prop · GK031D7 · 1997-01-01 00:00:00 — Den nyinrättade expertgruppen för studier i utvecklingsfrågor förväntas lämna rapporter som belyser - hur biståndsberoende kan minska, - hur biståndsorganisationer bättre kan lära av erfarenhet, - hur påverkas av nya handels- och kapitalströmmar, - hur barn kan skyddas genom bättre förståelse av deras ekonomiska roll, och - hur förmåga kan stärkas att vidmakthålla de institutioner, t.ex. skolsystem, som byggts upp. Den strategiska styrningen av biståndet stärks avsevärt. omorganisation möjliggör en bättre sammanhållen svensk politik, och det nya Sida ett sammanhållet genomförande. Ny politik på de mest centrala områdena kommer, som framgår ovan, under loppet av detta och att ha redovisats av regeringen och Sida i skrivelser och handlingsprogram. Dessutom kommer regeringen /96 att ha fattat beslut om 14 landstrategier och liknande geografiskt orienterade styrdokument och Sida förbereder ytterligare 8 strategier. kommer den nya planeringsmetodiken att ha fått fullt genomslag. Administrationskostnaderna sänks, som fältadministrationen förstärks och effektiviseras. I fördelningen av medel noteras följande: - de särskilda anslagen för demokrati och mänskliga rättigheter, enskilda organisationer och miljö skyddas; - bidragsnivån till FN-systemet bibehålls, som en framtida ökning av bidragen till förutses; svenskt medlemskap i förutses liksom deltagande i nya finansiella arrangemang i ; - neddragningen om 1 läggs ut så att planerad verksamhet kan fullföljas, fördelningen mellan multi- och bilateralt bibehållas, liksom i huvudsak mellan olika världsdelar; i utlägget på delposter tas hänsyn till reservationernas storlek; - det humanitära biståndet förblir stort och knyts starkare till det långsiktiga utvecklingssamarbetet; - trots att anslaget till betalningsbalansstöd minskar finns utrymme om ca för stöd till skuldlättnad och ekonomisk återhämtning; - länder med betydande outnyttjade medel får vidkännas en större temporär nedgång i anslagsnivå; beräknade ökningar redovisas förutsatt att samarbetet effektiviseras. Sedan reformprocessen i de central- och östeuropeiska staterna inleddes har samarbete med dessa länder blivit en central del av svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Det är ett starkt svenskt intresse att såväl inom ramen för egna resurser och EU-samarbetet som i samverkan med andra länder och internationella organ medverka till att kan fullfölja den pågående samhällsomvandlingen och bli integrerade delar i en europeisk gemenskap. En viktig del av det svenska östsamarbetet utgörs av de insatser på olika områden och på skilda nivåer som ingår i utgiftsområde 7. Regeringen presenterade en särskild proposition (1994/95:160) om samarbetet med länderna i , vilken antogs av en enhällig riksdag . Liksom de två tidigare samarbetsprogrammen lade det nya programmet fast ramarna för en treårsperiod (genom det förlängda /96 i praktiken ). Såväl det östsamarbete som bedrivits under det gångna budgetåret som det som planeras för baseras sålunda på de riktlinjer som angavs i den särskilda propositionen. I denna förutsattes totalt stå till förfogande , varav 1 719 miljoner för det förlängda /96. För föreslås avsättas för samarbete med . Härtill kommer som täcker andel av EU:s östsamarbete. med att det nya flerårsprogrammet började löpa, övertog det sammanslagna huvudansvaret för större delen av östsamarbetet. En särskild avdelning, Sida-Öst, tillskapades inom den nya myndigheten för verksamheten i de central- och östeuropeiska länderna. Tillsammans med strävan att samla det budgetmässiga ansvaret för östsamarbetet till , förbättrade den organisatoriska förändringen möjligheterna till en överblickbar och samordnad verksamhet, särskilt vad avser det tekniska samarbetet. , som är en statlig stiftelse, och , som är ett av staten helägt aktiebolag, har däremot behållit sina respektive ansvarsområden. Fyra mål för det svenska östsamarbetet formulerades i den särskilda propositionen: - att främja en säkerhetsgemenskap, - att fördjupa demokratins kultur, - att stödja en socialt hållbar ekonomisk omvandling, och - att stödja en miljömässigt hållbar utveckling. Förutom dessa fyra mål har på basis av en särskild proposition beslutat att ett jämställdhetsperspektiv skall genomsyra samarbetet. Några ramar för olika länder lades inte fast, men i det bilaterala samarbetet gavs, liksom tidigare, närområde prioritet. Detta innebär att insatserna i huvudsak äger rum i , , , och den nordvästra delen av . För att styra och samordna samarbetet med dessa länder upprättas landstrategier. antog regeringen landstrategier för samarbetet med , och . Strategier för och kommer att beslutas av regeringen . För har en landprofil utarbetats i syfte att utreda förutsättningar för ökat svenskt-ukrainskt samarbete. Med de övriga central- och östeuropeiska länderna sker samarbetet till övervägande delen genom multilaterala kanaler. Största delen av det bilaterala samarbetet utgörs av olika former av kunskapsöverföring, t.ex. expertutbyte, rådgivning och utbildning. Det är inom detta område som ett enskilt land som kan göra insatser av strategisk betydelse, om de koncentreras till sektorer där dess särskilda kunskaper och erfarenheter är efterfrågade. Då det ofta är viktigt att kombinera kunskapsöverföring med ekonomiskt stöd, exempelvis för investeringar i infrastrukturen, eftersträvas samverkan med de organ, särskilt de multilaterala utvecklingsbankerna (Världsbanksgruppen, Europeiska återuppbyggnads- och m.fl.), som ger finansiellt bistånd. tar aktiv del i EU:s omfattande samarbetsprogram med . Det svenska östsamarbetet har redan lämnat väsentliga bidrag till de central- och östeuropeiska ländernas samhällsomvandling inom flera sektorer. Samarbetet har fortsatt inom många av dessa väl etablerade insatsområden. Det gäller exempelvis lantmäteri och stöd till en fungerande kapitalmarknad, arbetsmarknadspolitik, småföretagsutveckling och miljövård samt stöd till den finansiella sektorn. sker en fortlöpande anpassning till de faktiska behoven, som förändras i takt med den ofta mycket snabba utvecklingen i samarbetsländerna. Detta leder också till nya initiativ. Östsamarbetets roll i de europeiska integrationssträvandena har förstärkts, inte minst genom det svenska medlemskapet i EU. stöder EU:s strävan att förbereda de associerade centraleuropeiska och baltiska staterna för ett möjligt framtida medlemskap och att knyta och de andra länderna inom Oberoende staters samvälde (OSS) närmare det europeiska samarbetet. De färska erfarenheterna av anpassningen till EU:s lagar och normer ger och de övriga nya medlemsstaterna en naturlig uppgift i detta förberedelsearbete. Ett större seminarium för samtliga associationsländer har ägt rum, liksom ett antal rådgivningsinsatser i enskilda stater. En särskild tjänst har inrättats i för samordningen av dessa insatser, som kommer att intensifieras under det nya budgetåret. betonar vikten av att och de övriga OSS-staterna inte isoleras. Inte minst det gränsöverskridande regionala samarbetet mellan dessa stater och de associerade grannländerna bör uppmuntras. Inom ramen för det vidare samarbetet kan utvecklingen i nordvästra spela en dynamisk roll. Östersjö- och Barents-regionerna intar en central plats i det svenska östsamarbetet. Strävan att utnyttja de ändrade politiska och ekonomiska förutsättningarna för att skapa ett område präglat av säkerhetspolitisk stabilitet, demokratisk utveckling och ekonomiskt framåtskridande är det bärande elementet i det svenska samarbetet med . Det vidgade arbetsfältet för säkerhetsfrämjande insatser i närområde är ett exempel på hur denna målsättning omsatts i konkreta initiativ. Förutsättningarna för handel och ekonomiskt samarbete förbättras på olika sätt, exempelvis genom att medverka till undanröjandet av handelshinder, stödja funktioner i de central- och östeuropeiska länderna som är väsentliga för den marknadsekonomiska reformprocessen och stimulera företagssamverkan. Den demokratiska utvecklingen främjas inte endast med rådgivnings- och utbildningsinsatser i myndigheternas regi. Det stadigt ökande intresset från kommuner, landsting och länsstyrelser att delta i östsamarbetet har uppmuntrats. Anslaget till folkrörelsers och andra enskilda organisationers verksamhet i har förstärkts. De första erfarenheterna av försöksverksamheten med stöd till politiska partier närstående organisationer för demokratifrämjande samarbete är goda. ordförandeskap i har gett goda möjligheter att verka för den regionala utvecklingen. regeringschefskonferens i lade grunden till en gemensam strategi för regionen. Det påföljande utrikesministermötet i identifierade en rad konkreta insatser för den fortsatta utvecklingen. Det svenska ordförandeskapet i kommer att ge de euro-arktiska områdena ökad uppmärksamhet. I enlighet med den särskilda propositionen, deltar aktivt i EU:s omfattande östsamarbete. Detta bedrivs huvudsakligen inom ramen för de båda programmen PHARE (för de centraleuropeiska och baltiska staterna) och TACIS (för länderna inom Oberoende staters samvälde och ). PHARE-programmet har blivit ett viktigt instrument i arbetet med att förbereda de associerade länderna för ett framtida medlemskap i . TACIS-programmet knyter an till de partnerskaps- och samarbetsavtal som upprättas med . Inte minst i finns möjligheter att genom samverkan mellan de båda EU-programmen bidra till ett samarbete som omfattar alla berörda länder. Det s.k. Östersjö-initiativ som utarbetat och som presenterades vid skapar förbättrade förutsättningar för samordnade insatser i regionen. Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen föreslagit att biståndsramen skall uppgå till av BNI. motsvarar detta 11 . Beloppet utgör en nominell sänkning med 1 på årsbasis jämfört med /96. Effekten på verksamhetsområde A. Internationellt utvecklingssamarbete blir 1 , då avräkningar från biståndramen 1997 minskar med jämfört med föregående budgetår. Regeringen bedömer att sänkningen av biståndsramen är nödvändig med hänsyn till det statsfinansiella läget. Fastställandet av biståndsramen till av BNI innebär framgent en successiv höjning i löpande priser. Ambitionen är att åter skall uppnå enprocentmålet för biståndsramen när de statsfinansiella förutsättningarna föreligger. Avräkningen från biståndsramen för kostnader för asylsökande från minskar med , jämfört med föregående budgetår. uppgår avräkningen därmed till . skall asylavräkningens storlek beräknas på vid budgeteringstillfället tillgängligt beslutsunderlag. Avräkningar för bl.a. administrativa kostnader och andra utgifter ökar med för och enligt tidigare beslut med ytterligare . uppgår därmed dessa avräkningar till . Från biståndsramen avräknas även kostnader för det svenska bidraget till den del av EU:s gemensamma bistånd som finansieras över reguljära budget. motsvarar detta en kostnad om . Totalt uppgår avräkningarna från biståndsramen till 1 . Internationellt utvecklingssamarbete under utgiftsområde 7 uppgår därmed till 10 . Diagram A 1 Diagram A 2 Nedskärningen av tillgängliga resurser har fördelats proportionellt mellan multilateralt och bilateralt bistånd respektive anslagsposten övrigt. Regeringens ambition har varit att lägga ut de nödvändiga besparingarna så att löpande verksamhet inte drabbas och att värna om de högst prioriterade aktiviteterna, såväl multi- som bilateralt. Genom att utnyttja tidigare anslagna men outnyttjade medel till följd av att projekt försenats eller att planerade utbetalningar av andra skäl blivit mindre än beräknat kan vissa poster eller bidrag minskas utan att det går ut över verksamheten. Genom omfördelningar kan nivån upprätthållas på särskilt prioriterade områden. Konsekvenserna av nedskärningarna blir främst att utrymmet för framtida insatser minskar. På det multilaterala området har för vissa organisationer, främst utvecklingsbankerna, gjort åtaganden om bidrag som är bundna . Genom omfördelning av outnyttjade medel på vissa poster kan även de frivilliga bidragen till FN-organens ekonomiska och sociala verksamhet i huvudsak upprätthållas på samma nivå 1997 som de två föregående åren. Inom det bilaterala biståndet har regeringen värnat om stödet till de fattigaste länderna, särskilt i , genom att endast beräkna temporära sänkningar för ett fåtal programländer med mycket stora reservationer. Genom omfördelningar kan stödet till vissa områden som miljö, humanitärt bistånd (tidigare katastrof och återuppbyggnad), demokrati och mänskliga rättigheter samt biståndet genom enskilda organisationer hållas på en oförändrad nivå. Betalningsbalansstödet skärs ned med hänsyn till den mycket stora reservationen. Regeringens förslag till anslagsstruktur för internationellt utvecklingssamarbete innebär att antalet anslag minskar från sju under innevarande budgetår till två för . Under reservationsanslaget A 1 anvisas medel för bilateralt- och multilateralt utvecklingssamarbete och övrigt (motsvarar C 1, C 2, C 4, C 5 och C 7 i regeringens proposition 1994/95:100, bilaga 4) medan ramanslaget A2 avser förvaltningskostnader för (Sida) och () (motsvarar C 3 och C 6 i regeringens proposition 1994/95:100, bilaga 4). Regeringen bedömer att den nya anslagsstrukturen kommer att bidra till ökad flexibilitet och effektivitet i medelsutnyttjandet. Dessutom kan, under löpande budgetår, omfördelningar ske från anslagsposter där medelsutnyttjandet blir lägre än budgeterat till anslagsposter där medelsbehovet visar sig bli större. Biståndets förvaltningsmyndigheter - Sida och I enlighet med tidigare beslutat sparbeting på statliga myndigheters förvaltningskostnader minskas förvaltningsanslaget för Sida och () med 1997. Som redovisas nedan föreslår regeringen att finansieringsprinciperna för Sidas fältverksamhet delvis ändras från och med . Förändrigen innebär att Sida på ett mer effektivt och flexibelt sätt kan anpassa sin fältverksamhet till de krav som förändringar i omvärlden ställer. är det första i det av FN proklamerade decenniet för bekämpning av fattigdomen i världen. Även om levnadsnivåerna i , i genomsnitt stigit snabbare än någonsin under fortgår marginaliseringen av fattiga länder och fattiga människor inom många länder och antalet fattiga fortsätter att öka. Klyftorna växer och i vissa länder sjunker livslängden och barnadödligheten ökar. Uppskattningsvis 1,3 miljarder människor lever i akut fattigdom. En fjärdedel av jordens befolkning saknar alltså möjligheter att få de mest grundläggande mänskliga behoven tillgodosedda. Världens befolkning spås öka från drygt 5,5 till uppemot 8 miljarder människor. En stor andel av dessa kommer att födas in i fattigdom i fattiga samhällen, främst i . En växande andel kommer att återfinnas i städer och allt mer bestå av kvinnor, som utgör ca två tredjedelar av de fattiga, barn, åldringar och individer som hamnat utanför traditionella skyddsnät. Det övergripande målet för svenskt utvecklingssamarbete att höja de fattigas levnadsnivå har därför högre aktualitet . De sex biståndspolitiska delmålen samverkar för att angripa fattigdomens huvudorsaker, som skiljer sig åt mellan länder och olika grupper inom länder. Fattigdom är inte bara ett gissel för de drabbade utan har också globala dimensioner: fattigdom bidrar till politisk instabilitet, stora flykting- och migrationsströmmar, miljöförstöring, narkotika och terrorism. Fattigdomen måste därför angripas globalt, nationellt och lokalt inom ramen för en samlad politik för fred, säkerhet och utveckling där biståndet utgör ett viktigt instrument. Detta kräver ökat internationellt samarbete. minskar de internationella biståndsflödena och det multilaterala finansieringssystemet befinner sig i kris. Ökad effektivitet i biståndet är viktigt men kan inte kompensera en fortsatt urholkning av resurserna. kommer aktivt att fortsätta driva frågor om volym och bördefördelning, bl.a. att lever upp till FN:s mål att avsätta av BNI till offentligt bistånd och att länder som haft en snabb utveckling och nått eller närmat sig västländernas nivå tar sin del av det gemensamma ansvaret samt fortsätta arbeta för ett rättvist och långsiktigt hållbart multilateralt finansieringssystem. Regereringen avser i en kommande skrivelse till redovisa slutsatser och förslag om hur fattigdomsarbetet kan ges en starkare och tydligare profil i utvecklingssamarbetet, strategiskt och i utformningen av program och projekt, bl.a. på basis av det handlingsprogram för fattigdomsbekämpning som Sida tar fram. En strategi mot fattigdom måste bygga på en kombination av en ekonomisk politik som främjar långsiktig tillväxt och skapar nya sysselsättningstillfällen och satsningar på mänskliga resurser, t.ex. hälsa och utbildning. Mänsklig utveckling är inte bara ett mål i sig utan också ett medel att skapa tillväxt. En ökad efterfrågan på de produktiva resurser som fattiga kvinnor och män besitter skapar utkomstmöjligheter som leder till minskad fattigdom. För att fattiga grupper skall bli delaktiga i utvecklingsprocessen krävs åtgärder som ger dem tillgång till eller höjer avkastningen på deras produktiva resurser, bl.a. jordreformer, satsningar på infrastruktur, pris- och skattereformer samt fungerande finansiella institutioner som kan ge stöd i form av kreditgivning till bönder och småföretagare. En sådan strategi ställer ofta krav på omfördelning av statens resurser och satsningar riktade mot fattiga. Det är i denna avvägning som den politiska viljan hos mottagarländernas regeringar, som har huvudansvaret för att utforma en politik som minskar fattigdomen, kommer till uttryck. Regeringen avser i den kommande skrivelsen närmare utveckla de biståndspolitiska delmålens betydelse för en samlad politik mot fattigdom och redovisa sin syn på fattigdomens karakteristik och orsaker samt kanaler och former för fattigdomsarbetet, såväl i det bilaterala utvecklingssamarbetet som i multilaterala organ. Begreppet hållbar utveckling befästes i samband med om miljö och utveckling, UNCED, . Handlingsprogrammet , som då antogs, har satt tydliga spår i det globala miljö- och utvecklingssamarbetet. har alltsedan dess verkat för en aktiv uppföljning och vidareutveckling av besluten vid UNCED. I-ländernas livsstil och konsumtionsvanor, som baseras på hög energiförbrukning och materialomsättning, har lett till en växande mängd av avfalls- och restprodukter som påverkar de livsuppehållande systemen. Liknande problem börjar nu också uppstå i medelinkomstländer och i många . Fattigdom i kombination med en snabb folkökning leder ofta till överutnyttjande av naturresursbasen, när människor för sin överlevnad använder vatten, skog, mark- och kustzoner på ett sätt som inte är långsiktigt hållbart. Därför är bekämpning av fattigdomen en grundläggande förutsättning för hållbar utveckling. Målet att nå en hållbar utveckling kräver åtgärder på global, nationell och lokal nivå, i i-länder och . I-länderna har ett dubbelt ansvar, dels att finna hållbara utvecklingsmodeller för sina egna ekonomier, dels att ge stöd till att hantera egna miljöproblem och ge dem möjligheter att delta i det internationella samarbetet att skapa förutsättningar för hållbar utveckling på global nivå. Uppföljningen av UNCED är därför en av de viktigare internationella processerna som pågår. skall hålla ett extra möte för att göra en samlad uppföljning av och staka ut riktlinjerna för det framtida miljö- och utvecklingssamarbetet. kommer att verka för att detta möte tar fasta på och förstärker de åtaganden som lagts fast i men också vid FN:s boende- och bebyggelsekonferens i . Regeringen har i en skrivelse till redovisat inriktningen av internationella arbete för hållbar utveckling (Skr 1996/97:2) och därför behandlas huvudinriktningen i de svenska prioriteringarna här endast i korthet. bör i det fortsatta internationella samarbetet verka för en effektiv uppföljning och tillämpning av de globala konventionerna för hållbar utveckling. Det internationella samarbetet bör även ges en säkerhetspolitisk dimension. Åtgärder för att främja hållbara konsumtions- och produktionsmönster samt miljöaspekter bör vidare integreras i internationella handelsregler och i utvecklingssamarbetet. Samarbetet för att främja ett hållbart nyttjande av naturresurser, inklusive jord- och skogsbruk, vatten, resurser, markanvändning i samband med bebyggelse samt kemikalier, måste stärkas. bör fortsatt verka för att utvecklingssamarbetet främjar hållbar utveckling. Framför allt måste miljöaspekter integreras tydligare inom såväl bilaterala som multilaterala biståndsprogram. Ökad hänsyn skall tas till den moderna sektorns och städernas miljö- och utvecklingsproblem. I första hand bör dessa prioriteringar komma till uttryck i det långsiktiga, landramsfinansierade utvecklingssamarbetet. Särskilda miljöinsatser är dock viktiga för kapacitetsuppbyggnad, metodutveckling, forskning m.m. Många multilaterala biståndsorganisationer har antagit riktlinjer för uppföljning av besluten som fattades vid UNCED. Regeringen följer detta arbete genom att verka för att miljöhänsyn och hållbar utveckling integreras i den reguljära verksamheten. Särskilt angeläget är att dessa riktlinjer får genomslag i fältverksamheten. Demokrati och mänskliga rättigheter Dramatiska politiska förändringar i vår omvärld har medfört att kraven på demokrati och respekt för mänskliga rättigheter har ökat som förutsättningarna för en demokratisk utveckling i de flesta av världens länder aldrig varit så gynnsamma som . Å andra sidan har antalet inomstatliga konflikter som utmynnar i våld ökat, vilket bl.a. medfört att grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna återigen ökat i vissa länder. Ett väl utvecklat internationellt regelverk för skydd av de mänskliga rättigheterna föreligger, men ett omfattande arbete återstår för att dessa regler skall efterlevas i praktiken. En demokratisk process är oftast en långsam process som av nödvändighet måste ske på ett samhälles egna villkor. Processen involverar många olika delar av ett samhälle. Den kanske viktigaste nyckeln till demokratiska framsteg är framväxten av en demokratisk kultur. Dessutom är det nödvändigt att utveckla demokratiska institutioner, rättsstaten, oberoende media samt ett aktivt och pluralistiskt civilt samhälle. Denna helhet måste naturligtvis genomsyra utvecklingssamarbetet, som därigenom blir mer processinriktat och mångfacetterat. Det svenska utvecklingssamarbetet har som ett av sina huvudmål att främja en utveckling mot fördjupad demokrati och ökad respekt för de mänskliga rättigheterna. Den nya situationen i världen innebär både nya förutsättningar och nya utmaningar för att förverkliga detta mål. Nya samarbetsformer behöver utvecklas, inte minst inom det mellanstatliga samarbetet. Kvinnors rättigheter och inte minst kvinnors aktiva deltagande i de demokratiska processerna behöver lyftas fram än mer liksom barnens rättigheter. Biståndets roll i bemötandet av grava kränkningar av mänskliga rättigheter behöver vidare definieras bättre. Sida har av regeringen fått i uppdrag att föreslå en sammanhållen policy på området demokrati, mänskliga rättigheter och konfliktlösning liksom en lämplig ordning för hur dessa aspekter skall bevakas bl.a. i framtagandet av landstrategier. Med tanke på den vikt biståndet till demokrati, mänskliga rättigheter och konfliktlösning har i det svenska utvecklingssamarbetet, skall Sida också utforma en organisation som slagkraftigt och effektivt kan hantera detta bistånd. Sida utarbetar vidare en handlingsplan på området. Det finns många internationella organisationer och institut som arbetar för ekonomisk utveckling, men få som arbetar med att främja demokratisk utveckling. De som finns har ofta en smal intressegrupp eller ett enskilt land som bas. För att möta behovet av en internationell mötesplats för att stödja demokratiska processer skapades International i .