prop · GK034 · 1997-01-01 00:00:00 — Det civila försvaret och fredsräddningstjänsten grundas på de fredstida kraven på säkerhet för och skydd av människor, egendom och miljö. Utgångspunkten bör vara att för varje verksamhet som skapar risker skall tillfredsställande förebyggande åtgärder vidtas mot olyckshändelser eller för att förhindra allvarliga störningar i samhället. Även de ansvariga myndigheterna på olika nivåer har i detta avseende till uppgift att bevaka att sådana åtgärder vidtas och att verka för ökad säkerhet. Om olyckshändelser ändå inträffar svarar de som har ansvar för den kommunala eller statliga räddningstjänsten för att insatser görs. har även uppmärksammats att den enskilda människan skall stimuleras att själv kunna vidta åtgärder för att förebygga olyckor och begränsa skadorna av en olycka. Olika former av självskyddsutbildning genomförs därför av frivilliga försvarsorganisationer och i skolan. Genom försvarsbeslutets första etapp har fastställt det civila försvarets uppgifter vid väpnat angrepp och vid krig i vår omvärld. Ett bredare spektrum av hot och risker ansågs i beslutet leda till att en helhetssyn bör prägla samhällets åtgärder mot dessa hot och risker. En samlad syn på stora hot och risker med konsekvenser på nationell nivå och för viktiga samhällsfunktioner ger totalt sett en mer effektiv och rationell hantering av samhällets åtgärder. Mot denna bakgrund kan de åtgärder som vidtas inom det civila försvaret göra det möjligt att stärka samhällets samlade förmåga att möta svåra påfrestningar på samhället i fred. Förutsättningar för att resurserna för det civila försvaret skall kunna användas vid svåra påfrestningar på samhället i fred och vid internationella fredsfrämjande och humanitära insatser bör tas till vara. Verksamheten bör i första hand genomföras på den lokala eller regionala nivån. Även näringslivet har ett tydligt ansvar för att ändamålsenliga åtgärder vidtas för att möta de risker som man skapar och för att klara av de störningar med konsekvenser för samhället som kan uppkomma. Den enskildes ansvar har redan berörts. Regeringen anser att det måste finnas ett i förväg fastställt ansvar som gör att samhällsorgan på olika nivåer svarar för ledning och fattar de beslut som fordras vid svåra påfrestningar på samhället. ledningssystemet bör vara att detta täcker hela landet och att det är samma så långt möjligt i fred och krig. På den lokala nivån är det naturligt att kommunen svarar för de förberedelser för insatser som kan komma att fordras vid svåra påfrestningar. På den regionala nivån har länsstyrelserna ett ansvar inom räddnings-tjänsten såväl i fred som i krig. Det är emellertid angeläget att uppmärksamma att länsstyrelserna under en följd av år i stor utsträckning tunnat ut organisationen inom sakområdet civilt försvar och räddningstjänst. I allmänhet har inte heller ny kompetens som svarar mot de nya uppgifterna genom tillkomsten av lagen (1994:1720) om civilt försvar, kunnat tillföras i tillräcklig utsträckning. Även om civilbefälhavarorganisationen endast ingår i ledningskedjan för insatser i krig är den enligt regeringens mening en resurs, som bör kunna utnyttjas även vid svåra fredstida påfrestningar på samhället. På den centrala nivån pågår en utveckling av beredskapen inför stora olyckor och andra svåra påfrestningar på samhället i fred. Regeringen anser således att ansvaret för den operativa verksamheten vid svåra påfrestningar på samhället i fred bör ligga på de tre organen i ledningskedjan - kommunen, och regeringen. Det expertstöd som ledningskedjans organ behöver inför och vid sådana påfrestningar bör ligga på de ansvariga sektormyndigheterna inom de områden som kommer att beröras av händelserna. I säkerhetspolitiska kriser och i krig tillkommer en fjärde ledningsnivå, civilbefälhavarna. Regeringen föreslår ingen förändring av denna ordning. Ledningskedjans uppgift blir att så långt möjligt samordna insatserna eller de operativa åtgärderna. Detta genomförs med egna resurser och de resurser som regeringen kan komma att besluta om vid en svår påfrestning. Uttrycket samordning innebär att en myndighet har till uppgift att ange gemensamma och övergripande mål, redovisa en övergripande inriktning och prioriteringar samt följa upp och utvärdera verksamheten. Samordningen bör enligt regeringens mening utvecklas horisontellt och vertikalt inom det civila försvaret inom ramen för mål- och resultatstyrningen. En effektiv uppföljning och utvärdering är ett betydelsfullt element i denna styrning. En utveckling av metoderna för detta bör därför eftersträvas med syfte att förstärka samordningsrollen inom ramen för det civila försvaret. Enligt regeringens mening bör Överstyrelsen ha ansvaret för samordning av förberedelserna av åtgärder inom det civila försvaret. Överstyrelsens roll bör förstärkas och tydliggöras. Inom ramen för sitt samordningsansvar bör Överstyrelsen framför allt - ge statsmakterna underlag för deras beslut som avser utvecklingen av beredskapen inom det civila försvaret, - stimulera förberedelser och annan utveckling i arbetet som har anknytning till det civila försvaret hos funktionsansvariga myndigheter och i ledningskedjan, - utveckla samverkan civilt-militärt och kunskaperna om de ömse- sidiga kraven inför och under höjd beredskap samt - se till att kunskaperna allmänt sett om förutsättningarna för verksamheten inför och vid höjd beredskap ökar inom det civila försvaret. Överstyrelsens verksamhet bör koncentreras till områden som - analys av den hotbild som avser det civila försvaret, - konkretisering av statsmakternas mål och resultatkrav för det civila försvaret, - bedömning av tillgången på resurser i stort inom det civila försvaret, - uppföljning och utvärdering av genomförda åtgärder, - avvägningar mellan funktioner eller verksamhetsområden i samband med pro- gramplanearbetet, - övergripande samverkan mellan det civila och det militära försvaret samt - inriktning i stort av forskning som avser det civila försvaret. I fråga om svåra påfrestningar på samhället i fred och vid internationella fredsfrämjande och humanitära insatser, bör Överstyrelsen ha till uppgift att verka för att förmågan att använda resurserna inom det civila försvaret ökar och ha en överblick över vilka resurser som kan användas. Styrelsen för psykologiskt försvar Styrelsens för psykologiskt försvar ansvar bör inte ändras. Styrelsen bör få en utökad roll genom att delta med experthjälp inom det vid alla allvarliga händelser viktiga informationsarbetet samt utarbeta råd och rekommendationer för andra myndigheters information vid svåra påfrestningar på samhället i fred. För detta bör Styrelsen tillföras vissa ytterligare medel. Den i försvarsbeslutets första etapp fastställda principen om en helhetssyn innebär inte någon ändring i räddningstjänstlagens (1986:2201) bestämmelser om hur samhällets räddningstjänst ska organiseras och bedrivas. uppgifter inom räddningstjänsten, i arbetet med förebyggande av olyckshändelser och i fråga om transport av farligt gods bör också i fortsättningen i huvudsak vara tillsyn, utvecklingsarbete och utbildning. Även samordningsuppgifterna på dessa områden kommer att vara betydelsefulla. EU-arbetet berör i hög grad områdena räddningstjänst och transport av farligt gods. förändras uppgifter till följd av kommunernas ökade ansvar för räddningstjänsten i krig. Regeringen delar utredningens uppfattning att en översyn av målen och medlen för verksamhet bör göras. Regeringen avser att låta genomföra en sådan översyn. En översyn av verksamheten bör belysa möjligheterna för en ökad och förbättrad integration mellan de olika verksamhetsområden inom den centrala organisationen men också med den lokala och regionala verksamheten genom utnyttjandet av bl.a. informationsteknologin. Det finns anledning att som utredningen funnit räkna med att rationaliseringar kan genomföras och därmed besparingar uppnås. Detta gäller även rationaliseringsmöjligheter vid skolorna, t.ex. serviceverksamheten. Ansvarsprincipen bör gälla även i fortsättningen inom det civila försvaret. Att, såsom utredningen om uppgifterna på central nivå inom det civila försvaret och fredsräddningstjänsten har föreslagit, flytta ansvaret för funktionerna Försörjning med industrivaror och Transporter bör dock enligt regeringens mening inte genomföras. Betydande förändringar förestår inom funktionen Försörjning med industrivaror , och funktionsansvaret bör mot denna bakgrund inte ändras. Verksamheten kommer att reduceras betydligt i omfattning vilket bör leda till att resurser friställs som kan användas för nödvändiga förstärkningar inom andra delar av det civila försvaret. Detta bör genomföras inom ramen för mål- och resultatstyrningen . Nedan gör regeringen bedömningen att funktionen Civil ledning och samordning i fortsättningen bör kallas Civil ledning. Detta innebär att det klarare framgår vilken typ av verksamhet som skall ingå i funktionen, nämligen den viktiga ledningskedjan inom det civila försvaret. Mot bakgrund av helhetssynen och för att stimulera samverkan mellan den berörda personalen bör åtgärder inom det civila försvaret vidtas för att öka kompetensen hos personalen. Kompetensutvecklingen bör bestå av systematiserad utbildning och möjligheter till växeltjänstgöring. Regeringen avser att ge berörda myndigheter i uppdrag att utveckla ett samlat system för en aktiv personalutveckling. Detta system bör så långt som möjligt utformas som ett totalförsvarssystem. De resurser och den förmåga som byggs upp inom det civila försvaret utgör en tillgång vid internationella fredsfrämjande och humanitära insatser. En för- utsättning för utveckling av resurser för internationella hjälpinsatser är att det görs en noggrann analys av vilka behov av insatser som faktiskt föreligger med avseende på typer och omfattning. Analysen bör bl.a. belysa behovet av s.k. multifunktionella insatser. Ansvaret för det internationella samarbetet i fråga om såväl fredsfrämjande som humanitära insatser bör ligga på de myndigheter som har motsvarande ansvar i det nationella myndighetsarbetet. Såsom angetts ovan bör i fortsättningen svara för genomförandet av katastrof- och räddningsinsatser i andra länder, såvida inte insatser sker enligt internationella överenskommelser eller i annan reglerad ordning. bör också kunna ställa resurser till förfogande i den inledande återuppbyggnadsfasen. skall enligt sin instruktion svara för samordning av verksamheten inom det civila försvaret. De funktionsansvariga myndigheterna har däremot ansvaret för åtgärder m.m. inom sina respektive sak- eller verksamhetsområden. När det gäller internationella insatser bör Överstyrelsen ha till uppgift att verka för att förmågan att använda resurserna inom det civila försvaret ökar och ha en överblick över vilka resurser som kan användas. För att underlätta en god samverkan mellan civila och militära insatser vid multifunktionella insatser avser regeringen att vidta åtgärder på utbildningsområdet i enlighet med vad som sagts i avsnitt 8.6. I fråga om användningen av resurserna för det civila försvaret inom den fredsfrämjande och humanitära verksamheten och om samråd mellan berörda myndigheter i syfte att främja en effektiv civil-militär samverkan när detta behövs, bör det, utöver ovan nämnda åtgärder på utbildningsområdet, ankomma på berörda myndigheter att finna lämpliga former för sin samordning. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Inriktningen för den fortsatta planeringen bör vara att ca 29 | | 000 totalförsvarspliktiga fördelas till det militära | | försvaret med undantag då en tillfällig | | neddragning får göras med ca 4 000 . | | | | Inriktningen bör vara att successivt utöka utbildningen | | inom det civila försvaret till ca 10 000 . Inledningsvis | | bör planeringen utgå från att 5 000 totalförsvarspliktiga | | skall kunna utbildas inom det civila försvaret vid | | försvarsbeslutsperiodens slut. | | | | I anslutning till den säkerhetspolitiska kontrollstationen år | | 1998 bör en förnyad bedömning göras av fördelningen av | | totalförsvarspliktiga mellan det militära och civila försvaret. | | | | Regeringens åtgärder | | | | Värnpliktsutbildning för rekrytering till | | hemvärnet bör införas på försök. | | | | Korta grundutbildningar inom det civila försvaret bör genomföras| | av ca 300 totalförsvarspliktiga. Utbildningen av | | beredskapspolisen utökas så att organisationen utgör ca | | 15 000 totalförsvarspliktiga. | | | | Uttryckningsbidraget höjs med till . Det svenska försvaret skall vara så uppbyggt och organiserat att det är en angelägenhet för hela befolkningen. Det är av stor betydelse att medborgarna känner ansvar för och efter förmåga medverkar till försvar. Detta tillgodoses bäst genom ett system med plikttjänstgöring. Ett yrkesförsvar kan inte skapa den motståndsvilja och styrka som ett försvar av hela landet kräver. För ett land som med stor yta och liten befolkning krävs det numerärt ett förhållandevis stort försvar. Genom att pliktpersonalen representerar vitt skilda samhällssektorer bidrar systemet dessutom till en kunskapsbredd och stor allmän erfarenhet inom det svenska försvaret. Den svenska totalförsvarsplikten har också avsevärd betydelse för försvarets förankring i samhället. 13.1.1 Fördelning av pliktpersonal Inför försvarsbeslutets första etapp redovisade regeringen sin syn på pliktfrågan och anförde bl.a. att inriktningen för den fortsatta planeringen borde vara att ca 30 000 totalförsvarspliktiga utbildas inom det militära försvaret och ca 10 000 inom det civila försvaret. anförde bl.a. att det ställde sig bakom en strävan att utbilda och krigsplacera merparten av dem som mönstrar. pekade utskottet på de frivilliga försvarsorganisationernas stora betydelse. I det fortsatta arbetet borde enligt utskottet prövas vilka behov som kan tillgodoses genom frivilliga eller på annat sätt. I det underlag som myndigheterna har lämnat till regeringen kan utläsas att den årliga tillgången på fördelningsbara totalförsvarspliktiga män - om hittillsvarande kvalitetskrav alltjämt skall gälla - kommer att vara ca 38 000. Av underlaget framgår att de fördelningsbara totalförsvarspliktiga till lång grundutbildning minskat och sannolikt kommer att minska ytterligare. Regeringen avser därför att ge berörda myndigheter i uppdrag att närmare analysera orsakerna till att den fördelningsbara pliktpersonalen minskar och att föreslå vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att begränsa problemen. Även problemen med de stora s.k. avgångarna före inryckningen och under grundutbildning behöver enligt regeringens mening klarläggas. I försvarsmaktsplanen har Försvarsmakten angett minimibehovet av totalförsvarspliktiga till ca 28 800 inkl. kompensation för vissa avgångar och inkallelsereserv. Detta möjliggör en krigsplacering efter genomförd grundutbildning av ca 22 000 totalförsvarspliktiga, vilket kan jämföras med Försvarsmaktens redovisade behov av 22 100 totalförsvarspliktiga inför den första etappen av försvarsbeslutet. Utbildningstiden har angetts till . I planen har Försvarsmakten anfört att i det beräknade behovet inte ingår några personalreserver för vissa förband eller att dessa har reducerats för andra förband. Om ytterligare ca 2 800 totalförsvarspliktiga skulle tillföras Försvarsmakten kommer reserverna också att kunna tillgodoses, vilket ökar säkerheten i mobiliserings- och personalersättningsberedskapen. Även anpassningsförmågan skulle öka. Försvarsmakten anför dock att det inte är möjligt att inom de anvisade ekonomiska ramarna kunna täcka ett behov om totalt fördelade 31 600 totalförsvarspliktiga. Om de medel för utbildning av totalförsvarspliktiga som enligt försvarsbeslutets första etapp skall överföras från den militära ramen till den civila ramen i stället disponeras av Försvarsmakten, skapas dock förutsättningar för att genomföra denna utökade utbildning. Försvarsmakten har bekräftat behovet av en utökad bevaknings-organisation inom det militära försvaret. Försvarsmakten anser dock att metoden att bemanna organisationen genom korttidsutbildning inte är genomförbar. I Försvarsmaktens underlag finns förslag som innebär att bevaknings- organisationensp ersonalbehov kan tillgodoses med s.k. överförings-värnpliktiga, dvs. de totalförsvarspliktiga som vid ca överförs från fältförbanden till territorialförsvarets förband. I försvarsmaktsplanen tas också frågan om rekrytering till hemvärnet upp. Försvarsmakten anser att frågan närmare bör övervägas. Bl.a. bör möjligheterna att överföra ytterligare personal direkt efter grundutbildning prövas, liksom också möjligheterna att överföra totalförsvarspliktiga i samband med att de lämnar fältförbanden. En modell med grundutbildning med frivillig övergång till hemvärnet bör försöksvis prövas. Försvarsmaktens uppfattning är dock att inte är tillräckligt för att nå erforderliga utbildningsmål utan att en fortsatt utbildning inom hemvärnet måste ske. Vilket antal totalförsvarpliktiga som det kan bli fråga om har inte angetts. Försvarsmakten har också anmält att det egentliga behovet av totalförsvarspliktiga i närtid minskar. Försvarsmakten anför därvid att det finns - genom att ett stort antal krigsförband läggs ned - en betydande "övertalighet" av utbildad pliktpersonal. Detta möjliggör enligt Försvarsmakten en tillfällig neddragning av grundutbildningsvolymen /98 och 1998/99 med 6 000 . Detta skulle enligt försvarsmaktsplanen ge en besparing på per utbildningsår. Ansvar och uppgifter för civil verksamhet i det krigsomställda samhället är fördelat mellan statliga myndigheter, kommuner, företag, organisationer m.fl. Den som har en sådan uppgift skall förbereda sig i fred, bl.a. genom att bygga upp och vidmakthålla en krigsorganisation. Den som är ansvarig för en krigsorganisation har att fortlöpande avväga behovet av personal med den uppgift organisationen har, de mål som ställs upp och tillgängliga medel. Den ansvarige bedömer också i vilken utsträckning bemanningen skall göras med anställd personal, frivilliga eller pliktpersonal. har i programplan 1997 - 2001 angett behovet av totalförsvarspliktiga med lång grundutbildning () för till 1 340 och 1998 - 2001 till ca 1 900 . Utbildningstiden varierar mellan för olika befattningar. Härav avser merparten, ca 1 200 totalförsvarspliktiga , utbildning för den kommunala räddningstjänsten vars samlade behov bedöms vara en organisation om 12 000 utbildade. Överstyrelsen konstaterar att det inte nu är möjligt att göra en analys av kommunernas samlade behov av pliktpersonal eftersom kommunernas planering för räddningstjänsten i krig skall vara färdig först . Överstyrelsen har - enligt det uppdrag som regeringen gett - tillsammans med och efter hörande av berörda myndigheter utrett formerna för hur civila beredskapsstyrkor skall kunna organiseras och utbildas. Överstyrelsen hade att utgå från en preliminär fördelning av medel, som överförs successivt från den militära ramen, med för vardera samt med 100 för vardera . Utöver dessa skall ytterligare tillföras genom omfördelning inom den civila ramen. Överstyrelsen har utgått från en uppbyggnadsperiod och en successivt utökad utbildningsvolym till 8 000 - dvs. 750 , 1 500 , 3 000 , 4 610 samt 6 420 . Beredskapsstyrkorna föreslås kunna organiseras antingen som en resurs direkt under kommunerna, eller som en regional statlig förstärkningsresurs för att kunna ställas till förfogande för kommuner eller statliga myndigheter. Utbildningstiden bör omfatta . En omfattande redogörelse för utbildningens genomförande har lämnats och denna innebär bl.a. att ansvarar för utbildningen. Överstyrelsen och , som kompletterat sitt underlag, har efter hörande av tio kommuner och fyra länsstyrelser, anfört att det finns ett behov såväl kommunalt som regionalt av pliktpersonal för det civila försvaret. I kommunerna är enligt underlaget behovet störst inom verksamhetsområdena information, social verksamhet, skolverksamhet, teknik samt befolkningsskydd och räddningstjänst. I regel har kommunerna inte kunnat fullt ut beakta möjligheterna att täcka det personalbehov som identifierats med annan typ av personal såsom omfördelning av anställda, frivilliga etc. På den regionala nivån finns behov av resurser bl.a. för biträde till den kommunala räddningstjänsten, ammunitionsröjning, utrymning m.m. Enligt Överstyrelsen och bör den regionala resursen knytas till länsstyrelserna för att kunna användas som en förstärkning på den kommunala nivån. Den närmare rollfördelningen mellan länsstyrelserna och kommunerna behöver ytterligare övervägas om regionala statliga förstärkningsresuser skall organiseras. För korta grundutbildningar med civilplikt () har Överstyrelsen föreslagit fortsatt utbildning inom funktionen befolkningsskydd och räddningstjänst till hundförare av 96 totalförsvarspliktiga () och av 192 totalförsvarspliktiga till hemskyddsgruppchefer (). Vidare föreslås - så som nämns i avsnitt 20.3.2 Funktionen Ordning och säkerhet m.m. - att utbildningstiden för vissa beredskapspoliser förlängs . Överstyrelsen och föreslår här en omfattande utökning av befintlig beredskapspolisorganisation till totalt ca 15 000 man. Detta utgör endast en kort grundutbildning () av pliktpersonal som har fullgjort militär grundutbildning och som lämnar fältförbanden . Detta ger enligt förslaget ett utbildningsbehov om ca 2 000 totalförsvarspliktiga som överförs från Försvarsmakten. Överstyrelsen har i programplanen avsatt medel () till denna utbildning. Överstyrelsen har härutöver tillsammans med angett två alternativa förslag inom ramen för utbildning av civila beredskapsstyrkor. Det ena förslaget omfattar utbildning av ca 500 totalförsvarspliktiga till en kostnad av ca . Dessa utbildas till gränsövervakningsmän som tillförs de lokala polismyndigheternas organisation. I utbildningen ingår en viss allmän militär grundutbildning. Det andra förslaget som Överstyrelsen och tagit fram innefattar en utbildning av bevakningsmän med ca 15 veckors utbildning vari ingår en viss allmän militär grundutbildning. Inom en kostnadsram av skulle ca 8 000 totalförsvarspliktiga kunna utbildas , till en fullt utbyggd organisation om 40 000 bevakningsmän. Kortare utbildningstid (Försvarsmakten) Vid försvarsbeslutets första etapp uttalade regeringen att en översyn borde göras av utbildningstiderna i syfte att uppnå en större differentiering och anpassning till olika befattningar. Det borde övervägas om den avslutande förbandsutbildningen liksom repetitionsutbildningen kunde begränsas eller slopas helt för vissa förband. Sådan kompletterande utbildning skulle då genomföras om och när det säkerhetspolitiska läget så kräver. Vidare anförde regeringen att möjligheter att tillgodose behovet av bevakning kunde skapas genom att totalförsvarspliktiga utbildas till särskilda bevakningsuppgifter samt att utbildningen för detta kunde göras relativt kort. Vissa av dessa utbildade borde efter en kompletterande utbildning kunna ingå i andra krigsförband, som skall utvecklas efter särskilda beslut. I försvarsmaktsplanen anges att det avslutande förbands-utbildningsskedet är av avgörande betydelse för de totalförsvarspliktiga chefernas och yrkesbefälets förmåga att leda förband på kompani- och bataljonsnivån. Enligt Försvarsmakten bör inte någon differentiering av krigsdugligheten göras genom ingrepp i grundutbildningen utan möjligen inom fortsättningsutbildningen. Försvarsmaktens underlag innehåller också förslag om att personalbehovet för bevakning bättre kan tillgodoses med pliktpersonal som tidigare fullgjort grundutbildning och varit krigs- placerade i fältförbanden men som av olika skäl inte längre behövs i dessa förband. Försvarsmaktens förslag i den här delen kan enligt regeringens mening i princip godtas. Regeringen anser dock att Försvarsmakten fortlöpande bör analysera och pröva utbildningstidernas anpassning till de olika befattningarna.