prop · GK03100D2 · 1997-01-01 00:00:00 — Om en skattedeklaration inte har lämnats in i rätt tid, får ett omprövningsbeslut som är till den skattskyldiges nackdel meddelas efter utgången av den tid som anges i första stycket. Ett sådant omprövningsbeslut får meddelas från den dag deklarationen kom in till skattemyndigheten, dock senast under sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut. 10 § får meddela ett omprövningsbeslut som är till nackdel för den skattskyldige efter utgången av den tid som anges i 9 § under de förutsättningar och på det sätt som anges i 11Ä20 §§ (efterbeskatt- ning). 11 § Efterbeskattning får ske om ett beskattningsbeslut blivit felaktigt eller inte fattats på grund av att den skattskyldige 1. i en skattedeklaration eller på annat sätt under förfarandet lämnat någon oriktig uppgift till ledning för beskattningsbeslutet, 2. lämnat någon oriktig uppgift i ett mål om betalning eller återbetalning av skatt enligt denna lag, eller 3. inte lämnat en skattedeklaration eller begärd uppgift. 12 § Efterbeskattning får också ske 1. när en felräkning, felskrivning eller något annat uppenbart förbiseende skall rättas, eller 2. när en ändring föranleds av en skattemyndighets beskattningsbeslut eller en allmän förvaltningsdomstols beslut i ett mål om betalning eller återbetalning av skatt enligt denna lag för en annan redovisningsperiod eller för någon annan skattskyldig. 13 § Efterbeskattning enligt 11 § eller 12 § 1 får ske endast om den avser belopp av någon betydelse. Efterbeskattning får inte ske om beslutet med hänsyn till omständig- heterna skulle framstå som uppenbart oskäligt eller om skattemyndigheten tidigare fattat beslut om efterbeskattning som avser samma fråga. 14 § beslut om efterbeskattning skall, om inte annat följer av 15Ä20 §§, meddelas senast under sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut. 15 § Beslut om efterbeskattning enligt 12 § 2 får meddelas även som anges i 14 § men senast efter det beslut som föranleder ändringen. Om anstånd har beviljats någon med betalning av skatt i avvaktan på en kammarrätts eller Regeringsrättens beslut med anledning av överklagande, får efterbeskattning i fråga om skatteavdrag ske efter utgången av det kalenderår då domstolens beslut meddelades. 16 § Beslut om efterbeskattning på grund av en oriktig uppgift i ett omprövningsärende eller mål om betalning eller återbetalning av skatt enligt denna lag får meddelas som anges i 14 eller 15 § men senast från utgången av den månad då skattemyndighetens eller domstolens beslut i ärendet eller målet fått laga kraft. 17 § Om den skattskyldige har avlidit, skall beslut om efterbeskattning meddelas senast efter utgången av det kalenderår då bouppteckningen efter den avlidne gavs in för registrering. 18 § Om den skattskyldige på det sätt som anges i 14 § andra stycket skattebrottslagen (1971:69) delgetts underrättelse om misstanke om brott som avser skatt enligt denna lag eller om åtal har väckts mot den skattskyldige för sådant brott, får ett beslut om efterbeskattning meddelas för den redovisningsperiod som brottet avser även efter utgången av den tid som anges i 14 eller 15 §. Detsamma gäller om tiden för att döma den skattskyldige till påföljd för ett sådant brott har förlängts genom beslut enligt 14 a § skattebrottslagen. Beslut om efterbeskattning får i de fall som avses i 12 § skattebrottsla- gen också meddelas efter utgången av den tid som anges i 14 eller 15 §. 19 § Beslut om efterbeskattning enligt 18 § första stycket skall meddelas före utgången av kalenderåret då någon av de där angivna åtgärderna först vidtogs. Beslut om efterbeskattning enligt 18 § andra stycket skall meddelas före utgången av kalenderåret då åtgärd som avses i 12 § skattebrottslagen (1971:69) vidtagits. Om den skattskyldige har avlidit, skall dock ett beslut om efterbeskattning meddelas från dödsfallet. Beslutet skall, utom i fall som avses i 12 § skattebrottslagen, undanröjas av skattemyndigheten, om åtal inte väcks på grundval av den förundersökning som föranlett underrättelsen om brottsmisstanke eller beslutet om tidsförlängning eller, om åtal har väckts, åtalet läggs ned eller inte bifalls till någon del. 20 § Bestämmelserna i 18 och 19 §§ tillämpas också på en juridisk persons beskattning, om en åtgärd som avses i 18 § första stycket har vidtagits mot den som har företrätt den juridiska personen eller om företrädaren frivilligt vidtagit någon åtgärd som avses i 12 § skattebrottslagen (1971:69). Beslut som inte får överklagas 1 § Följande beslut får inte överklagas: beslut i fråga om 1. befrielse enligt 5 kap. 11 § från skyldigheten att göra skatteavdrag, 2. skatterevision enligt 14 kap. 7 §, 3. anstånd enligt 17 kap. 6 § med inbetalning av skatt, och 4. föreläggande vid vite enligt 23 kap. 2 §. Överklagande av skattemyndighetens eller beslut 2 § Andra beslut av skattemyndigheten eller än de som avses i 1 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol av den skatt- skyldige. Beslut som myndighet fattat enligt 13 kap. 1 § överklagas hos regeringen. beslut får överklagas också av . Vid överklagande av beslut om avgiftsunderlag för egenavgifter gäller 11Ä13 §§ lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. 3 § Den skattskyldiges överklagande skall, om inte annat följer av 4 §, ha kommit in senast sjätte året efter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut. Om beslutet har meddelats efter det sjätte året och klaganden har fått del av beslutet efter utgången av oktober , får överklagandet dock komma in från den dag då klaganden fick del av beslutet. Den skattskyldige får överklaga ett beslut även om det inte är till nackdel för honom eller henne. 4 § Ett överklagande skall ha kommit in från den dag då klaganden fick del av beslutet om det gäller 1. preliminär taxering, 2. sättet att ta ut preliminär skatt, 3. debitering eller ändring av preliminär skatt, 4. verkställande av skatteavdrag, 5. anstånd med redovisning eller inbetalning av skatt, 6. kostnadsavdrag vid beräkning vid skatteavdrag och arbetsgivar- avgifter, eller 7. särskild redovisning av arbetsgivaravgifter enligt 10 kap. 12 §. 5 § Även om tiden för överklagande har gått ut, får ett beslut om skattetillägg överklagas så länge beslutet i den skattefråga som föranlett skattetillägget inte har fått laga kraft. 6 § Bestämmelserna i 6 kap. 5Ä7 §§ taxeringslagen (1990:324) gäller när en skattskyldig har överklagat skattemyndighetens beslut. Vid överklagande av beslut om debitering till följd av taxeringsbeslut gäller bestämmelserna i 6 kap. 3 § taxeringslagen. 7 § överklagande skall ha kommit in inom den tidsfrist som enligt 21 kap. 8, 9 och 14Ä20 §§ gäller för beslut om omprövning på initiativ av skattemyndigheten eller men från den dag då det överklagade beslutet meddelades. Om ett omprövningsbeslut som avser efterbeskattning överklagas och det begärs ändring till den skattskyldiges nackdel, skall överklagandet ha kommit in från den dag då beslutet meddelades. 8 § Om har överklagat ett beskattningsbeslut, skall talan om skattetillägg och förseningsavgift som har samband med beslutet föras . 9 § får hos länsrätten begära att en arbetsgivare skall betala arbetsgivaravgifter och skatteavdrag samt att en skattskyldig skall betala mervärdesskatt. får på det sätt som gäller för överklagande enligt denna lag hos länsrätten begära att skattetillägg tas ut. Överklagande av länsrättens och kammarrättens beslut 10 § Följande beslut av länsrätten får inte överklagas: beslut i fråga om 1. kostnadsavdrag vid beräkning av skatteavdrag och arbetsgivar- avgifter, och 2. särskild redovisning av arbetsgivaravgifter enligt 10 kap. 12 §. 11 § Överklagande av följande beslut av länsrätten får prövas av kammarrätten endast om den har meddelat prövningstillstånd: beslut i fråga om 1. preliminär taxering, 2. sättet att ta ut preliminär skatt, 3. debitering eller ändring av preliminär skatt, 4. verkställande av skatteavdrag, 5. anstånd med redovisning eller inbetalning av skatt, 6. befrielse från skatt, och 7. överföring av skatt till en annan stat. 12 § I fråga om överklagande av länsrättens eller kammarrättens beslut om avgiftsunderlag för egenavgifter gäller 12 och 13 §§ lagen (1959:551) om beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. 13 § Bestämmelserna i 6 kap. 10Ä24 §§ taxeringslagen (1990:324) gäller för mål enligt denna lag. 23 kap. Övriga bestämmelser 1 § Belopp som avser skatt eller underlag för beräkning av skatt enligt denna lag anges i hela krontal så att öretal faller bort. 2 § Ett föreläggande enligt denna lag får förenas med vite om det finns anledning att anta att det annars inte följs. Vite får dock inte föreläggas staten, ett landsting, en kommun eller en tjänsteman i tjänsten. Om vite har förelagts också med stöd av en bestämmelse i taxe- ringslagen (1990:324) eller lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, prövas frågan om att döma ut vitet av den länsrätt som är behörig enligt dessa lagar. Vid prövning av en fråga om utdömande av vite får även vitets lämplighet bedömas. Representant för enkelt bolag eller partrederi 3 § Om en verksamhet bedrivs genom ett enkelt bolag eller ett partrederi, får skattemyndigheten efter ansökan av samtliga delägare besluta att den av delägarna som dessa föreslår tills vidare skall svara för redovisningen och betalningen av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt som hänför sig till verksamheten och i övrigt företräda bolaget eller partrederiet i frågor som rör sådan skatt. Underlag för kontroll av skatteredovisningen skall finnas tillgängligt hos delägaren. Ett beslut enligt första stycket innebär inte att övriga delägare befrias från sina skyldigheter enligt denna lag i de fall den som skall svara för redovisningen och betalningen inte fullgör sina skyldigheter. Representant för utländsk företagare 4 § En utländsk företagare som är skattskyldig enligt mervärdesskattelagen (1994:200) skall företrädas av en representant som är godkänd av skattemyndigheten. En sådan representant skall enligt fullmakt av den utländska företagaren som ombud för företagaren svara för redovisningen av mervärdesskatt för den verksamhet som skattskyldigheten omfattar och i övrigt företräda den utländska företagaren i frågor som gäller mervärdesskatt. får kräva att säkerhet ställs för skattens betalning. Underlag för kontroll av skatteredovisningen skall finnas tillgängligt hos representanten. Första stycket gäller inte en utländsk företagare som är en juridisk person och har ett fast driftställe här i landet. Behörighet att lämna uppgift 5 § Bestämmelserna om skyldigheten för ställföreträdare att lämna självdeklaration eller uppgifter i 4 kap. 2 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter gäller också för uppgifter som skall lämnas enligt denna lag. 6 § Uppgifter som lämnats för en skattskyldig som är en juridisk person anses ha lämnats av den skattskyldige, om det inte var uppenbart att uppgiftslämnaren saknade behörighet att företräda den skattskyldige. 7 § En begäran om omprövning eller ett överklagande av ett beslut enligt denna lag eller taxeringslagen (1990:324) inverkar inte på skyldigheten att betala den skatt som omprövningen eller överklagandet rör. 8 § En åtgärd enligt denna lag får verkställas även om det beslut som föranleder åtgärden inte fått laga kraft. Motsvarande gäller vid verk- ställighet enligt utsökningsbalken. 9 § Bestämmelserna om förvaring och gallring i 4 kap. 13 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter gäller också för skattedeklarationer och andra handlingar som avses i 14 kap. 8 §. Denna lag träder i kraft . Lagen tillämpas första gången när det gäller a) F-skatt och särskild A-skatt; på skatt som avser , b) skatt som skall redovisas i en skattedeklaration; på skatt som avser redovisningsperioden , c) annan skatt; på skatt som avser det beskattningsår som gått ut närmast före . Vid beräkning av F-skatt och särskild A-skatt för enligt bestämmelserna om schablonberäkning i 6 kap. 2Ä4 §§ den nya lagen skall skatten beräknas med utgångspunkt från den slutliga skatten på grund av taxering med tillämpning av bestämmelserna i 13 § 1 och 3 mom. uppbördslagen (1953:272). En skattskyldig som eller redovisningsperioder står i skuld för skatt som uppbärs enligt uppbördslagen, lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare eller mervärdesskattelagen (1994:200) har vid återbetalning enligt 18 kap. 1Ä4 §§ den nya lagen rätt att få tillbaka bara vad som överstiger skulden samt ränta och avgift som är hänförlig till skulden. Vid utgången av upphör följande lagar att gälla: a) uppbördslagen, som dock, om inte annat följer av 5 eller 6, fortfarande skall tillämpas i fråga om skatt avseende 1998 eller tidigare års taxeringar samt avgift eller ränta på sådan skatt, och b) lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, som dock, om inte annat följer av 6, fortfarande skall tillämpas i fråga om arbetsgivaravgifter för och samt avgift eller ränta på dessa. Skatteavdrag från dagpenning från arbetslöshetskassa och kontant arbetsmarknadsstöd skall till utgången av göras enligt en särskild skattetabell grundad på en för landet genomsnittlig skattesats till inkomstskatt under beskattningsåret avrundad till helt krontal. Bestämmelserna om arbetsgivarnas medverkan vid uppbörd av kvarstående skatt i 39 § 1 a mom., 40 § 2 mom., 41 § 2 mom., 42 §, 43 § 1 mom. andra och tredje styckena, 54 § 1 mom. femte stycket, punkt 2 av anvisningarna till 39 § samt första och tredje styckena av anvisningarna till 40 § uppbördslagen tillämpas sista gången i fråga om kvarstående skatt enligt taxering. Kvarstående skatt enligt 1997 och taxeringar skall betalas av den skattskyldige enligt bestämmelsen i 16 kap. 7 § första stycket denna lag. Bestämmelserna om begränsning av rätten till återbetalning i 68 § 5 mom. uppbördslagen och 25 § lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare tillämpas också då den som har rätt att återfå ett belopp skall betala skatt enligt denna lag. Bestämmelserna om betalningsskyldighet för företrädare för juridisk person i 12 kap. tillämpas även i fråga om innehållen skatt enligt uppbördslagen (1953:272), arbetsgivaravgifter enligt lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare samt mervärdesskatt enligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt och mervärdesskattelagen (1994:200). Detsamma gäller i fråga om avgiftstillägg, skattetillägg, ränta och dröjsmålsavgift enligt nämnda lagar. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om mål om betalningsskyldighet som anhängiggjorts före utgången av . Bestämmelserna i 14 kap. 3 7 §§ skall i tillämpliga delar tillämpas från ikraftträdandet i fråga om skatt eller avgift som tas ut enligt a) uppbördslagen (1953:272), b) lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare eller c) mervärdesskattelagen (1994:200). 2 Förslag till lag om dröjsmålsavgift Härigenom föreskrivs följande. 1 § Den som är betalningsskyldig för skatt, avgift eller ränta och som inte i rätt tid och på rätt sätt fullgör betalningsskyldigheten, skall i de fall det särskilt föreskrivs, betala en avgift (dröjsmålsavgift) enligt de grunder som anges i denna lag. 2 § Dröjsmålsavgift tas, om inte annat sägs nedan eller i 3 eller 4 §, ut med 1. på belopp som betalas före utgången av den månad då beloppet skall betalas (förfallomånaden), 2. på belopp som betalas under efter förfallomånaden, 3. på belopp som betalas under andra månaden efter förfallomånaden, 4. , med tillägg av en procentenhet för varje påbörjad ytterligare månad, på belopp som betalas efter andra månaden efter förfallomånaden. Dröjsmålsavgift tas ut på belopp som betalas från den dag då beloppet skulle ha betalats. 3 § Dröjsmålsavgiften är . Om det ursprungligen obetalda beloppet är , får dröjsmålsavgift dock endast tas ut med motsvarande belopp. 4 § Om den betalningsskyldige skriftligen påmints om sin betalnings- skyldighet och betalning sker senast viss i påminnelsen angiven dag, skall dröjsmålsavgift tas ut som om betalning skett den dag påminnelsen sändes. Första stycket tillämpas inte i fråga om påminnelse av kronofog- demyndigheten sedan myndigheten beviljat uppskov med betalningen. 5 § Vid tillämpning av bestämmelserna i denna lag jämställs med inbetalning av skatt att verkställighet har skett eller säkerhet har tagits emot enligt lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. 6 § Om det finns särskilda skäl, får den myndighet som har beslutat om avgiften befria den betalningsskyldige helt eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift. 7 § Ett beslut om dröjsmålsavgift får överklagas på det sätt som gäller för överklagande av den skatt, avgift eller ränta som föranlett dröjsmålsavgiften. Denna lag träder i kraft . 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Härigenom föreskrivs att 11 kap. 2 § och 20 kap. 2 § lagen (1962:381) om allmän försäkring1 skall ha följande lydelse. 11 kap. 2 §2 Med i n k o m s t a v a n s t ä l l- n i n g avses lön eller annan er- sättning i pengar eller andra skatte- pliktiga förmåner, som en försäkrad har fått såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. Med lön likställs kostnadsersättning som inte enligt 10 § uppbördslagen (1953:272) undantas vid beräkning av preliminär A-skatt. Sådan skattepliktig intäkt i form av rabatt, bonus eller annan förmån som utgår på grund av kundtrohet eller liknande, skall också anses som inkomst av anställning, om den som slutligt har stått för de kostnader som ligger till grund för förmånen är någon annan än den som är skattskyldig för förmånen. Till sådan inkomst räknas dock inte från en och samme arbetsgivare utgiven lön som ej uppgått till . Till sådan inkomst räknas inte heller intäkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunalskattelagen (1928:370) eller sådan ersättning som anges i 1 § första stycket 2Ä6 och fjärde stycket lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa för- värvsinkomster. I fråga om arbete som har utförts utomlands bortses vid beräkningen av pensions- grundande inkomst från sådana lönetillägg som betingas av ökade levnadskostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet. Såsom in- komst av anställning anses även Med i n k o m s t a v a n s t ä l l- n i n g avses lön eller annan er- sättning i pengar eller andra skatte- pliktiga förmåner, som en försäkrad har fått såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst. Med lön likställs kostnadsersättning som inte enligt 8 kap. lagen (1997:000) om betalning av skatter och avgifter undantas vid beräkning av skatteavdrag. Sådan skattepliktig intäkt i form av rabatt, bonus eller annan förmån som utgår på grund av kundtrohet eller liknande, skall också anses som inkomst av anställning, om den som slutligt har stått för de kostnader som ligger till grund för förmånen är någon annan än den som är skattskyldig för förmånen. Till sådan inkomst räknas dock inte från en och samme arbetsgivare utgiven lön som ej uppgått till . Till sådan inkomst räknas inte heller intäkt som avses i 32 § 1 mom. första stycket h och i kommunalskattelagen (1928:370) eller sådan ersättning som anges i 1 § första stycket 2Ä6 och fjärde stycket lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa för- värvsinkomster. I fråga om arbete som har utförts utomlands bortses vid beräkningen av pensions- grundande inkomst från sådana lönetillägg som betingas av ökade levnadskostnader och andra särskilda förhållanden i sysselsättningslandet. Såsom in- komst av anställning anses även a) sjukpenning och rehabiliteringspenning enligt denna lag samt sjuk- penning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsva- rande ersättning som utgår enligt annan författning eller på grund av regeringens förordnande, i den mån ersättningen träder i stället för försäkrads inkomst såsom arbetstagare i allmän eller enskild tjänst, b) föräldrapenningförmåner, c) vårdbidrag enligt 9 kap. 4 §, i den mån bidraget inte är ersättning för merkostnader, d) dagpenning från erkänd arbetslöshetskassa, e) kontant arbetsmarknadsstöd enligt lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd, f) utbildningsbidrag under arbetsmarknadsutbildning och yrkesinriktad rehabilitering i form av dagpenning, g) korttidsstudiestöd och vuxenstudiebidrag enligt studiestödslagen (1973:349) eller lagen (1983:1030) om särskilt vuxenstudiestöd för arbetslösa samt särskilt utbildningsbidrag, h) delpension enligt lagarna (1975:380) och (1979:84) om delpensions- försäkring, i) dagpenning till totalförsvarspliktiga som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och andra som erhåller dagpenning enligt de för totalförsvarspliktiga gällande grunderna, j) utbildningsbidrag för doktorander, k) timersättning vid vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och vid svenskundervisning för invandrare (sfi), l) livränta enligt 4 kap. lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller motsvarande livränta som bestäms med tillämpning av sagda lag, m) från och utgående bidrag som ej är att hänföra till inkomst av annat förvärvsarbete enligt 3 §, i den mån regeringen så förordnar, n) statsbidrag till arbetslösa som tillskott till deras försörjning när de startar egen rörelse, p) ersättning enligt lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, q) tillfälliga förvärsinkomster av verksamhet som inte bedrivs självstän- digt, r) ersättning som en allmän försäkringskassa utger enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön. I fråga om ersättning i pengar eller andra skattepliktiga förmåner för utfört arbete i annan form än pension, i fråga om ersättning till idrottsutövare från visst slag av ideell förening samt i fråga om ersättning från vinstandelsstiftelse eller annan juridisk person med motsvarande ändamål gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket samt 2 a § tredje och fjärde styckena. r) ersättning som en allmän försäkringskassa utger enligt 20 § lagen (1991:1047) om sjuklön, s) semesterersättning från semes- terkassa. I fråga om ersättning i pengar el- ler andra skattepliktiga förmåner för utfört arbete i annan form än pension och semesterersättning från semesterkassa, i fråga om ersättning till idrottsutövare från visst slag av ideell förening samt i fråga om ersättning från vinstandelsstiftelse eller annan juridisk person med motsvarande ändamål gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 3 kap. 2 § andra stycket samt 2 a § tredje och fjärde styckena. Vid beräkning av inkomst av anställning skall hänsyn tas till lön eller annan ersättning, som den försäkrade har fått från en arbetsgivare, som är bosatt utom riket eller är utländsk juridisk person, endast i fall då den försäkrade sysselsatts här i riket och överenskommelse inte träffats enligt 3 kap. 2 a § första stycket eller då han tjänstgjort som ombord på svenskt handelsfartyg. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till svenska medborgare, om svenska staten eller, där lönen härrör från utländsk juridisk person, en svensk juridisk person, som äger ett bestämmande inflytande över den utländska juridiska personen, enligt av godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensionsavgiften. Hänsyn skall ej heller tas till lön eller annan ersättning från främmande makts beskickning eller lönade konsulat här i riket eller från arbetsgivare, som tillhör sådan beskickning eller sådant konsulat och som inte är svensk medborgare. Vad som sägs här skall inte gälla beträffande lön till svensk medborgare eller till den som utan att vara svensk medborgare är bosatt i riket, om en utländsk beskickning här i riket enligt av Riks- försäkringsverket godtagen förbindelse har att svara för tilläggspensionsavgiften. Den som åtagit sig förbindelse enligt tredje eller fjärde stycket skall anses som arbetsgivare.