prop · GK031D14 · 1997-01-01 00:00:00 — Ett europeiskt program för polära satelliter har specificerats och beslutsunderlag för detta har tagits fram. En decentralisering av utveckling och bearbetning av satellitinformation påbörjas . Ett antal regionala centra kommer att bildas med målet att optimera det europeiska nyttjandet av informationen. De nationella meteorologiska instituten i medlemsländerna kommer att samverka kring dessa centra. verkar för att få till stånd en lokalisering av ett center med en inriktning mot moln och nederbörd till . Medlemsavgifter till de internationella organisationerna WMO och ECMWF har tidigare anvisats över myndighetsanslag. Medlemsavgifterna påverkas bl.a. av den svenska kronans ställning gentemot andra valutor. I syfte att förhindra en påverkan på resurserna till infrastruktur i händelse av förändrade kostnader till följd av valutaförändringar anser regeringen att medel för dessa medlemsavgifter i stället bör anvisas över detta anslag. Regeringen beräknar anslaget EUMETSAT, WMO och ECMWF till för . Kostnaden för EUMETSAT beräknas uppgå till . Mot bakgrund av att en reservation på förs över från innevarande budgetår anser regeringen att bör anslås för EUMETSAT:s räkning. I enlighet med den beräknade kostnaden för medlemsavgifter till WMO och ECMWF anser regeringen att bör anslås för dessa ändamål. Av detta belopp har förts över från myndighetsanslag. Genom en överenskommelse mellan skall Försvarsmakten bidra med en viss del av infrastrukturkostnader, vari ingår medlemsavgifter till EUMETSAT, WMO och ECMWF. Försvarsmaktens kostnader för dessa medlemsavgifter beräknas till för . föreslås att bekostar medlemsavgifterna i sin helhet. Regeringen anser därför att bör föras över från utgiftsområde 6 Totalförsvar, anslaget A 1. Försvarsmakten till detta anslag. I och med detta skall Försvarsmakten i fortsättningen inte längre lämna något bidrag till medlemsavgifter för nämnda organisationer. 9.1 Konkurrensanpassning för den svenska handelssjöfarten 9.1.1 Ärendet och dess beredning Den svenska handelsflottans konkurrensproblem började märkas redan omkring . Efter en stadig uppgång av antalet svenskflaggade fartyg sedan ökade problemen för främst de traditionella sjöfartsnationerna och bland dem . Ett skäl till problemen var oljekrisen, som innebar höjda priser, mindre leveranser och därmed mindre behov av sjötransporter. Parallellt med den utvecklingen ökade kravet på främst lägre bemanningskostnader och en omfattande omregistrering till utländska fartygsregister påbörjades i flertalet högkostnadsländer i syfte att uppnå sådana kostnadsreduktioner. De s.k. bekvämlighetsregistren har allt haft särskilt stor attraktionskraft. Staten har mot bakgrund av en allmän bedömning av behovet av en egen svensk handelsflotta av en rimlig omfattning på olika sätt sökt stödja den svenska sjöfartsnäringen. Stödet har inriktats mot att förbättra den svenska handelssjöfartens konkurrenskraft genom att medverka till att reducera bemanningskostnaderna genom ett visst statligt stöd under första delen av 1980- talet. beslutade - efter en ytterligare omfattande svensk utflaggning - att införa ett nytt, mer omfattande rederistöd i syfte att stärka den svenska handelssjöfartens internationella konkurrenskraft (prop. 1987/88:129, bet. 1987/88:TU27, rskr. 1987/88:337 och prop. 1988/89:56, bet. 1988/89:TU6, rskr. 1988/89:85). Ett enigt trafikutskott hade , , uttalat att den svenska handelsflottan hade undergått en minskning som var ägnad att inge allvarlig oro med hänsyn till vår transportförsörjning i krissituationer (bet. 1987/88:TU8, rskr. 1987/88:107). Åtgärder behövde därför vidtas i syfte att kunna bevara en internationellt inriktad sjöfartsnäring. I detta sammanhang underströks näringens betydelse inte bara från beredskapssynpunkt utan också för bytesbalans samt för sysselsättningen även inom andra sjöfartsanknutna verksamheter än rederier. beslutade att rederistödet dock skulle avvecklas (prop. 1991/92:100 bil. 7, bet. 1991/92:TU24, rskr. 1991/92:186). I propositionen anmäldes att regeringen avsåg att förelägga förslag till nya förutsättningar för den svenska sjöfarten. Därmed avsågs främst införandet av ett svenskt internationellt register, som skulle göra det möjligt att operera vissa svenskflaggade fartyg på internationella kostnadsvillkor. hade på regeringens initiativ fattat beslut om att avskaffa den s.k. flagglagen. Lagen infördes med syftet att förhindra att svenskägda fartyg registrerades under utländsk flagg. Med stöd av lagen krävdes tillstånd av för överlåtelse av skepp till utlandet. Lagen upphävdes fr.o.m. . beslöt att rederistödet skulle återinföras i avvaktan på ett slutligt ställningstagande till frågan om åtgärder för svensk sjöfart (prop. 1992/93:128, bet. 1992/93:TU12, rskr. 1992/93:153). Beslutet tillkom som en följd av att sjöarbetsmarknadens parter inte hade kunnat ena sig i frågan om införande av ett svenskt internationellt register. Av betydelse för beslutet var också att det s.k. rationaliseringsavtalet, som hade träffats mellan parterna, enligt beräkningarna skulle medföra kostnadssänkningar avseende bemanningskostnaderna på i genomsnitt . Parterna hade vidare beräknat att deras egna åtgärder i förening med statliga åtgärder bestående av återbetalning av sjömansskatt och en återbetalning av en viss del av de sociala avgifterna skulle innebära en sammanlagd kostnadsminskning på . Det nuvarande svenska statsstödet har i anslutning till ansökan om medlemskap i notifierats och befunnits vara förenligt med EU:s inre marknad och med gällande riktlinjer för statsstöd (SEC(89) 921 final). I rådets förordning EEG 613/91 om överflyttning av fartyg från ett register till ett annat inom gemenskapen stadgas att upprättandet av en fungerande inre marknad innefattar undanröjande av tekniska hinder för registrering av i samtliga medlemsstaters fartygsregister. Den svenska sjölagen (1994:1009) har emellertid ännu inte ändrats och kommissionen har uppmärksammat och övriga stater på detta förhållande. Det pågår ett beredningsarbete rörande denna fråga inom . I sitt betänkande (1993/94:TU14) erinrade om den oenighet som rått, i och annorstädes, om de sjöfartspolitiska medlen sedan rederistödet infördes . I debatten hade framhållits att borde följa vissa andra sjöfartsnationers exempel och införa ett internationellt fartygsregister. De därmed förenade internationella kostnadsvillkoren skulle enligt förespråkarna medföra lägre bemanningskostnader och följaktligen en stärkt internationell konkurrenskraft samt minska eller eliminera behovet av statligt stöd. Mot detta hade invänts att ett svenskt internationellt fartygsregister skulle kunna innebära att man på svenska fartyg underlät att tillämpa svenska lagregler på väsentliga områden - inte minst de arbetsrättsliga - i en utsträckning som vore oförenligt med svensk rättsuppfattning. I anslutning till denna sammanfattning av den sjöfartspolitiska debatten framhöll utskottet bl.a. att en parlamentarisk utredning borde tillsättas. Regeringen bemyndigade chefen för nikationsdepartementet att tillkalla en parlamentarisk kommitté med uppdrag att utreda hur behovet av sjöburen utrikeshandel bäst skall tillgodoses i ett långsiktigt perspektiv. Kommittén - som antog namnet Sjöfartspolitiska utredningen - redovisade sitt arbete i betänkandet Svensk sjöfart - näring för framtiden (SOU 1995:112). Betänkandet har remissbehandlats. Samtliga remissvar finns tillgängliga på , diarienummer K95/4301/2. I en departementspromemoria upprättad inom (Ds 1991:41) Beskattning av sjömän förordades att sjömansskattesystemet avskaffas. Förslaget innebar i huvudsak att sjömän skall beskattas enligt landskattemodellen. Promemorian har remissbehandlats och remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget. Regeringen har lagt fram en proposition i denna fråga till . Omläggningen föreslås träda i kraft . uttalade i sitt betänkande (1990/91:SfU9), Vissa ändringar i sjukförsäkringen m.m., att det finns anledning för regeringen att överväga om sjömän även i fortsättningen skall ha full kompensation för inkomstbortfall vid sjukdom, när andra försäkrade får vidkännas en ökad självrisk inom sjukpenningsförsäkringen. tillkännagav regeringen detta som sin egen mening. Regeringen tillsatte (inom ansvarsområde) med anledning av detta en utredning som antog namnet sjömanslagsutredning. Utredningen skulle pröva frågan huruvida sjömän längre skulle ha full kompensation för inkomstbortfall vid sjukdom. Utredningen föreslog en lägre nivå. Regeringens nuvarande ståndpunkt är att några åtgärder inte bör vidtas med hänsyn till de invändningar som framförts från arbetstagarorganisationerna. Dessa hävdar att sjömansyrkets särart fortfarande motiverar att nuvarande bestämmelser behålles. har lagt fram ett förslag om en ny sjöfartspolitisk strategi. Medlemsstaterna har möjlighet att lämna synpunkter till kommissionen senast . Kommissionen redovisar i sin rapport flera problem som man anser måste lösas gemensamt inom . Det viktigaste anser kommissionen vara att söka hindra den pågående mycket stora utflaggningen och ägarutflyttningen från för att kunna bibehålla sjöfartskompetensen och därmed skapa förutsättningar för stabila sjöfartsnäringar i medlemsstaterna och genom detta trygga sysselsättningen. Ett annat problem kommissionen tydligt lyfter fram är behovet av att arbeta vidare med en ökad sjösäkerhet i vid bemärkelse. Uppenbara skillnader i fartygens standard har noterats och konkurrensen med fartyg med understandard är påtaglig. Kommissionens slutsats är att en gemensam politik kan skapa nya förutsättningar för att kunna bibehålla och utveckla EU:s sjöfartsnäringar bl.a. genom aktiva åtgärder på sjösäkerhets- och miljöområdena som även skulle omfatta anlöpande fartyg från tredje land. I unionen gäller det enligt kommissionen att inte konkurrera ut varandra utan i stället skapa enhetliga regler. Statsstöd måste - med samma argumentering som Sjöfartspolitiska utredningen redovisar - medges så länge världskonkurrensen ser ut som den gör. Det måste enligt kommissionen också finnas en genuin länk mellan fartyg/ägare och unionens ekonomiska utveckling. Gemensamma ansträngningar måste göras för att förbättra sysselsättningsläget och utbildningsstandarden inom unionen. Detta anses på vara viktigt för konkurrenskraften. Kommis- sionen har sammanfattat sin strategi i ett fyrapunktsprogram. Den första delen i policypaketet rör sjösäkerheten. Kommissionen föreslår att även icke-bindande gällande internationella sjösäkerhetsregler obligatoriskt skall införas inom EU. Effekten förväntas bli att fartyg som inte uppfyller säkerhetskraven stegvis fasas ut från marknaden och konkurrensen därmed blir rättvisare. Detta skall kombineras med gemensamma förslag till IMO om långtgående krav på flaggstaternas kontrolladministration och ett införande inom EU av mer precisa och tydliga principer och regler för själva registreringen. Hamnstatskontrollen föreslås därutöver utvidgas. Fartygsägarnas försäkringsansvar och lastägarnas ansvar föreslås även utvecklas. Den andra delen i programförslaget rör frågan om att upprätthålla fria och öppna sjöfartsmarknader. Här föreslår kommissionen en fortsatt multilateral ansats via WTO m.fl. internationella organ i syfte att garantera att fritt marknadstillträde tillämpas. är det inte så, utan kommissionen och medlemsstaterna tvingas regelbundet ta upp förhandlingar med stater eller grupper av stater som hindrar från att utföra sina transportuppdrag till och från dessa länder. Den tredje delen i paketet berör frågor som har med konkurrenskraften för medlemsstaternas rederier att göra. I denna del av programmet lyfts utbildning och forskning fram. Kommissionen menar att kravet på kompetens måste upprätthållas och att ungdom bör stimuleras att söka sig till sjöfartsnäringen. Det finns enligt kommissionen ett direkt hot mot EU:s samlade rederinäring genom att det finns ett behov av ytterligare EU-anställda ombord på fartygen, som inte kan tillgodoses genom medlemsstaternas utbildningssystem. Den fjärde delen i programmet behandlar statsstödsreglerna. Kommissionen betonar i likhet med Sjöfartspolitiska utredningen att det från principiella utgångspunkter inte bör förekomma statsstöd och att också förbjuder detta i flertalet fall. Kommissionen menar dock att det inte är önskvärt att alltför strikt tillämpa gällande regler eftersom en sådan tillämpning skulle kunna slå ut EU:s sjöfartsnäring. Kommissionen föreslår därför att de gällande riktlinjer för statsstöd ses över så att i vart fall konkurrensen mellan medlemsstaterna blir neutral. Det tidigare presenterade förslaget om ett gemensamt fartygsregister - EUROS - avses dras tillbaka. har ännu inte tagit ställning till kommissionens förslag. 9.1.3 Mål för en näringspolitiskt inriktad sjöfartspolitik -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning och förslag: Nuvarande näringspolitiska mål| | för sjöfartspolitiken bör i huvudsak ligga fast men förtydligas.| | Staten bör på olika sätt tillvarata sjöfartens möjligheter som| | en konkurrenskraftig exportnäring och därigenom stärka | | betalningsbalansen. Den svenska handelsflottan skall | | tillförsäkras rimliga konkurrensvillkor. Nuvarande politik: Målen för den nu gällande statliga sjöfartspolitiken har i stort varit de samma . Regering och riksdag har i flera beslut bekräftat denna politik. Nuvarande sjöfartspolitiska mål, som antogs av , anger att målen för den statliga sjöfartspolitiken skall vara: - att skapa förutsättningar för att landets utrikeshandel kan utföras på ett effektivt sätt till lägsta samhällsekonomiska kostnader (ett trafikpolitiskt mål), - att trygga landets transportförsörjning i politiska och ekonomiska kris- situationer (ett beredskapsmål), - att ta tillvara sjöfartens möjligheter som konkurrenskraftig exportnäring och därigenom stärka betalningsbalansen (ett näringspolitiskt mål). förutsatte vid utformningen av dessa tre mål att sjöfartspolitiken skulle inordnas i den allmänna näringspolitiken. Det förutsattes även att målen skulle ses i relation till de övergripande samhällsmålen om ekonomisk tillväxt, full sysselsättning, regional balans, social och ekonomisk utjämning och god miljö samt att åtgärder på sjöfartens område skulle bidra till att även uppfylla dessa samhällsmål. I beslutet angavs att ett statligt engagemang i form av direkta statsstöd borde undvikas. Den av beslutade näringspolitiska inriktningen innebär att svenska företag, och då även sjöfartens företag, i princip skall stå på egna ben utan statligt stöd. Näringspolitiken är så utformad att staten skall ange spelreglerna och med generella medel stimulera miljön för svenska företag. framhåller dock att det i praktiken även finns behov av branschinriktade åtgärder om omvärldsförutsättningarna påkallar detta. Utredningens bedömningar och förslag: Utredningen föreslår att det ovan angivna näringspolitiska målet kompletteras med fyra nya delmål. Utredningen berör i detta sammanhang även frågan om vilka motiv det finns för att, i syfte att uppfylla de generella målen och de nuvarande sjöfartspolitiska målen, bibehålla en egen nationell handelsflotta. Utredningen menar att den svenska handelsflottan och den svenska sjöfartsnäringen som helhet bidrar till att gällande allmänna samhällsmål uppfylls. Utredningens infallsvinkel var att undersöka vilka effekter det skulle få om staten skulle upphöra med rederistödet. Utredningens slutsats är att en väsentlig samhällsekonomisk förlust skulle kunna uppkomma om den svenska handelsflottans exportintäkter skulle gå förlorade för . Sjöfarten anses ge ett avsevärt bidrag till ekonomi och till statens inkomster. Sysselsättningssituationen i skulle försämras med ökade krav på andra samhällsåtgärder som följd. Kostnaderna för dessa skulle bli högre än det nuvarande stödet till näringen. Målet om social och ekonomisk utjämning liksom målet om en god miljö skulle även vara svårare att uppnå utan en egen nationell flotta, menar utredningen. Sammanfattningsvis hävdar således utredningen att det för staten är angeläget att även fortsättningsvis tillvarata sjöfartens möjlig- heter som konkurrenskraftig exportnäring. Utredningen betonar att den kanske viktigaste näringspolitiska frågan för staten är att ge den svenska handelsflottan konkurrensvillkor jämförbara med vad andra länder har. Den bild utredningen redovisar är att knappast kan avveckla stödet då samtliga stater har sådana stöd - både direkta (statsbidrag) samt indirekta (bl.a. internationella andra register). Sjöfartspolitiska utredningens majoritet förordar att konkurrensvillkoren skall utformas så att den svenska handelsflottan ges fortsatt statsstöd. Utredningens majoritet har inte heller sett att det finns några verkliga alternativ. Utredningen menar dock att den uppåtgående statsstödsspiralen i flertalet av EU:s medlemsstater måste brytas. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag. Ett antal remissinstanser, däribland och , anser inte att det finns belägg för att nuvarande stöd ger avsedda effekter. Skälen för regeringens förslag: Sjöfartens stora betydelse för den svenska utrikeshandeln och för det svenska näringslivet motiverar enligt regeringens uppfattning fortfarande att särskilda målsättningar fastställs samt att nuvarande former för bidrag till svenska rederier tills vidare består. Staten bör dock sträva efter att finna alternativ inom ramen för en gemensam sjöfartspolitik inom EU. Regeringen fäster stort avseende vid sjöfartens möjligheter att utvecklas, inte minst mot bakgrund av den pågående Europaintegrationen och utrikeshandelns stora betydelse. är geografiskt sett utan landförbindelser med övriga medlemsstater med undantag för . beroende av en högkvalitativ svensk sjöfart är stor. Sjöfartspolitiken blir därmed av stor vikt för landet. Regeringen har sökt klarlägga vilka ytterligare bakomliggande motiv det kan finnas för att bibehålla en nationell handelsflotta och funnit att beredskapsmålet så som det är utformat fortfarande har betydelse. Den nuvarande inriktningen av åtgärder i syfte att trygga landets transportförsörjning genom sjöfarten i politiska och ekonomiska orostider är enligt regeringens bedömning fortfarande giltig. Det finns som regeringen ser det ytterligare skäl som motiverar ett fortsatt statligt engagemang för att uppfylla de sjöfartspolitiska målen. Regeringens bedömning är att en svensk handelsflotta ger ett direkt ekonomiskt mervärde för och att varje fartygsanställd skapar ytterligare värdefull sysselsättning i sjöfartsnäringens service- och utvecklingsfunktioner. En handelsflotta av en viss storlek krävs likaledes för att kunna upprätthålla maritima kompetens i vid bemärkelse. Med ett sådant synsätt framstår det som angeläget att klarlägga de långsiktiga målen för sjöfartspolitiken. Den nuvarande politiken har granskats av Sjöfartspolitiska utredningen och i stort befunnits lämplig även för framtiden. Remissinstanserna har med några undantag anslutit sig till denna slutsats och till de bedömningar som utredningen gjort beträffande världshandelsflottans situation liksom hur den svenska situationen ser ut. Det regeringen i detta sammanhang främst fäst sig vid är att svensk sjöfart inte endast är en fråga om rederier och dess verksamheter utan en väsentligt bredare verksamhet inom en sektor av svenskt näringsliv under begreppet svensk sjöfartsnäring. Ett sådant bredare perspektiv är nu redovisat inte enbart i utan även av EG-kom- missionen med fakta från även andra medlemsstater som t.ex. . Sjöfartens betydelse för enskilda stater får genom detta en annan tyngd och visar dess betydelse för landets ekonomiska utveckling, för sysselsättningen, för den tekniska utvecklingen i landet, för den regionala utvecklingen och för utvecklingen av en god miljö. Regeringen anser att detta nya perspektiv innebär att sjöfarten bör sättas in i ett näringspolitiskt sammanhang som bör återspeglas i de sjöfartspolitiska målen. Regeringen föreslår att det näringspolitiskt inriktade sjöfartspolitiska målet ges följande lydelse: - att på olika sätt tillvarata sjöfartens möjligheter som en konkurrenskraftig exportnäring och därigenom stärka betalningsbalansen samt - att den svenska handelsflottan tillförsäkras rimliga konkurrensvillkor. Inriktningen innebär att staten tar på sig ett ansvar för att skapa lång- siktiga konkurrensförutsättningar för den svenska handelsflottan, oberoende av de medel som härvidlag nu eller skall användas. Formuleringen är även anpassad till den allmänna näringspolitiska inriktning tillämpar. 9.1.4 Statens engagemang i den svenska handelsflottans konkurrensanpassning -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömningar och förslag: De näringspolitiska för- | | utsättningarna för den svenska handelssjöfartens långsiktiga ut-| | veckling bör anges av staten. | | Regeringens strävan är att det svenska bidraget till | | handelssjöfarten stegvis skall ersättas med gemensamma och | | likartade regler för statsstöd och andra villkor, som kan komma | | att gälla inom EU.Regeringen föreslår att såväl det nationella arbetet som| | engagemang i det internationella arbetet rörande | | sjöfartens näringspolitiska frågor fortsätter. | | Det nuvarande bidraget föreslås med vissa modifieringar | | bestå dvs. mellan och år| | 2001. Utredningens förslag: Utredningens grundläggande bedömning är att den statliga sjöfartspolitiken i både näringspolitiskt och trafikpolitiskt avseende måste präglas av en större långsiktighet för att ge stabilitet åt den berörda näringen och åt statens egen planering. Utredningen har därför funnit att det är angeläget att utforma ett vad utredningen kallar ett långsiktigt sjöfartspolitiskt inriktningsbeslut. Ett sådant beslut bör fattas av och omfatta en period . Utredningen lyfter i sina övervägande- och förslagsavsnitt fram behovet av att förstärka det internationella och nationella arbetet rörande sjöfartens näringspolitiska förhållanden. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker i huvudsak utredningens förslag. Ett par remissinstanser, däribland , har avstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att det viktigaste är att skapa långsiktiga konkurrensförutsättningar för den svenska handelsflottan. Regeringen menar i likhet med utredningen och remissinstanserna att långsiktigheten i statens agerande måste förbättras. Det är av stor vikt att skapa de stabila spelregler som anges i den av antagna näringspolitiska inriktningen . Långsiktigheten bör enligt regeringens uppfattning omfatta två delar i sjöfartspolitiken - dels de långsiktiga kraven på att kunna avveckla statsstödet och dels, så länge stödet behövs, stabilisera förutsättningarna genom ett långsiktigt inriktningsbeslut. Regeringen föreslår därför att fattar ett långsiktigt sjöfartspolitiskt beslut med näringspolitisk inriktning. Regeringen ansluter sig till utredningens bedömning om behovet av ett fortsatt nationellt och internationellt svenskt engagemang i sjöfartens globala näringspolitiska förhållanden. sjöfartspolitiska strategi indikerar också ett behov av ett ökat engagemang. Sjöfartens närings- och trafikpolitiska frågor är som regeringen ser det sammanvävda både nationellt och internationellt. Detta samband kan bäst illustreras av de uppgifter som EG- kommissionen redovisar. De rederier som seglar under bekvämlighetsflagg anses, genom att de inte uppfyller generella, internationellt fastställda regler om sjösäkerhet, kunna skapa sig en konkurrensmässig fördel. Exemplet visar att sjösäkerhet, trafikpolitik och näringspolitik inom sjöfarten är nära förbundna och måste behandlas sammanvägt. Regeringen drar den slutsatsen - på samma sätt som Sjöfartspolitiska utredningen gjort - att detta måste speglas i statens egen organisation och förvaltning. Regeringen kommer med denna motivering att se över bl.a. instruktion och anpassa denna till rådande förhållanden.