prop · GK03130 · 1997-01-01 00:00:00 — Som tidigare nämnts är frågan om eventuella ändringar i fiskelagstiftningen föremål för överväganden i . kommer att handlägga ärenden enligt de föreslagna reglerna om registrering av fartyg. Reglerna kommer att ge upphov till delvis nya frågor som åtminstone övergångsvis kan leda till mer arbete vid sjöfartsregistret. Utredningen i vissa ärenden kommer också att bli mer omfattande. Ändringarna kan dock inte antas medföra en sådan ökad belastning på sjöfartsregistret att några resursförstärkningar blir nödvändiga. Sannolikt kommer ärenden av det nya slaget att bli få. Bedömningen är därför att förslaget inte kommer att medföra några ökade kostnader för domstolar eller myndigheter. Skulle det visa sig att resursförstärkningar behövs, får de finansieras genom en höjning av de avgifter som tas ut vid registrering av fartyg. En höjning kan ske genom ändringar i den avgiftslista som hör till förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Det läggs därför inte fram något förslag till lagändring. Vad som kan påpekas är dock att en avgiftshöjning måste göras för både svenska och utländska fartyg, oavsett att det är registreringen av de utländska fartygen som kan öka handläggningskostnaderna. Ett olikformigt uttag av avgifter måste betraktas som diskriminering på grund av nationalitet och därmed som oförenligt med gemenskapsrätten. 13.1 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 1 kap. 1 § Ett fartyg skall anses som svenskt och vara berättigat att föra svensk flagg, om det till mer än hälften ägs av svenska medborgare eller svenska juridiska personer. Följande fartyg skall dock inte anses som svenska och inte vara berättigade att föra svensk flagg, om de är införda i ett offentligt fartygsregister i något annat land än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet: 1. fartyg som ingår i en ekonomisk verksamhet som har etablerats i det registerförande landet, om fartygets drift leds och kontrolleras därifrån, 2. fartyg som inte ingår i en ekonomisk verksamhet, om fartyget vanligen finns i det registerförande landet, och till mer än hälften ägs av fysiska personer som vistas i det registerförande landet och som antingen är medborgare i det landet eller vistas där med stöd av reglerna om fri rörlighet för personer inom Europeiska gemenskaperna eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. I paragrafen anges i vilka fall fartygen skall anses som svenska. Paragrafen avser bara fartyg med en svensk ägarövervikt. Fartyg utan ett svenskt majoritetsägande kan i vissa fall vara att räkna som svenska. Det framgår av 1 a §. Första stycket innehåller huvudregeln att fartyg med en svensk ägarövervikt är svenska. Huvudregeln som sådan är inte ny. Även enligt gällande rätt anses fartyg som svenska när de till mer än hälften ägs av svenska rättssubjekt. Andra stycket innehåller två undantag från den regeln. Det första avser fartyg som ingår i en rörelse medan det andra tar sikte på fritidsfartyg. Någon motsvarighet till de båda undantagen har inte funnits tidigare. Av andra stycket punkten 1 framgår det att fartyg med svensk ägarövervikt inte är att anse som svenska, om de används inom ramen för en etablering i något annat land än inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och om fartygets drift leds och kontrolleras därifrån. Stycket bygger på gemenskapsrättens regler om etableringsfrihet och skall tolkas i enlighet med den rättsordningen. Etableringsfriheten gäller till förmån för bl.a. juridiska personer som har bildats enligt lagstiftningen i något land inom samarbetsområdet och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom samarbetsområdet. De förutsättningar som anges är kumulativa. Alla förutsättningarna måste vara uppfyllda för att fartyget skall sakna svensk nationalitet. Fartyget skall ingå i en ekonomisk verksamhet. Häri ryms all affärsverksamhet som drivs i vinstsyfte. Det saknar i och för sig betydelse om verksamheten rent faktiskt går med vinst eller inte. Avgörande är i stället att vinst utgör ett mål för verksamheten, oavsett om målet uppnås. Det saknar betydelse om rörelsen bedrivs av en enskild näringsidkare eller genom någon form av bolag. Alla verksamhetsformerna faller inom bestämmelsens tillämpningsområde. Bestämmelsen omfattar också kooperativa föreningar som utövar verksamhet mot ersättning. Verksamheten skall vara etablerad i något annat land än inom samarbetsområdet. En etablering förutsätter att verksamheten eller en del av den förläggs till värdlandet och integreras med landets ekonomi. Verksamheten måste förläggas varaktigt i det landet eller för obestämd tid. Regeln tar inte sikte på tjänster eller arbeten som mer tillfälligt tillhandahålls i värdlandet men där själva etableringen finns i ett annat land. I sådana fall är det inte fråga om att utnyttja etableringsrätten utan om friheten att tillhandahålla tjänster. För sjöfartens del regleras cabotage, dvs. rätten att utföra inrikes transporter inom ett annat land, av rådets förordning (EEG) nr 3577/92 av om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna. Sådana frågor faller inte in under förevarande bestämmelse. Bestämmelsen omfattar dock såväl primär som sekundär etablering i den mening som avses i , artiklarna 52 och 58. Det kan alltså vara fråga om nyetablering eller flyttning av verksamhet till ett annat EES-land, som egenföretagare eller genom bolag (primär etablering). Men även sekundär etablering godtas alltså, såsom när det bildas kontor, dotterbolag eller filialer. Det framgår av lagtexten att fartyget skall ingå i den etablerade verksamheten. Det rekvisitet kan få särskild betydelse, om fartyget har en blandad användning så att det i bland brukas för fritidsändamål och i andra fall inom ramen för den ekonomiska verksamhet som etableringen i ett annat EES-land avser. För att fartyget skall anses ingå i verksamheten krävs det i princip att fartyget är en rörelsetillgång. Den närmare gränsdragningen mellan näringsfartyg och fritidsfartyg måste dock överlämnas åt rättstillämpningen. Vidare skall fartygs drift ledas och kontrolleras från det land inom samarbetsområdet där etableringen har skett. Föreskriften har utformats med ledning av den uttolkning som har gett etableringsrätten, se EG- domstolens mål C-221/89 Factortame II, 1991, s. 3905 och avsnitt 7.1. Ledningen och kontrollen kan utövas såväl genom en primär som genom en sekundär etablering i värdlandet. När det är fråga om en sekundär etablering, finns det inget hinder mot att instruktionerna för fartyget ytterst kommer från ett beslutande organ i det land där den primära etableringen är belägen. En förutsättning för att undantaget i andra stycket skall bli tillämpligt är att fartyget blivit registrerat i ett annat land än inom samarbetsområdet. Detta är ett uttryck för svensk rätts ståndpunkt att fartyget inte skall förlora sin svenska nationalitet utan att ägaren själv vidtar en åtgärd i det syftet. Det räcker inte att fartyget förs in i vilket utländskt fartygsregister som helst. Därför föreskrivs, i linje med vad Kammarrätten i föreslagit, att fartyget skall vara infört i ett offentligt fartygsregister i ett annat land än inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. I 2 kap. 2 § anges den tid som gäller för anmälan till skeppsregistret. Förevarande paragraf innehåller inte något undantag från de tiderna. Den som vill utnyttja möjligheten att registrera skeppet i ett annat EES-land måste därför ansöka om registrering där innan tiden enligt 2 kap. 2 § löper ut i . I annat fall skall skeppet registreras här i landet. Om övriga förutsättningar i andra stycket av förevarande paragraf är uppfyllda, finns det dock inte någonting som hindrar att ägaren även senare ansöker om registrering utomlands och om avregistrering i enligt 2 kap. 6 § 4. Men skeppet måste vara registrerat i , eftersom det anses som svenskt. Tiden enligt 2 kap. 2 § förlängs inte på grund av en anmälan till ett utländskt register, vilket kan få särskild betydelse när den anmälningen inte leder till bifall. Andra stycket punkten 2 tar sikte på det fallet att svenska fartygsägare utnyttjar gemenskapsrättens regler om fri rörlighet för arbetskraft och använder sitt fartyg för att få tillgång till fritidsaktiviteter i landet där de arbetar. Punkten skall alltså tolkas och tillämpas i enlighet med gemenskapsrättens regler på detta område, jfr dom i mål C-334/94 mellan EG- kommissionen och meddelad samt avsnitt 7.2 ovan. Punkten 2 skall tillämpas på fartyg som inte ingår i en ekonomisk verksamhet. Det innebär att punkten skall tillämpas på fritidsfartyg. har behandlats det fallet att fartyget används både för fritidsändamål och för ekonomiskt bruk. De angivna förutsättningarna är kumulativa. De måste alla föreligga för att fartyget inte skall räknas som svenskt. Till en början krävs att det svenska majoritetsägandet till mer än hälften skall vara lokaliserat till något annat land än inom EES-området. Det är alltså fråga om att fysiska personer (en eller flera) som (tillsammans) äger mer än hälften av fartyget skall vistas i värdlandet. När det är fråga om flera ägare skall alla de som bildar ägarövervikten vistas i samma land. Ägarna skall vistas i värdlandet antingen som medborgare i landet eller på grund av reglerna om den fria rörligheten för arbetskraft. Det är inte något krav att alla ägarna skall vara svenskar. En svensk kan ha fartyget tillsammans med någon annan. Som en förutsättning för hela paragrafen gäller dock att det måste finnas en svensk ägarövervikt. För att illustrera punktens tillämplighet kan några exempel anges. En situation kan vara att en svensk ägare flyttar till värdlandet för att arbeta och vill utnyttja sitt fartyg i det landet. Om han eller hon ensam äger fartyget, är förutsättningarna i punkten uppfyllda. Finns det fler svenska ägare måste också de vistas i värdlandet, i vart fall så att mer än hälften av ägandet är lokaliserat till värdlandet. Vistelsen måste ske med stöd av gemenskapsrättens regler om arbetskraftens fria rörlighet. En annan situation kan vara att ett fartyg ägs av tre personer, två svenskar och en tysk, med en tredjedel vardera. Anta då att en av svenskarna flyttar till för att arbeta där. Eftersom den tyske ägaren är medborgare i det registerförande landet och den ene svenske medborgaren vistas i med stöd av reglerna om arbetskraftens fria rörlighet är mer än hälften av ägandet lokaliserat till och punkten 2 tillämplig. Sjölagen hindrar då inte att fartyget registreras i . Men om ett fartyg ägs till lika delar av fem ägare, tre svenskar, en tysk och en amerikan, och en av svenskarna flyttar till är fartyget fortfarande registreringspliktigt i . I detta fall är nämligen av ägandet lokaliserat till det registerförande landet och kraven i punkt 2 är alltså inte uppfyllda. Detta gäller även om den amerikanske ägaren skulle vistas i . Han vistas ju inte där med stöd av gemenskapsrättens regler om den fria rörligheten för personer. Med vistelse avses inte någon oavbruten fysisk närvaro i värdlandet. För den svenska ägarens del är kravet uppfyllt så länge han kan anses utnyttja sin frihet enligt gemenskapsrätten. På motsvarande sätt har man att bedöma andra som vistas i värdlandet utan att vara medborgare där. För en delägare som är medborgare i värdlandet får det avgörande vara om han eller hon kan anses ha sin fasta bostad där eller annars har en dominerande anknytning till det landet genom att uppehålla sig i detta. Bestämmelsen hänvisar till gemenskapsrättens regler om arbetskraftens fria rörlighet. Också vissa av arbetstagarens eller egenföretagarens familjemedlemmar har enligt de reglerna rätt att vistas i värdlandet. Det gäller bl.a. make eller maka och deras barn som är eller är beroende av föräldrarnas underhåll. Kraven enligt förevarande bestämmelse är alltså uppfyllda, om två svenska makar flyttar till för att en av dem skall arbeta där och de tillsammans äger ett fritidsfartyg som de använder för att få tillgång till fritidsaktiviteter i . Punkten 2 tar sikte på det fallet att den som arbetar utomlands använder fartyget för fritid i värdlandet. Det uppställs därför ett krav på att fartyget vanligen skall finnas i det landet. Häri ligger inte att fartyget uteslutande skall användas i värdlandet. Det finns således inget hinder mot att fartyget används för utlandsresor till eller från värdlandet. Det kan ju t.ex. vara aktuellt för ägarna att åka till under en ledighet från arbete utomlands. Fartyget måste dock ha en dominerande anknytning till värdlandet genom att finnas där. Om det saknas någon registreringsmöjlighet, t.ex. för mindre fritidsfartyg, innebär det att förutsättningarna enligt förevarande punkt inte är uppfyllda. Fartyget är då svenskt enligt huvudregeln i första stycket. 1 a § I andra fall än som avses i 1 § skall ett fartyg anses som svenskt och vara berättigat att föra svensk flagg, om fartyget är infört i ett sådant skepps- eller båtregister som avses i 2 §. Paragrafen är ny och saknar motsvarighet i gällande rätt. Den omfattar fartyg som inte har en svensk ägarövervikt. Ett sådant fartyg anses som svenskt och är berättigat att föra svensk flagg, om det är infört i skepps- eller båtregistret. Förutsättningarna för införande i skeppsregistret anges i 2 kap. 1 § och för införande i båtregistret i 4-5 a §§ i båtregisterlagen. 1 b § Regeringen eller efter regeringens bemyndigande får medge att även andra fartyg än de som avses i 1 eller 1 a § skall anses som svenska och vara berättigade att föra svensk flagg. Ett sådant medgivande får lämnas bara om fartygets drift står under ett avgörande svenskt inflytande eller om ägaren har fast hemvist i . Regeringen får meddela föreskrifter om nationalitetshandlingar för svenska fartyg. Regeringen får därvid bestämma vad som skall iakttas med sådana handlingar samt förbjuda att registreringspliktigt eller registrerat fartyg hålls i drift utan gällande nationalitetshandling. Paragrafens första stycke motsvarar 1 kap. 1 § första stycket andra meningen i gällande rätt. Den har ändrats redaktionellt. Andra stycket motsvarar 1 kap. 1 § andra stycket i gällande rätt. Förbudet i styckets andra led har utvidgats till att gälla inte bara registreringspliktigt fartyg utan även registrerat fartyg. Med de nya reglerna kommer nämligen inte alla registrerade fartyg att vara registreringspliktiga, se 2 kap. 1 §. 2 kap. 1 § Ett skepp som skall anses som svenskt enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första stycket skall vara infört i skeppsregistret. Följande andra skepp skall föras in i skeppsregistret, om ägaren begär det: 1. skepp som ingår i en ekonomisk verksamhet som har etablerats i , om skeppets drift leds och kontrolleras från , och skeppet till hälften eller mer ägs av fysiska personer som är medborgare i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller av juridiska personer som har bildats enligt lagstiftningen i ett sådant land och som har sitt säte, sitt huvudkontor eller sin huvudsakliga verksamhet inom samarbetsområdet, 2. skepp som inte ingår i en ekonomisk verksamhet, om skeppet vanligen finns i , och till hälften eller mer ägs av fysiska personer som vistas i och som antingen är svenska medborgare eller vistas i med stöd av reglerna om fri rörlighet för personer inom Europeiska gemenskaperna eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Regeringen kan bestämma att skepp som ägs av staten och som är avsedda uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift inte skall vara införda i registret. Ett skepp som är under byggnad i får föras in i skeppsbyggnadsregistret. Registrering får ske även innan bygget har påbörjats, förutsatt att det kan identifieras genom byggnadsnummer, ritning eller på annat betryggande sätt. Ett skepp skall registreras under sin igenkänningssignal. Ett skeppsbygge skall registreras under signalbokstäver. Dessa skall tilldelas det fullbordade skeppet som igenkänningssignal om skeppet förs in i skeppsregistret. En tilldelad registerbeteckning får inte ändras. Första stycket i förevarande paragraf innebär att skepp som är svenska enligt 1 kap. 1 § eller 1 b § första stycket är registreringspliktiga. Enligt 2 kap. 2 § gäller vissa tidsfrister för anmälan om registrering i skeppsregistret. De påverkas inte av de nya reglerna om fartygs nationalitet. Andra stycket öppnar en möjlighet för registrering av skepp som inte har en svensk ägarövervikt. Registrering enligt andra stycket är frivilligt. Det betyder att tidsfristerna i 2 kap. 2 § inte gäller. En annan följd av frivilligheten är att ägaren kan få skeppet avfört från registret utan att det behöver anges några skäl för detta, jfr 2 kap. 6 § första stycket 4. Detta gäller dock självfallet inte om någon förändring inträtt som innebär att registreringsplikt föreligger enligt första stycket. som en registrering består, frivilligt eller ej, gäller reglerna om inskrivning i 2 kap. Det leder bl.a. till att förvärv av ett skepp skall skrivas in enligt reglerna i 4 §. En registrering medför också att bestämmelserna om skeppshypotek i 3 kap. blir tillämpliga, liksom andra regler om fartyg som är registrerade i skeppsregistret. Om det upplåts panträtt i skeppet, kommer reglerna i 2 kap. 7 § att gälla. Det betyder, också för ett skepp som registrerats på frivillig grund, att möjligheterna till avregistrering kan vara inskränkta av hänsyn till borgenär. För att registrering skall kunna ske krävs inte att skeppet är utländskt i den meningen att det måste ha något visst lands nationalitet. Det måste dock finnas ett majoritetsägande som är hänförligt till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Punkten 1 uppställer ett krav på att skeppet till hälften eller mer skall ägas av sådana rättssubjekt som kan utöva etableringsfrihet enligt gemenskapens rättsordning. Skepp som ägs till av sådana rättssubjekt omfattas av bestämmelsen. Punkten omfattar även fysiska personer bosatta i . Punkten 1 blir tillämplig t.ex. när skeppet ägs av en person bosatt i , en person bosatt i och en person bosatt i förenta stater med en tredjedel var. I ett sådant fall finns det ju en ägarövervikt som kan hänföras till samarbetsområdet. Däremot är bestämmelsen inte tillämplig vid ett svenskt majoritetsägande. För sådana fall följer en registreringsplikt av första stycket. Skeppet kan registreras här bara om det ingår i en ekonomisk verksamhet som har etablerats här i landet enligt gemenskapsrättens regler om etableringsfrihet. Mer tillfällig eller tidsbegränsad verksamhet här i landet inom sjöfarts- eller fiskenäringen medför inte någon rätt till registrering i . Punkten utgör en spegelbild av 1 kap. 1 § andra stycket 1. Tolkningen skall vara den motsvarande, och det kan därför hänvisas till författningskommentaren där. Punkten 2 gäller fritidsskepp utan en svensk ägarövervikt. Bestämmelsen har införts mot bakgrund av gemenskapens regler om arbetskraftens fria rörlighet. Punkten tar sikte på fall där medborgare från andra länder inom samarbetsområdet arbetar i med stöd av gemenskapsrätten och vill ha tillgång till svenska fritidsaktiviteter med ett eget skepp. I realiteten gäller ytterligare en förutsättning för att införing i skeppsregistret skall kunna ske och för att ett skepp skall vara svenskt. Skeppet får nämligen i princip inte vara infört i något utländskt register, se 2 kap. 25 §. Jämför även 2 kap. 26 § om vad som kan gälla under en kort övergångsperiod. 2 § Den som med äganderätt har förvärvat ett skepp som är registreringspliktigt i hans hand men inte infört i skeppsregistret skall inom en månad från förvärvet anmäla skeppet för registrering. Om skeppet har förvärvats under villkor som innefattar äganderättsförbehåll eller som skall jämställas med ett sådant förbehåll, skall anmälan göras inom en månad från det att villkoret upphörde att gälla. Om skeppet har blivit registreringspliktigt efter förvärvet, skall det anmälas inom en månad från det att registreringsplikten uppkom. Ägaren av ett skepp som är svenskt och under byggnad skall anmäla skeppet för registrering i skeppsregistret från det att skeppet blivit sjösatt, om det är registreringspliktigt. kan medge uppskov om det finns särskilda skäl. Ett skeppsbygge anmäls för registrering av ägaren. I första stycket anges tidsfristen för anmälan av ett skepp till registrering. Stycket gäller bara vid registreringsplikt, inte i de fall när registrering är frivillig. Första stycket första och andra meningarna i förevarande paragraf har inte ändrats i sak. Det förhållandet att registreringsplikten kan upphöra för vissa skepp har inte påverkat tiden. Ett skepp som är svenskt enligt 1 kap. 1 § första stycket eller 1 b § första stycket är registreringspliktigt och anmälan skall ske inom angiven tid, oavsett att registreringsplikten kan upphöra, om skeppet förlorar sin svenska nationalitet enligt 1 kap. 1 § andra stycket. Det betyder att de omständigheter som anges i sistnämnda stycke måste uppfyllas inom en månad från fartygsförvärvet, i annat fall skall registrering ske i skeppsregistret. Om förutsättningarna uppfylls senare, sker dock avregistrering enligt 2 kap. 6 § första stycket 3, men skall skeppet vara registrerat i . Första stycket tredje meningen är ny. Den är tillämplig när skeppet blir registreringspliktigt än förvärvet. Bestämmelsen tar sikte på det fallet att ett skepp med svensk ägarövervikt har varit utländskt med stöd av 1 kap. 1 § andra stycket. Skeppet kan sedermera bli svenskt enligt första stycket i den paragrafen utan att det sker någon ändring av ägandeförhållandena. I de fallen gäller enligt den nya bestämmelsen i förevarande mening en skyldighet för ägaren att anmäla skeppet till registrering i skeppsregistret inom en månad. Tiden räknas från det att registreringsplikten inträtt. Om skeppet har blivit svenskt genom att någon av omständigheterna i 1 kap. 1 § andra stycket 1 eller 2 inte längre föreligger, börjar tiden löpa så snart omständigheten är för handen och skeppet således anses som svenskt. I andra stycket första meningen har det skjutits in en sats. Ändringen innebär att man bland skepp med svensk ägarövervikt numera har att skilja mellan sådana som skall registreras och sådana som inte behöver det. Skepp som till hälften eller mer ägs av utländska rättssubjekt behöver inte registreras i skeppsregistret men vissa sådana skepp kan registreras efter en frivillig anmälan av ägaren. Anmälan om registrering enligt förevarande stycke behöver bara ske om skeppet är registreringspliktigt, och det är då tidsfristen i stycket gäller. Stycket tillämpas inte när registreringsplikt saknas. Om frivillig registrering är möjlig, finns det inte någon tidsfrist. 4 § Den som med äganderätt har förvärvat ett skepp eller ett registrerat skeppsbygge skall inom den tid som anges i 2 § första stycket söka inskrivning av sin rätt. Ett registrerat skepp som inte är registreringspliktigt och ett skeppsbygge kan dock i stället anmälas för avregistrering enligt 6 §. Den som anmäler skepp för registrering anses också söka inskrivning av sin rätt. Ett dödsbo är inte skyldigt att söka inskrivning av sin rätt till ett skepp eller ett registrerat skeppsbygge, som har tillhört den avlidne, i annat fall än när boet överlåter egendomen. Sådan inskrivning skall sökas inom en månad från överlåtelsen eller, om bouuppteckningen då inte har registrerats, från registreringen av denna. En make som har tillskiftats ett skepp eller ett registrerat skeppsbygge vid bodelning är skyldig att söka inskrivning av sin rätt endast om egendomen tidigare tillhörde den andra maken. Den som har förvärvat ett skepp eller skeppsbygge under villkor som innefattar äganderättsförebehåll eller är att jämställa med ett sådant förbehåll har rätt till inskrivning av sin villkorliga äganderätt. Om förvärvaren förlorar sin rätt till egendomen på grund av att villkoret görs gällande, skall inskrivningen avföras ur registret på ansökan av överlåtaren eller förvärvaren.