prop · GK0391 · 1997-01-01 00:00:00 — Både och konventionens regler skall alltså beaktas av den svenska domstolen. En fråga som då uppstår är om behöver ändras med anledning av den nya konventionen eller om reglerna kan tillämpas parallellt. är i väsentliga hänseenden en s.k. minimiskyddskonvention. Det innebär att en fördragsslutande stat är skyldig att beakta vad som föreskrivs i konventionen, men staten har å andra sidan rätt att i många hänseenden ställa längre gående krav, t.ex. angående förutsättningarna för adoption. Det bör alltså inte ge upphov till några problem om det skulle visa sig att FB i vissa hänseenden ställer längre gående krav än . 4 kap. FB får nämligen då anses gälla fullt ut. Om i stället krav i något hänseende går längre än FB:s krav, är domstolen skyldig att tillämpa konventionens bestämmelser i den delen på sådana adoptioner som omfattas av konventionen. Domstolen måste då kontrollera att de villkor i som inte täcks av är uppfyllda. Sådana villkor finns framför allt i artiklarna 4 och 5. bör det vara en enkel procedur för domstolen, om centralmyndigheterna och övriga myndigheter vidtagit alla de åtgärder som enligt konventionen skall föregå domstolens prövning. Domstolen bör sålunda kunna förlita sig på det material som enligt artiklarna 15 och 16 skall sammanställas av centralmyndigheterna i mottagarstaten resp. ursprungsstaten samt på den bedömning som gjorts i samband med att samtycke getts enligt artikel 17.c att adoptionsförfarandet får fort- skrida. Nedan följer en genomgång av 4 kap. FB i förhållande till konventionens Adoptantens ålder, 4 kap. 1 § FB Enligt 4 kap. 1 § FB skall en adoptivsökande ha fyllt för att få adoptera ett barn. Även den som har fyllt har rätt att adoptera om adoptionen avser eget barn, makes barn, eller om det annars föreligger synnerliga skäl. I uppställs inga uttryckliga krav när det gäller adop- tivsökandenas ålder. Ett sådant krav har emellertid att göra med de sökandes behörighet och lämplighet att adoptera. Det är därför en sådan förutsättning för adoption som den mottagande staten bör ansvara för (se artiklarna 5 och 15). I görs den behövliga kontrollen dels av socialnämnden innan medgivande enligt 25 § tredje stycket socialtjänstlagen lämnas och dels av domstolen när ansökan om adoption prövas. FB är visserligen inte formellt tillämplig på den prövning som skall göras av socialnämnden, men i praktiken torde det vara så att socialnämnderna kontrollerar att förutsättningarna för adoption enligt 4 kap. FB är uppfyllda. Det gäller oavsett om adoptionen är avsedd att bli genomförd i eller i ursprungsstaten. Även ursprungsstatens lag kan innehålla särskilda krav på adoptivsökandenas ålder. Om adoptionen kommer att genomföras i ursprungsstaten, är det viktigt att de tilltänkta adoptivföräldrarna uppfyller ålderskraven enligt båda de berörda staternas lagar. Här är det fråga om ett sådant moment som bör kunna kontrolleras i samband med det beslut som skall lämnas enligt artikel 17.c. Adoptera gemensamt, 4 kap. 3 och 4 §§ FB Enligt 4 kap. 3 § FB får makar inte adoptera annat än gemensamt. Vissa undantag gäller för bl.a. adoption av makes barn. I artikel 2 i definieras vilka adoptioner som omfattas av konventionen. Det förutsätts bl.a. att barnet adopteras av makar med hemvist i mottagarstaten eller av en person med hemvist där. Konventionen omfattar således även situationer där ett barn adopteras av en gift person. Det är enligt konventionen mottagarstaten som skall kontrollera att de tilltänkta adoptivföräldrarna är behöriga och lämpade att adoptera (se artiklarna 5 och 15). Om är mottagarstat torde inte en gift person få medgivande enligt 25 § tredje stycket socialtjänstlagen att ta emot ett barn i syfte att adoptera det, utom tillsammans med sin make/maka. FB är visserligen som nämnts ovan inte formellt tillämplig på den prövning som skall göras av socialnämnden, men i praktiken torde socialnämnderna följa . Enligt 4 kap. 4 § FB får andra än makar inte adoptera gemensamt. I denna del synes helt överensstämma med FB. Samtycke av barnet till adoption, 4 kap. 5 § FB Enligt 4 kap. 5 § FB får ett barn som har fyllt inte adopteras utan eget samtycke (vissa undantag framgår av lagrummet). Något krav på samtycke av barnet finns inte i . I vilka fall som barnet skall samtycka till adoptionen avgörs i stället av ursprungsstatens lag. Enligt är det också ursprungsstaten som ansvarar för att barnet - med hänsyn till dess ålder och mognad - har erhållit rådgivning och att det vederbörligen har informerats om adoptionens verkningar och verkningarna av sitt samtycke till adoptionen i de fall där sådant samtycke krävs, se artikel 4.d 1. Det kan förekomma att ursprungsstatens lag inte ställer motsvarande krav som FB på samtycke av barnet. Det kan få betydelse i de fall ett barn som har fyllt skall adopteras till . Den kontroll som skall föregå beslutet om tillstånd till adoptionsförfarandets fortskridande enligt artikel 17.c spelar här en mycket viktig roll. Avsikten är att en prövning enligt artikel 17.c skall innefatta en prövning av om förutsättningarna är uppfyllda inte bara enligt utan även enligt de nationella reglerna. Om avsikten är att adoptionen skall genomföras vid svensk domstol, är det viktigt att barnet har samtyckt till adoptionen innan det kommer till för att adopteras här. Om det av någon anledning inte går att erhålla barnets samtycke bör det inte adop- teras till , och tillstånd till förfarandets fortskridande bör inte ges. Om adoptionen i stället genomförs i ursprungsstaten tillämpas där gällande lag. Ett adoptionsbeslut från den staten skall erkännas i trots att barnet inte har behövt ge sitt samtycke, om inte ett sådant erkännande anses strida mot reglerna om ordre public. Ursprungsstaten ansvarar också för att hänsyn har tagits till barnets önskemål och åsikter, se artikel 4.d 2, och att barnets samtycke, där sådant krävs, har givits frivilligt i föreskriven rättslig form och har uttryckts eller bestyrkts i skrift. Det finns inte i gällande svensk rätt några krav på att ett barn som skall adopteras med hänsyn till sin ålder och mognad skall få rådgivning och information om den planerade adoptionen och dess verkningar. Det krävs inte heller att barnets samtycke har givits i en viss form. Genom konventionen införs emellertid sådana regler. Den svenska domstolen måste därför kontrollera att kraven uppfyllts i ursprungslandet när är mottagarland och adoptionen skall beslutas av svensk domstol. Kontrollen kan bestå i att det av de handlingar som finns i ärendet framgår att villkoren i artikel 4 är uppfyllda, se ovan. I de få fall kan bli ursprungsland enligt är det som skall se till att villkoren i artikel 4 är uppfyllda. Samtycke av annan än barnet till adoption, 4 kap. 5 a § FB Enligt 4 kap. 5 a § första stycket FB skall föräldrarna samtycka till adoptionen, om barnet inte har fyllt . Moderns samtycke skall ha lämnats först sedan hon har hämtat sig tillräckligt efter nedkomsten. Enligt praxis skall minst ha förflutit från nedkomsten. Vissa undantag från kravet på samtycke framgår av andra stycket. Det finns inte något preciserat krav i på samtycke av föräldrar eller någon annan till en adoption. I vilka fall sådant samtycke skall lämnas skall bedömas i enlighet med ursprungsstatens lag. Enligt ansvarar ursprungsstaten för att nödvändiga samtycken har erhållits efter erforderlig rådgivning och information om den tilltänkta adoptionen och dess verkningar, se artikel 4.c 1. Konventionen föreskriver vidare att moderns samtycke, där sådant krävs, har givits först efter barnets födelse, se artikel 4.c 4. De erforderliga samtyckena skall ha givits i föreskriven rättslig form och uttryckts eller bestyrkts i skrift, se artikel 4.c 2. I denna del - särskilt vad gäller moderns samtycke och tidpunkten för det - finns det en uppenbar risk att lagen i ursprungsstaten inte stämmer överens med svensk lag. Särskild betydelse får det när adoptionen skall äga rum vid svensk domstol. Ansökan om adoption skall nämligen då alltid prövas enligt svensk lag, se ovan. Om ursprungsstatens lag inte är förenlig med svensk lag kan det finnas anledning för den behöriga svenska myndigheten att vägra ge sitt tillstånd enligt artikel 17.c till att förfarandet får fortskrida. Det kan vara fallet om det eller de samtycken som lämnats inte uppfyller de krav som ställs i FB; moderns samtycke har exempelvis lämnats direkt efter förlossningen. I likhet med vad som gäller för barnet finns det inte i gällande svensk rätt några krav på att barnets mor eller någon annan person som skall samtycka till adoptionen har fått erforderlig rådgivning och information om den planerade adoptionen och dess verkningar. Det krävs inte heller att samtycket har givits i en viss form. Som nämnts i föregående avsnitt vad gäller barnet införs sådana regler genom konventionen. Adoptionen skall vara till fördel för barnet, 4 kap. 6 § första stycket FB Enligt 4 kap. 6 § FB får tillstånd till adoption endast ges om adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden har uppfostrat barnet eller vill uppfostra det, eller det annars med hänsyn till det personliga förhållandet mellan sökanden och barnet finns särskild anledning till adoptionen. Syftet med är "att upprätta garantier för att säkerställa att internationella adoptioner sker med beaktande av barnets bästa och med respekt för dess grundläggande rättigheter såsom dessa erkänns i internationell rätt", se artikel 1.a. Huvudansvaret för att en adoption är förenlig med barnets bästa vilar enligt konventionen på ursprungsstaten, se artikel 4.b och 16.d. Om är den mottagande staten, skall enligt artikel 17.c en svensk myndighet samtycka till att adoptionsförfarandet får fortskrida. Det gäller även om avsikten är att adoptionen skall genomföras i ursprungsstaten. Vid den prövningen skall även barnets bästa beaktas. Om adoptionen i stället skall genomföras i , har svensk domstol det sista ordet angående adoptionens förenlighet med barnets bästa. Kravet på en sådan förenlighet framgår dels av konventionen och dels av 4 kap. 6 § FB. Teoretiskt sett finns det en möjlighet att domstolen vid sin prövning kommer fram till att ansökan skall avslås, trots att tillstånd till adoptionsförfarandets fortskridande enligt artikel 17.c har erhållits. I de allra flesta fall bör det dock inte råda någon tvekan om att kraven i 4 kap. 6 § FB är uppfyllda. Förbud mot vederlag, 4 kap. 6 § andra och tredje styckena FB Ansökan om adoption får enligt 4 kap. 6 § andra stycket FB inte bifallas, om det från någon sida har getts eller utlovats ersättning, eller om det har avtalats om bidrag till barnets underhåll. Ett avtal om ersättning eller underhåll, som borde ha medfört att ansökningen avslogs om rätten hade känt till avtalet, är enligt tredje stycket utan verkan även om ansökan bifalls. Om en ansökan om adoption prövas vid svensk domstol, måste domstolen alltid bevaka att vederlagsförbudet har efterlevts. Även utgår från att en adoption inte får ha karaktär av en affärsuppgörelse, se t.ex. artikel 1b. Både ursprungsstaten och mottagarstaten har ett ansvar i detta hänseende, se t.ex. artikel 8 och artikel 33. Det är ursprungsstaten som har ansvaret för att de för adoptionen erforderliga samtyckena inte har åstadkommits genom betalning av något slag, se artikel 4d punkt 4. Den kontroll som skall föregå beslutet enligt artikel 17c kan spela en viktig roll för att på ett så tidigt stadium som möjligt stoppa ett förfarande som har karaktär av affärsuppgörelse. Stadgandet i 4 kap. 6 § andra stycket FB kommer inte i konflikt med konventionens krav. Upphörande av adoptionens verkan, 4 kap. 7 § FB En svensk adoption kan inte hävas. Däremot kan verkan av adoptionen upphöra under de förutsättningar som anges i 4 kap. 7 § FB. Det gäller dels om adoptivbarnet adopteras av någon annan än adoptantens make och dels om adoptanten ingår äktenskap med adoptivbarnet. reglerar inte vilka händelser som medför att adoptionens verkan upphör. kan alltså inte komma i konflikt med konventionen. Adoptivbarnets ställning, 4 kap. 8 § FB I 4 kap. 8 § FB slås fast att vid tillämpning av lag eller annan författning som tillägger släktskap eller svågerlag rättslig betydelse adoptivbarn skall anses som adoptantens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. Undantag gäller dock enligt andra stycket i de fall där annat är särskilt föreskrivet eller följer av rättsförhållandets natur. Av störst intresse i detta sammanhang är artikel 26 i . Ett erkännande av en adoption innefattar enligt punkten 1 erkännande av det rättsliga föräldra-barnförhållandet mellan barnet och dess adoptivföräldrar och erkännande av adoptivföräldrarnas föräldraansvar för barnet. Vidare innefattar erkännandet upphörande av det tidigare rättsliga förhållandet mellan barnet och dess mor och far, om adoptionen har denna verkan i den fördragsslutande stat där den ägde rum. Det är fråga om verkningar som en konventionsenlig adoption alltid skall ges i de fördragsslutande staterna. I punkten 2 regleras verkningarna i övriga fördragsslutande stater av en stark adoption som beslutats i en fördragsslutande stat. Bestämmelsen i artikelns tredje punkt är av särskilt intresse för . Enligt bestämmelsen skall de tidigare punkterna i artikeln inte inverka menligt på tillämpningen av någon bestämmelse som är mer gynnsam för barnet och som är i kraft i den fördragsslutande stat som erkänner adoptionen. Alla adoptionsbeslut som meddelas av svensk domstol är starka. Genom bestämmelsen ges rätt att i alla rättsliga hänseenden behandla ett utomlands adopterat barn lika med ett barn vars adoption genomförts vid svensk domstol, oavsett om det utländska adoptionsbeslutet är starkt eller svagt. Däremot måste respektera att barnets rättsliga band till den biologiska familjen inte har skurits av vid en svag adoption. Det kan få betydelse i situationer där barnets biologiska släkt vill göra gällande rättigheter mot barnet i . Att i den meningen måste acceptera svaga adoptioner strider inte mot svensk rätt. Adoptionsorganisationerna bör emellertid informera sökandena om vad en sådan adoption kan innebära. Behörig domstol, 4 kap. 9 § FB Enligt 4 kap. 9 § FB är det domstolen i den ort där adoptanten har sitt hemvist som skall pröva en adoptionsansökan. Den internationella behörighetsregeln framgår av 1 § lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption, enligt vilken adoptanternas anknytning till grundar svensk domsrätt. har i betänkandet Adoptionsfrågor (SOU 1989:100) föreslagit att även barnets hemvist i skall grunda svensk domsrätt. En sådan lagändring skulle få betydelse i de fall är ur- sprungsland. Betänkandet bereds i . reglerar inte frågan i vilket land som adoptionen skall genomföras. Artikel 28 har emellertid ett visst intresse i sammanhanget. Enligt den artikeln inverkar inte konventionen på någon ursprungsstats lag som föreskriver att adoptionen av ett barn med hemvist i den staten skall äga rum i den staten eller som förbjuder barnets placering i, eller överföring till, den mottagande staten före adoptionen. Detta stadgande har bl.a. till syfte att se till att ursprungsstatens lag respekteras i de fall den föreskriver att adoptionen skall äga rum i den staten. Domstolens undersökningsplikt, 4 kap. 10 § FB När en adoption skall genomföras i skall rätten, enligt 4 kap. 10 § första stycket FB, inhämta upplysningar om barnet och sökanden samt upplysningar om huruvida ersättning eller bidrag till barnets underhåll har lämnats eller utlovats. Om barnet är , skall yttrande inhämtas från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd och från socialnämnden i den kommun där den som har vårdnaden om barnet är folkbokförd. När blir tillämplig kommer de upplysningar som avser barnet och sökanden att huvudsakligen finnas i de konventionsenliga rapporterna (enligt artiklarna 15 och 16). Det är ursprungsstaten som ansvarar för upplysningarna om barnet och mottagarstaten som ansvarar för upplysningarna om de sökande. Det är vidare i första hand ursprungsstaten som har ett ansvar för att betalning eller ersättning inte har givits (se artikel 4.c 3 och 4.d 4), men även mottagarstaten har ett ansvar (se artikel 8). Om ursprungsstatens myndigheter har säkerställt att samtycke till adoption inte har åstadkommits genom betalning av något slag, bör den svenska domstolen i enlighet med vad som sagts ovan kunna förlita sig på detta. När ett barn har kommit till för att adopteras här kan yttrande enligt 4 kap. 10 § första stycket FB endast inhämtas från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd. Barnets juridiska vårdnadshavare har nämligen normalt sitt hemvist i ursprungsstaten. När blir tillämplig kommer emellertid även yttrande från ursprungslandet att finnas tillgängligt för domstolen genom den rapport som skall sammanställas enligt artikel 16. Enligt 4 kap. 10 § andra stycket FB skall far eller mor eller särskild vårdnadshavare vars samtycke inte behövs ändå höras, om det kan ske. När barnet kommer till för adoption skall domstolen undersöka om den bestämmelsen har efterlevts. Har personen eller personerna inte redan hörts, är det i praktiken ofta omöjligt att i efterhand höra dem. Någon bestämmelse om att höra föräldrar som inte skall samtycka finns inte i . Frågor av detta slag har överlämnats till nationell lag. Inte heller här behöver därför någon ändring göras i FB. Överklagande av adoptionsbeslut, 4 kap. 11 § FB Av 4 kap. 11 § FB framgår vilka som får överklaga ett beslut angående antagande av adoptivbarn. Denna fråga regleras inte av . Bestämmelsen får betydelse endast när adoptionen genomförs vid svensk domstol och gäller även i fråga om en adoption som omfattas av . Kontaktförbudet i artikel 29 i Förutom artiklarna 4 och 5 kan det finnas andra artiklar i konventionen som är av intresse vid domstolens bedömning. Det gäller t.ex. artikel 29 angående förbudet mot kontakt mellan de tilltänkta adoptivföräldrarna och barnets biologiska föräldrar eller andra vårdnadshavare. Svensk rätt innehåller inte något sådant förbud. Syftet med bestämmelsen är att undvika att samtycken till adoption lämnas mot ersättning, vilket strider mot vederlagsförbudet i artikel 4.c 3. Det torde inte kunna krävas att domstolen alltid skaffar sig försäkringar om att kontaktförbudet har efterlevts. Frågan är emellertid hur domstolen skall agera i de få fall där det först när ärendet är föremål för prövning vid domstolen framkommer att det har förekommit kontakter i strid med förbudet. Detta torde inte vara en sådan omständighet som alltid skall leda till att adoptionen inte beviljas men en prövning får göras från fall till fall. Redogörelsen ovan visar att om adoption är förenliga med . Det finns därför ingen anledning att ta in särskilda regler om förhållandet mellan FB och konventionen i den lag varigenom införlivas med svensk rätt. Inte heller finns det anledning att göra några ändringar i FB med anledning av att konventionen införlivas. I vissa fall ställer dock FB krav som inte har någon motsvarighet i . I andra fall förutsätter något som saknar motsvarighet i FB och den övriga adoptionsregleringen i . Som sagts måste i sådana fall både FB:s och konventionens krav vara uppfyllda. Innan domstolen beslutar om adoption, måste den ha tillgång till tillförlitlig utredning som visar att kraven har uppfyllts. Genomgången visar att detta inte bör föranleda några stora problem. En särskild fråga är vilka krav kan ställa när är ursprungsland men avsikten är att adoptionen skall genomföras i de tilltänkta adoptanternas hemviststat. Enligt den gällande regleringen i 1 § lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption är det adoptanternas anknytning till som grundar svensk domsrätt. Om sådan anknytning saknas kan svensk domstol bli behörig endast om regeringen ger dispens. Tillämplig lag för adoptionen bestäms av de lagvalsregler som gäller i domstolslandet. Det skulle kunna innebära att ett barn som har sitt hemvist i får adopteras i den främmande staten, trots att förutsättningarna för adoption inte är uppfyllda enligt 4 kap. FB. Det är dock som ursprungsland som bestämmer under vilka förutsättningar som ett barn med hemvist i är tillgängligt för adoption, se artikel 4. Förslag till placering av barn hos vissa sökande görs då också i , se artikel 16. Regler för under vilka förutsättningar ett barn skall anses vara tillgängligt för adoption saknas i . är inte heller tillämpliga i de situationer då uppträder som ursprungsland när adoptionsansökan inte prövas av svensk domstol. Konventionens regler skall emellertid tillämpas efter inkorporeringen och i övrigt torde myndigheterna i de få fall uppträder som ursprungsland få tillämpa oskriven rätt. Det finns då alltid en möjlighet att se till att de villkor som ställs i 4 kap. FB är uppfyllda, även om bestämmelserna formellt sett inte är tillämpliga annat än då svensk domstol skall besluta om adoptionen. Är villkoren inte uppfyllda kan adoptionen stoppas genom att samtycke enligt 17.c till att förfarandet kan fortskrida inte lämnas. 8 Socialt stöd till familjer med adoptivbarn 8.1 Kontroll av de tilltänkta adoptivföräldrarnas kunskaper om barn ------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: skall kontrollera | |att de tilltänkta föräldrarna har tillfredsställande | |kunskaper om barn och deras behov och har blivit | |informerade om den planerade adoptionens innebörd. Det| |skall ske som ett led i bedömningen av deras lämplighet| |för att ta emot ett adoptivbarn. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Instämmer i huvudsak med utredningens förslag. - Adoptioner (BFA-A) och () föreslår dock att föräldrarna skall kunna visa att de genomgått föräldrautbildning som villkor för att de skall få adoptera. vill göra lagtexten starkare för att markera vikten av föräldrautbildning. Andra remissinstanser vill ha en klarare beskrivning av de föräldrakunskaper som behövs som villkor för adoption. Skälen för regeringens förslag: Det ligger redan i den nuvarande svenska lagstiftningens intentioner att de personer som adopterar skall ha goda kunskaper om barn. I (artikel 5.b) stadgas också att det skall vara säkerställt att de tilltänkta adoptivföräldrarna har erhållit den rådgivning som kan vara nödvändig. De tilltänkta adoptivföräldrarna själva är i regel också medvetna om behovet av barnkunskaper och ett stort antal av dem deltar i föräldrautbildning. För att förtydliga kravet på adoptivföräldrarnas kunskaper inför adoptionen, och för att tillgodose konventionens krav, föreslår utredningen att det i socialtjänstlagen införs ett uttryckligt krav på sådana kunskaper. Det får ankomma på att närmare beskriva vilka kunskaper som behövs. Utredningen föreslår dock inte att föräldrautbildning i offentlig regi skall göras till ett obligatoriskt villkor för adoption. Skälet till det är bl.a.att adoptionsorganisationer och andra bedriver föräldrautbildning. Regeringen delar utredningens bedömning att socialnämnden i samband med hemutredningen bör bedöma om föräldrarnas kunskaper är tillräckliga. Är de inte det bör deltagande i föräldrautbildning före adoptionen vara en förutsättning för att adoptionen skall få genomföras. Utredningen diskuterar också hur adoptionsorganisationernas föräldrautbildning bör ordnas. Några skäl för statliga initiativ på denna punkt finns enligt regeringens bedömning inte. 8.2 Uppföljning av barnens situation ------------------------------------------------------- |Regeringens bedömning: Frågan om socialnämndernas | |uppföljning av hur adoptivbarnen har det i | |efter adoptionen bör behandlas i samband med den | |översyn av socialtjänstlagen som pågår. Utredningens förslag: En särskild bestämmelse införs i socialtjänslagen som ålägger kommunerna att följa upp adoptivbarnens situation. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag. Det finns dock även tveksamma eller negativa svar.