prop · GK03100 · 1997-01-01 00:00:00 — Ett underskott skall vara täckt vid en angiven senaste tidpunkt, till vilken automatiskt en betalningsfrist ges (se avsnitt 12.2). Ett överskott betalas efter eventuell utredning ut till kontohavaren. Om den slutliga skatten för året ändras t.ex. på grund av ett beslut om omprövning eller ett domstolsbeslut med anledning av ett överklagande, debiteras eller krediteras kontot utifrån den betalningsdag som angetts i beslutet eller, såvitt gäller återbetalning, den dag återbetalning skall ske. Det över- eller underskott på kontot som beslutet ger upphov till är att se som en ändring av den slutliga skatten för ett visst inkomstår. Om den skattskyldige inte tidigare taxerats fastställs den slutliga skatten genom beslutet. Ränta beräknas i förekommande fall fr.o.m. (i vissa fall fr.o.m. ) under taxeringsåret. Det sagda kan illustreras på följande sätt. Exempel Den slutliga skatten för inkomståret uppgår till . omprövar taxeringsbeslutet i en viss fråga och ett beslut meddelas som innebär att taxeringen höjs. Den följande skatteberäkningen visar att den slutliga skatten för inkomståret rätteligen skulle ha uppgått till . På skattekontot debiteras ett belopp om . Debiteringsdag är den dag då ett eventuellt underskott skall vara täckt. Ränteberäkningsdag är (i vissa fall ) under taxeringsåret. Ränta debiteras i samband med månadsavstämningen. Regeringen delar utredningens uppfattning om hur den slutliga skatten skall bokföras på skattekontot när skatten har bestämts genom ett omprövningsbeslut. Även annan slutlig skatt bör enligt vår mening av likformighetsskäl bokföras på skattekontot på förfallodagen. Vid samma tillfälle bör den preliminära skatten krediteras. Bestämmelser om när skatter och avgifter skall bokföras på skattekontot har tagits in i 3 kap. skattebetalningslagen. 11 Kreditering på skattekontot Regeringens förslag: På ett skattekonto skall bokföras varje betalning som den skatt- eller avgiftsskyldige gör. Betalningar och övriga krediteringar skall bokföras utan någon inbör- des avräkningsordning mellan olika skatter och avgifter på kontot. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslagen. ställer sig bakom de allmänna principer för kreditering på skattekontot som föreslagits av utredningen, dvs. att betalningar skall bokföras utan avräkning mot någon speciell debiteringspost. Statens löne- och pensionsverk förutsätter att de olika ingående posterna vid en inbetalning till skattekontot särredovisas på skattekontot från avstämningssynpunkt. Enligt synes ett system utan inbördes avräkningsordning i princip godtagbart under förutsättning att det inte omfattar räntor och andra avgifter, såsom förseningsavgifter, skattetillägg och liknande som debiteras kontot, i vart fall så länge inte solidariskt betalningsansvar eller obeståndssituationer aktualiseras. Samfundets mening är att först bör avräkning ske mot debi- terade skatter, där likafördelning kan ske, och därefter bör överskjutande belopp avräknas mot räntor, avgifter och liknande. Riksenheten mot ekonomisk brottslighet anser visserligen att den föreslagna lösningen vid första påseendet kan verka enkel och praktisk. Vid närmare skärskådande kan Riksenheten dock konstatera att den har svagheter. En sägs vara att vissa inbetalningar som inflyter kan vara sådana att de enbart får avräknas mot en viss form av skatt. Riksenheten tänker då bl.a. på belopp som drivs in i andra länder med stöd av konventioner eller bilaterala avtal. Enligt utredningen är problemet försumbart. Riksenheten delar dock inte den uppfattningen. Riksenheten har svårt att se att man kan undvara en avräkningsordning. anser att ett minimikrav för att ett skattekontosystem skall införas måste vara att den skattskyldige kan följa betalningen av varje skatt i sig och för varje period. Vid en bedömning av hur grav en betalningsförseelse är, måste det gå att på ett enkelt sätt följa vilken eller vilka betalningar som har varit sena. Skälen för regeringens förslag: I det föregående har betonats vikten av att skattekontots debiteringar är tydliga. Det skall vara helt otvetydigt vilka skatter och avgifter som har debiterats kontot och de debiterade beloppen skall vara betalda. Det är nödvändigt bl.a. för att den skatt- eller avgiftsskyldige skall få en klar bild av sin skatte- och avgifts- situation. Krediteringar i skattekontosystemet skulle kunna bokföras på ett sätt som liknar dagens system där varje inbetalning avser en specifik skatt eller avgift. I de fall ett konto visar underskott framgår det då vilken skatt eller avgift som skulden avser. Det torde vara en sådan ordning som Statens löne- och pensionsverk samt Företagarnas Riksorganisaion efterlyser. Med en sådan ordning blir emellertid fördelarna med ett system med skattekonton avsevärt mera begränsade. Det finns visserligen en samlad bild av den skatt- eller avgiftsskyldiges debiteringar och krediteringar. Men de förenklingar i administrativt hänseende som anförts som ett av huvud- skälen till att nuvarande system bör utvecklas i samordnande riktning nås inte. Kvar finns skattemyndigheternas resurskrävande arbete med att stämma av olika skatter och avgifter för sig, föra om belopp mellan skatte- och avgiftsdebiteringar och perioder, m.m. Dessutom måste inbetal- ningshandlingar vara märkta så att en betalning styrs till rätt debitering. Ett annat sätt att hantera betalningar och övriga krediteringar på skatte- kontot och som förordas av utredningen är att bokföra dem utan att de hänförs till en viss skatt eller avgift. En betalning krediteras helt enkelt kontot som en betalning avseende skatter och avgifter. Det innebär att skattemyndigheten hanterar samtliga skatter och avgifter som ingår i ett konto på ett för kontohavaren sammanhållet och enhetligt sätt. I sin renodlade form leder detta förfarande till att det inte kan anges vilken skatt eller avgift som är betald respektive obetald. I vart fall gäller det om inte samtliga debiterade poster betalats. Så länge den skatt- eller avgiftsskyldige fullgör sin betalningsskyldighet kan ju konstateras att varje skatt och avgift som debiterats har betalats i sin helhet. Detsamma är fallet om en överbetalning gjorts. Att de skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet betalas utan en inbördes avräkningsordning är alltså en förutsättning för att de åsyftade förenklingarna av det skatteadministrativa förfarandet skall kunna uppnås fullt ut. Detsamma gäller i fråga om räntor, förseningsavgifter och skattetillägg. kräver denna ordning särskilda överväganden rörande utformningen och tillämpningen av vissa bestämmelser och hante- ringsrutiner. Närmast gäller detta i fråga om solidarisk betalnings- skyldighet, utlandshandräckning, förmånsrätt, beräkning av EU-bidragets storlek och betalning av tilläggspensionsavgift som förutsätter att det kan anges om en specifik skatt eller avgift har betalats. Även uppgifter som lämnas för statistikändamål eller bokföring grundas nu på att en betalning specificeras som en viss skatt eller avgift. Enligt vår uppfattning är de nya problem som kan uppkomma inte alls av sådan art eller omfattning att de bör hindra införandet av den ordning som är att föredra från administrativ synpunkt, dvs. en krediteringsordning utan avräkning mellan debiteringar av olika skatter och avgifter på ett skattekonto. För att systemet skall bli så enkelt som möjligt att administrera anser vi, till skillnad mot , att systemet bör omfatta även räntor, förseningsavgifter och skattetillägg. Vi föreslår därför en sådan ordning. Hur de problem som kan vara förenade med vårt förslag bör lösas behandlar vi i följande avsnitt. Vi vill här bara framhålla att den valda metoden inte på något sätt gör redovisningen av krediterade belopp på skattekontot mindre tydlig. Givetvis skall varje inbetalning av den skatt- eller avgiftsskyldige registreras på skattekontot med uppgift om när inbetalningen bokfördes på skattemyndighetens konto. Någon sådan särredovisning som Statens löne- och pensionsverk samt nämnt kan det dock inte bli fråga om. En sådan särre- dovisning är inte heller nödvändig eftersom inbetalda belopp skall fördelas proportionellt mellan de vid inbetalningen debiterade och förfallna skatte- och avgiftsfordringarna. En särredovisning är inte heller nödvändig för beräkningen av kostnadsränta eftersom den avses knytas till ett eventuellt underskott på skattekontot. Samma sak avses gälla vid överlämnande av obetalda belopp till kronofogdemyndigheten för indrivning. Även de nu nämnda frågorna behandlar vi närmare i senare avsnitt. Vi vill här bara tillägga att någon särredovisning av inbetalda belopp inte heller är nödvändig för att bedöma hur allvarlig en betalnings- försummelse är så som gör gällande. Med den enhetliga syn på skyldigheten att betala skatter och avgifter som vi förordar är det helt utan betydelse vilken skatt eller avgift som är obetald. Det som är väsentligt är om det på skattekontot finns ett över- eller underskott och i så fall hur stort det är och hur länge det har funnits. Regeringens förslag: Om det finns ett underskott på ett skattekonto och det behöver anges om en skatt eller avgift är betald eller obetald skall underskottet i regel fördelas proportionellt mellan de skatter och avgifter som påförts . Undantag från denna likafördelningsmetod skall göras vid tillämpning av reglerna om solidariskt ansvar. Likafördelningsmetoden skall inte heller gälla vid tillämpning av obeståndsrekvisitet i samband med konkurs. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. ställer sig bakom att likafördelningsmetoden skall tillämpas i de fall det finns behov av att kunna ange om viss skatt har betalats eller inte. Verket godtar också förslaget om vid vilka situationer likafördelningsprincipen inte skall tillämpas. Vad som avses med den aktuella perioden vid tillämpning av likafördelningsmetoden finns inte angivet någonstans. I detta avseende anser att ett förtydligande behövs. Enligt tingsrätts uppfattning framgår det varken av bestämmelserna i aktiebolagslagen, lagen om handelsbolag och enkla bolag eller av konkurslagen att avräkning från skattekontot skall ske på något annat sätt än som sägs i skattebetalningslagen. Den aktuella paragrafen bör därför kompletteras med uttryckliga regler om när avräkning skall ske på annat sätt än som där föreskrivs. Föreningen anser att likafördel- ningsmetoden bör gälla endast om inbetalaren inte särskilt angett vad inbetalningen avser. Den skatt- eller avgiftsskyldige skall således ha rätt att själv välja vad en betalning avser vilket är en grundläggande rättighet. anser att likafördelningsmetoden är alltför svår för de skattskyldiga att följa och förstå och därför oacceptabel. Ett system måste vara utformat så att om ett underskott uppkommer och rätt belopp betalas följande perioder skall dessa i sin helhet anses vara till fullo betalda och underskottet endast hänföra sig till den betalning genom vilken det ursprungliga underskottet har uppkommit. anser att risken för nya problem är så pass överhängande med likafördelningsmetoden att man bör bokföra betalningar och övriga krediteringar med en inbördes avräkningsordning. Skälen för regeringens förslag: I de flesta fall är det inte nödvändigt att kunna ange vilka obetalda skatter eller avgifter som har genererat ett underskott. Det är tillräckligt att veta hur ett underskott har uppkommit och hur stort det är. I de fall behov finns av att se om den skatt- eller avgiftsskyldige har betalat en viss skatt eller avgift eller hur mycket av en debitering som har betalats föreslår utredningen att en fördelning skall ske av gjorda betalningar enligt en likafördelningsmetod (proportionering). Den utgår från att varje betalning av en skatt eller avgift skall behandlas lika. Om endast en viss andel av det sammanlagt debiterade skatte- och avgiftsbeloppet har betalats, anses varje debiterat delbelopp betalt efter den kvotdel som delbeloppen utgör av de sammanlagda debiteringarna. Tillämpningen av den beskrivna metoden förutsätter att ett delvis nytt synsätt får anläggas på betalningar av skatter och avgifter. I princip blir det ur den enskildes perspektiv lika viktigt att betala varje förekommande skatt eller avgift. Även från det allmännas sida blir den principiella ut- gångspunkten att alla skatte- och avgiftsbetalningar anses lika viktiga. Metoden kan sägas redan vara tillämplig vid betalning av arbetsgivarav- gifterna. I detta sammanhang finns ju ingen inbördes avräkningsordning mellan de olika slagen av arbetsgivaravgifter. Enligt vår mening har likafördelningsmetoden sådana stora fördelar att den trots några remissinstansers invändningar bör införas. Det föreslagna sättet att fördela betalningar av skatter och avgifter leder till att ytterligare förenklingar av det skatteadministrativa förfarandet kan åstadkommas. Vi föreslår därför att likafördelningsmetoden skall införas i skattekontosystemet. har ansett att ett förtydligande behövs i frågan om till vilken period ett visst underskott skall anses vara hänförligt. Enligt vår mening bör den aktuella perioden i normalfallet vara en kalendermånad. I vissa fall skall dock perioden avse inkomståret, se mer härom under avsnitt 16. Vid beräkningen av underlaget för den mervärdesskattebaserade avgiften till EU utgör kalenderår beräkningsperiod. I vissa situationer är utgångspunkten för proportioneringen ett stort antal konton, exempelvis när det gäller att bestämma storleken av den svenska EU-avgiften, medan det i andra situationer, exempelvis i samband med utlandshandräckning, är ett enskilt konto som är intressant. I det följande redogörs för nämnda situationer. Därefter tas upp fall då likafördelnings- metoden inte bör användas. Beräkning av den svenska EU-avgiften Enligt gällande regelverk inom EU skall medlemsländerna genom s.k. egna medel bidra till finansieringen av den gemensamma budgeten. Dessa egna medel består av olika avgiftsslag, där ett procentuellt uttag på mervärdes- skattebasen utgör ett av avgiftsslagen. I EU:s budget upptas detta avgiftsslag till ett belopp som grundas på en överenskommen prognos av mervärdesskattebasen budgeten avser. skall medlemsländerna till kommissionen lämna en redogörelse för hur mervärdesskattebasen beräknats. Denna redogörelse ligger sedan till grund för slutreglering av den mervärdes- skattebaserade avgiften. Regeringen har uppdragit åt att administrera den mervärdesskattebaserade avgiften. Beräkningen av mervärdesskattebasen grundar sig på rådets förordning nr 1553/89 av om den slutliga enhetliga ordningen för uppbörd av egna medel som härrör från mervärdesskatt. Grunden för beräkningen är den under föregående kalenderår betalda mervärdesskatten. Avgifter m.m. (skattetillägg, förseningsavgift, restavgifter, dröjsmåls- avgifter och räntor) som ingår i betalda belopp skall räknas av. I ett skattekontosystem kommer det enligt våra förslag att finnas upp- gifter om debiteringar på kontot för varje särskild skatt eller avgift medan inbetalningarna inte går att hänföra till någon specifik skatt eller avgift. att kunna fullgöra åtagandet om redovisning av utfallet för beräkningsunderlaget för den mervärdesskattebaserade avgiften behövs därför efter avslutat budgetår en fördelning av inbetalningarna på skatteslag så att inbetalningarna hänförliga till mervärdesskatt kan urskiljas. För kontohavare som har betalat enligt samtliga debiteringar och vars konto således är utjämnat och för kontohavare med ett överskott på kontot kan det inledningsvis konstateras att de debiterade beloppen för mervärdes- skatt är desamma som den mervärdesskatt som har betalats. För att få fram en uppgift om betald mervärdesskatt för övriga skatt- skyldiga, dvs. för sådana som har ett underskott på kontot, kan likaför- delningsmetoden användas. Ett särskilt problem vad gäller effekter för statsbudgeten är att andelen restförda belopp kan variera mellan skatteslagen. Likafördelningsmetoden kan alltså riskera att över- eller underskatta inbetalningarna av mervärdes- skatt, vilket i sin tur innebär att vår betalning av mervärdesskattebaserad avgift riskerar att bli större eller mindre än vad faktiska betalningar skulle ge upphov till. Tillgänglig statistik visar att mervärdesskattens andel av restförda belopp varierat kraftigt över åren och att det åtminstone varit så att andelen restförd mervärdesskatt kraftigt överstigit andelen restförda övriga skatter och avgifter. En tillämpning av likafördelningsmetoden baserat på totalt på skattekontot debiterade skatter och avgifter samt restförda belopp hade 1995 lett till en ökning av vår avgift till EU:s budget med ca . Det är därför enligt regeringens uppfattning viktigt att fördelningen görs på sådant sätt att effekterna för statsbudgeten minimeras och en så korrekt fördelning som möjligt erhålls, vilket i praktiken torde innebära en fördelning på skattekontonivå. För indrivning i utlandet av skatte- och avgiftsfordringar uppkomna här i landet har ingått avtal om handräckning med ett antal olika länder. Avtalen skiljer sig åt i vissa hänseenden exempelvis i fråga om vilka skatter och avgifter som omfattas. Ett indrivningsuppdrag utgörs i skattekontosystemet endast av ett saldo som avser fordran på skatter och avgifter. För att saldot i sin helhet skall omfattas av ett visst handräckningsavtal krävs att avtalet också omfattar alla de skatter och avgifter som hanteras i det aktuella skattekontot. Fråga kan således uppkomma om vilken eller vilka delar av det överlämnade underskottet som omfattas av avtalet. De flesta handräckningsärenden gäller nordiska länder. gjordes 3 277 ansökningar. De nordiska handräckningsfallen kännetecknas av att beloppen ofta är små och i flertalet fall rör fysiska personer med uteslutande tjänsteinkomster. Skatter och avgifter på dessa inkomster torde inte medföra några tillämpningsproblem. De handräckningsärenden som avser utomnordiska länder är få. handlades endast 190 sådana ärenden. Ärendena avser inte sällan större belopp och är ofta begränsade till vissa skatter eller avgifter. Även dessa ärenden omfattar till största delen tjänsteinkomster. Det kan dock förekomma skatter eller avgifter som inte omfattas av ett handräcknings- avtal. De ärenden där det blir nödvändigt att konstatera hur mycket av en eller flera skatter och avgifter som är obetalt begränsar sig således i första hand till relativt få handräckningsärenden som avser utomnordiska länder. Även i dessa fall bör det obetalda beloppet anses fördela sig på olika skatter och avgifter i enlighet med likafördelningsmetoden. Som framgått i det föregående utgår metoden med likafördelning från att inbetalningarna i normalfallet fördelar sig på kontots debiteringar under den aktuella månaden utifrån hur stor andel som debiteringen i fråga utgör av kontots sammanlagda debiteringar (proportionering). I ett par fall får likafördelningsmetoden sådana konsekvenser för den betalningsskyldige att den inte bör tillämpas. Som vi återkommer till i det följande gäller det vid tillämpning av obeståndsrekvisitet i 2 kap. 9 § konkurslagen (1987:672) i samband med konkurs (se avsnitt 14.5.2) och då fråga är om solidarisk betalningsskyldighet (se avsnitt 23.3.2). I dessa fall bör därför likafördelningsmetoden inte användas. I de angivna avsnitten behandlas också frågan hur de aktuella undantagen från likaför- delningsmetodens tillämpningsområde skall regleras lagtekniskt. Likaför- delningsmetoden bör inte heller tillämpas när det skall avgöras hur stor del av återförd ingående mervärdesskatt som har betalats in vid en fas- tighetsförsäljning där frivillig skattskyldighet förelegat. Se vidare kom- mentaren till 9 kap. 3 och 4 §§ mervärdesskattelagen (1994:200). 11.3 Kreditering av preliminär skatt Regeringens förslag: Preliminär skatt som redovisas i kontrolluppgift skall bokföras på skattekontot som den slutliga skatten. En kreditering på skattekontot skall också kunna grundas på särskilda beskattningsbeslut som lett till att en skatt räknats om. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft något att invända mot förslaget. anser emellertid att fysiska personer som betalar både A- och F-skatt och således har kontot aktivt inte bör få fyllnadsinbetalningar av A-skatt kredi- terade förrän slutskatten debiteras kontot. Härmed undviks att ett rän- tegenererande överskott uppstår på kontot vilket är konsekvent i relation till fysiska personer med enbart A-skatt. , och Näringslivets Skattedelegation för fram synpunkter på förslaget om kreditering av preliminär skatt som dock främst tar sikte på reglerna om beräkning av ränta. Skälen för regeringens förslag: Utredningen har dragit upp riktlinjerna för hur den preliminära skatten skall krediteras på den skattskyldiges skattekonto på följande sätt. Innehållen A-skatt för en arbetstagare skall under respektive år debiteras vid redovisningen och krediteras vid betalningen. Bokföringen sker på arbetsgivarens konto. Debiteringen sker löpande med ledning av de redo- visningshandlingar (skattedeklarationer) som arbetsgivaren lämnar . Sådan debitering sker även för andra redovisare, exempelvis banker, som är skyldiga att redovisa preliminär skatt som hållits inne genom skatteavdrag från räntor och utdelningar. Motsvarande betalningar kredi- teras och kontrolleras under löpande år endast på arbetsgivarens eller, när det är fråga om skatteavdrag från ränta, på bankens skattekonto. Hur den preliminära skatten fördelar sig på respektive skattskyldig, dvs. ar- betstagare eller kontohavare i bank, redovisas först i och med att kontrol- luppgifter lämnas, vilket skall ske året efter in- komståret. Kontrolluppgifterna utgör härvid såväl krediteringsunderlag för respektive skattskyldig som underlag för kontroll av de redovisade skatter som debiterats på arbetsgivarens eller bankens konto . Det bör tilläggas att kontrolluppgiften härutöver tjänar som underlag för faststäl- lande och kontroll av den slutliga skatt som skall bestämmas för den skattskyldige. För en skattskyldig med F-skatt eller särskild A-skatt utgör den åsatta debiteringen underlag för det belopp som skall räknas av mot den slutliga skatten. Har den skattskyldige både A-skatt och en debiterad preliminär skatt avräknas såväl den debiterade skatten som den redovisade A-skatten. De nu redovisade riktlinjerna har remissinstanserna inte haft något att invända emot. Vi ställer oss också bakom riktlinjerna och föreslår en ordning som grundar sig på dessa. Några remissinstanser har dock haft synpunkter på hur fyllnadsinbe- talningar av preliminär skatt skall hanteras i de fall den skattskyldige debiterats preliminär skatt. Synpunkterna avser främst ränteberäkningen. I skattekontosystemet avses ränta beräknas fr.o.m. en viss tidpunkt på skillnaden mellan den preliminära och den slutliga skatten. Frågor om beräkning av ränta behandlar vi i avsnitt 13. Preliminär skatt via kontrolluppgift Innehållen preliminär skatt som arbetsgivare, bank eller annan har redo- visat i kontrolluppgift skall givetvis tillgodoräknas och krediteras på skattekontot för respektive skattskyldig som en betalning av preliminär skatt. I princip skulle det kunna ske när kontrolluppgiften kommer in, dvs. redan fr.o.m. februari månad året efter inkomståret. Flera skäl talar emel- lertid för att preliminär skatt som redovisats i kontrolluppgift bör bokföras och krediteras på den skattskyldiges konto först i samband med att den motsvarande slutliga skatten debiteras kontot. Skatt som redovisas i kontrolluppgift berör i första hand löntagare. Skattebeloppet i dessa fall står i allmänhet i direkt proportion till inkomsten och kan i de allra flesta fall förväntas tämligen väl stämma överens med den slutliga skatt som senare kommer att debiteras.