prop · GK03105 · 1997-01-01 00:00:00 — Nästa fråga att ta ställning till är vem som skall få överklaga en domstols beslut. Enligt 10 kap. 14 § första stycket kommunallagen gäller att om domstols beslut gått klaganden emot får bara klaganden själv överklaga beslutet. Om domstolen upphäver beslutet eller förbjuder att det får verkställas får domstolens beslut även överklagas av kommunen eller landstingen samt av medlemmarna i kommunen eller . Regeringen anser att ett motsvarande synsätt bör anläggas på beslut som fattats av en gemensam nämnd. Det föreslås därför att ett domstolsbeslut som innebär att en gemensam nämnds beslut upphävts eller inte får verkställas, får överklagas av den gemensamma nämnden och av medlemmarna i samtliga samverkande kommuner. Tidsfrist för överklagande av nämndens beslut Den gemensamma nämndens protokoll skall anslås på samtliga samverkande kommuners eller landstings anslagstavlor. Av 5 kap. 62 § kommunallagen framgår att ett sådant anslag skall ske senast efter det att protokollet har justerats. Av tillkännagivandet på anslagstavlan skall bl.a framgå vilken dag det tillkännagavs. I avsnitt 5.2.3 behandlas frågan om anslag av den gemensamma nämnden protokoll. Enligt 10 kap. 6 § kommunallagen skall klagomål ha kommit in till länsrätten från den dag då det tillkännagavs på kommunens eller lands- tingets anslagstavla att protokoll över beslutet justerats. En motsvarande tids- frist bör även gälla för att överklaga lagligheten av en gemensam nämnds beslut. Den bör dock räknas från den tidpunkt då tillkännagivandet av att nämndens protokoll har justerats blivit uppsatt på anslagstavlorna i samtliga samverkande kommuner och landsting. För att ett överklagande skall prövas av domstol krävs att det kommit in till länsrätten före klagotidens utgång. Om klagomålen före klagotidens utgång har kommit in till kommunen eller i stället för länsrätten skall överklagandet ändå prövas. Enligt regeringens mening skall inte medborgarna hamna i ett sämre läge vad avser beslut av en gemensam nämnd. Det föreslås därför att överklaganden som kommer in till någon av de samverkande kommunerna eller något av de samverkande landstingen inom klagotiden godtas och därför prövas enligt 10 kap. 7 § kommunallagen. Vem är part vid laglighetsprövning? En annan fråga som måste lösas är vem som skall vara part vid laglighetsprövning av en gemensam nämnds beslut. Beträffande övriga nämnders beslut gäller enligt 10 kap. 11 § kommunallagen att kommunen eller skall anses som part. Den gemensamma nämnden ansvarar för de uppgifter som de olika samverkande parterna lagt på nämnden. Enligt regeringens mening bör den gemensamma nämnden vid tillämpningen av förvaltningsprocesslagen anses som part. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Någon ytterligare reglering behövs inte | | eftersom talan mot beslut av en gemensam nämnd i ett förvalt- | | ningsärende liksom får föras av den som beslutet går emot.| | Den gemensamma nämnden är den enskildes motpart vid en dom- | | stolsprövning. Utredningens bedömning: I utredningen anges att vem som skall anses som den enskildes motpart i en förvaltningsprocess får avgöras från fall. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte något att erinra mot bedömningen. Kammarrätten i anger att det är den gemensamma nämnden som är part vid tillämpningen av förvaltningsprocesslagen och det bör framgå av lagtexten. Kammarrätten i anger att värdkommunen eller värdlandstinget bör enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) anses vara den enskildes motpart. Skälen för regeringens bedömning: Talan mot ett beslut av en gemensam nämnd får, om det finns lagstöd för det, föras av den som beslutet går emot. I proposition 1995/96:22 Tvåpartsprocess m.m. i de allmänna förvaltnings- domstolarna anges att det införs en obligatorisk tvåpartsprocess i förvalt- ningsprocessen, där det allmänna företräds av den myndighet som först beslutade i saken. En förvaltningsmyndighet, vars beslut ändras av en förvaltningsdomstol, skall som huvudregel kunna överklaga domstolens dom. skall vara motpart om en enskild överklagar myndighetens beslut till domstol. Om det finns behov av en från den i förvaltningsprocesslagen avvikande ordning får detta regleras i den aktuella materiella lagstiftningen. Förslaget om en obligatorisk tvåpartsprocess har intagits i 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Lagändringen trädde i kraft . Regeringen anser att den ordningen som finns i förvaltningsprocesslagen även fungerar för den nu föreslagna modellen med gemensam nämnd. Det finns därför inte skäl att frångå den i förvaltningsprocesslagen stadgade ordningen om en obligatorisk tvåpartsprocess. Den gemensamma nämnden blir därmed den enskildes motpart vid överklagande av nämndens beslut till domstol. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Budgeten för den gemensamma nämnden upprättas| | efter samråd med övriga samverkande kommuner och landsting av | | den kommun eller det landsting som tillsatt den gemensamma | | nämnden. | | Förslaget genomförs genom tillägg till 8 kap. 4 § kommunallagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte något att erinra mot förslaget. Skälet för regeringens förslag och bedömning En mycket viktig uppgift för de samverkande kommunerna och landstingen är att komma överens om hur mycket medel och övriga resurser de olika huvudmännen skall bidra med till den gemensamma nämnden. Detta kan ske genom att man i överens- kommelsen om samverkan anger procentsatser för de olika huvudmännen och att denna fördelning beaktas när budgeten fastställs. En annan möjlighet är att man i samband med budgetarbetet mer exakt bestämmer hur fördelningen skall vara i reda tal. För att undvika konflikter är det även viktigt att parterna klargör hur eventuella underskott eller överskott skall fördelas mellan dem. Kommuner och landsting har enligt 8 kap. 4 § kommunallagen att upprätta en budget . I 8 kap. 6 och 7 §§ finns bestämmelser om styrelsens ansvar för budgetprocessen. Någon av de samverkande kommunerna eller landstingen måste ansvara för att en budget upprättas för den gemensamma nämnden. Med hänsyn till att den gemensamma nämnden tillsatts av en av de samverkande parterna och att den dessutom ingår i dess organisation är det enligt regeringens mening en rimlig ordning att budgeten för en gemensam nämnd upprättas av denna kommun eller detta landsting. Ett sådant upprättande kan i praktiken endast ske efter samråd med övriga sam- verkande kommuner och landsting. Frågan om finansieringen är så central att det krävs att parterna är överens. En sådan ordning innebär att det är styrelsen i den kommun eller det landsting som tillsatt nämnden som också ansvarar för budgetprocessen. Övriga samverkande kommuner och landsting får för sin del i sina budgetar ta in en post avseende bl.a. de ekonomiska medel som kommunen bidrar med till den gemensamma nämndens verksamhet. Hur budgetprocessen närmare skall gå till bör framgå av överenskommelsen. Enligt 8 kap. 15 § kommunallagen är det styrelsen som beslutar när övriga nämnder skall redovisa sin medelsförvaltning under det föregående budgetåret. Styrelsen i den kommun eller det landsting som tillsatt nämnden bör besluta i denna fråga. Även här bör man vara överens med de övriga samverkande kommunerna och landstingen. Överenskommelsen om samverkan bör behandla även denna fråga. Den kommun eller det landsting som tillsatt nämnden förvaltar den gemensamma nämndens medel. Det kan vara ändamålsenligt att de övriga kommunerna och landstingen ges en rätt till löpande insyn. Detta får närmare regleras i överenskommelsen. Eftersom en gemensam nämnd inte är en egen juridisk person kan den inte äga eller anskaffa tillgångar i eget namn. Varje tillgång måste formellt ägas av någon huvudman eller av huvudmännen gemensamt. I samband med att man inleder en samverkan i en gemensam nämnd måste man ta ställning till om äganderätten till det som huvudmännen skjuter till skall stanna hos dem eller om ägandeförhållandena skall förändras på något sätt. Även frågan om vem som skall teckna nödvändiga försäkringar är något som parterna måste ta ställning till innan ett samarbete inleds. 5.5.2 Personal och medbestämmande -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Reglerna om ett partssammansatt organ | | skall tillämpas på den gemensamma nämnden. Organet kan handlägga| | ärenden som rör förhållanden mellan någon av eller samtliga | | huvudmän som arbetsgivare och anställda inom nämndens område. | | Förslaget genomförs genom tillägg till 7 kap. 1 § kommunallagen.| | Personalföreträdare i de samverkande kommunerna och landstingen| | har rätt att närvara vid den gemensamma nämndens sammanträden i | | samma utsträckning som i övriga nämnder i sina respektive kommu-| | ner och landsting. Förslaget genomförs genom tillägg till 7 kap.| | 8 § kommunallagen. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förutom vad avser begränsning av personalföreträdares närvarorätt. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att erinra mot förslaget. ombudsmän () anger att den begränsning som gäller för personalföreträdares närvarorätt saknas i förslaget om personalföreträdares närvarorätt vid den gemensamma nämndens sammanträde. Skälen för regeringens förslag och bedömning Om några kommuner eller landsting bestämmer sig för att inleda ett samarbete i en gemensam nämnd uppkommer frågor som rör de anställda. Den gemensamma nämnden kan komma att tilldelas uppgifter som tidigare hanterats inom de olika kommunerna och landstingen av där anställd personal. Praktiska skäl talar för en samordning av personalresurserna. Detta kan ske så att en av de samverkande parterna anställer all personal som arbetar i den verksamhet som den gemensamma nämnden skall svara för. Rimligen bör den kommun eller det landsting som tillsätter nämnden i första hand komma i fråga som arbetsgivare. En annan möj- lighet är att i överenskommelsen om samverkan lösa frågor om villkor för anställda och hur de organisatoriskt skall samarbeta trots att de har olika arbetsgivare. Frågor om vem som skall svara för pensioner m.m. måste då lösas. Beredning, förvaltning och verkställighet av ärenden rörande förhållandet mellan en kommun eller ett landsting som arbetsgivare och dess anställda, får enligt 7 kap. 1 § första stycket kommunallagen lämnas över till ett partssammansatt organ. Sådant överlämnande får dock inte enligt andra stycket samma lagrum ske om annat följer av lag. Partssammansatta organ inom en nämnds verksamhet får inte avgöra frågor som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet. Ett sådant organ får inte heller avgöra ärenden som avser myndighetsutövning mot enskilda. Om medbestämmandeavtal träffas mellan kommunen eller och arbetsmarknadens parter måste kommunen eller inrätta ett partssam- mansatt organ. Ett partssammansatt organ är underställt nämnden och anses som en myndighet då det fattar beslut. Reglerna om partssammansatta organ bör enligt regeringens mening kunna tilläm- pas även vad gäller en gemensam nämnd. Det är den kommun eller det landsting som tillsatt den gemensamma nämnden som bör besluta om att inrätta ett partssamman- satt organ. Ett partsammansatt organ som verkar inom en gemensam nämnds område bör kunna handlägga ärenden som rör förhållandet såväl mellan några som samtliga huvudmän som arbetsgivare och anställda inom nämndens verksamhetsområde. Företrädare för de anställda i en kommun eller ett landsting får enligt 7 kap. 8 § första stycket kommunallagen i viss utsträckning närvara vid sammanträden med andra nämnder än styrelsen. Personalföreträdarna har rätt att närvara vid en nämnds behandling av ärenden som rör förhållandet mellan kommunen eller som arbetsgivare och dess anställda. Nämnden får även besluta om närvarorätt vid behandling av andra frågor. Däremot saknas enligt andra stycket samma lagrum närvarorätt i revisionsnämnder, förtroendenämnder, valnämnder och överförmyndarnämnder. En motsvarande rätt bör enligt regeringens mening ges till personalföre- trädarna i den eller de samverkande kommunerna eller landstingen som inte har anställd personal inom nämndens verksamhetsområde. De bör ha rätt att närvara vid den gemensamma nämndens sammanträden i samma utsträckning som i övriga nämn- der i sina respektive kommuner och landsting. Samma begränsning för närvarorätten bör även gälla. Det föreslås därför att personalföreträdare i de samverkande kommunerna eller landstingen inte heller får närvarorätt i revisionsnämnder, förtroendenämnder, valnämnder och överförmyndarnämnder. 5.5.3 Delegering och självförvaltningsorgan -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En gemensam nämnd får uppdra åt en anställd i| | någon av de samverkande kommunerna eller landstingen att | | besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av | | ärenden. | | Förslaget genomförs genom ett tillägg till 6 kap. 33 § kommunal-| | lagen. | | Regeringens bedömning: Den reglering som regeringen föreslår i | | kommunallagen omfattar också möjligheten att inrätta självförvalt-| | ningsorgan för verksamhet som läggs under en gemensam nämnd. I | | denna del behövs därför ingen ytterligare reglering. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag Enligt 6 kap. 33 § kommunallagen får en nämnd uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen eller att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden. I 6 kap. 34 § anges vissa begränsningar för delegeringen. Enligt regeringens mening bör beslutanderätten i en gemensam nämnd kunna delegeras i samma omfattning som i övriga nämnder. Det torde vara naturligt att ärenden som berör en viss kommun eller ett visst landsting och som överlämnats till den gemensamma nämnden kan komma att handläggas av personal inom denna kommun eller detta landsting. Eftersom flera av de samverkande kommunerna och landstingen kan ha anställda inom nämndens verksamhetsområde behöver delegering även kunna ske till anställda i andra kommuner än den kommun eller det landsting som tillsatt nämnden. Enligt 7 kap. 18 § kommunallagen får fullmäktige, om inte något annat följer av lag eller annan författning, besluta att en nämnd får uppdra åt ett självförvaltningsorgan under nämnden att helt eller delvis sköta driften av en viss anläggning eller en viss institution. Bestämmelserna om självför- valtningsorgan bör göras tillämpliga även beträffande den verksamhet som läggs under en gemensam nämnd. Beslutet att den gemensamma nämnden får lämna uppdrag till ett sådant organ fattas av fullmäktige i den kommun eller det landsting som tillsatt nämnden. Inrättande av ett självförvaltningsorgan är en fråga som lämp- ligen föregås av samråd mellan de samverkande kommunerna och landstingen. Formellt finns dock inget hinder mot att den kommun eller det landsting som inrättat den gemensamma nämnden inrättar ett självförvaltningsorgan utan att de samverkande parterna enats om det. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Arkivlagens (1990:782) bestämmelser är | | tillämpliga på den gemensamma nämnden. Ytterligare reglering | | behövs därför inte. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av instanserna har inget att erinra mot bedöm- ningen. anger att förslaget är en tillfredsställande lösning då den gemensamma nämndens arkiv hålls samman genom att nämnden organisatoriskt ingår i värdkommunen eller värdlandstinget. anger dock att en värdkommun inte kan vara arkivmyndighet utan det är kommunstyrelsen i värdkommunen som är arkivmyndighet, om fullmäktige i denna kommun inte utsett annan nämnd eller styrelse till arkivmyndighet. Skälen för regeringens bedömning: Arkivlagen (1990:782) gäller för alla myndigheter samt vissa andra organ. Den nu föreslagna gemensamma nämnden kommer enligt förslaget att utgöra en myndighet och följaktligen gäller arkivlagen för nämnden. En myndighet svarar enligt arkivlagen för vården av sitt arkiv. För tillsynen av myndigheternas arkivvård skall det finnas en arkivmyndighet. Enligt arkivlagen är kommunstyrelsen arkivmyndighet i kommunen och i landstingskommunen, om inte fullmäktige har utsett någon annan nämnd eller styrelse till arkivmyndighet. Den gemensam nämnden ansvarar för vården av sitt arkiv. Den gemensamma nämnden ingår organisatoriskt i den kommun eller det landsting som tillsatt den. Kommunstyrelsen respektive i denna huvudman är därmed enligt arkivlagen arkivmyndighet om inte fullmäktige utsett annan nämnd eller styrelse till arkivmyndighet. Om en gemensam nämnd inrättas och andra nämnders verksamhet uppgår i den gemensamma nämnden kan det bli frågan om överförande av arkiv till den gemensamma nämnden. Bestämmelser om sådant överlämnande finns i 14-16 §§ arkivlagen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Datalagstiftningen utgör inte hinder mot | | den föreslagna lagstiftningen. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av instanserna, däribland Datainspektionen, har inget att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Inom de flesta verksamhetsområden använder man sig av olika register som förs med hjälp av ADB. För att få föra register krävs enligt datalagen (1973:289) licens och i vissa fall tillstånd. En gemensam nämnd kan vara i behov av att ta över register som finns hos de samverkande kommunerna och landstingen. Registeransvarig är sannolikt de nämnder som tidigare ansvarat för verksamheten. En gemensam nämnd blir en egen myndighet och registeransvarig för de register som behövs och används i verksamheten. Det krävs att Datainspektionen meddelar tillstånd för att register skall kunna föras över till den gemensamma nämnden. Datainspektionen har utfärdat föreskrifter om tillämpningen av datalagen vid ändrad organisation inom kommuner och landsting (1996:8). Komplikationer kan uppkomma när flera myndigheter skall ha gemensamma personregister som förs även för verksamhet under annan nämnd. En sådan ordning aktualiserar bl.a. frågor om sekretess mellan myndigheter. Det kan därför finnas behov av att se över kommunens eller personregister och vid behov söka nya tillstånd. 5.5.6 Offentlighets- och sekretessfrågor -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Nuvarande reglering av offentlighet hos | | kommunala myndigheter och regleringen i sekretesslagen | | (1980:100) blir tillämpliga på den gemensamma nämnden. Ytter- | | ligare reglering behövs därför inte. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av instanserna har inget att erinra mot förslaget. Några remissinstanser, däribland har angett att sekretess mellan nämnden och andra nämnder kan komma att försvåra samarbetet. Skälen för regeringens bedömning: En nämnd är i regel att anse som en själv- ständig myndighet i förhållande till kommunfullmäktige och andra nämnder. En gemensam nämnd är i offentlighetshänseende, liksom övriga kommunala nämnder, att anse som en självständig myndighet. Sekretess gäller därför som huvudregel mellan nämnden och fullmäktige respektive andra nämnder. Under vilka förutsättningar sekretessbelagda uppgifter får lämnas mellan myndigheter framgår av sekretesslagen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Samverkande parter kan i överenskommelsen| | och i reglementet reglera frågan om förtroendenämnd. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av instanserna har inget att erinra mot förslaget: Skälen för regeringens bedömning: I varje landsting skall enligt lagen (1992:563) om förtroendenämndsverksamhet m.m. finnas en eller flera för- troendenämnder. Nämnden har till uppgift att främja kontakten mellan patienterna och hälso- och sjukvårdspersonalen samt åt patienterna förmedla den hjälp som förhållandena kräver. får enligt lagstiftningen åta sig uppdrag att vara förtroendenämnd även för kommunens hälso- och sjukvård. Nämnden handlägger även ärenden om stödpersoner vid den psykiatriska vård som bedrivs enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Om kommuner och landsting samverkar om hälso- och sjukvården i en gemensam nämnd behöver det för nämndens verksamhet endast finnas en förtroendenämnd i de samverkande kommunerna och landstingen. Frågan om var en sådan nämnd skall finnas bör lösas av parterna och framgå av reglementet för nämnden. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Sådana uppgifter som ankommer på kommun- | | eller landstingsstyrelse enligt lagen (1994:1720) om civilt | | försvar får inte fullgöras av en gemensam nämnd. | | Förslaget finns intaget i 3 kap. 3 a § kommunallagen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens utom såvitt avser regleringen av undantag om uppgifter inom civilförsvaret som ankommer på kommun- eller landstingsstyrelse. Remissinstanserna: En majoritet av instanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot bedömningen däribland () och . ÖCB framhåller vikten av att beredskapsaspekterna beaktas vid samarbete i en gemensam nämnd. Skälen för regeringens bedömning: Lagen (1994:1720) om civilt försvar reglerar bl.a. ansvar för beredskapsförberedelser och ledningen av verksamheten vid höjd beredskap i kommuner och landsting. Vissa uppgifter inom det civila försvaret ligger på kommun- och landstingsstyrelserna. De kan inte lämna över sådana uppgifter till en nämnd inom organisationen och inte heller till en gemensam nämnd. Styrelserna är enligt lagen om civilt försvar skyldiga att samverka med andra parter. Sådan samverkan får dock ske på annat sätt än genom en gemensam nämnd. 5.5.9 Fortsatt giltighet av lagen (1995:1285) om sjukvårdssamverkan -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Lagen (1995:1285) om sjukvårdssamverkan | | ändras inte. Utredningens bedömning: Utredningen har inte föreslagit något i detta avseende. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte kommenterat frågan. Kammarrätten i har som enda instans angett att frågan om fortsatt giltighet av lagen bör uppmärksammas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Skälen för regeringens bedömning: Lagen (1995:1285) om försöksverksamhet med gemensam nämnd gäller till utgången av . Det finns anledning att överväga om försökslagstiftningen skall fortsätta att gälla. Regeringen har fattat endast ett beslut om försök med gemensam nämnd. Det gäller i län och i och avser en gemensam . Regeringen föreslog i proposition 1995/96:38 att och skall läggas samman till ett län, län. har härefter godkänt regeringens förslag om bildande av län (bet. 1995/96:BoU9, rskr. 1995/96:206). kommer att bildas . Med anledning av det aviserade beslutet om sammanläggning till ett landsting i kommer försöksverksamheten med sjukvårdssamverkan där att upphöra . Denna försökslag och den nu föreslagna lagstiftningen inne- håller vissa olikheter bl.a. vad avser valbarhet och överklagandebestämmelser. Regeringen finner dock att det inte uppkommer några allvarligare olägenheter med att låta lagen (1995:1285) om försöksverksamhet med gemensam landsting fortsätta gälla. När de nya reglerna om gemensam nämnd träder i kraft finns ingen anledning för landstingen att bedriva samverkan med försökslagen som grund.