prop · GK0371 · 1997-01-01 00:00:00 — Regeringens skrivelse 1996/97:71 , EU och handelspolitiken inför 2000-talet Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Skrivelsens huvudsakliga innehåll I skrivelsen ges en översikt över och EU:s målsättningar på det handelspolitiska området med tonvikt på det multilaterala samarbetet och utvecklingen av den gemensamma handelspolitiken. Särskild uppmärksamhet ägnas åt en redovisning av världshandelsorganisationen första ministerkonferens, som avhölls i . Bilaga 1 redovisar EU:s riktlinjer inför och bilaga 2 redovisar slutsatserna från konferensen i form av en ministerdeklaration. Regeringens politik gentemot den inre marknaden avses redovisas i regeringens skrivelse 1996/97:83, och den inre marknaden. 1 Handelspolitiken inför 2000-talet 4 1.1 Frihandelspolitik för ekonomisk utveckling, tillväxt och sysselsättning 4 1.2 handelspolitiska målsättningar 5 1.3 Den gemensamma handelspolitiken 7 2 Regionalt samarbete och bilaterala förbindelser 10 2.1 Vad är regionalt samarbete ? 10 2.2 Ömsesidigt erkännande av provning, certifiering m.m. 11 2.3 Regionalt samarbete 12 2.3.1 Östeuropasamarbete inklusive Östersjösamarbetet 12 2.3.2 och söder om 14 2.3.3 15 2.3.4 17 2.3.5 18 2.4 Bilaterala förbindelser och exportfrämjande 19 3 21 3.1 Uruguayrundan 21 3.2 WTO 22 3.2.1 och avtal 22 3.2.2 Varuhandel () 22 3.2.3 Tjänstehandel (GATS) 23 3.2.4 Immaterialrätt 24 3.2.5 WTO:s tvistlösning 25 3.3 Arbetet i WTO 26 3.4 WTO:s första ministerkonferens 27 3.4.1 Svenska målsättningar 27 3.4.2 EU:s målsättningar 27 3.4.3 Andra länders agerande i WTO 28 3.5 Resultatet av konferensen 28 3.5.1 29 3.5.2 Övriga tullfrågor 30 3.5.3 Tjänsteförhandlingar 31 3.5.4 Textil och konfektion 32 3.5.5 Regionala handelsavtal 32 3.5.6 Anslutningsförhandlingar 33 3.5.7 Tvistlösning 33 3.5.8 Handel och arbetsvillkor 33 3.5.9 Investerings- och konkurrensregler 34 3.5.10 Handel och miljö 35 3.5.11 36 3.5.12 Minst utvecklade länder 37 3.5.13 Offentlig upphandling 37 3.5.14 Förenkling av handelsprocedurer 38 3.5.15 Övriga frågor 38 3.6 EU-arbetet under konferensen 39 3.7 Beslutat arbete 39 4 Övrig multilateral verksamhet 40 4.1 40 4.2 41 4.3 Övriga internationella organisationer 42 5 Riktlinjer och prioriteringar för framtiden 43 Bilaga 1 EU:s riktlinjer för 46 Bilaga 2 Ministerdeklarationen från 53 1 Handelspolitiken inför 2000-talet Regeringens bedömning: En öppen världshandel utgör det övergripande målet för svensk handelspolitik. Frihandel är en av de viktigaste förutsättningarna för ekonomisk utveckling, för tillväxt och sysselsättning. Regeringen avser att aktivt verka för att tillträde till tredjelandsmarknader förbättras för svenska företag, att EU:s handelspolitik förblir öppen och att EU förändrar sin politik inom de områden där man varit mindre öppen mot omvärlden. Regeringen kommer att verka för att EU även fortsatt har som målsättning att värna om det multilaterala handelspolitiska regelverket i världshandelsorganisationen . 1.1 Frihandelspolitik för ekonomisk utveckling, tillväxt och sysselsättning Den svenska ekonomin har efter blivit allt mer internationaliserad. motsvarade import och export mindre än en femtedel vardera av vår bruttonationalprodukt (BNP), hade motsvarande tal ökat till omkring en tredjedel. Det svenska välståndet har byggts på vår handel med utlandet. Denna utveckling fortsätter. Världshandeln växer dubbelt så snabbt som världsproduktionen. Nya transportmöjligheter och informationsteknikens genombrott krymper världen. Allt fler handelshinder i form av tullar och importbegränsningar tas bort. Genom medlemskap i den Europeiska unionen (EU), och EU:s samarbete med sina europeiska grannländer, skapas för allt fler företag en europeisk hemmamarknad. blir konkurrensen på den svenska marknaden genom import, från såväl som från resten av världen, allt mer påtaglig. Kapital, arbetskraft och teknik rör sig allt lättare och snabbare över nationella gränser. Genom globaliseringen av världsekonomin fortsätter vårt beroende av utrikeshandeln att öka. Den svenska exportens värde motsvarar av vår BNP. Importens värde motsvarar . Särskilt industrisektorn är starkt internationaliserad. Detta är en utveckling att välkomna. Genom att de svenska företagen utsätts för konkurrens på hemmaplan tvingas de ständigt förbättra sig. De blir starka nog att klara sig på exportmarknaderna. Även konsumenterna gynnas. Fri handel med varor och tjänster ger ett rikare utbud i butikerna. Regionala frihandelsavtal och förhandlingarna inom ramen för det allmänna tull- och handelsavtalet har varit avgörande för den ökande handeln mellan länder. Den senaste stora multilaterala förhandlingsomgången, den s.k. Uruguayrundan, varade från . Resultatet blev vidgandet av till världshandelsorganisationen och en kraftig stimulans för världsekonomin genom betydande sänkningar av handelshindren i världen. WTO-avtalen kommer att successivt få effekt fram . Den ökade internationaliseringen innebär att handelspolitiken måste utvecklas. Frågor som var nationella behandlas i allt större omfattning på ett globalt plan. Exempel på sådana frågor är miljö- och investeringsfrågor. Genom Uruguayrundan breddades också det handelspolitiska regelverket till viktiga nya områden. Från att uteslutande ha handlat om handeln med varor har handelsavtalen utvidgats till att även omfatta tjänstehandel. har handelsliberaliseringar uppnåtts inom framtidsbranscher som informationsteknik och telekommunikationer. Handeln och handelspolitiken har därmed en central roll för ekonomisk utveckling, tillväxt och sysselsättning. 1.2 handelspolitiska målsättningar Medlemskapet i EU innebar på det handelspolitiska området dels en fullständig integration i den inre marknaden, dels att vi omfattades av en gemensam yttre handelspolitik i vilken unionen företräds av kommissionen. Den främsta handelspolitiska vinsten med medlemskapet låg i deltagandet och möjligheten att fullt ut påverka den inre marknaden. av vår import når oss från EU:s inre marknad utan tullförfaranden och svenska företag har fritt tillträde till resten av EU. En annan stor handelspolitisk fördel som uppnåtts genom medlemskapet i EU, är att nu har större möjlighet än tidigare att påverka den internationella handelspolitiska utvecklingen. Dessutom har svenska företags möjlighet att få stöd vid handelstvister m.m. utomlands ökat i och med att man med kommissionen som företrädare har en långt starkare förhandlingsposition än vad fallet var tidigare. Den handelspolitiska kostnaden för medlemskapet var en mer restriktiv handelspolitik gentemot tredjeland inom ett antal områden som jordbruk, teko och antidumpning. Även om våra tullar i genomsnitt är lägre än före medlemskapet - till följd av tullsänkningar som EU har genomfört som ett resultat av Uruguayrundan - innebär medlemskapet att tullarna för vissa varor fortsatt är högre än före medlemskapet. Dessa mer restriktiva inslag i den gemensamma handelspolitiken återspeglar hur skilda medlemsländernas intressen är på dessa områden. Det är viktigt att kunna söka stöd hos andra länder när det gäller svenska handelspolitiska prioriteringar. Detta sker ofta bland EU:s mer frihandelsvänliga länder i varierande grad och beroende på frågeställning. Eftersom frågorna och de nationella intressena varierar finns det dock ingen given grupp av länder, som alltid uppträder gemensamt eller alltid anser sig ha samma handelspolitiska intressen, även om det ofta finns en skiljelinje mellan de nordliga och sydliga medlemsländerna. En väl fungerande handel kräver såväl en fungerande som en tillräckligt stor hemmamarknad. Att utvidga och effektivisera hemmamarknaden innebär en möjlighet att säkerställa produktivitetsutvecklingen på den svenska marknaden. Detta innebär bl.a. att utveckla den inre marknaden samt att samverka med andra för oss närliggande marknader så att handelsmöjligheterna och det ekonomiska utbytet ökar. Genom medlemskapet i EU har tillgång till den inre marknaden och kommer att främja arbetet med att effektivisera denna marknad. I strävan att utvidga och effektivisera hemmamarknaden innefattas även och området kring . Staterna kring utgör en viktig marknad som dock kräver mer kunskap och tålamod för att erövras. Målet för regeringen är att även denna marknad skall komma att ingå som en del i den svenska hemmamarknaden. Samverkan mellan handels- och näringspolitik, mellan import, export, investeringar, produktion och konsumtion har blivit allt mer betydelsefullt i tillskapandet av en modern och effektiv ekonomi. är ett exportberoende land. Exporten har under den senaste uppgången i ekonomin haft en dramatisk betydelse för tillväxten vilket innebär att tillväxten till stor del varit exportledd . Det är viktigt att även fortsättningsvis förstärka de svenska exportmöjligheterna. Detta gäller framför allt i den kunskapsintensiva delen av produktionen eftersom har utvecklat värdefulla konkurrensfördelar på detta område. För att exportfrämjandet skall bli framgångsrikt krävs bra villkor och ett bra företagsklimat i landet. Näringspolitiken har skapat en bra grund för företagandet i . Arbetet med att främja handeln, dvs. export och import, samt utländska investeringar leder till en förbättring av de svenska företagens konkurrensposition, vilket är en viktig del i strukturomvandlingen. Importen är även betydelsefull eftersom den är nödvändig i förverkligandet av de olika ekonomisk- politiska målen samt att den ger konsumenterna tillgång till bättre och billigare varor och tjänster. Att få igång efterfrågan genom bl.a. import innebär positiva effekter för ekonomin. välkomnar även ökade utländska investeringar för att vitalisera det svenska näringslivet eftersom detta innebär tillförsel av kapital, teknisk kompetens samt nytt industriellt och kommersiellt tänkande. Regeringen arbetar för att de svenska företagen tar tillvara de handelsmöjligheter som erbjuds genom den liberaliserade utrikeshandeln, vårt medlemskap i och förändringarna i samt även andra marknader, däribland . Samverkan med våra grannländer i på det handelspolitiska området blir allt mer betydelsefullt i takt med att denna region utvecklas. WTO-medlemskap för de baltiska staterna och står för dörren och ett antal länder i vår omedelbara närhet har ansökt om medlemskap i . välkomnar denna utveckling. Inför förbättras förutsättningarna för en fortsatt utveckling av det handelspolitiska samarbetet med nordeuropeiska grannar. Den genomgående svenska linjen vad gäller utformningen av EU:s handelspolitik är att verka för öppnandet av exportmarknader i tredjeland och för en importpolitik som bygger på största möjliga öppenhet mot omvärlden, inte minst för viktigaste exportvaror. Dessa mål uppnås genom en fortgående liberalisering av världshandeln och genom att vi verkar för att EU för en öppen handelspolitik. Genom en fortsatt strukturomvandling och förbättrade förutsättningar för exporten främjas tillväxten och därmed sysselsättningen. En handels- och näringspolitik i samverkan är instrumentet för att uppnå detta mål. Det är även viktigt att utvecklingen av regionalt samarbete sker i handelsliberaliserande riktning och att ensidiga handelspolitiska åtgärder och åtgärder som tillämpas utanför det egna landet, s.k. exterritoriell tillämpning motverkas. 1.3 Den gemensamma handelspolitiken EU:s gemensamma handelspolitik regleras i EG-fördragets artikel 113. Frågorna på det handelspolitiska området avgörs i huvudsak med kvalificerad majoritet. Kommissionen agerar på uppdrag av medlemsstaterna i handelspolitiska frågor och svarar för förhandlingsarbetet, såväl bilateralt som regionalt och multilateralt. Detta innebär att det är kommissionen som efter samråd med medlemsländerna för unionens talan både i WTO och i andra handelspolitiska sammanhang. Detta samråd sker i den s.k. 113-kommittén som därmed har en särställning och övergripande roll när det gäller alla handelspolitiska frågor. Beträffande vissa frågor som ingår i det handelspolitiska regelverket råder s.k. blandad kompetens. Beslut fattas då med enhällighet. Detta gäller exempelvis handel med tjänster, immaterialrätt och frågor som rör investeringar. Hur dessa frågor skall hanteras inom EU har fastställts i utslag från . Exportfrämjande ligger i princip utanför gemenskapskompetensen och utgör en nationell angelägenhet. Kommissionen har dock ambitioner att utföra visst gemensamt exportfrämjande för EU och artikel 113 hänvisar också till en gemensam exportpolitik. Europeiska kommissionen företräder en i grunden frihandelsvänlig politik. måste man givetvis beakta medlemsländers särintressen även när dessa kan gå i mer protektionistisk riktning. Sammantaget pekar dock erfarenhet av svenskt medlemskap i på ett starkt svenskt intresse av att i flertalet fall stödja kommissionen på det handelspolitiska området då frihandelstänkandet genomsyrar kommissionens målsättningar. Likafullt är det ofrånkomligt att frihandelsintressen emellanåt inte får fullt genomslag. när medlemsländernas intressen och målsättningar vägs samman. Den handelspolitiska vinsten av medlemskapet i EU låg som nämnts ovan främst på två områden. Dels deltar genom medlemskapet fullt ut i utformandet av den inre marknaden, som svarar för den avgörande delen av svensk utrikeshandel, dels har , genom EU:s tyngd i internationell samverkan, nu större möjlighet att påverka den internationella dagordningen på handelsområdet. EU:s tullnivå för industrivaror låg vid det svenska inträdet något över den svenska. I genomsnitt var skillnaden relativt marginell, men på vissa enstaka produkter var den mer betydande. fick återinföra begränsningar för tekoprodukter, som vi avskaffat , och också börja tillämpa restriktioner för viss annan import från . Åtgärder mot dumpad import, antidumpningsåtgärder är ett annat område där EU för en annan politik än den tidigare svenska. Det avgörande problemet är här, enligt regeringens uppfattning, en alltför omfattande tillämpning av antidumpningsinstrumentet liksom utformningen av detta instrument. Även på jordbruksområdet låg EU:s tull- och importavgiftsnivå vid det svenska inträdet i många fall över den svenska. EU-medlemskapet innebar genomgripande förändringar i villkoren för handel med jordbruksprodukter. inordnades i den europeiska jordbruksmarknaden med fritt tillträde för svensk export av jordbruksprodukter till övriga EU-länder och för import till från dessa länder. Importen från och exporten till gynnas av den fria gemensamma marknaden. De generellt sämre villkoren för tredjelandsimporten i förhållande till vad som tidigare gällde i har ytterligare bidragit till detta. innebar medlemskapet en återgång till en liknande jordbrukspolitik som beslutat överge i samband med livsmedelspolitiska reform. Viktiga inslag i EU:s gemensamma jordbrukspolitik (CAP) är produktions- och marknadsregleringar samt i ökande grad direktstöd i form av areal- och djurbidrag m.m. En reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är angelägen för utifrån flera utgångspunkter, t.ex. strävanden efter avreglering och miljöanpassning. En reform är även angelägen i ett handelspolitiskt perspektiv, bl.a. för att uppfylla de åtaganden EU gjort i samband med Uruguayrundan och för att möjliggöra ytterligare sänkningar av gränsskyddet i kommande WTO-förhandlingar. CAP-reformen skulle också underlätta för EU att ingå nya regionala WTO-förenliga frihandelsavtal som måste omfatta även jordbruksvaror. En reform är inte minst av vikt för möjlighet att exportera jordbruksvaror till EU. I kommande WTO-förhandlingar, som enligt avtalet skall inledas , kan förutses krav från främst och Cairns-länderna, som är en grupp länder med betydande exportintressen vilka samarbetar i WTO, om ytterligare neddragningar av stödet och skyddet för jordbruket. Den något högre genomsnittliga tullnivån för industrivaror som var ett resultat av medlemskapet har utjämnats, dels genom åtaganden om tullsänkningar som gjordes i Uruguayrundan och dels genom de kompensationsförhandlingar med tredje länder som EU fört som en följd av utvidgningen. Kompensationsförhandlingar, s.k. artikel XXIV:6-förhandlingar, utgör en del av om hur man skall agera vid bildandet av tullunioner. Syftet med GATT-reglerna på detta område är att säkerställa att bildandet av tullunioner och frihandelsområden inte medför minskad handel med omvärlden till följd av högre tullar eller andra handelsrestriktioner och ökad protektionism. Sådana förhandlingar fördes mellan EU och de medlemsländer i WTO vars företag drabbades av höjda tullar till följd av . Förhandlingen avslutades och innebar sänkta EU-tullar på en rad produkter, alltifrån ris till datorer. På det för svenskt vidkommande viktigaste området, elektronikkomponenter och vissa elektronikprodukter, halverades EU:s tullar genom dessa kompensationsförhandlingar. Genom avtalet om informationsteknik , kommer EU:s tullar på dessa produkter att helt tas bort senast fr.o.m. . Som EU-medlem har aktivt verkat för ett avtal om så långtgående tullsänkningar på informationsteknikprodukter som möjligt. och hade inte, utanför EU, kunnat få det internationella genomslag som vi fick för våra handelspolitiska intressen på detta område (se vidare avsnitt 3.5.1). För textil och konfektion (teko) kommer de i i-länderna gällande begränsningarna att avvecklas som en följd av vad som överenskommits i Uruguayrundan. Den slutliga avvecklingen är dock enligt avtalet inte genomförd . arbetar aktivt inom EU för att trappa ned de nuvarande restriktionerna och för att EU:s kvotavveckling skall ske så effektivt och tidigt som möjligt. kommer likaså att aktivt verka för att EU:s tullagstiftning förenklas och förbättras. Detta är särskilt viktigt för att de små och medelstora företagen skall kunna utnyttja marknadens fördelar. Regelverket som skapats bl.a. för att uppfylla villkoren för handeln med tredje land är mycket komplicerat. I stället för att gynna gemenskapens ekonomiska aktörer utgör reglerna i vissa delar hinder för utrikeshandeln. Åtgärdsprogrammet 2000, som innehåller de viktigaste principerna för tullpolicyn och rådsresolutionen om behovet av förenkling och rationalisering av gemenskapens tullföreskrifter och -förfaranden utgör en god grund för att förenklingar i tullagstiftningen skall komma till stånd. Antidumpningsområdet är ett annat, inom vilket agerar aktivt för att förändra tillämpningen av regelverket, i första hand inom EU. Den centrala frågan är att det allmänna gemenskapsintresset, inklusive konsumentintresset, skall ges en större vikt i bedömningen om skada vid dumpad import. Handel och miljö är ett område där fortsatt kommer att agera kraftfullt inom EU och i andra internationella fora. Den övergripande målsättningen är att göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande för att uppnå en hållbar utveckling. Arbetet syftar också till att främja en hållbar utveckling i . Målsättningen är vidare att progressiva miljöpolitik skall stödjas och få internationell spridning som våra handelsförbindelser skall vara intakta eller förbättras. Svenska företags miljöanpassning skall utgöra en konkurrensfördel. är givetvis bundet av de beslut som fattas inom EU. Därmed är vi del av unionens handelspolitiska överenskommelser med resten av världen, men omfattas också av dess handelspolitiska konflikter och problem. Genom ett långsiktigt agerande, genom ett aktivt arbete med prioriterade frågor och genom att samverka med likasinnade medlemsländer uppnår vi ett bättre resultat i form av ökad frihandel och samverkan mellan världens länder på det handelspolitiska området än vi kunde göra som en enskild aktör. 2 Regionalt samarbete och bilaterala förbindelser Regeringens bedömning: Regional integration på det handelspolitiska området leder till ökad liberalisering inom världshandeln. Strävandena mot en ökad och fördjupad regional integration bör stödjas. Det är angeläget att integration sker mellan EU och Östersjöstaterna. Det övergripande målet är att driva det multilaterala arbetet framåt. Det är därmed av största vikt att den regionala integrationen sker inom ramen för bestämmelserna i . Regional integration får inte leda till ökade handelshinder och slutenhet mot omvärlden. 2.1 Vad är regionalt samarbete ? Regionalt samarbete innebär en samverkan inom en geografisk region. EU har genom initiativ till långtgående integration i varit en föregångare när det gäller regionalt ekonomiskt samarbete. EU:s tullunion och senare utvidgningar, de bilaterala frihandelsavtalen med EFTA-länderna, samt Europaavtalen med länder i , är alla överenskommelser som omfattas av reglerna för frihandelsavtal och tullunioner i WTO. Av de 69 avtal som anmälts till WTO och som är i kraft har 39 anmälts . , som var en av ursprungssignatärerna till EFTA , har också lång och framgångsrik erfarenhet av att arbeta för frihandel både multilateralt och regionalt. Frågan om hur utvecklingen mot allt mer omfattande regionalt samarbete inverkar på det multilaterala handelssystemet är föremål för diskussion. Synen på frihandelsavtal och tullunioner har genom WTO:s nya granskningsprocedurer blivit striktare än vad som var fallet i . Detta ställer stränga krav på avtalens utformning och innehåll. Avtalen skall omfatta i princip all handel och detta gäller även handel med jordbruksprodukter. Ett problem är att fortfarande lämnar stort utrymme för olika tolkningar om bl.a. hur stor andel av handeln som skall omfattas. Inom EU har frågan om de regionala frihandelsprojekten diskuterats utifrån ett multilateralt perspektiv, men också mot bakgrund av de konkreta avtal om vilka förhandlingar pågår. Intresset inom EU är i första hand inriktat på att få till stånd en ny generation avtal med länderna i i syfte att upprätta ett frihandelsområde . Aktuellt är även förhandlingar om ett frihandelsavtal med . Uppfattningen bland medlemsstaterna om regionala avtal går delvis isär, vilket bland annat speglar olikheter i synen på ökad frihandel. Kommissionen och medlemsstaterna förbereder ett underlag för att diskutera dessa frågor vid mötet med . Regeringens uppfattning är att EU bör driva handelsliberaliseringar genom en parallell process, både multilateralt och regionalt. EU bör således ta tillvara de möjligheter till handelsliberalisering som erbjuds genom att ingå regionala avtal. En viktig förutsättning är att sådana avtal utformas enligt . Dessa regler bör också förtydligas eller skärpas för att minska riskerna att avtalen höjer de reella handelshindren gentemot utanförstående länder. Möjligheterna att succesivt söka multilateralisera bestämmelser i regionala avtal bör också uppmärksammas. Syftet med regionala avtal är att inom ramen för ett frihandelsområde, en tullunion eller andra former av avtal förenkla handeln och minska handelshindren mellan länderna. Skillnaden mellan en tullunion och ett frihandelsavtal är att en tullunion innebär borttagande av tullar mellan länderna, med gemensamma tullar mot tredje land. Inom ramen för ett frihandelsavtal tar man bort tullarna mellan de deltagande länderna men bibehåller nationella tullar gentemot tredje land. Både tullunioner och frihandelsavtal men även andra former av samarbetsavtal omfattar numera ofta även åtaganden inom det icke- tariffära området som t.ex skydd för investeringar, standardisering, ömsesidigt erkännande av provning m.m. 2.2 Ömsesidigt erkännande av provning, certifiering m.m. Avtal om ömsesidigt erkännande, MRA, ingår i flera fall som nämnts ovan som en betydelsefull del av det regionala och bilaterala samarbetet. Sådana avtal innebär att utsedda organ kan prova och certifiera varor i exporterande land enligt krav i importerande land. Avtalen täcker i huvudsak områden där det finns tvingande myndighetsregler med krav på kontroll. För EU:s del är de områdena inom vilka EU har särskild lagstiftning i form av direktiv de viktigaste. En förutsättning för förhandlingarna är att ett gemensamt regelverk på EU:s inre marknad finns på plats och respekteras samt att det finns ett gemensamt system för provning och kontroll.