prop · GK033D1 · 1997-01-01 00:00:00 — 1996/97:3 Bilaga 1 1 Kulturens betydelse Ordet kultur har många innebörder. Vi använder ordet kultur som ett beskrivande, inte som ett värderande eller normerande begrepp. Med kultur menar vi konstarterna, medierna, bildningssträvanden och kulturarven. Ett praktiskt/politiskt fungerande kulturbegrepp måste beröra både kulturens kommunikativa sidor, processer och materiella uttryck. Det kulturpolitiska ansvarsområdet, kulturpolitikens hemmaplan , är smalare än vårt kulturbegrepp. Samarbete mellan det politiskt/administrativa kulturområdet och andra samhällsområden är ytterst viktigt. Målen för kulturpolitiken bör gälla all kulturverksamhet oberoende av till vilken samhällssektor aktörerna räknas. Kulturens betydelse kan beskrivas utifrån olika perspektiv. För individen fyller kulturen många funktioner som varierar mellan individer och under olika skeden i livet. I vidaste mening ger kulturen människor en viktig del av deras identitet. Men kulturen ger också redskap för var och en att själv forma den egna identiteten, att uttrycka tankar och känslor och att påverka och förändra. Konsten är ett kvalificerat uttryck för människans fantasi och kreativa förmåga. De konstnärliga processerna och uttrycken är centrala för rikedomen i kulturlivet. Massmedierna öppnar nya möjligheter för kommunikation och kulturupplevelser. De ger också nya redskap för att uttrycka vem man är eller vill vara. Samspelet mellan radion, televisionen och den levande kulturen är en av nycklarna till ett mångsidigt och vitalt kulturliv. Varje generation måste tillägna sig historisk och kulturhistorisk insikt, inte bara i det som varit, utan också för att den visar vägen framåt genom att ge klarare uppfattning om möjligheter och begränsningar. Det finns ett nära samband mellan ett rikt och mångsidigt kulturliv och ett öppet och demokratiskt samhälle. Kulturen utgör en väv som håller ihop samhället. Förnyelse och kontinuitet är två grundläggande dimensioner i kultur och kulturpolitik. De samspelar dynamiskt. All förnyelse har sin utgångspunkt i ett historiskt sammanhang. 2 Kulturen i ett föränderligt samhälle Framtiden är inte uteslutande föränderlig och oförutsägbar. Det geografiska läget, naturresurser, befolkningsstorlek, språkområde och bebyggelse är givna eller stabila förutsättningar. Ökade internationella kontakter genom invandring, resande, andra kontakter över nationsgränserna och snabb teknisk utveckling ändrar existerande förhållanden och skapar nya förutsättningar. Förändringar i arbetslivet pågår . Det ställer nya krav på de an- ställda och leder till att gränsen mellan arbete och fritid förändras. Utbildning och kunskap är avgörande förutsättningar både för den enskildes möjligheter och för samhällets utveckling. Ingen faktor har heller så starkt samband med delaktighet i kulturlivet som utbildning. Verkligheten ger näring åt fantasin. Den internationella upplevelseindustrin kommer att expandera och erbjuda bilder av verkligheten och interaktiva pro- dukter kring olika fantasivärldar. Den angloamerikanska dominansen är stor, skildringar av våldet kommersialiseras. Att stimulera och stödja en mångsidig kulturverksamhet som ger näring åt den skapande fantasin är angeläget. Den tekniska och vetenskapliga utvecklingen utmanar nuvarande värdesystem. Frågor om globala problem kring fred, överlevnad, hushållning av naturresurser och om nationella problem kring välfärd och omsorg om barn, gamla och sjuka väcker liknande frågor. Kampen för ett av humanistiska värden präglat samhälle med stort utrymme för den enskilda människan måste prägla alla offentliga insatser. 3 De senaste 20 årens kulturpolitiska erfarenheter Genom beslut fick kulturområdet en mera jämbördig ställning med andra samhällsområden där offentliga insatser görs. Målen har fungerat inspirerande på kulturarbetet. Den politiska samsyn på kulturpolitiken som målen ger uttryck för har haft stor betydelse för utvecklingen. Strukturer och verksamheter på kulturområdet är sig lika . Några förändringar har skett. På radio- och tv-området har flera kanaler kommit till, både svenska och utländska. Nätet av regionalt verkande kultur- institutioner har stärkts. Lokala kulturinstitutioner har byggts ut. Centralt producerade turnéer respektive vandringsutställningar har minskat till förmån för regionalt förankrad verksamhet. Fria teatergrupper har blivit fler. Antalet konstnärer har ökat betydligt, framför allt antalet kvinnliga konstnärer. Konstområden, genrer och verksamhetsformer med stark institutionsstruktur har ytterligare förstärkts. De statliga insatserna på kulturmiljövårdens område har byggts ut och stödet till folkbildningsarbetet och amatörverksamheten har förstärkts. Samspelet mellan kulturområdet och andra samhällsområden har utvecklats. Roll- och ansvarsfördelningen mellan staten, landstingen, kommunerna och organisationslivet är förändrat endast på några enskilda punkter. Kommunerna har fått utvidgade skyldigheter på flera områden, bl.a. i fråga om skola och åldringsvård. Offentliga medel har varit det dominerande styrmedlet i kulturpolitiken. De offentliga medlen ökade under periodens första del. Därefter har anslagen i stort sett legat stilla. Proportionerna mellan olika konstarter/verksamhetsfor- mer har förskjutits. Kulturvanorna har varit stabila både vad gäller egenaktiviteter och besök. Den största förändringen gäller besök på musikevenemang som ökat kraftigt. Utbyggd förskola och ökad medellivslängd är faktorer som påverkar kulturvanorna. Stora satsningar har gjorts framför allt på barn i förskoleåldern och yngre skolbarn. De yngre barnen är också de som är mest kulturellt aktiva. Sambandet mellan kulturvanor och utbildningsnivå är utomordentligt starkt. Skillnaderna mellan olika grupper förändras långsamt. Förlängd utbildning kan dock leda till viss utjämning. 4 Mål för den nationella kulturpolitiken Genom kulturpolitiken tar det offentliga ställning till kulturens betydelse, olika verksamheters funktioner och angelägenhet, deras ekonomiska villkor och behov av stöd. De övergripande målen för kulturpolitiken ska uttrycka det som är viktigt för den kulturella utvecklingen och ger ramen för kulturpolitiken som helhet. De övergripande målen bör kompletteras med sektorsmål inom olika kulturområden och verksamhetsmål för myndigheter, institutioner och bidrag. Frågan om metoderna i kulturarbetet samt uppföljning och utvärdering av resultatet av olika insatser behöver ägnas mer uppmärksamhet , särskilt frågorna om hur man fångar in kvalitativa förhållanden och långsiktiga effekter. Liksom tidigare bör staten i första hand stödja och stimulera kulturverk- samheten, inte reglera den. Som mål för kulturpolitiken föreslår vi följande: Kulturen ger människan glädje, insikt, många uttrycksmöjligheter och ett rikare liv. Kulturpolitiken ska därför - värna yttrandefriheten och ge reella yttrandemöjligheter, - verka för delaktighet och stimulera eget skapande, - främja konstnärlig och kulturell förnyelse och kvalitet, - ta ansvar för kulturarven och främja ett positivt bruk av dem, - ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället. Medlen skiftar mellan olika verksamheter. Några allmänna medel är till- gänglighet, decentralisering, medierna som kulturbärare och internationella kontakter. 5 Motiv för offentligt kulturstöd Grunden för kulturlivet är människors intresse och engagemang, enskilt eller tillsammans med andra. Möjligheterna att tillgodose intressena skapas i stor utsträckning av människorna själva. Deras val påverkas också av marknaden och av beslut inom den offentliga sektorn. Tre fjärdedelar av kulturutgifterna är privata utgifter. Det offentliga kulturstödet varierar mellan olika kulturområden och verksamheter. Utgångspunkten för våra förslag till mål för kulturpolitiken är att kulturen har ett värde i sig. Men motiven för det offentliga kulturstödet och frågan om de nuvarande statliga insatserna är ändamålsenligt utformade kan också diskuteras utifrån ekonomisk teori och terminologi. Det visar på en rad motiv för offentliga åtaganden. Stöd till vissa branscher, litteratur, fonogram, kulturtidskrifter och film, innebär att staten till förhållandevis låg kostnad främjar kvaliteten och bidrar till ökad mångfald. Stödet till folkbildning och föreningsliv bidrar till att upprätthålla en verksamhet som framför allt tar sikte på att öka delaktigheten i kulturlivet. Särskilt viktigt är insatserna för att nå de lågutbildade. Motivet för statens stöd till offentliga kulturinstitutioner är att de bedriver en verksamhet som är betydelsefull ur ett nationellt perspektiv. Stödet till konstskapare utanför institutionerna är kopplat till dels utnyttjandet av konstnärernas verk genom inskränkning i upphovsrätten, dels möjligheten till fortsatt och fördjupat konstnärligt arbete. Det statliga stödet till kulturmiljövård utgår också från ett nationellt ansvarstagande och fungerar i stor utsträckning som stöd och stimulans till privata fastighetsägare. En särskild granskning av stödet till regionala kulturinstitutioner visar att fortsatt statlig medfinansiering av dessa är nödvändig. Deras verksamhet är viktig för att säkerställa en nationell kulturpolitik och innebär att professionell kulturverksamhet permanent kan bedrivas på ett drygt trettiotal orter landet runt. Kraven på institutionerna bör förtydligas. Skulle staten dra sig ur finansieringen kan kommuner och landsting i dagens ekonomiska situation, enligt vår bedömning, inte kompensera bortfallet av statsbidrag. Verksamheten kommer att minska som statens möjligheter att påverka den kulturpolitiska inriktningen upphör. 6 Ansvarsfördelning och samverkan Det mesta som sker i det levande kulturlivet har en starkt lokal förankring. Det är därför många förhållanden som bäst kan bedömas på lokal nivå och som bör finansieras inom ramen för ett lokalt ansvarstagande. Primärkommunernas ansvar för stöd till kulturverksamhet är även en grundval för de offentliga kulturinsatserna. De kulturverksamheter för vilka de enskilda kommunerna är för små som bas bör även i första hand organiseras på regional nivå. Samverkan inom länen och över länsgränser kommer att behöva öka. kan den regionala indelningen av landet komma att ändras vilket kan påverka det regionala ansvarstagandet på kulturområdet. Kommuner och landsting ska självklart formulera mål för den egna kultur- politiken. Det är en styrka att det finns en samsyn om målen mellan stat, landsting och primärkommuner. Inom ramen för den nationella kulturpolitiken är det vissa uppgifter som bara kan fullgöras av staten och andra som naturligen faller på staten. De är: - åtgärder knutna till befogenheter som bara staten har, - verksamheter som inte har någon särskild regional eller lokal förankring, - verksamheter där det nationella helhetsperspektivet är dominerande, - insatser för att åstadkomma en rimlig geografisk spridning. Dialogen mellan företrädare för stat, landsting och kommuner om den kulturella helheten i regionerna, vilka samlade utvecklingsbehov och utvecklingsidéer som där finns, vilka prioriteringar respektive part vill göra o.dyl. behöver utvecklas. Grundläggande förutsättningar för kulturlivet skapas utanför kulturområdet. Insikter och erfarenheter inom konst och kulturverksamhet i övrigt påverkar utvecklingen på en lång rad andra områden och har betydelse för samhällsklimatet i stort. Målen för kulturpolitiken bör gälla alla nivåer i samhället och alla samhällssektorer. Vi lägger en grund för statens framtida prioriteringar på kulturområdet genom att: - ange viljeinriktningen för kulturpolitiken, - avgränsa det statliga ansvarsområdet, - söka så effektiva medel som möjligt för de statliga insatserna, - i övrigt diskutera profil och proportioner i det statliga kulturstödet. 7 Kulturen i internationell belysning Den ökade internationaliseringen slår igenom i många olika avseenden. Den erbjuder en rad nya möjligheter som den väcker förslag om åtgärder för att skydda det som är inhemskt. Kultursamarbetet inom EU innebär dels att kultur ses som en dimension som bör genomsyra hela samhällsutvecklingen, dels som ett område för särskilda programinsatser. Det är viktigt att de nya möjligheter som medlemskapet i EU erbjuder till fullo utnyttjas. Ansvariga sektorsmyndigheter bör ge hög prioritet åt bevakning av och information om frågor som rör EU. Nordiskt och europeiskt kultursamarbete bör föras vidare inom ramen för existerande organisationer. Det regionala kultursamarbetet över nationsgränserna kommer att öka. Ansvaret för internationellt samarbete bör ligga på respektive kulturinstitu- tion. Löpande internationella kontakter och stöd till konstnärligt utbyte bör ingå i respektive sektorsansvarig myndighets uppgifter Svenska institutets uppgifter i det avseendet bör begränsas. Den samlade kunskapen om export av svensk konst och kultur är mycket bristfällig. En kartläggning bör göras som pekar på möjligheter och hinder. 1996/97:3 Bilaga 1 8 Kulturvanor och förändringsstrategier Kultur, i bemärkelsen aktiviteter och utbud man väljer att delta i, berör i stort sett alla svenskar men på olika sätt och i olika omfattning. Men en del står helt utanför det levande kulturlivet och deltar aldrig i studier, amatörverksamhet eller i olika kulturevenemang. Skälen att inte delta handlar dels om påtagliga hinder som geografiska avstånd, arbets- och familjeförhållanden, kostnader, språksvårigheter eller handikapp, dels om psykologiska och sociala mekanismer. Brist på kunskap om konstnärliga och kulturella koder är ett annat skäl. Skillnaderna i kulturvanorna mellan olika individer och grupper är stora. Den grupp som är mest aktiv i kulturlivet är unga, välutbildade kvinnor och den grupp som är minst aktiv är äldre lågutbildade män. Generellt är kvinnor mer kulturellt aktiva än män och högutbildade mer aktiva än lågutbildade. Det finns både direkta och indirekta samband mellan utbildning och kulturvanor. Kulturvanor är en del av ett större sammanhang och ingår i ett mönster av sociala vanor, kontakter och relationer med andra människor. Det som avgör om människor deltar i kulturlivet eller inte är framför allt två faktorer - om man vill och om man kan. För att öka delaktigheten i kulturlivet är det därför drivkraften och möjligheterna som ska stärkas. Viktiga led i en strategi för förändring är: - väl fungerande samspel mellan kulturpolitiken och politiken på andra sam- hällsområden, inte minst inom det sociala området och utbildningssektorn, - lyhördhet för människors behov och initiativ, - publikarbete utifrån olika målgruppers situation, - massmediernas betydelse för att öka delaktigheten. Inom ramen för denna strategi föreslår vi en satsning på länskonstnärer inom olika kulturområden. 9 Börja med barnen estetiska uttrycken är av grundläggande betydelse för ett barns förmåga att tolka och förstå vad som händer i omgivningen och att uttrycka upplevelser och känslor. De viktigaste förutsättningarna för att odla det lilla barnets estetiska ut- tryck finns i dess nära omgivning, i hemmet, förskola och skola. Utbudet i massmedierna spelar en viktig roll. Staten bör ställa krav på att svenska radio- och tv-företag sänder program på tider som passar barnen och som bidrar till att vidga deras kulturella erfarenheter och upplevelser. En betydande del av insatserna inom kulturområdet avser barn. Staten, landstingen och kommunerna har ett gemensamt ansvar för att se till helheten så att tillgängliga resurser utnyttjas på ett effektivt sätt. Förskolan har möjligheter att låta barn ägna sig åt kulturverksamhet. Uppgiften att främja barns estetiska uttrycksförmåga och att låta barnen möta och ta del av olika konstnärliga uttrycksformer bör förstärkas i förskolans ar- bete. Personalens kunskaper och inställning är avgörande. En utvärdering bör göras av förskollärarutbildningen särskilt med avseende på estetiska och praktiska ämnens ställning och på samspelet mellan estetiska verksamheter och barns utveckling. Kunskapen om hur barn kan tillgodogöra sig kulturella upplevelser och att utveckla modeller och metoder för att göra möten mellan konsten och barnen meningsfulla bör ökas och spridas genom särskilda insatser. De estetisk/praktiska ämnena ger möjligheter i eget skapande. Kulturverk- samheter bör integreras i övrig undervisning och i verksamheter som rör skolan som helhet. En nationell utvärdering som belyser främst dessa aspekter bör göras av . Lärarnas engagemang för kultur är avgörande för allt kulturarbete i skolan. En särskild satsning i skolan på att stärka de unga egna uttrycksmöjligheter bör göras. Musikskolor spelar en viktig roll för intresset för musik och möjligheten till egen utövning. En utveckling av musikskolor till att också omfatta verksamheter inom andra konstområden är betydelsefull. En ökning av antalet kulturskolor är positivt. 10 Ungdomars vilja och val Kulturpolitiska insatser för ungdomar måste göras med utgångspunkt i de villkor som gäller för dagens unga. Ungdomars förhållningssätt till olika kulturyttringar påverkas från många håll. Normer och värderingar i hemmen, vad som anses som legitimt i samhället, vad som är accepterat i kamratkretsen och budskapen i massmedierna präglar dem. För många ungdomar är kulturlivet en arena för strävan att markera sin självständighet i förhållande till samhället i övrigt, liksom att finna en egen identitet och utvecklas till självständiga individer. De viktigaste kulturpolitiska insatserna för ungdomar görs på lokal nivå. Flexibla lokaler och satsningar på ungdomar som själva inte väljer att delta i organiserad verksamhet är angelägna. Kultur i form av estetiska verksamheter, kunskap om massmedier och kunskaper om historiska sammanhang och traditioner bör nå alla elever och ingå i alla program i gymnasieskolan. Insatser för att stärka ungdomars eget skapande ser vi som ett centralt inslag i en samlad ungdomspolitik. En kraftfull satsning bör göras med medel ur Allmänna arvsfonden. Ungdomars kreativa förhållningssätt till bildmedierna måste bejakas. Även annat massmedieinriktat arbete attraherar de unga. Ett kraftfullt stöd till mul- timedieverkstäder bör införas och fördelas av . Kulturens roll i föreningslivet bör förstärkas. Det är angeläget att kulturinstitutionerna utformar sin verksamhet bl.a. med utgångspunkt i de ungas värld. Det är vid övergången från gymnasieskolan till fortsatt utbildning eller förvärvsarbete som det ojämna intresset för kultur- livet blir tydligt. Nuvarande studeranderabatt bör omformas till en generell ungdomsrabatt. I de kulturområdesvisa kapitlen läggs en rad förslag som bl.a. syftar till ökad rörlighet och dynamik inom kulturlivet och som bör skapa bättre förutsättningar för en verksamhet med inriktning på ungdomar. Kulturinstitutioner bör ges i uppdrag att upprätta bokslut där man kan avläsa vilka insatser institutionerna gjort för barn och ungdom, vilka effekter som uppnåtts och vilka slutsatser som dras för den framtida verksamheten. 11 Etniska och språkliga minoriteter Invandringen har starkt påverkat det svenska samhället. Konstnärligt skapande är uttryck för grundläggande mänskliga behov. Det kan därmed bidra till att bygga broar mellan människor av olika nationaliteter och etnisk tillhörighet. Stöd till professionellt konstnärligt skapande tar sin utgångspunkt i kravet på kvalitet. Konstnärer med invandrarbakgrund ska stödjas på samma grunder som gäller för konstnärer med svensk bakgrund. Stödet till invandrarorganisationer bör öka. Att behärska det svenska språket är nödvändigt för att ta sig in och verka i samhället och bli delaktig i det svenska kulturlivet. Språk och kultur är oupplösligt förenade med varandra och den viktigaste identitets- och kulturbä- raren. Undervisning i det egna språket är därmed ett stöd till att bevara och uttrycka det egna kulturella arvet. Kulturinstitutioner och särskilt museerna har en viktig uppgift att förmedla kunskap och upplevelser om historia och kulturliv i också till invand- rare. I verksamheter med konstnärer av olika etniskt ursprung skapas nya uttryck. Det finns skäl att stödja en utveckling av etniskt gränsöverskridande och mångkulturell verksamhet. Samerna tillerkänns i egenskap av ursprunglig befolkning i sitt eget land en särställning gentemot andra språkliga och etniska minoriteter. Stödet till samisk kultur och forskning bör förstärkas. En samisk teater bör inrättas. Insatser bör även fortsättningsvis göras föra att bevara språket och kulturen i . 12 Funktionshindrades kulturella möjligheter Kulturpolitiken syftar till att erbjuda kultur till alla. Åtskilliga förbättringar för de funktionshindrade har gjorts, men ytterligare insatser behövs. Den fysiska tillgängligheten bör förbättras och brister i anpassningen av kulturutbudet bör åtgärdas. Att utveckla de egna kulturella uttrycken bör vara en fråga för handikapporganisationerna själva och för de studieförbund de samarbetar med. Vikten av en nära dialog mellan de funktionshindrade och kulturinstitutionerna betonas. Ledsagare och assistenter till funktionshindrade bör få utbildning på kul- turområdet. Krav på handikappanpassning bör slås fast för samtliga marksändande radio- och tv-kanaler. Nya tekniska lösningar bör utnyttjas för omvandling av text till syntetiskt tal och för att förse svenska filmer med text redan i samband med visning på biograf. 13 Kulturen i vardagsmiljöerna Kulturen är en del av vardagen. I arbetslivet kan konsten utgöra en frigörande och inspirerande kraft och bidra till att utveckla personal och företag. Gemen- skapen på arbetsplatser kan betyda mycket för dem som inte har vanan att delta i kulturlivet. Arbetsplatser är också en viktig del av vårt gemensamma kulturarv. Det är angeläget att utvecklingen av kulturlivet leder till ökad delaktighet, jämlikhet och jämställdhet. Mot den bakgrunden är det statliga stödet till kultur i arbetslivet ett viktigt medel. Området där vi bor är också en plats för social och kulturell gemenskap. Gränserna mellan arbetstid och fri tid kommer troligen att förskjutas i framti- den. Boendemiljön är därmed en viktig utgångspunkt för arbetet med att vidga människors delaktighet i kulturlivet. En samsyn bör utvecklas för satsningar på kulturverksamhet i människors olika miljöer. Vi betonar betydelsen av kulturverksamhet och kulturaktiviteter som inslag i vårdsektorns olika delar för såväl de vårdade som för personalen. 14 Eldsjälarna och organisationerna Engagerade människor och ett brett förankrat, vitalt föreningsliv är nödvändiga förutsättningar för ett levande kulturliv. Föreningslivet i vid mening berör de flesta svenskar. Många föreningar bedriver någon form av verksamhet som berör kulturområdet. Studieförbunden spelar en viktig roll genom studiecirklar och som arrangörer av kulturprogram. Öppenheten mot allmänheten är ett tydligt kännetecken för deras arbetssätt. Kulturföreningars roll liknar studieförbundens, men verksamheten är inriktad på viss kulturform. Värdet av studieförbunds och föreningars verksamheter menar vi är: - bredden i den skapande verksamheten, - mångfalden i kulturprogram och annan kulturverksamhet, - öppenheten för människor och tankar, - rollen som en kraft i samhällets demokratiska, sociala och kulturella ut- veckling. och föreningars fyra roller inom kulturområdet är att ge rum för egen verksamhet, svara för arrangemang, rekrytera publik samt fördjupa kunskaper och påverka beslut. Motiven för det offentliga stödet till folkbildningen är dels dess egenvärde, dels att den fungerar som ett instrument för utbildnings- och kulturpolitiken. Det talar för att anslaget till folkbildningen även fortsättningsvis hålls samman som ett enda anslag. Folkbildningen behöver spela en stor, aktiv och förnyande roll på kultur- området. Vi ser t.ex. stora möjligheter till utveckling av folkbildningsarbetet i ökat samspel med organisationer, kulturinstitutioner, konstnärer och andra eldsjälar. En nära dialog mellan och folkbildningens organi- sationer bör upprätthållas.