prop · GK03112 · 1997-01-01 00:00:00 — Vuxnas kognitiva inlärningsprocess är annorlunda än barns och ungdomars. De studerande behöver stöd att bearbeta sina gamla inlärningserfarenheter sin skolbild . Speciell vuxenstudietek- nik är ett viktigt instrument i undervisning för vuxna. Allt detta ställer stora krav på vuxenpedagogisk kompetens. (KLK, U 1995:09) har publicerat en rapport ser på sig själva (SOU 1996:188), som bl.a. ytterligare understryker behovet av en utvecklad och stärkt forskning lärarutbild- ning och personalfortbildning om vuxenpedagogik. finns ingen spe- ciell lärarutbildning för komvux och (Statens skolor för vuxna) utöver en påbyggnadsutbildning om 20 poäng för den tidigare delen av den grund- läggande vuxenutbildningen. Många av de lärare som arbetar i vuxenutbildningen har skaffat sig sådan kompetens genom utbildning men framför allt genom lång praktisk erfarenhet. Eftersom vuxenutbildningen kommer att växa i om- fattning behöver denna erfarna lärarkår kompletteras med nya lärare. Nya lärare behövs även av det skälet att den nuvarande lärarkåren åld- ras. Enligt en avgiven rapport från Utbildningsbehovet av lärare i allmänna ämnen ökar avgången ur dagens lärarkår i komvux kraftigt . beräknas andelen av dagens lärarkår som är i tjänst uppgå till . Inom svenskundervisning för invandrare (sfi) är bristen på adekvat ut- bildade lärare stor, även om den minskat något . Av dem som arbetar som lärare inom sfi saknar mer än hälften ämnesteoretisk utbildning och av alla lärarna saknar både lärarutbildning och ämnesteoretisk utbildning. Regeringen anser mot denna bakgrund det nödvändigt att den nya lä- rarutbildningen utvecklar en gedigen vuxenpedagogisk kompetens. Den parlamentariska kommitté om lärarutbildning som aviserats kommer att få i uppdrag att utreda hur lärarutbildningen för vuxenutbildningens be- hov skall utformas för att garantera den vuxenpedagogiska kompetensen. Kompetensutveckling Kommunerna har det fulla arbetsgivaransvaret för lärarna och ansvarar för att de får en adekvat fortbildning i enlighet med skollagens krav. De nationella målen för skolan skall styra kommunernas beslut när det gäller lärarfortbildning. Läroplanerna ger rektor ansvar för att lärare får möjlig- het till den kompetensutveckling som krävs för att dessa professionellt kunna utföra sina arbetsuppgifter. Ansvaret för kompetensutveckling är i viss mån delat mellan stat och kommun. Kommunerna har ansvar för att fortbildning anordnas för per- sonal som har hand om utbildningen. Staten har ett ansvar för att det finns tillgång till fortbildning av god kvalitet i alla delar av landet. Sta- tens ansvar är ett led i skapandet och vidmakthållandet av en likvärdig skola för alla. Kompetensutveckling har stor betydelse för utvecklingen av skolan och kan vara en förutsättning för att de skolreformer beslutat om skall kunna förverkligas. Att lärarna har goda och aktuella kunskaper är grundläggande för deras möjligheter att göra fullgoda insatser. Fortbildning bör ingå som en del av den strategi för kompetensutveckling som utifrån kommunens skolplan och den lokala arbetsplanen fastställs för den enskilda skolan. Både svenska och internationella studier visar att fortbildning ger påtagliga effekter, endast om den tillsammans med annan kompetensutveckling sätts in i en medveten strategi för att utveckla verksamheten. Det är nödvändigt att dels kommunen som arbetsgivare, dels staten som garant för likvärdig utbildning i landet har en klar bild av målsättningen med kompetensutvecklingen. Både fortbildningsanordnarna, kommunerna och staten måste bli aktivare när det gäller att prioritera var fortbildningsinsatser skall göras. Verk- samheten måste anpassas till de lokala behoven. Det förutsätter dialog mellan anordnare, kommun, skola och lärare. Det finns en mängd områden som är aktuella för fortbildning såsom kursplanearbete, förändrat arbetssätt, jämställdhet, inflytandefrågor, be- tygsfrågor, undervisningsmetodik, utvärdering samt breddning och fördjupning av lärarkompetensen. För fortsatt framgångsrikt arbete med att integrera förskola, skola och skolbarnsomsorg måste särskilda fort- bildningsinsatser göras och omfatta all personal som ingår i det arbetet. Det gäller både kunskaper om t.ex. barns utveckling och lärande och ut- veckling av den egna yrkesrollen. Vidare måste fortbildningsinsatser ske inom naturvetenskap, teknik och miljöområdet. Behovet av ökade kun- skaper inom dessa områden är stort, framför allt hos lärare på de lägre stadierna. Teknikämnet är ett nytt obligatoriskt ämne i . Miljöfrågorna är ett tvärvetenskapligt område och har ingen plattform som eget ämne. Lärare som undervisar i dessa ämnen har större eller mindre brister i sina egna ämnes- och metodkunskaper. En lärare kan utveckla olika funktioner, t.ex. som ämnesexpert, för andra lärare eller en grupp av elever, projektledare, metodutvecklare, stödperson för elev med speciella behov m.m. Skolan bör beakta sitt be- hov av olika kompetenser i sin fortbildningsplanering, liksom sitt behov av forskarutbildade lärare. Det är också viktigt att den aktuella skolforsk- ningen blir känd i skolorna. Härigenom kan forskning stimulera det lo- kala utvecklingsarbetet i skolan och även stimulera forskning som en kar- riärväg för lärare. Forskarutbildade lärare och regering har i flera sammanhang betonat hur viktigt det är att öka tillgången på forskarutbildade lärare i skolorna. Det är önskvärt att sambanden mellan skolväsendet och högskolan stärks. Framför allt i de gymnasiala utbildningarna bör ett vetenskapligt betraktelsesätt bli en viktig del i undervisningen. Forskarutbildade lärare bör genom sina för- djupade ämneskunskaper och större erfarenhet av att värdera och analy- sera information kunna vara ett stöd för sina kolleger och genom sin spe- ciella kompetens vara en tillgång i det lokala utvärderingsarbetet.. Läro- planerna ställer också krav på ett mer undersökande och forskande ar- betssätt. I realiteten är det dock så att antalet lektorer i skolan har minskat kraftigt år för år. I skollagen har fr.o.m. införts en föreskrift om att kommuner och landsting skall sträva efter att för viss undervisning an- ställa forskarutbildade lärare. En enkät som gjort till ett urval av kommuner och landsting visar att ungefär hälften av dessa ledigförkla- rat lektorstjänster men haft stora svårigheter att få kompetenta sökande. Andra kommuner har uppgett att inga lämpliga vakanta befattningar fun- nits och att det rått osäkerhet om lärarbehovet inom aktuella ämnesområ- den. Många av kommunerna/landstingen uppger dock att de skall försöka öka antalet lärare med forskarexamen och är beredda att vidta särskilda åtgärder för att underlätta rekryteringen. Sådana åtgärder kan vara sär- skilda överläggningar med rektorerna, aktivare annonsering och speciella löne- och anställningsvillkor. Regeringen understryker ånyo angelägenheten av att få fler forskar- utbildade lärare i skolverksamheten. Behovet av att stärka skolans forskningsanknytning är stort och har framförts i flera utvärderingar och rapporter , bl.a. av den arbetsgrupp inom Utbildningsdepartemen- tet som haft i uppgift att göra en inventering av problem och frågeställ- ningar inom lärarutbildningen (Lärarutbildning i förändring, Ds 1996:116). Ett sätt att öka rekryteringen är att öka rekryteringsbasen av forskar- utbildade personer. Antalet avlagda forskarexamina har ökat med 37 pro- cent mellan åren 1989/90 och 1993/94. Målsättningen från statens sida är fortsatt kraftig ökning av antalet doktorsexamina som avläggs fram . har med anledning av budgetpropositionen 1997 anslagit medel för forskning och forskarutbildning inom lärarut- bildningens område. Satsningen väntas få till följd att även skolan får fler forskarutbildade lärare. Rekryteringen kan vidare stimuleras genom ett vidgat samarbete mel- lan skola och högskola. enkät visar att på många håll pågår ett sådant samarbete. På några orter finns t.ex. planer på en gemensam rekrytering av forskarutbildade personer till högskola och skola. Regio- nala utvecklingscentra bör väsentligen öka kontakterna mellan skola och högskola. Dessa centra bör också kunna vara ett forum för att diskutera samarbete vad gäller forskarutbildad personal. Det slutna läraravtalet, med dess satsning på skolutveckling, är en tredje faktor som bör kunna bidra positivt. Ett av syftena med sats- ningen på skolutveckling är att utveckla och stärka lärarprofessionen och lärarrollen. Behovet av karriär-/utvecklingstjänster tas upp i det gemen- samma dokument som parterna tagit fram och det öppnas möjlighet att inrätta lektorstjänster i fler skolformer än gymnasieskolan. Det bör också bli lättare att inrätta tjänster som kombinerar tjänstgöring inom skolan med tjänstgöring vid högskolan. Det fordras således åtgärder både inom forskarutbildningen och vid rekrytering av lärare. Regionala utvecklingscentra Decentraliseringen på utbildningsområdet har skapat en ny situation för både skola och högskola. Målstyrningen har ökat friutrymmet på lokal nivå, som kraven på utvärdering och resultatkontroll har skärps. Skolan tolkar de nationella målen från sina utgångspunkter och bestämmer sedan hur man konkret skall gå tillväga för att nå målen. När staten inte längre utfärdar omfattande regler för utbildningarnas utformning, ökar behovet av dialog på lokal och regional nivå, inte minst mellan sådana verksamheter som är ömsesidigt beroende av varandra. Ett närmande mellan lärarutbildning och förskola/skola/vuxenutbildning blir en nödvändig konsekvens av styrsystemet. Ansvarsfördelningen mellan stat och kommun, i vilken kommunernas eget ansvar för lokal skolutveckling och lärares kompetensutveckling understryks, medför ett stort behov av mötesplatser där lärarutbildning och skola, var och en med sina förutsättningar, kan diskutera gemen- samma problem och genomföra gemensamma projekt. Lärarutbildningen behöver komma i kontakt med de förändringar som sker i skolan och i lärares arbete. Skolan behöver komma i nära kontakt med högskolans utvecklingsarbete och forskning samt få möjligheter att påverka lärar- utbildningens utformning. Behovet av dialog mellan skolan och högsko- lans grundutbildningar har ökat kraftigt. Skolan behöver stöd i sin reflek- tion över vad som sker i undervisningen och i det lokala utvecklings- arbetet. Lärarutbildningen behöver stöd i sitt arbete med grundutbild- ningens kvalitet samt med utveckling och forskning som har relevans för skolans inre arbete. Möten mellan forskare, lärarutbildare och personal i förskola, skola och vuxenutbildning kan bidra till en utveckling av både skolans och lärarutbildningens kvalitet. Lärarutbildningens vetenskapliga bas behöver stärkas och kontakter skapas mellan olika forskningsområden, skolan och lärarutbildningen. Det är angeläget att lärare i skolan och i förskolan får möjlighet att delta i forskning som ett led i skolans utvecklingsarbete. En ökad forskning är även av betydelse för att öka andelen lärare och lärarutbildare med fors- karutbildning samt för att höja kvaliteten på lärarstuderandes examens- arbeten. En arbetsgrupp inom har i rapporten utbildning i förändring (Ds 1996:16) föreslagit utökat samarbete mellan högskola och skola i form av regionala utvecklingscentra. Ett regionalt utvecklingscentrum skulle, enligt arbetsgruppen, kunna bli ett forum för högskola, skola och förskola i gemensamma frågor om grundutbildning, kompetensutveckling, fortbildning, forskning etc. Regeringen har budgetproposition ställt sig bakom arbetsgruppens förslag. och har i regleringsbrev för avseende anslag till skolväsendet fått i uppdrag att stimulera ut- vecklingen av regionala centra. Det är önskvärt att olika samarbets- modeller utvecklas utifrån lokala behov och förutsättningar. Det finns goda erfarenheter av regionalt samarbete mellan högskola och skola att bygga vidare på. Regionala utvecklingscentra bör kunna få en viktig roll när det gäller att initiera och stimulera förnyelsearbete i samverkan mellan högskola, förskola, skola och vuxenutbildning. 5.2 Förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg Regeringens bedömning: Den sociala miljö och den pedagogiska sti- mulans som barn möter under barndomsåren påverkar på ett avgörande sätt deras förutsättningar för utveckling och lärande. Förskolan bör därför ges sin rättmätiga betydelse som den första grundstenen i utbildnings- systemet. Förskolans pedagogiska roll bör förstärkas och tydliggöras. Genom en integration av förskola, skola och skolbarnsomsorg kan all pedagogisk verksamhet som rör barn och ungdom bilda en helhet som höjer kvaliteten i verksamheterna. Samordningen av förskoleverksam- heten, skolbarnsomsorgen och skolan skall också omfatta styrdokument, lagstiftning och tillsyn. Från familjepolitik till utbildningspolitik överfördes ansvaret för barnomsorgen från Socialdepar- tementet till . Bakgrunden till denna förändring gavs i regeringsförklaringen , där det lades fast att det livslånga lärandet skall vara en hörnsten i regeringens politik mot ar- betslösheten. skall kunna konkurrera med hög kompetens, vars förutsättningar skall ges genom en hög kvalitet i alla skolformer, från förskolan till högskolan. Regeringens avsikt är att ett gemensamt synsätt på barns och ung- domars utveckling och lärande från tidig ålder skall utvecklas och att de pedagogiska verksamheterna anpassas för att möta de nya krav som sam- hällsförändringarna innebär för individen. Genom en integration av för- skolans s.k. sexårsverksamhet, skolan och skolbarnsomsorgen kan verk- samheten för barnen förbättras. Integrationen skall framför allt ses som en pedagogisk fråga med en fokusering på en utveckling mot mer av ge- mensamma mål, förhållningssätt, arbetsformer och synsätt i de olika verksamheterna. Ett viktigt syfte är att arbetslag med olika kompetenser skall kunna utvecklas som arbetsform för att bättre möta barns olika be- hov av stöd och stimulans. Barnomsorgen, varav verksamheterna i förskola och fritidshem är en väsentlig del, men där också andra verksamhetsformer inryms famil- jedaghem, öppen förskola, öppen fritidsverksamhet har byggts upp som en del av familjepolitiken. Målsättningen har varit att förverkliga ett samhälleligt stöd för barns omsorg, omvårdnad och utveckling, vars or- ganisation, arbetsformer och pedagogiska innehåll haft det dubbla syftet att öka jämställdheten mellan kvinnor och män genom att göra det möj- ligt att förena föräldraskap och förvärvsarbete och att ge barn goda upp- växtvillkor för utveckling och lärande. omfattar barnomsorgen av alla barn i åldrarna och av barnen i åld- rarna . Målet om full behovstäckning är i det närmaste uppnått. Barnomsorgen har varit föremål för politisk debatt och är så fortfarande. Den nordiska modellen för barnomsorg, med heldags- omsorg i ett sammanhållet system med hög kvalitet, är förvisso kost- nadskrävande och den omfattande utbyggnaden har inneburit ett stort åtagande av stat och kommun. Barnomsorgen är emellertid också en för- utsättning för den höga kvinnliga förvärvsfrekvensen kanske även för de höga födelsetal som varit utmärkande för . Förskolan är en viktig förklaring till att resultaten i den svenska skolan i internationell jämförelse är så goda. Debatten om barnomsorgen har mest rört samhällsekonomi, relationen familj-samhälle, offentligt-privat, driftfor- mer och utbyggnadssiffror. Debatten har i mindre utsträckning rört syftet med verksamheten och det pedagogiska innehållet. Regeringen anser att det nu är nödvändigt att vända blickarna mot förskolans inre arbete, dess betydelse för barns utveckling och lärande och hur verksamheten kan få sin berättigade plats i den samlade utbildningspolitiken. Detta innebär en perspektivförskjutning som både är viktig och möjlig att göra, eftersom förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen genom ett målinriktat och framgångsrikt arbete omfattar en så stor andel av alla barn. innebär samhällsutvecklingen ökande behov av kun- skaps- och kompetensutveckling för individen. Förskolan bör nu ges sin rättmätiga betydelse som den första grundstenen i utbildningssystemet. Det har varit en brist att den nya läroplanen (Lpo 94) inte kom att om- fatta också skolbarnsomsorgens och förskolans verksamhet. Arbetet med en gemensam läroplan påbörjades , men fullföljdes aldrig på grund av nya direktiv. Regeringen anser att läroplanen nu bör ersättas av ett gemensamt måldokument för förskolans verksamhet för sexåringar, och skolbarnsomsorgen, som bygger på det organisatoriska och pedagogiska utvecklingsarbete som pågår i många kommuner. För att tydliggöra den pedagogiska uppgiften bör även förskolans verksamhet för de yngre barnen, som bedrivs i daghem och deltidsgrupper, ges ett nytt måldokument med motsvarande karaktär av läroplan. De båda läroplanerna skall utgå från en gemensam syn på barns och ungas utveckling och lärande och tillsammans med läroplanen för de frivilliga skolformerna bilda en helhet. Måldokumenten bör till struktur och innehåll syfta till att förstärka den pedagogiska rollen för förskolans och skolbarnsomsorgens del, underlätta den långsiktiga planeringen och göra dem mer tillgängliga för kvalitetssäkring och utvärdering. Utbildnings- systemet kommer därmed att omfattas av tre läroplaner, en för förskolan, en för sexårsverksamheten-grundskolan-skolbarnsomsorgen och en för de frivilliga skolformerna. En ny gemensam lagstiftning för barnomsorg och skola skall utformas i skollagen, anpassad till de nya förutsättningar och möjligheter som ges genom integrationen av verksamheterna. I enlighet med regeringens beslut kommer att bli myndigheten för tillsyn, uppföljning, utvärdering och utveckling av skolan, förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen. Utvecklingen av ett gemensamt synsätt på barnet, hur det tillägnar sig kunskaper och kompetenser och under vilka betingelser detta sker, har redan påbörjats av de professionella som arbetar i förskola, skola och fritidshem. Den förändrade nämndorganisation, med gemensam och barnomsorg, som de flesta kommuner nu genomfört, ger bättre förutsättningar än tidigare för ett samlat ansvar och gemensamt utvecklingsarbete för förskola, skola och skolbarnsomsorg. Genom att förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen förs in i och blir en del av utbildningspolitiken kan regeringen samordna reformarbetet för dessa verksamheter med det som görs för skolan. Detta kan i sin tur bidra till den fortsatta utvecklingen av hela skolväsendet. Lägesbeskrivning Förskolan omfattar alla sexåringar, förutom dem som är in- skrivna i skolan (). Även för barn i åldrarna bedriver förskolan en omfattande verksamhet. av femåringarna, av fyraåringarna, av treåringarna, av tvååringarna och av ettåringarna omfattas av förskolan. Den helt dominerande verksamhetsformen för 1-5-åringarna är daghem- men. Därutöver har av barnen i varje åldersgrupp plats i familjedaghem. Utvecklingen mot en ökande grad av integration mellan förskolans sexårsverksamhet, skolan och skolbarnsomsorgen har varit omfattande i kommunerna . är fritidshemmen oftast förlagda till skolan. I många kommuner har även förskolan för sexåringar samordnats med skolan och fritidshemsverksamheten. I syfte att få den aktuella bil- den av hur långt kommunerna kommit i denna fråga har SCB på Utbild- ningsdepartementets uppdrag samlat in uppgifter om den allmänna för- skolan för sexåringar. Undersökningen visar att förskolan omfattade av alla sexåringar. Andelen har varit . De flesta sexåringar finns fortfarande i daghem, men antalet barn i den med skolan samordnade sexårsverksamheten i kombination med fritidshem, ökar kraftigt . Av särskilt intresse har varit uppgiften om i vilka organisationsformer som kommunerna bedriver den allmänna förskolan. SCB:s studie visar att i 182 av landets kommuner () bedrevs verksamheten huvudsakligen i en organisationsform. I övriga kommuner fanns flera olika organisationsformer. Den vanligast förekommande formen var förskola i eller i nära anslutning till skolans lokaler (av kommunerna). De näst vanligaste var förskola integrerad i skolan med år 1/2/3 (av kommunerna) och förskola i fritidshemmens lokaler (av kommunerna). Övriga huvudsakliga organisationsformer för den s.k. sexårsverksam- heten var daghem (), fristående deltidsgrupp () och fritidshem tillsammans med äldre barn (). Undersökningen visar att omkring hälften av landets kommuner hade samordnat förskolan för sexåringar i olika utsträckning med skola och/eller fritids- hem. Förskolan tid i livet påverkar människan så starkt som barndomstiden. Bered- skapen och viljan att utvecklas och lära finns tidigt hos alla barn. Den sociala miljö och den pedagogiska stimulans som barnet möter skapar förutsättningarna. fram till skolstarten formas mycket av den grundläggande livsattityden och identiteten, i ett nära samspel mellan barn och miljö. Barn utforskar och upptäcker sin omgivning, utvecklar tillit och självkänsla, skapar förståelse och sammanhang i tillvaron och utvecklar sin kompetens utifrån konkreta upplevelser och erfarenheter. För barn som tidigt får stimulans att utveckla och använda ett rikt språk, genom alla sina sinnliga uttryckssätt, kan hela den senare läs- och skriv- utvecklingen påverkas. Att tidigt tillgodose barns naturliga lust att lära är den bästa grunden för fortsatt lärande i skolan. Därför har förskolan en viktig roll för barns utveckling och växande. Förskolans betydelse för barns utveckling och lärande finns belagd i såväl svensk som internationell forskning. En svensk långsiktig studie () visar t.ex. klara samband mellan förskolevistelse och barns sociala och intellektuella kapacitet i skolan. De barn som från tidig ålder vistats i daghem var, när de bedömdes av sina lärare 1, bättre på verbala prov och mer kompetenta i skolans läsämnen, dvs. läs- ning, skrivning och räkning, än de barn som varit mest hemma eller hos dagmamma. Även socialt bedömdes den förra gruppen barn som mer ut- hålliga, mer socialt frimodiga och mindre ängsliga. De hade lätt att an- passa sig till skolan. Internationella studier, främst från , har visat att förskola med sär- skilt anpassad pedagogik för socialt missgynnade barn, har lett till bättre social anpassning och motverkat utslagningseffekter. Tonåringar som gått i denna förskoleverksamhet har visat sig ha mindre behov av special- undervisning och ha högre utbildningsambitioner än andra ungdomar med samma bakgrund. De har också fått en mer positiv inställning till utbildning generellt. Integration förskola - skola - fritidshem Förskolan och skolan har utvecklats ur skilda pedagogiska traditioner. motsättningar mellan förskola och skola har övergått i ett mer ömsesidigt intresse för det utvecklingsarbete som pågår inom respektive verksamhetsform. Integrationen av skola och fritidshem har inneburit större pedagogiska samband också mellan dessa verksam- heter. Ur ett utbildningspolitiskt perspektiv har bristen på gemensamma synsätt på barns utveckling och lärande i förskola, skola och fritidshem att man inte tillvaratagit och byggt vidare på varandras erfarenheter och läroprocesser inneburit ett pedagogiskt resursslöseri. Regeringens avsikt med att stödja integrationen av förskolan, skolan och fritidshemmen är att skapa de nödvändiga förutsättningarna för sam- verkan och gemensamma synsätt på barns och ungdomars utveckling och lärande. Detta innebär att lärandet ses mer som en obruten process, i vil- ken både erfarenheter från vardagslivet i familjen, bostadsområdet, bland kamraterna och den pedagogiska verksamheten i förskola, skola och fri- tidshem, tas tillvara. Ett sådant synsätt på läroprocesserna förutsätter ett nära samarbete mellan alla dem som har ansvaret för de olika miljöer och verksamheter som barnen vistas i i hem, barnomsorg och skola. Mötet mellan förskola, skola och fritidshem kan frigöra utvecklings- kraft, som omskapar alla de verksamheter som ansvarar för barns och ungdoms utveckling och lärande.