prop · GK03141 · 1997-01-01 00:00:00 — De sakkunniga skall normalt hämtas utanför den berörda högskolan och, om inte synnerliga skäl föreligger, skall båda könen vara företrädda. De sakkunniga skall, liksom , avge skriftliga utlåtanden om de sökandes skicklighet när det gäller de aktuella bedömningsgrunderna. Adjungerad lektor skall anställas på samma vis som adjungerad professor , dvs. efter förslag av berörd fakultetsnämnd, som skall ha inhämtat yttranden från två personer som är särskilt förtrogna med ämnet för anställningen. Vidare bör vid anställning av forskarassistent, liksom fallet är , yttrande inhämtas från en särskilt tillkallad sakkunnig. Det är angeläget att samtliga bedömningsgrunder redovisas. I det förslag som fakultetsnämnden avger som underlag för beslut om anställning skall en bedömning göras av var och en av de aktuella bedömningsgrunderna för sig. Därefter skall en sammanvägning göras av dem med hänsyn till den fastställda profilen. Det skall härvidlag framgå hur jämställdhetsaspekten och högskolans rekryteringsmål har beaktats. Eftersom de sakkunniga i motsats till vad som gäller för tjänsteförslagsnämnder inte kommer att ingå som ledamöter i fakultetsnämnden, deltar de inte heller i nämndens beslut. På så vis skall fakultetsnämnden (eller motsvarande organ) kunna göra en mer förutsättningslös sammanvägning av de olika bedömningsgrunderna. skall, efter ansökningstidens utgång, kunna inbjuda en person som inte har sökt en ledig anställning som professor att göra detta, på samma sätt som tjänsteförslagsnämnden kan . Den inbjudna personen behandlas då på samma sätt som andra sökande. 7.2.3 Överklagande Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett system med prövningstillstånd i . Utredningens förslag: föreslår att prövningstillstånd skall föras in vid handläggningen i . Prövningstillstånd bör enligt utredaren kunna ges i tre fall, nämligen om det som den klagande anför bedöms kunna ge saklig grund för att anställa en annan person, om det förekommit ett allvarligt formellt fel i förfarandet vid handläggningen eller om ärendet vid högskolan är av principiell vikt. Utredaren föreslår vidare att samtliga överklaganden skall ges in direkt till . Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna instämmer i utredningens förslag. Några instanser, bl.a. , noterar emellertid att möjligheten att överklaga beslut om vikariat tas bort av utredaren utan närmare motivering. Nämnden anser att beslut om vikariat på lärarbefattning fortfarande bör kunna överklagas. Skälen för regeringens bedömning: svarar enligt 5 kap. 1 § högskolelagen för prövning av vissa beslut på högskoleväsendets område och har inrättats för att avlasta regeringen från besvärsärenden av sådan art som det inte ansetts rimligt att föra upp till regeringsnivå. Nämnden avgör bl.a. överklaganden av beslut om tillsättning av annan tjänst än doktorandtjänst men också vikariat vid statlig högskola (13 kap. 2 § högskoleförordningen). Nämnden handlägger vidare överklaganden av vissa beslut som rör studenter. Utredaren har som skäl för sitt förslag om prövningstillstånd anfört dels att överklaganden i ärenden om lärartillsättning leder till en mer utdragen tillsättningsprocedur, dels att det borde införas former för att skilja de sakligt och principiellt viktiga överklagandeärendena från de övriga. Inom domstolsväsendet finns en ordning med prövningstillstånd. Ett grundläggande syfte med ett sådant system är att överinstanser skall avlastas arbete för att bättre kunna ägna sig åt uppgiften att kontrollera och korrigera överklagade beslut. Systemet är således inte i sig tänkt att korta handläggningstiderna och en underinstans kan tvärtom få ett större ansvar för att utredningen är fullständig i varje ärende. En ordning med prövningstillstånd finns knappast utanför domstolsväsendet. Ett förslag om att införa ett sådant system när ärendet i första instans har avgjorts av en myndighet och skall överklagas till en annan myndighet bör därför noga övervägas och kunna motiveras väl. En betänklighet med förslaget är enligt regeringens uppfattning att det skulle krävas prövningstillstånd redan för en första och sista överprövning av högskolans beslut. Jämför man med den ordning som gäller för förvaltningsdomstolarna, vilket torde ligga närmast till hands, finner man att en myndighets beslut i allmänhet först överprövas i en länsrätt och att prövningstillstånd inte krävs förrän vid ett överklagande till den andra domstolsinstansen, dvs. Det är också det system som gäller för t.ex. överklaganden av beslut av . har i sitt yttrande över utredarens förslag anfört att den långa handläggningstiden efter ett överklagande i huvudsak beror på den interna remissomgång som sker i högskolorna efter överklaganden, men innan handlingarna i ärendet överlämnas till nämnden. Högskolan bifogar enligt nämnden regelmässigt ett yttrande när handlingarna i ärendet överlämnas till nämnden. Hur handläggningen av ett tillsättningsärende tar kan således ytterst bero på hur omfattande en högskola i ett enskilt fall väljer att göra den utredning som ges in till . Det förhållandet påverkas knappast av en regel om prövningstillstånd. Det kan också sättas i fråga om handläggningstiden i blir kortare med en regel om sådant tillstånd. Tillståndsprövningen kräver i princip en fullständig genomgång och bedömning av ärendet. I de fall då tillstånd medges är det sannolikt att handläggningstiderna till och med förlängs. Även inför en tillståndsbedömning borde nämnden rimligen behöva inhämta något beslutsunderlag, särskilt som nämnden enligt utredningens förslag skall överväga om sökanden anfört sådana skäl att det finns saklig grund att bifalla överklagandet. Det måste därför anses tveksamt och bör ytterligare övervägas om ett system med prövningstillstånd är det mest effektiva sättet för att nå en snabbare handläggning av tillsättningsärenden eller om andra åtgärder i stället kan komma i fråga. Regeringen noterar att de långa handläggningstiderna i överklagande- ärenden om anställning utgör ett stort problem inom högskolan. Det är därför angeläget att handläggningstiden för dessa ärenden förkortas. Förvaltningslagen (1986:223) ställer krav på enkel, snabb och billig handläggning av ärenden utan att säkerheten eftersätts. Enligt denna lag skall också en myndighet vars beslut har överklagats överlämna skrivelsen och handlingarna i ärendet till den myndighet som skall överpröva beslutet. Regeringen utgår från att ärendet inte onödigt fördröjs av högskolan efter ett överklagande och att högskolan noga överväger om någon kompletterande utredning behövs, och i så fall vilken, efter det att högskolan fattat sitt beslut och ärendet överklagats. 7.3 Bisysslor Regeringens bedömning: En lärare bör till lärosätet anmäla alla bisysslor som har anknytning till lärarens ämnesområde. Utredningens förslag: förordar att reglerna för lärares bisysslor utformas så att det blir lättare för både den enskilda läraren och högskolan att bedöma aktuella fall. En lärare bör därför redovisa alla ämnesanknutna bisysslor, inte endast inom forsknings- och utvecklingsarbete. En intern ordning för hur denna redovisning skall ske bör fastställas av respektive högskola. Eventuella överträdelser av reglerna för lärares bisysslor får beivras av högskolan på samma sätt som andra förseelser i anställningen. Remissinstanserna: Majoriteten av instanserna tillstyrker utred- ningens förslag om att alla bisysslor som har anknytning till lärarens ämnesområde skall anmälas till lärosätet. Några instanser menar emellertid att de nuvarande reglerna om bisysslor är fullt tillräckliga och ställer sig tveksamma till utredningsförslaget. Dessa instanser anser att bisysslor kan vara ett naturligt inslag för att öka rörligheten mellan högskolor och näringsliv och för att uppnå målen för högskolans s.k. tredje uppgift. Skälen för regeringens bedömning: En allmän bestämmelse om förbud för arbetstagare att ha förtroendeskadliga bisysslor finns i 7 § lagen om offentlig anställning. För lärare vid en högskola gäller dessutom enligt 3 kap. 7 § högskolelagen en vidgad rätt att inneha bisysslor. Den innebär att läraren får inneha anställning eller uppdrag eller utöva verksamhet som avser forskning eller utvecklingsarbete inom anställningens ämnesområde, om läraren inte därigenom skadar allmänhetens förtroende för lärosätet. Läraren skall hålla bisysslan åtskild från sin tjänsteutövning. En högskolelärare skall enligt 4 kap. 24 § högskoleförordningen till lärosätet anmäla bisysslor som avser forskning och utvecklingsarbete av nämnvärd omfattning och varaktighet inom tjänstens ämnesområde. Någon sådan anmälningsskyldighet finns inte i de allmänna bestämmelserna om bisysslor i anställningsförordningen. S.k. arbetshindrande bisysslor och konkurrensbisysslor regleras i kollek- tivavtal. Utredaren hänvisar till inom universitet och högskolor (RRV 1995:45). I denna rapport konstateras att det nuvarande regelverket inte ger universitet och högskolor tillräckligt effektiva styrmedel eller sanktionsmöjligheter. Dessutom upplevs reglerna ofta som svåra att tolka, vilket leder till att de endast i liten utsträckning tillämpas av högskolorna. Detta innebär att förekommande otillåtna bisysslor i praktiken ofta legitimeras. De största problemen är dels hur lärosätet skall få kännedom om pågående bisysslor hos lärarna, dels hur den enskilda läraren skall veta när en bisyssla måste redovisas. Utredaren har påtalat att det finns gränsdragningsproblem när det gäller att skilja på bisyssla avseende forskning eller utvecklingsarbete å ena sidan och annan ämnesanknuten bisyssla, t.ex. undervisning, å andra sidan. Vidare finns det tolkningsproblem avseende vad som utgör en bisyssla av nämnvärd omfattning och varaktighet. Regeringen delar uppfattningen att reglerna bör utformas så att det blir lättare både för högskolan och för den enskilda läraren att avgöra när en bisyssla bör rapporteras. Anmälningsskyldigheten för en lärare bör därför avse samtliga ämnesanknutna bisysslor, oavsett om bisysslan gäller forskning, utvecklingsarbete eller annan verksamhet, som t.ex. undervisning, och oavsett bisysslans omfattning och varaktighet. En ändring av den innebörden bör göras i högskoleförordningen. 8 Vetenskapsområden och principer för fördelning av resurser till forskning och forskarutbildning Regeringens förslag: Resurser till forskning och forskarutbildning skall inte längre ges per fakultet utan skall fördelas till följande veten- skapsområden: - humanistisk-samhällsvetenskapligt, - medicinskt, - naturvetenskapligt och - tekniskt vetenskapsområde. Universiteten och de övriga högskolor som beslutar skall ges anslag för forskning och forskarutbildning. För vart och ett av dessa lärosäten skall besluta om anslagets storlek och vilka av ovan nämnda vetenskapsområden som skall anvisas resurser för forskning och forskarutbildning. skall dock, liksom , anvisas resurser i ett samlat anslag för forskning, forskarutbildning och grundutbildning. En högskola som inte är ett universitet skall efter beslut av kunna få ett eller flera vetenskapsområden; denna högskola får därmed rätt att anordna forskarutbildning och utfärda doktorsexamen inom dessa vetenskapsområden. eller en högskola med ett eller flera vetenskaps- områden skall inrätta minst en fakultetsnämnd. Lärosätet beslutar vilka fakultetsnämnder som skall finnas och om ansvarsområdet för var och en av dessa. En högskola skall ha särskilda organ för den grundutbildning och forskning som inte hör till ansvarsområdet för någon fakultetsnämnd vid högskolan. Flertalet ledamöter i en fakultetsnämnd skall vara vetenskapligt kompetenta men behöver inte vara lärare inom fakultetens ansvars- område. Utredningens förslag: föreslår att högskolornas forsknings- anslag fördelas på fyra vetenskapsområden, nämligen teknik, natur- vetenskap, medicin (inklusive odontologi och farmakologi) samt kultur- vetenskap (humaniora, samhällsvetenskap, juridik och teologi). Utredningen anför att detta skulle innebära att skillnaderna mellan de olika områdena framstår tydligare och prioriteringar mellan områdena klargörs. Högskolorna föreslås få bestämma om den egna fakultetsindel- ningen och hur uppsättningen av fakultetsnämnder skall se ut. Remissinstanserna: Universiteten tillstyrker förslagen. De mindre fakulteterna vid universiteten ser emellertid sin verksamhet och existens hotad. De mindre och medelstora högskolor som yttrat sig i frågan tillstyrker förslagen. Någon högskola framhåller att fakultetsindelningen har en konserverande effekt och hindrar uppkomsten av övergripande forskning som spänner över flera fakultetsområden. Skälen för regeringens förslag: Enligt nu gällande regler beslutar om vid vilka lärosäten det skall finnas fakulteter och om fakul- tetsindelningen vid vart och ett av dessa lärosäten. Med anledning av budgetpropositionen för (prop. 1996/97:1, utg.omr. 16) beslutade om kriterier för när en högskola skall få benämnas universitet och att det ankommer på regeringen att besluta om användningen av denna benämning. Regeringen har därefter beslutat att ytterligare tre lärosäten, , Kungl. Tekniska högskolan och , skall vara universitet. Samtliga tio statliga lärosäten med fakultet är därmed universitet. Resurser till forskning och forskarutbildning Enligt nuvarande system beslutar för varje lärosäte med fakultet inom ansvarsområde om ett samlat anslag för forskning och forskarutbildning. Anslaget är uppdelat i en anslagspost för varje fakultet och en post för lokalkostnader. Högskole- styrelsen får enligt regleringsbrev omfördela högst av resurserna från en fakultet till andra fakulteter. Det finns tio olika slag av fakulteter. Antalet fakulteter vid ett lärosäte varierar från åtta vid till endast en fakultet vid Kungl. Anslagsposterna är av mycket varierande storlek; den medicinska fakulteten vid anvisas och den nyinrättade filosofiska fakulteten vid anvisas . Det nuvarande systemet för indelning i fakulteter och därmed samman- hängande resursfördelning har kritiserats för att vara föråldrat och i vissa delar alltför detaljerat samt för att hämma förnyelse, samarbete över fakultetsgränserna och tvärvetenskap. Regeringen anser att det är angeläget att underlätta för universitet och högskolor att göra egna prioriteringar av sina forskningsresurser och att ge dem bättre förutsättningar för tvärvetenskapligt samarbete. Detta skulle vara möjligt, om resurser till forskning och forskarutbildning fördelades till några få, stora och sammanhållna vetenskapsområden, i stället för till ett flertal fakulteter av varierande storlek. Regeringen föreslår att samma indelning i vetenskapsområden som tillämpas för forskningsråden under skall användas vid beslut om resurser för forskning och forskarutbildning vid universitet och högskolor. Det är därvid också lämpligt att använda samma benämningar på vetenskapsområdena. Enligt detta förslag skall alltså besluta om resurser för forskning och forskarutbildning till lärosätena fördelade till humanistisk-samhällsvetenskapligt, medicinskt, naturvetenskapligt och tekniskt vetenskapsområde. Högskolestyrelsen bör vid behov få omfördela högst av resurserna från ett område till andra områden. Anslagsposterna till naturvetenskapligt respektive tekniskt område kommer att motsvara nuvarande poster till respektive fakulteter. Anslags- posten till medicinskt område kommer att motsvara nuvarande poster till medicinsk, odontologisk och farmaceutisk fakultet. till humanistisk-samhällsvetenskapligt område, slutligen, kommer att motsvara nuvarande poster till teologisk, juridisk, humanistisk, samhälls- vetenskaplig och filosofisk fakultet. Regeringen delar inte de farhågor för forskningens fortsatta existens inom de mindre fakultetsområdena som redovisats i vissa remiss- yttranden över utredningen. Enligt vad som nämns senare i detta kapitel kan emellertid statsmakterna, om behov skulle uppstå, genom särskilda uppdrag till lärosätena säkerställa att forskning bedrivs inom områden av nationellt intresse. Medel för lokalkostnader m.m. vid universiteten bör även fortsätt- ningsvis anvisas i en särskild anslagspost. Även resurserna för konstnärligt utvecklingsarbete bör, som beskrivs närmare nedan, utgöra en särskild post. De nya principerna för fördelning av resurser för forskning och forskarutbildning kommer naturligtvis inte i sig att medföra en ökning av anslagen, men lärosätena får som ovan nämnts större möjligheter att göra egna prioriteringar inom vetenskapsområdena. ligger inom ansvarsområde och har tre särskilda fakulteter. Dessa fakulteter kan sägas ligga främst inom naturvetenskapligt, tekniskt och medicinskt område. bör, liksom , erhålla resurser för forskning, forskarutbildning och grundutbildning i ett samlat anslag. Regeringen kommer i budgetpropositionen för att redovisa eventuella förslag beträffande speciella satsningar för forskning. Resurser för forskning vid mindre och medelstora högskolor Som en följd av förslag i budgetpropositionen för har de mindre och medelstora högskolorna tilldelats permanenta och ökade resurser för forskning i ett samlat anslag med en anslagspost för varje högskola. Forskningen vid de mindre och medelstora högskolorna är i ett skede av stark utveckling. Det finns också en begynnande profilering av dessa högskolors forskning. I det följande föreslår regeringen att en högskola som inte är ett universitet efter beslut av skall kunna få ett eller flera vetenskapsområden och därmed få anordna forskarutbildning inom dessa områden. När detta skett kan regeringen föreslå att lärosätet inte längre skall anvisas en anslagspost för forskning under ovan nämnda samlade anslag. Högskolan skall i stället ges ett eget anslag för forskning och forskarutbildning med anslagsposter för dessa vetenskapsområden samt i förekommande fall en post för övrig forskning vid högskolan. Högskolor utan något eget anslag för forskning och forskarutbildning bör, liksom , ges resurser för forskning i ett samlat anslag med en anslagspost för varje högskola. Förslagen är ägnade att uppmuntra de mindre och medelstora högskolorna att specialisera sig och koncentrera sina resurser. Därigenom kan forskningen utvecklas optimalt efter de olika högskolornas förutsätt- ningar. Särskilda uppdrag för forskning och forskarutbildning Regeringen avser att för vissa lärosäten föreslå särskilda uppdrag för forskning. De särskilda uppdragen skall bl.a. vid behov säkerställa att forskning bedrivs vid något eller några lärosäten inom ämnesområden som är av nationellt intresse. Uppdragen skall kunna avse både större områden, såsom juridik och teologi, och enskilda mindre ämnen. Regeringen avser vidare att ge uppdrag avseende forskarutbildningen till varje lärosäte som anvisas resurser för forskning och forskarutbild- ning till något vetenskapsområde. Dessa uppdrag kommer att redovisas i budgetpropositionen för . Rätten att anordna forskarutbildning Universiteten har och skall även i fortsättningen ha rätt att anställa professorer, anordna forskarutbildning och utfärda doktorsexamen. Regeringen föreslår i denna proposition att även övriga högskolor själva skall kunna anställa professorer (se avsnitt 7.1.1). Dessa högskolor bör däremot, enligt regeringens mening, prövas innan de kan få rätt att anordna forskarutbildning. En högskola vars forskning och utbildning inom ett vetenskapsområde har nått en tillräcklig kvalitet och omfattning, bör således kunna få anordna forskarutbildning inom detta vetenskapsområde. Regeringen föreslår därför ett förtydligande i högskolelagen med följande innebörd. En högskola som inte är ett universitet kan efter ansökan till och beslut av , få ett eller flera av humanistisk-samhällsveten- skapligt, medicinskt, naturvetenskapligt eller tekniskt vetenskapsområde. Denna högskola får därmed rätt att anordna forskarutbildning och att utfärda doktorsexamen inom dessa vetenskapsområden. En sådan rätt bör kunna ges till en högskola som har uppnått tillräcklig bredd och specialisering inom grundutbildning och forskning inom ett antal nära- liggande ämnen inom något av de fyra vetenskapsområdena. Forskningen vid högskolan behöver och kan naturligtvis inte spänna över hela vetenskapsområdet. Vid högskolan bör dessutom finnas goda infra- strukturella förutsättningar (bibliotek, laboratorier m.m.) för att bedriva grundutbildning och forskning, och högskolan bör ha goda inter- nationella kontakter. Beteckningen fakultet används över stora delar av världen för en grupp av innehållsligt sammanhörande ämnen vid ett universitet och för de lärare som ansvarar för dessa. I är begreppet fakultet också knutet till statsmakternas anslag till forskning och forskarutbildning. års högskolereform deltog samtliga ordinarie professorer och lektorer i fakultetens sammanträden och beslut. I och med denna reform överfördes beslutsrätten till valda organ, fakultetsnämnder, med ansvar för grundutbildning, forskarutbildning och forskning inom sitt område. Högskolelagen föreskriver att flertalet ledamöter i en fakultetsnämnd skall utses genom val bland vetenskapligt kompetenta lärare inom fakulteten. Formellt avser begreppet fakultet således dels en enhet för statsmakternas resurstilldelning, dels en valförsamling för val till fakultetsnämnd. Regeringen avser att i högskoleförordningen förtydliga fakultets- nämndens uppgifter. skall ha en särskild uppgift att ansvara för att kvaliteten inom forskning och utbildning upprätthålls. skall också ha ett särskilt ansvar för forskarutbild- ningens kvalitet och effektivitet. , liksom varje högskola som har rätt att anordna forskarutbildning, skall därför inrätta minst en fakultetsnämnd. Det är emellertid av vikt att varje lärosäte kan anpassa sin organisation efter de lokala förutsättningarna och efter de nya krav som ställs inom forskning, forskarutbildning och grundutbildning. Dessa lärosäten bör därför själva bestämma om vilka fakultetsnämnder som skall finnas och om deras ansvarsområden, dvs. vilka ämnes- områden inom lärosätet som var och en av nämnderna skall ansvara för. Dessa ansvarsområden såvitt gäller forskarutbildning måste självfallet ligga inom de vetenskapsområden som finns vid respektive lärosäte, dvs. inom vilka lärosätet har rätt att anordna forskarutbildning. Valförsam- lingen för en fakultetsnämnd bör följaktligen bestå av de vetenskapligt kompetenta lärare, dvs. de med doktorsexamen eller motsvarande, som har anställning inom nämndens ansvarsområde. Högskolelagen föreskriver att flertalet ledamöter i en fakultetsnämnd skall vara vetenskapligt kompetenta lärare inom fakulteten. Studenterna har enligt högskoleförordningen rätt att vara representerade med minst två ledamöter. Dessutom följer av förordningen att även andra personer kan utses som ledamöter. Regeringen föreslår att denna möjlighet utvidgas och understryks genom att en regel införs i högskolelagen med innebörden att flertalet ledamöter i fakultetsnämnden skall vara vetenskapligt kompetenta personer men inte nödvändigtvis vara lärare inom nämndens ansvarsområde. Möjligheten att utse andra personer än lärare vid den egna högskolan till ledamöter i fakultetsnämnden bör enligt regeringens uppfattning utnyttjas oftare för att knyta forskning och utbildning närmare olika delar av samhällslivet. Högskolor som inte är universitet skulle också kunna utnyttja denna möjlighet för att knyta till sig meriterade forskare vid andra lärosäten som kan tillföra den vetenskapliga verksamheten värde- fulla kunskaper. Som ovan nämnts har alla mindre och medelstora högskolor permanenta resurser för forskning. En högskola skall därför ha särskilda organ för den grundutbildning och forskning som inte hör till ansvarsområdet för någon fakultetsnämnd vid högskolan. Det är och kommer även att vara vanligt att lärare i ämnen i vilka den högskola de är anställda vid inte får anordna forskarutbildning ändå har doktorander.