebärande att skatten skall grundas på gällande årsdebitering för F-skatt och särskild A-skatt, utom i det fall den skattskyldige begärt ändrad beräkning av skatteavdrag. I sistnämnda fall skall hänsyn tas till skillnaden mellan den slutliga skatten och de poster som skall dras av enligt 11 kap. 14 § 1 skattebetalningslagen med undantag för F- och särskild A- skatt som skall betalas efter året efter inkomståret vid taxeringen året före inkomståret i de fall den slutliga skatten är högre. Regeringen är inte övertygad om att den av föreslagna metoden skulle ge ett mer korrekt uttag än den nuvarande och föreslår därför inte en sådan ordning. Vi delar i stället utredningens bedömning att reglerna inte bör ändras. Bestämmelser om schablondebitering finns i 6 kap. 1 och 2 §§ skatte- betalningslagen. 19.2.5 Uttag av preliminär skatt med hänsyn till fastighetsskatt Regeringens förslag: möjligheter att besluta om särskild beräkningsgrund för skatteavdrag med hänsyn till fastighetsskatt utvidgas. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Länsrätten i anser att förslaget är positivt medan anser att kravet på särskilda skäl skall stå kvar. Enligt föreningen finns det annars risk för att skatte- myndigheten slentrianmässigt beslutar om höjning av den preliminära skatten med hänsyn till fastighetsinnehav. Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 § lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt skall fastighetsskatt betalas för småhusenheter, hyreshusenheter och vissa lantbruksenheter. Underlaget för beräkning av fastighetsskatt är, enligt 3 § samma lag, som regel fastighetens taxeringsvärde. Vid beräkning av debiterad preliminär skatt tas hänsyn till eventuell fastighetsskatt. Det gäller både när den preliminära skatten beräknas enligt en schablon och när den beräknas med ledning av en preliminär taxering. När det gäller beräkning av A-skatt beaktas däremot inte fastighetsskatten om inte skattemyndigheten har beslutat om en särskild beräkningsgrund eller om jämkning. Har fastighetsägaren ansökt om jämkning på grund av kostnader för fastigheten tar skattemyndigheten även hänsyn till fastighetsskatten. Det är således enbart fastighetsägare med A-skatt utan särskild beräkningsgrund eller jämkning som inte betalar fastighetsskatt preliminärt. Dessa fastighetsägare torde i huvudsak utgöras av personer som har obelånade fastigheter och som därför inte har begärt någon skattejämkning. Dessa personer kan få kvarstående skatt på grund av fastighetsskatten. Det kan också vara skattskyldiga som visserligen har räntekostnader för fastigheten men där avdraget för räntekostnaderna balanserar fastighetsskatten eller som väljer att få en överskjutande skatt i stället för att begära jämkning. Förutom i de fall jämkning inte har begärts kan fastighetsskatten medföra kvarstående skatt då taxeringsvärdet eller fastighetsskatten höjs och skattemyndigheten inte hinner beakta den höjda skatten vid jämkning. Utredningen har tagit fram statistik avseende taxering rörande skattskyldiga som fått kvarstående skatt och som varit skyldiga att betala fastighetskatt. Statistiken delades upp på pensionärer och icke pensionärer. Anledningen härtill var att utredningen antog att en majoritet av de personer som måste betala kvarstående skatt på grund av fastighetsskatt var pensionärer. Någon statistik som visar hur många personer som har kvarstående skatt och fastighetsskatt men som inte har begärt jämkning finns inte. Statistiken visar att av de 2,9 miljoner fysiska personer som debiterades fastighetsskatt var det drygt 600 000 personer som hade kvarstående skatt som översteg fastighetsskatten och drygt 1,8 miljoner personer som hade överskjutande skatt och fastighetsskatt. Statistiken visar också att pensionärerna inte utgjorde en majoritet av dem som hade kvarstående skatt till följd av fastighetsskatt. Enligt 3 § 2 mom. femte stycket UBL får skattemyndigheten om det finns särskilda skäl besluta att A-skatt skall betalas för bl.a. fastighetsskatt (särskild beräkningsgrund). Bestämmelsen om särskild beräkningsgrund liksom uttrycket ''''''''särskilda skäl'''''''' fanns med redan vid uppbördslagens tillkomst. Bestämmelserna kom att omfatta fastighetsskatt först i samband med att reglerna för fastighetsbeskattningen ändrades (se prop. 1991/92:112, bet. 1991/92SkU:29, rskr. 1991/92:292). Med hänsyn till att antalet fysiska personer som har kvarstående skatt som kan antas ha uppkommit på grund av fastighetsskatten är begränsat i förhållande till dem som debiteras fastighetskatt och då nuvarande lagstift- ning medger att hänsyn tas till fastighetsskatten både när skattemyndig- heten beslutar om särskild beräkningsgrund för den preliminära skatten och när myndigheten beslutar om jämkning av sådan skatt föreslår vi inte någon ändring i det nuvarande systemet. Däremot bör som utredningen framhåller kravet på att det skall finnas särskilda skäl för att skattemyndig- heten skall få beakta fastighetsskatten vid beslut om särskild beräkningsgrund tas bort. En sådan förändring ger skattemyndigheten ökade möjligheter att anpassa den preliminära skatten till den slutliga skatten för dem som regelbundet påförs kvarstående skatt på grund av fastighetsinnehav. Bestämmelserna har tagits in i 8 kap. 11 § skattebetalningslagen. När det gäller strävan att få en bättre överensstämmelse mellan preliminär och slutlig skatt kan man skilja mellan förbättringar som kan göras med stöd av nu gällande bestämmelser och sådana som kräver att nya regler införs. Alla åtgärder kräver inte författningsändringar. Bättre rutiner kan utvecklas inom ramen för nuvarande ordning och större resurser kan satsas på kontrollen av F-skattebetalningarna. finns det inte några av fastställda rutiner för uppföljning av debiterings- eller jämkningsbeslut. Men uppföljningar görs av varje skattemyndighet. Tillgängliga resurser avgör insatserna. Inte heller finns det något utarbetat system för uppföljning av stora belopp avseende kvarstående skatt eller fyllnadsinbetalningar. Det är vidare problem med att få fram relevanta statistikuppgifter. Jämförelser mellan debiterings- och betalningsstatistik är svåra att göra, eftersom den statistik som finns är uppbyggd från olika utgångspunkter. En mer allmän uppföljning bör kunna göras av F-skattebetalningarna när säkrare uppgifter finns under inkomståret. Jämförelser kan t.ex. göras mellan uttaget av preliminär skatt och den slutliga debiteringen för närmast föregående inkomstår. Större differenser bör lämpligen kunna listas och undersökas. Likaså bör stora fyllnadsinbetalningar kunna följas upp. En förteckning över skattskyldiga som har gjort stora fyllnadsinbetalningar kan upprättas. Är differensen stor eller överstiger fyllnadsinbetalningen ett visst belopp bör en anmaning att lämna preliminär självdeklaration kunna skickas ut om inte differensen eller fyllnadsinbetalningen har sin grund i tillfälliga omständigheter, t.ex. en realisationsvinst. Mot bakgrund av det som sagts anser vi att bör utarbeta ett system för uppföljning av stora belopp avseende kvarstående skatt och fyllnadsinbetalningar samt rutiner för beslut om ändrad beräkning och debitering av F-skatt och särskild A-skatt i sådana fall. 19.2.7 Omprövning jämfört med jämkning Regeringens förslag: Sedan ett beslut om preliminär skatt fattats skall i de fall den skattskyldiges inkomstförhållanden förändras ett nytt beslut om preliminär skatt kunna meddelas bara enligt de särskilda bestämmelserna om ändrad beräkning av preliminär skatt. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast Länsrätten i har yttrat sig särskilt i frågan. Länsrätten anser att förslaget är riktigt i sak. Skälen för regeringens förslag: har haft i uppdrag att bl.a. klargöra förhållandena mellan bestämmelserna om omprövning vid redovisning och betalning av skatt som infördes 1991 (prop. 1990/91:46, bet. 1990/91:SkU7, rskr. 1990/91:81, SFS 1990:1317) och reglerna om jämkning av preliminär skatt. Enligt utredningen kan ett beslut om preliminär skatt ändras såväl vid en omprövning enligt 84 § UBL som genom ett beslut om jämkning enligt 45 § samma lag. Omprövningsregeln i 84 § UBL är en förfaranderegel som bl.a. säger att den beslutsfattande myndigheten kan göra en förnyad prövning av ett beslut den fattat. Detta innebär bl.a. att regeln inte innehåller några materiella bestämmelser och därmed inte heller anger vad en omprövning skall leda till. Bestämmelser om jämkning finns i 45 § UBL. Ett jämkningsbeslut är, enkelt uttryckt, ett beslut av skattemyndigheten om ändring av ett tidigare meddelat beslut om preliminär skatt. Genom bestämmelserna om jämkning ges skattemyndigheten också en möjlighet att meddela individuella beslut om preliminär skatt på så sätt att dessa kan bestämmas med avvikelse från de generella skattetabellerna och procentsatserna. Jämkning kan ske såväl före som efter beskattningsårets utgång. Till skillnad från bestämmelsen om omprövning innehåller jämk- ningsparagrafen, förutom förfaranderegler, materiella bestämmelser. Av jämkningsparagrafen framgår att jämkning är en form av omprövning på så sätt att det är samma myndighet Ä skattemyndigheten Ä som gör en förnyad bedömning av samma fråga, dvs. uttaget av preliminär skatt. Av paragrafen framgår dessutom under vilka förutsättningar och på vilket sätt en ändring av beslut om preliminär skatt skall ske. Utredningen föreslår att bestämmelserna om ändrad beräkning av preliminär skatt, i förtydligande syfte och av systematiska skäl, skall kom- bineras med en regel som anger att ett beslut om preliminär skatt får om- prövas på grund av en ändring i den skattskyldiges inkomstförhållanden endast i den ordning som gäller för just ändrad beräkning av preliminär skatt. Regeringen delar utredningens bedömning att ändring av beslut om preliminär skatt vid omprövning endast skall få göras i den ordning som gäller för ändring av preliminär skatt, dvs. att ändringen får göras endast om det är fråga om ett betydande belopp eller det finns särskilda skäl. Bestämmelsen har tagits in i 21 kap. 2 § skattebetalningslagen. 20 Skatteuträkning och debitering av slutlig skatt 20.1 Löpande uträkning och debitering av slutlig skatt Regeringens förslag: skall löpande och räkna fram den skattskyldiges slutliga skatt. Den slutliga skatten skall därefter debiteras löpande. Utredningens förslag stämmer i allt väsentligt överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har berört frågan. ställer sig positivt till förslaget men föreslår att den senaste tidpunkten för utskicket av besked om slutlig skatt avseende de förenklade självdeklarationerna senareläggs från till eller att de skattskyldiga som inte har några tilläggs- eller ändringsuppgifter inte skall behöva skicka in någon deklaration vilket i sin tur kräver att underskriften av deklarationen slopas. Som skäl anger verket att kommunikationen med dem som deklarerar på förenklad deklaration sker då de flesta skattskyldiga har semester. Detta får till följd att kommunikationen inte hinner slutföras innan den slutliga skatten skall beräknas. Länsrätten i är tveksam till förslaget och framhåller att en tidigareläggning av inbetalningstidpunkten kan bli mycket kännbar för dem som har sidoinkomster. Länsrätten framhåller också att en stor nackdel med den föreslagna ordningen är att den skattskyldige som lämnar särskild självdeklaration eller vars skattemyndighet inte fattar ett taxeringsbeslut före på grundval av en förenklad självdeklaration får gissa hur hans likviditet kommer att se ut eftersom skattemyndighetens arbetstakt avgör när ett eventuellt skattekrav kommer. Enligt länsrättens mening skall ett skattebetalningssystem inte bara vara effektivt utan också likformigt och förutsebart för den som skall betala. motsätter sig förslaget då det innebär en tidigareläggning av inbetalningstidpunkten med upp i jämförelse med nuvarande system. Förslaget innebär vidare en oskälig likviditetspåfrestning för främst företagen med åtföljande betalningsstörningar och konkursrisker. Nuvarande system innebär en likabehandling i det att samtliga skattedebiteringar sker vid en och samma tidpunkt. Förslaget resulterar i ett ojämlikt skattesystem präglat av slumpen där exempelvis två konkurrentföretag med i övrigt lika förhållanden kan komma att tvingas att betala in sin skatt . Skälen för regeringens förslag: års taxering deklarerar det stora flertalet deklarationsskyldiga, omkring 5,5 Ä 6 miljoner skattskyldiga, med en förenklad självdeklaration. Dessa skattskyldiga får sina slutskattsedlar under taxeringsåret. De som använder särskild självdeklaration, 1,5 Ä 1,8 miljoner skattskyldiga, får sina slutskattsedlar under taxeringsåret. I det föreslagna skattekontosystemet kan tidpunkten för skatteavstäm- ningen vara gemensam för det övervägande antalet skattskyldiga som de- klarerar på särskild självdeklaration och för dem som deklarerar på förenklad självdeklaration. Men det är inte nödvändigt med en tidsmässig fokusering vad gäller uttaget av skattebesked, i vart fall inte i ett sådant utvecklat system för hantering av fordringar som vi har föreslagit. I detta beräknas ränta dag för dag och det spelar därför inte någon roll från räntesynpunkt när fordringen skall betalas. Utgångspunkten i ett nytt system bör vara, som framhåller, att skattemyndigheten så snart det finns ett underlag för att beräkna skatten för en viss skattskyldig också bör göra detta och sända ut ett meddelande om skattens storlek jämte en betalningsuppmaning i det fall ytterligare skatt skall betalas till den skattskyldige i stället för att avvakta till dess samtliga deklarationer är granskade och klara. Inte bara för den grupp som deklarerar med förenklad deklaration har debiteringen av slutlig skatt karaktär av massärenden, utan detta gäller även för den grupp som deklarerar med särskild deklaration. Det är därför knappast effektivt att hantera varje skattskyldig för sig och ta ut en eller några få skattebesked i taget. Utskicken bör samordnas för ett större antal skattskyldiga så att fördelarna med masshantering i samband med utskriften av skattebeskeden inte går förlorade. kan det dessutom av arbetsmässiga skäl vara svårt att räkna med alltför täta utskick. Om större delen av arbetet med slutskattedebiteringen skulle utföras under taxeringsåret påverkas arbetet med de förenklade dekla- rationerna på så sätt att arbetstoppen Ä juni accentueras ytterli- gare. Det kan därför knappast anses realistiskt att tänka sig en debitering för de skattskyldiga som deklarerar med särskild deklaration före den tidpunkt då de som deklarerar med förenklad deklaration får sitt skattebesked, dvs. Den första omgången skattebesked bör därför sändas ut som skattebeskeden för de skattskyldiga som deklarerar förenklat distribueras. Därefter bör skattebeskeden sändas ut successivt . En följd av att tidpunkten för skatteberäkning och debitering tidigare- läggs är att även förfallodagen för ett sådant underskott på ett skattekonto som har sin grund i debiteringen av slutlig skatt kan tidigareläggas. Förfallodagen för ett sådant underskott infaller enligt utredningens förslag vid det ordinarie inbetalningstillfället (den 12 eller den 26 ) närmast efter det att förflutit från beslutet om den slutliga skattens storlek. Det innebär en tidigareläggning av inbetalningstidpunkten med upp i förhållande till dagens system. har föreslagit att utskicket av besked om slutlig skatt avseende de förenklade självdeklarationerna senareläggs med en månad till eller att de skattskyldiga som inte har några tilläggs- eller ändringsuppgifter inte skall behöva skicka in någon deklaration. Den sistnämnda frågan behandlas av (Fi 1995:05). Vi föreslår därför inte någon ändring beträffande senaste tidpunkt för att skicka ut besked om slutlig skatt avseende de förenklade deklarationerna. Enligt Länsrätten i blir systemet med en löpande debitering av slutlig skatt inte likformigt och inte heller förutsebart för den som skall betala. Mot detta kan invändas att i det nya systemet skall ränta räknas dag för dag och i den meningen blir därför systemet likformigt. En ökad likvid beredskap kommer dock att krävas eftersom den skattskyldige inte i förväg vet exakt vilket datum som skattebeskedet kommer att sändas ut. Som framgår av avsnitt 12.2 föreslår regeringen med avvikelse från utredningens förslag att underskott som uppkommer vid avstämningen mellan preliminär och slutlig skatt skall förfalla till betalning först på den förfallodag som inträffar närmast efter en betalningsfrist . Därmed kommer också kraven på de skattskyldiga att hålla en likvid beredskap att minska högst väsentligt. Vi föreslår med hänsyn till vad som sagts nu och till de effektivitetsvinster som följer av en sådan ordning att skattemyndigheten så snart det är möjligt skall beräkna skatten för en viss skattskyldig samt sända ut ett meddelande om skattens storlek och en betalningsuppmaning. En bestämmelse om utsändande av besked om den slutliga skatten har tagits in i 11 kap. 15 § skattebetalningslagen. 20.2 Överskott vid den årliga avstämningen Regeringens förslag: Överskott på ett skattekonto som uppkommer vid avstämning mellan preliminär och slutlig skatt skall betalas ut till den skattskyldige i samband med att skatteuträkningen görs. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har haft något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vi har tidigare (avsnitt 12.1 och 12.2) lagt fram förslag om hur överskott respektive underskott på kontot skall hanteras och därvid slagit fast bl.a. att överskott som uppkommer vid den årliga avstämningen skall räknas av mot en eventuell skuld som den skattskyldige har hos skattemyndigheten eller kronofogdemyndigheten. Om det därefter fortfarande finns ett överskott skall detta betalas ut. När det gäller val av tidpunkt för denna utbetalning har utredningen redovisat två alternativ. Det ena är att överskottet betalas ut till den skattskyldige i samband med att skatteuträkningen gjorts oavsett när den görs. Det andra alternativet är att samtliga utbetalningar görs först när taxeringsperioden gått ut. Ett motsvarande förfarande bör enligt utredningen kunna tillämpas beträffande de särskilda deklarationerna, dvs. att ett överskott betalas ut då det konstateras. En sådan ordning ligger också i linje med förslaget att ett underskott skall betalas . Med den av utredningen föreslagna ordningen kommer utbetalningar av överskott och inbetalningar av underskott att behandlas på i huvudsak samma sätt. Vi gör samma bedömning som utredningen och föreslår således att utbetalningar av överskott skall göras löpande i samband med att skatteuträkningen görs och skattebeskedet sänds ut. Bestämmelser om återbetalning av skatt har tagits in i 18 kap. skattebetalningslagen. 21 Reglerna om F-skattebevis 21.1 Återkallelse av F-skattsedel Regeringens förslag: En F-skattsedel för en företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt handelsbolag skall kunna återkallas även om myndigheten av någon anledning, t.ex. i en konkurssituation, inte har återkallat företagets eller bolagets F-skattsedel. Det måste emellertid ha funnits grund för återkallelse av företagets eller bolagets skattsedel som kan hänföras till företagsledaren för att företagsledarens F-skattsedel skall få återkallas. Detsamma skall gälla för den som har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt handelsbolag. Även i detta fall skall en tvåårig karenstid gälla. En F-skattsedel för ett fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag skall kunna återkallas också om företagsledaren i företaget eller bolaget har handlat på ett sådant sätt att F-skattsedel inte får utfärdas för företagsledaren. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. Utredningens förslag omfattar dock inte den som har varit företagsledare. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i denna fråga. välkomnar förslaget, men föreslår att regeln skall kunna gälla inte bara för den som är utan även för den som har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt handelsbolag. Även ställer sig positivt till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 38 a § första stycket 8 uppbördslagen (1953:272, UBL) skall en F-skattsedel återkallas om inne- havaren är företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt handelsbolag och företagets eller bolagets F-skattsedel har återkallats på grund av ett förhållande som kan hänföras till företagsledaren. En förutsättning för att företagsledarens F-skattsedel skall kunna återkallas är således att bolagets F-skattsedel har återkallats. Om skattemyndigheten har haft anledning att återkalla bolagets F-skattsedel, t.ex. vid konkurs, kan inte företagsledarens F-skattsedel återkallas. Enligt utredningen är detta en brist i lagstiftningen. Regeringen delar utredningens uppfattning. måste ges möjlighet att i nu aktuella fall återkalla en företagsledares F-skattsedel och därigenom kunna hindra att ett nytt företag eller bolag med samma företagsledare tilldelas en F-skattsedel även om myndigheten av någon anledning inte har återkallat det gamla företagets eller bolagets F-skattsedel. Det måste dock ha funnits grund för återkallelse av företagets eller bolagets skattsedel som är hänförlig till företagsledaren för att företagsledarens F-skattsedel skall få återkallas. har föreslagit att den nya regeln skall omfatta inte bara den som är utan även den som har varit företagsledare. Skälet är att förhindra att en före detta fåmansföretagsledare i egenskap av enskild näringsidkare ansöker om och tilldelas en F-skattsedel. En situation som kan tänkas uppstå är att ett aktiebolag försätts i konkurs på grund av stora skatteskulder. Bolagets F-skattsedel kan då återkallas. Företagsledaren har en A-skattsedel och ansöker nu om en F-skattsedel för egen del. Denne vägras då F-skattsedel enligt bestämmelserna om att F-skattsedel inte får utfärdas för den som inte har haft någon F-skattsedel men som skulle ha fått en sådan återkallad eftersom det fanns förutsättningar att återkalla företagets eller bolagets F-skattsedel på grund av ett förhållande som kunde hänföras till företagsledaren. Efter avslutad konkurs är företagsledaren inte längre förtagsledare och skattemyndigheten kan då inte vägra honom en F- skattsedel om han skulle ansöka om en sådan. Denna effekt är inte önskvärd och vi föreslår därför i likhet med att den nya regeln skall omfatta även personer som har varit företagsledare i ett fåmansföretag eller i ett fåmansägt handelsbolag. Nuvarande regler innebär vidare att det saknas möjlighet att vägra ett nystartat företag eller bolag även om företagsledaren i den nystartade verksamheten också varit företagsledare i ett bolag som försatts i konkurs. En företagsledare i ett bolag kan alltså trots att bolagets skatte- och avgiftsbetalningar inte skötts driva verksamhet i nytt bolag utan hinder av att han eller hon som företagsledare i det gamla bolaget har haft ett avgörande inflytande över skatte- och avgiftsbortfallet för staten.