prop · GK03145 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1996/97:145 Reviderat protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt och andra anordningar av Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås att godkänner ett reviderat protokoll (II) om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt och andra anordningar av till konvention om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen som kan anses ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar (vapenkonvention). I det reviderade protokollet utsträcks dess tillämpning till interna konflikter. Protokollet innehåller förbud mot användningen av icke- detekterbara truppminor och detekteringsskydd. I protokollet ställs krav på självförstöring och självdesaktivering för avståndsutlagda truppminor och för truppminor som inte är inhägnade och bevakade. Parterna åtar sig också restriktioner vad avser användningen av avståndsutlagda minor, så att de antingen självförstörs eller självneutraliseras samt självdesaktiveras. Vidare innehåller protokollet ett förbud mot varje överföring av icke- detekterbara truppminor. Övrig överlåtelse, import och export, av andra minor begränsas. Varje part i en konflikt åläggs att röja de minfält eller mineringar som denne lägger ut. Skyddet mot verkningar av minor förstärks för bl.a. fredsbevarande styrkor och humanitära operationer, Röda korsets internationella kommittés och andra humanitära organisationers operationer. Parterna åtar sig att kriminalisera överträdelser mot protokollets bestämmelser avseende användningen av minor, försåt och andra anordningar. Vidare åtar de sig att hålla årliga konsultationer om protokollets tillämpning. Innehållsförteckning 1 Förslag till 5 2 Ärendet och dess beredning 5 3 Bakgrund 5 3.1 vapenkonvention 7 4 Innehållet i det reviderade protokollet 8 4.1 Tillämpningsområde 8 4.2 Definitioner 9 4.3 Allmänna regler och restriktioner för minor, försåt och andra anordningar 10 4.4 Truppminor 11 4.4.1 Förbud mot icke-detekterbara truppminor 11 4.4.2 Övergångsbestämmelser för detekterbarhetskravet 11 4.5 Avståndsutlagda minor 12 4.5.1 Avståndsutlagda minor 12 4.5.2 Avståndsutlagda minor, andra än truppminor 12 4.5.3 Avståndsutlagda truppminor 12 4.5.4 Övergångsbestämmelser för krav på självförstöring och desaktivering av truppminor 13 4.6 Överföring 14 4.7 Försåt och andra anordningar 14 4.8 Upprättandet av protokoll och minkartor 15 4.9 Tekniskt bistånd 16 4.10 Skydd för fredsbevarande verksamhet och andra humanitära insatser 16 4.11 Konsultationer om protokollets efterlevnad 18 4.12 Överträdelse av protokollets bestämmelser 18 5 Protokollet och svenska förhållanden 18 6 Godkännande av protokollet 21 Bilaga Protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt och andra anordningar reviderat tillägg till konventionen om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen som kan anses ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar 25 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 46 1 Förslag till Regeringen föreslår att godkänner reviderade protokoll II om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåt eller andra anordningar till vapenkonvention (SÖ 1982:27), med de förklaringar och tillkännagivanden som regeringen förordat. 2 Ärendet och dess beredning På en begäran av konventionsstaterna, vilken bekräftats av generalförsamling i resolution 48/79, sammankallade generalsekreteraren, i sin egenskap av depositarie, en konferens för granskning och ändringar av vapenkonvention. I enlighet med resolutionen bestämdes att gransknings- och ändringskonferensen (granskningskonferensen) skulle förberedas av regeringsexperter. Expertgruppen sammanträdde vid fyra tillfällen i . sammanträdde ; 1995 i samt och 1996 i . Konferensen antog det reviderade protokollet II . generalförsamling antog resolution 51/49 om 1980 års vapenkonvention, i vilken staterna bl.a. uppmanas att tillträda konventionen och dess reviderade protokoll II. Protokollet träder i kraft efter det att tjugo stater har lämnat sitt samtycke till att bli bundna av det. Det reviderade protokollet beräknas träda i kraft . Berörda myndigheter och enskilda organisationer har deltagit och yttrat sig under förhandlingsarbetet. Under utarbetandet av propositionen har Försvarsmakten och Överbefälhavaren beretts tillfälle att lämna synpunkter. Mot denna bakgrund har ett remissförfarande inte ansetts behövligt. Avtalet i svensk och engelsk text fogas som bilaga till propositionen. 3 Bakgrund Strävanden att folkrättsligt reglera användningen av vissa vapen är av gammalt datum. I introducerades ett förbud mot explosivkulor med mindre vikt än . I företalet slås fast att det enda legitima mål staterna må uppställa under krig är försvagandet av fiendens militära krafter . För att uppnå detta anses det tillräckligt att försätta största möjliga antal fiendesoldater ur stridbart skick. På den första fredskonferensen i antogs en deklaration angående förbud mot användning av kulor som lätt utvidgar sig eller tillplattas i kroppen s.k. dum-dum kulor. utfärdade deklarationen som lag (1900:76) Internationella överenskommelser, afslutade vid fredskonferensen i . Den IV , Lantkrigsreglementet, reglerar framförallt soldaternas uppträdande på slagfältet. I dess artikel 22 stadgas att de krigförande inte har oinskränkt frihet i valet av medel att skada motståndaren och i dess artikel 23 förbjuds användningen av gifter eller förgiftade vapen samt av vapen, projektiler eller ämnen som är ägnade att förorsaka onödigt lidande. utfärdade konventionen som lag (1910:153) Internationella överenskommelser, afslutade vid andra fredskonferensen i . antogs ett protokoll rörande förbud mot användande i krig av kvävande, giftiga eller liknande gaser samt bakteriologiska stridsmedel, det s.k. Genève-protokollet. ratificerade protokollet (SÖ 1930:27). Efter sammankallades en internationell konferens för att bl.a. förbättra skyddet för sårade och sjuka till lands och till sjöss, krigsfångar och civilbefolkningen i ockuperade områden. Vid denna konferens antogs fyra konventioner (). ratificerade de fyra om skydd för krigets offer (SÖ 1953:14-17). Det dröjde innan en diplomatkonferens ånyo antog en konvention som berörde användningen av vissa vapen i väpnade konflikter. antogs två tilläggsprotokoll till angående skydd för krigets offer. Det första tilläggsprotokollet (protokoll I) avser internationella konflikter och det andra tilläggsprotokollet (protokoll II) reglerar interna konflikter. Det grundläggande skyddet för civilbefolkningen förstärktes i protokoll I. I dess artikel 35 bekräftas förbudet att använda vapen, projektiler och material av sådan beskaffenhet att de förorsakar överflödig skada eller onödigt lidande. Artikel 36 stadgar att varje stat är skyldig att pröva huruvida ett nytt vapen eller stridsmedel eller en ny stridsmetod har effekter, som står i strid med folkrättens regler. I artikel 51 förbjuds urskillningslösa attacker. Attacker mot militära mål måste begränsas eller undvikas, om anfallens militära betydelse inte står i proportion till de risker som civilbefolkningen utsätts för, den s.k. proportionalitetsprincipen. Denna innebär bl.a. att ett antal skarpt avgränsade och tydliga militära mål belägna i en stad, i en by eller i annat område med en liknande koncentration av civila inte får betraktas som ett enda militärt mål. ratificerade de båda tilläggsprotokollen (SÖ 1979:22-23). Vid konferens antogs inga restriktioner eller förbud avseende användningen av särskilda vapenkategorier. Som uppföljning beslöt att sammankalla till en ny diplomatkonferens om förbud mot eller begränsningar i användningen av urskillningslösa eller särskilt skadebringande konventionella vapen. 3.1 vapenkonvention konvention om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen som kan anses ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar (vapenkonvention) är avsedd att i första hand minska civilbefolkningens lidande och begränsa krigets offer i konflikter. beslutade att ratificera konventionen (prop. 1981/82: 206, SÖ 1982:27). Konventionen är en ramkonvention till vilken har fogats fyra protokoll. Den trädde 1983. Vid antagandet fanns tre protokoll till konventionen: ett protokoll om icke-detekterbara fragment (protokoll I), ett protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av minor, försåtvapen och andra anordningar (protokoll II) och ett protokoll om förbud mot eller restriktioner i användningen av brandvapen (protokoll III). Konferensen om granskning och ändring av vapenkonventionen och protokoll II (granskningskonferensen) sammankallades under artikel 8 (3) (a) av ramkonventionen, som möjliggör för konventionsstaterna att granska tillämpningen av konventionen och dess bifogade protokoll samt anta ändringar i dessa. Därigenom kunde ett nytt protokoll om synförstörande laservapen antas. antogs ett fjärde protokoll; Protokoll om synförstörande laservapen (protokoll IV) (prop. 1995/96:210). Ytterligare förbud och inskränkningar i användningen av andra vapentyper kan antas genom att nya protokoll fogas till konventionen. Vart och ett av protokollen träder i kraft efter den dag då tjugo stater har meddelat sitt samtycke till att vara bundna av det. I granskningskonferensen deltog 51 medlemsstater, 36 observatörsstater och 70 enskilda organisationer. Konferensens ordförande var ambassadör , . har verkat för ett internationellt totalförbud mot truppminor, vilket omfattar förbud mot användning, export, lagring och produktion. utrikesutskott framhöll då att ett internationellt totalförbud utgör den enda verkliga lösningen på det humanitära problem användningen av minor ger upphov till (bet.1993/94:UU19). Under granskningskonferensen anslöt sig allt fler länder till ett totalförbud mot truppminor. Vid antagande av protokollet hade antalet stater som sade sig stödja ett totalförbud vuxit till närmare 40. hävdade ett flertal länder mycket starkt behovet av att fortsatt få använda minor som försvarsvapen. Meningsmotsättningarna mellan medlemsstaterna kom således att växa under förhandlingens gång. Motståndet mot att förbjuda användningen av minor som ett legitimt försvarsvapen var betydande bl.a. bland de minproducerande staterna, stater som gränsar till stormakter eller med potentiella konflikthärdar i sitt närområde. Ingen av de permanenta medlemmarna i säkerhetsråd var heller beredd att ansluta sig till ett totalförbud. , och drev längre gående förbud av truppminors användning än vad och var beredda att acceptera. De senare ansåg att det var tillräckligt med mer långtgående inskränkningar i användningen av truppminor samt förbud mot export av dessa för att tillgodose de humanitära intressena. Konventionsstaterna enades om bl.a. att förbjuda användningen och överföring av icke-detetekterbara truppminor, mer omfattande inskränkningar i användningen av minor och bättre skydd för t.ex. insatser. Ett antal länder föreslog att ett rapporterings eller inspektionssystem skulle införas för att kontrollera efterlevnaden av protokollets förbud mot användning av vissa minor. Flertalet utvecklingsländer motsatte sig ett sådant system. Som kompromiss beslöts att årliga konsultationer skulle ske mellan konventionsstaterna kring tillämpningen och efterlevnaden av protokollet. Konventionsstaterna kunde enas om att brott mot protokollets bestämmelser angående användning av minor, försåt och andra anordningar skulle kriminaliseras och var att jämställa med folkrättsbrott. Det är mot denna bakgrund som de ytterligare begränsningarna i användningen och förbud av vissa typer av minor som införts i det reviderade protokollet bör bedömas. Det reviderade protokollet kommer om det tillämpas i varje typ av konflikt att nedbringa antalet minoffer och bör ses som en framgång för den humanitära rätten. Det är av vikt att protokollet får en universell anslutning och en så vid tillämpning som möjligt. 4 Innehållet i det reviderade protokollet Protokollet består av fjorton artiklar och en teknisk bilaga. Det innehåller förbud och restriktioner i användningen av minor, försåt och andra anordningar. Protokollet är tillämpligt på vapen som används i landkrig. Sjöminor regleras inte i protokollet. 4.1 Tillämpningsområde I artikel 1 anges protokollets tillämpningsområde. Till skillnad från ramkonventionen, som enbart är tillämplig i internationella konflikter, skall protokollet tillämpas i såväl internationella som interna konflikter. Det är tillämpligt i varje väpnad konflikt där två eller flera av de fördragsslutande staterna deltar, även om en av dem inte erkänner att krigstillstånd föreligger. Protokollet skall tillämpas mellan fördragsslutande stater som tillträtt det. Om en i konflikten inblandad part, som inte har anslutit sig, förklarar att denne avser tillämpa och faktiskt tillämpar protokollet, blir det bindande mellan denna part och de till protokollet anslutna staterna. Det är också tillämpligt vid ockupation av fördragsslutande stats område även om ockupationen inte mött militärt motstånd. I enlighet med artikel 1 punkten 4 i protokoll I till är protokollet tillämpligt på väpnade konflikter i vilka folk kämpar mot kolonialt förtryck, främmande ockupation eller mot rasistiska regimer under hänvisning till sin självbestämmanderätt. Protokollet skall även tillämpas i interna konflikter men omfattar inte situationer som uppkommit till följd av interna störningar och spänningar. Varje part i en konflikt, som utspelar sig på en fördragsslutande stats territorium, är skyldig att följa protokollets förbud och restriktioner. Protokollets tillämplighet i interna konflikter påverkar varken en stats suveräna rättigheter eller en väpnad parts rättsställning eller ett territoriums folkrättsliga status. Vid antagandet av protokollet förklarade att protokollet i relevanta delar också är tillämpligt i fredstid. 4.2 Definitioner I artikel 2 definieras bl.a. mina, försåt och andra anordningar. En mina definieras som ammunition placerad under, på eller nära marken eller på annan yta och som är konstruerad för att explodera vid närvaro, närhet eller kontakt av en person eller ett fordon. Truppmina definieras som en mina som i första hand är konstruerad att explodera genom en persons närvaro, närhet eller kontakt och som försätter en eller flera personer ur stridbart skick, skadar eller dödar dessa. Vid antagandet av protokollet avgav en tolkningsförklaring beträffande en fordons- eller stridsvagnsmina som försetts med röjningsskydd, och som exploderar när en person försöker röja sådana minor. Oavsett röjningsskyddet skall dessa typer av minor alltjämt vara klassificerade som fordons- eller stridsvagnsminor. Avståndsutlagda minor är minor som läggs ut med hjälp av artilleri, missiler, raketer, granatkastare eller som fälls från en luftfarkost t.ex. en helikopter. som läggs ut med hjälp av landbaserade utläggningssystem, t.ex. från stridsfordon där spridningsradien inte överstiger , är undantagna från protokollets definition av avståndsutlagda minor. För dessa gäller reglerna för platslagda minor. Försåt är anordning eller material som utformats, konstruerats eller anpassats för att döda eller skada och som fungerar på ett oförutsett vis, t.ex. exploderar, när en person rubbar eller nalkas ett till synes ofarligt föremål eller utför en till synes riskfri handling. Andra anordningar betraktas som varianter av minor och försåt, där det inte är klart om ammunitionen är att betrakta som en mina eller vapen, t.ex. s.k. Claymore-vapen. Med andra anordningar i artikel 2 punkt 5 avses även en manuellt placerad ammunition och anordning, inklusive en improviserad explosiv sprängladdning, som färdigställts på plats, och vars syfte är att döda, skada eller förstöra. Den utlöses antingen manuellt, genom fjärrstyrning eller med automatik. Detta sker efter utläggningen. Andra anordningar kräver inte offrets närvaro, närhet eller kontakt för att detonera. Begreppet minfält omfattar också simulerade mineringar s.k. skenminfält enligt artikel 2 punkt 8. I artikel 2 punkt 10 definieras självförstörande mekanism som en inbyggd eller externt tillsatt automatiskt fungerande mekanism som säkerställer att minan förstörs. I artikel 2 punkt 11 definieras självneutraliserande mekanism som en inbyggd automatiskt fungerande mekanism som oskadliggör minan. I artikel 2 punkt 12 definieras självdesaktivera så att minan automatiskt sätts ur funktion genom att en komponent som är avgörande för dess funktion oåterkalleligt upphör att fungera, t.ex. att ett batteri förbrukas. I artikel 2 punkt 13 definieras fjärrkontroll som styrning, t.ex. osäkra eller utlösa ett vapen, på avstånd. Röjningsskydd i artikel 2 punkt 14 betecknar en anordning som är avsedd att skydda minan. Den är antingen en beståndsdel av eller en tillsats som placerats på eller under minan och som aktiveras när försök görs att rubba minan. Överföring i artikel 2 punkt 15 omfattar den fysiska förflyttningen in eller ut ur ett lands territorium, överlåtelse av äganderätt eller kontroll av minor, men inte överlämnande av minerat landområde. 4.3 Allmänna regler och restriktioner för minor, försåt och andra anordningar I artikel 3 stadgas om allmänna inskränkningar i användningen av minor, försåt och andra anordningar. Dessa vapen måste uppfylla de tekniska krav och restriktioner som uppställs i den tekniska bilagan för att få användas. Varje part i en konflikt är ansvarig för alla minor, försåt och andra anordningar som denne använder. Parten är skyldig att inhägna, utmärka och bevaka sina minfält samt efter de aktiva fientligheternas upphörande utan dröjsmål röja dessa. I punkt 5 förbjuds användningen av detekteringsskydd på minor, försåt och andra anordningar. Vidare stadgas i punkt 6 att ett röjningsskydd inte får ha längre livstid än den mina som det är avsett att skydda. Förbudet att orsaka överflödig skada eller onödigt lidande slås fast i punkten 3. I punkt 7 stadgas om förbud att använda någon av dessa vapen mot civil egendom, civilbefolkning eller enskilda, vare sig det gäller anfall, försvar eller repressalier. I punkt 8 förbjuds urskillningslös användning av minor, försåt och andra anordningar. Urskillningslös användning innefattar bl.a. användning när anfallets militära betydelse inte står i proportion till de risker som civilbefolkningen eller civil egendom utsätts för. Detta gäller bl.a. utläggning av minor som inte är riktade mot ett bestämt militärt mål. I punkten 9 preciseras att ett antal skarpt avgränsade och tydliga militära mål, belägna i en stad, i en by eller i annat område med en liknande koncentration av civila, inte skall betraktas som ett enda militärt mål. Av punkten 10 följer skyldighet att utmärka minfält och vidta åtgärder för att så långt som möjligt skydda civilbefolkningen. Kravet på en part att bereda skydd faller, om anordningarna är placerade inom eller i omedelbar närhet av ett militärt mål som tillhör eller står under kontroll av motparten. Varning skall utfärdas vid varje utläggning av minor, försåt eller andra anordningar kan drabba civilbefolkningen, om inte en strid mellan markstyrkor som har inletts eller är överhängande och omöjliggör detta enligt punkten 11. 4.4 Truppminor 4.4.1 Förbud mot icke-detekterbara truppminor Artikel 4 förbjuder användningen av icke-detekterbara truppminor. Detekterbarhet definieras i punkten 2 i den tekniska bilagan. Truppminor som inte uppfyller kriteriet för detekterbarhet får inte användas. En truppmina är detekterbar om den avger en svarssignal, som motsvarar den signal som avges av järn i en sammanhållen massa. Med detta kriterium säkerställs att minan kan upptäckas med allmänt tillgänglig teknisk utrustning för minsökning. 4.4.2 Övergångsbestämmelser för detekterbarhetskravet Det bör observeras att nedan angivna bestämmelser endast avser användning. I den tekniska bilagans punkt 2 (a) anges att alla truppminor tillverkade efter skall ha ett inbyggt material eller innehålla en komponent i sin konstruktion som avger en svarssignal motsvarande eller mer järn i en sammanhållen massa. Den skall kunna upptäckas med vanligt förekommande minsökningsutrustning. Av punkt 2 (b) följer att truppminor tillverkade före skall antingen ha inbyggt eller före utplacering förses med ett material eller en anordning, som inte lätt kan avlägsnas, så att minan avger en svarssignal enligt ovan. Om en fördragsslutande stat inte kan uppfylla kravet på detekterbarhet kan denna, med sitt samtycke att vara bunden av protokollet, förklara att den avser att skjuta upp uppfyllandet av detekterbarhetskravet: det s.k. 8 grams-kriteriet. Detta framgår av punkt 2 (c). Uppskjutandet av efterlevnaden får inte överstiga från det att protokollet träder i kraft. skall den fördragsslutande staten begränsa användningen av dessa förbjudna truppminor till ett minimum. Artikel 5 är tillämplig på truppminor som är platslagda d.v.s. som inte sprids med avståndsutläggande system. I punkt 2 stadgas ett förbud att använda truppminor som inte är självförstörande och självdesaktiverande, såvida de inte placeras i ett inhägnat och bevakat område, som omges av varningsskyltar. Varningsskyltarna skall vara väl synliga för en person som står i begrepp att ge sig in på det markerade området. Skyltarna skall vara varaktiga till sin karaktär. Hur minfält skall registreras och protokollföras samt utmärkas på kartor framgår av punkt 1 i den tekniska bilagan. I bilagans punkt 4 anges hur internationella varningsskyltar för minfält och mineringar bör vara utformade. Part som lagt ut minor skall röja dem innan minfältet överges, om det inte överlämnas till en annan styrka som åtar sig röjningsansvaret och bevakningen av minfältet enligt punkt 2 (b). Den utläggande parten befrias från dessa skyldigheter endast om kontrollen över minfälten förloras som ett resultat av fientlig eldgivning eller andra stridshandlingar enligt punkt 3. Vid antagandet av protokollet förklarade att de skyldigheter som följer av artikel 5 punkt 2 inte får hindra de fördragsslutande staterna eller parterna i en konflikt från att vid ingående av överenskommelser, t.ex. vid fredsfördrag, fördela skyldigheten att röja på annat sätt än vad artikel 5 föreskriver. Artikel 5 punkt 6 avser att reglera s.k. Claymore-vapen som bl.a. kan användas av fredsbevarande styrkor för att skydda sina grupperingar. Vapen, som skjuter ut fragment i en sektor mindre än och är placerade på eller över marken, får användas utanför inhägnade områden och utan varningsskyltar. Detta gäller endast om de skall användas i , är placerade i omedelbar anslutning till en militär gruppering och området är bevakat. 4.5 Avståndsutlagda minor Artikel 6 reglerar avståndsutlagda minor. Med de moderna metoderna för avståndsutläggning kan stora områden mycket snabbt mineras. I detta sammanhang skall dock förbudet mot urskillningslös användning beaktas. 4.5.1 Avståndsutlagda minor Enligt artikel 6 punkt 1 är det förbjudet att använda avståndsutlagda minor, om de inte protokollförs vid utläggningen enligt punkt 1 b) i den tekniska bilagan. Förutom referenspunkternas koordinater skall också anges det totala antalet utlagda minor, typen av minor, tidpunkten för utplacering samt när de beräknas självförstöras. Kopior av minprotokoll och kartor skall finnas och förvaras på tillräckligt hög befälsnivå för att trygga deras säkerhet så långt som möjligt. Parterna skall bevara sina respektive minprotokoll och kartor under hela konflikten. Effektiv förvarning skall i största möjliga utsträckning ges vid varje spridning eller fällning av sådana minor som kan komma att påverka civilbefolkningen enligt artikel 6 punkt 4. 4.5.2 Avståndsutlagda minor, andra än truppminor Enligt punkt 3 är det förbjudet att använda avståndsutlagda minor såvida de inte i möjligaste mån är försedda med en effektiv mekanism som självförstör eller självneutraliserar minan.