prop · GK035 · 1997-01-01 00:00:00 — Skogssektorn sysselsätter ca 191 000 personer, varav ett stort antal i glesbygden. har stora råvarutillgångar som produceras i långsiktigt hållbara system. Under förra årets högkonjunktur avverkades , mer än tidigare i vårt land. Eftersom tillväxten är väsentligt högre fortsätter det samlade virkesförrådet i skogarna att öka. Även när hänsyn tas till andra intressen, särskilt behovet av att skydda den biologiska mångfalden i våra skogar samt behovet av rekreation, medger skogstillgångarna en fortsatt utbyggnad av den industri som är baserad på träfiber. Den totala årliga insatsen för forskning och utveckling inom skogsbruk och skogsindustri uppgår till ca . Huvuddelen av detta FoU-arbete sker inom de större industriföretagen. Resterande del utförs inom högskolan och i forskningsinstitut, finansierade av statliga och enskilda forskningsfinansiärer. Den samlade FoU-insatsen är dock låg i förhållande till andra branscher och även sett i ett internationellt perspektiv. Den statliga forskningsfinansieringen är uppdelad på flera forsknings- myndigheter. I första hand rör det sig om (), Skogs- och jordbrukets forskningsråd (), , och inklusive de delar av medel som via dessa myndigheter går till institut som SkogForsk, STFI och Trätek. Vidare finns resurser inom ramen för högskolans fakultetsmedel bl.a. vid , tekniska högskolor, och vissa mindre och medelstora högskolor. Skälen för regeringens bedömning: I regeringens proposition Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten , ändrade anslag för /96, finansiering m.m. (prop. 1995/96: 222) framhölls den svenska skogsindustrins och skogsbrukets stora betydelse för vårt näringsliv. För att långsiktigt klara konkurrenskraften krävs en väl utvecklad och effektiv FoU. Stora vinster kan göras genom bättre samordning. Dessutom behövs ytterligare resursförstärkningar inom forskning och utveckling för att långsiktigt stärka konkurrenskraften. Träfibern borde kunna utnyttjas bättre och i ett vidare sammanhang. Enligt regeringens bedömning är forskningen inom området splittrad och en bättre samordning av forskningsinsatserna erfordras. Det gäller såväl på den statliga sidan som mellan statliga och enskilda forskningsfinansiärer samt industrin. Nya samverkansformer behöver utvecklas. En samordning av statliga medel inom forskningssystemet tillsammans med en industriell motfinansiering skulle utgöra en styrande kraft för att åstadkomma det önskvärda kunskaps- och kompetenshöjande steget. Regeringen avser mot denna bakgrund att ge och ett uppdrag att gemensamt lämna förslag på hur en bättre samordning av de statliga forskningsmedlen skall uppnås. Förslaget bör även omfatta forskningsområden och former för samverkan mellan statliga och enskilda forskningsfinansiärer samt skogsnäringen. Regeringen är beredd att tillskjuta ytterligare medel till denna forskning. Träfibern bör som anförts ovan kunna utnyttjas bättre och i ett vidare sammanhang. Begreppet "ökad vidareförädling" är därvidlag alltför begränsat. Ett nytänkande behövs där uppmärksamheten riktas mot att träfibern kan ingå i nya produkter och att bredda kretsloppen mot en alltmer hållbar utveckling av samhället. skapas förutsättningar för ekonomisk tillväxt inom den träråvarubaserade industrin och skogsnäringen som ger möjligheter till sysselsättning, inte minst i sysselsättningssvaga regioner. Ett ökat värdeutnyttjande av skogsråvaran kan därvid uppnås. Det är angeläget att forskningsinsatsen görs mer samlad och målinriktad. Den måste ske på strategiska områden i kedjan skog-industri-marknad, vilket också har uppmärksammats i de utredningar som utförts av forskningsråd och andra forskningsfinansiärer och som lämnats till regeringen. En samordning av statliga medel inom forskningssystemet tillsammans med en industriell motfinansiering skulle, enligt regeringens uppfattning, utgöra ett väsentligt steg i riktningen mot att åstadkomma en kunskaps- och kompetenshöjning till gagn för samhället och skogsindustrin. 3.11.10 Forskning och utveckling inom livsmedelsområdet -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: En samordning av de statliga | | forskningsresurserna på livsmedelsområdet behövs för att stärka den| | svenska livsmedelsindustrins konkurrenskraft. Regeringen avser | | att se över insatserna för livsmedelsforskningen i en kommande | | utredning av livsmedelsindustrin. Svensk livsmedelsindustri är landets tredje största industrinäring. Antalet direkt sysselsatta är ca 60 000 personer och indirekt sysselsätts ett ännu större antal. De delbranscher som dominerar sysselsättningsmässsigt utgörs av bagerinäringen, resp slakteri- och charkuteriindustri. Små och medelstora företag finns i köttindustrin, bagerinäringen och socker-, choklad- och konfektyrindustri. Livsmedelsbranschen är mycket heterogen vad gäller storlek på företag, ägarförhållanden och kompetens. Andelen små företag är förhållandevis stor vilket får betydelse ur utvecklings-, kvalitets-, och konkurrenssynpunkt. ingår i utländska koncerner med stora forsknings- och utvecklingsresurser. Andra, särskilt mindre företag, har ingen eller endast någon enstaka högskoleutbildad anställd och bedriver i ringa omfattning eget utvecklingsarbete. Svensk livsmedelsindustri har levt under stabila, skyddade och reglerade förhållanden med begränsat förändringstryck. ställs emellertid nya krav från både konsumenter och myndigheter bl.a. genom EU-medlemsskapet. Skälen för regeringens bedömning: En väl fungerande svensk livsmedelsindustri är nödvändig för att kunna förse hemma- och exportmarknaden med attraktiva och prisvärda produkter men också för att bidra till att upprätthålla sysselsättningen i såväl stora som små och medelstora företag i landet. Det är av vikt att svensk livsmedelsindustri utvecklas mot förbättrad produktkvalitet, ökad bredd i produkter samt ökad produktivitet och konkurrenskraft. Livsmedelsforskningen har stor betydelse för att stödja industrins utveckling av processer och av produkter som motsvarar konsumenternas krav. Statligt finansierad livsmedelsforskning har länge inriktats på att ge grundläggande kunskaper om livsmedelns sammansättning, om samband mellan kost och hälsa samt om övriga frågor som rör konsumenten. Vid högskola och institut bedrivs livsmedelsrelaterad forskning, som täcker breda områden. För att stimulera till ett ökat antal industriella tillämpningar av forskningsresultat samt till en utvidgad samverkan mellan högskola och industri behöver olika forskningsområden samordnas. Svensk livsmedelsforskning bör i ökad grad inriktas på att bidra med kunskaper om sambanden mellan produkt och process, sett i ett integrerat perspektiv från jordbruk till konsumtion. Samråd mellan forskningsfinansierande myndigheter (, , NFR m.fl.) och industriföreträdare bör komma till stånd för att utreda och förslå former för en samlad insats för forskning och utveckling som tillvaratar de långsiktiga behoven inom svensk livsmedelsindustri. Regeringen avser att se över insatserna för livsmedelsforskningen i en kommande utredning av livsmedelsindustrin. 3.11.11 Samordning av forskning rörande landsbygdutveckling -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Det är angeläget att forskning om | | landsbygdsutveckling samordnas. Regeringen avser därför att | | uppdra åt berörda forskningsmyndigheter att gemensamt utarbeta | | ett FoU-program rörande landsbygdsutveckling. Programmet bör | | utarbetas i samråd med Kungl. Skogs- och lantbruksakademien | | (KSLA). Forskning om landsbygdsutveckling är ett tvärvetenskapligt forskningsfält omfattande bl.a. regionalforskning, kulturgeografisk forskning och forskning om de areella näringarna. Även forskning som rör sociala aspekter på landbygden och dess befolkning innefattas i området. finansieras betydande forskning på området av bl.a. () och forskning (CERUM) vid . Skogs- och lantbruksakademien (KSLA) och () har gemensamt lämnat förslag till ett samlat FoU-program för forskning om landsbygdsutveckling. KSLA och FRN pekar framförallt på bristerna ifråga om samverkan och samordning mellan forskare och forskningsmyndigheter på området. Kunskaper erfordras för att belysa näringslivets framtida utveckling. Kunskaper erfordras för förståelsen av de ekonomiska, sociala och kulturella processer som berör dagens och morgondagens landsbygd. Inom den Europeiska Unionens ramprogram för forskning och utveckling tillmäts landsbygdsutvecklingsfrågorna och forskningen kring dessa stor betydelse. Inte minst gäller det att skapa nya arbetstillfällen som kan ersätta de som förväntas försvinna inom basnäringarna. Ett betydande kunskapsunderlag, utarbetat i internationell samverkan, krävs som grund för en mer positiv utveckling. Skälen för regeringens bedömning: Forskning om landsbygdsutveckling bedrivs inom en rad olika discipliner och med finansiering från ett stort antal myndigheter och organ. Den långt drivna sektoriseringen och specialiseringen av forskningen utgör ett hinder för samordning och motverkar en helhetssyn på området. Regeringen avser därför att uppdra berörda forskningsmyndigheter att gemensamt utarbeta ett FoU-program rörande landsbygdsutveckling. Programmet bör utarbetas i samråd med Kungl. Skogs- och lantbruksakademien (KSLA). Programmet bör omfatta forskningsområden som rör långsiktiga frågor om sysselsättning på landsbygden, småföretagande och samhällets omställning mot ett mer uthålligt kretsloppssamhälle. Det bör således täcka såväl ekonomiska som miljömässiga och sociala aspekter på landsbygden och dess befolkning. Företagande i och utanför de areella näringarna och IT-utvecklingens betydelse för landsbygden bör särskilt uppmärksammas. 3.12.1 Sammanfattning av betänkande Forskning och Pengar (SOU 1996:29) har haft till uppdrag att göra en översyn av det svenska systemet för tilldelning av resurser till forskning. I arbetet har ingått att se över balansen mellan medel från olika forskningsfinansiärer samt relationerna mellan forskningsfinansiärer och universitet och högskolor. Utredningen har haft ett omfattande uppdrag och följande frågor har stått i fokus för arbetet: - universitetens och högskolornas roll som utförare av forskning, - forskningsrådsorganisationen, - sektorsforskningsorganisationen, - EU:s inverkan på den svenska forskningen samt - privata finansiärer, särskilt de nya forskningsstiftelserna. Inom ramen för utredningsarbetet har gjorts en bearbetning av tillgängligt statistiskt material rörande den svenska forskningsfinansieringen i syfte att få en bild över hur resurserna utvecklats. Analysen visar att den totala forskningsvolymen i landet ökar kontinuerligt, framför allt inom näringslivet men också inom högskolesystemet. Externfinansieringsgraden i högskolan ökar också, framförallt beroende på en ökad ickestatlig finansiering. En alltför låg egen finansiering över fakultetsanslagen begränsar enligt utredningen högskolans möjlighet att fullgöra sina uppgifter på ett bra sätt. Statsmakterna bör enligt utredningens bedömning vidta åtgärder som flyttar balansen så att basresursernas andel ökar. Förslag som läggs i detta syfte är: - ökade bidrag från samtliga externa finansiärer till den långsiktiga kompetensuppbyggnaden inom högskolan, - förhindrande av krav på motfinansiering och övertagande av inleddasatsningar i syfte att uppnå balans mellan externfinansiärers bidragsnivåoch deras styrning av högskolan, - medelsöverföringar från forskningsfinansiärer till forskningsutförare för kompletteringsfinansiering av EU-projekt och - förändrad ansvarsfördelning inom teknisk forskning där vissa medel bör överföras från till universitet och högskolor. Utredningen ser en avsevärd risk för att det uppstår brist på forskarutbildad arbetskraft . I uppdraget har också ingått att värdera den nuvarande organisationen där varje forskningsråd motsvarar ett eller flera fakultetsområden och varje sektorsorgan en viss samhällssektor. Utredningen föreslår inte någon förändring av forskningsrådens indelning. Däremot ser utredningen ett starkt behov av en överordnad struktur med ansvar för policy och samordningsfrågor och för fortlöpande bevakning av rådsindelningen. Utredningen föreslår därför att forskningsråden sammanförs till en myndighet, Forskningsrådsstyrelsen. Råden skall även i fortsättningen självständigt besluta om det operativa forskningsstödet på samma sätt som medan Forskningsrådsstyrelsen ansvarar för mer övergripande forskningspolitiska frågor. Utredningens förslag till förändrad organisation av sektorsforskningen baseras på två principer. För det första bör man sträva efter att inom samma organisation främja såväl tillämpad som mer grundläggande forskning, vilket berikar och utvecklar båda. För det andra bör man undvika små forskningsfinansierande enheter med alltför snäva perspektiv. FoU-stöd till närliggande områden bör ses i ett sammanhang och man bör inte ha forskningsstödjande organ med endast ett fåtal avnämare. Utredningen föreslår således att man överväger att föra samman forsk- ningsfinansierande organ inom vissa områden till större organisationer, sektoriella forskningsråd. Skogs- och jordbrukets forskningsråd och bör omvandlas till sådana sektoriella forskningsråd inom områdena jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar resp. hälsovård, sjukvård och social omsorg. Utredningen har schematiskt angett vilka förändringsmodeller som bör övervägas mot bakgrund av de principer för sektorsforskningen som redovisats ovan. Avvecklingen av löntagarfonderna innebar att sju stiftelser inrättades med uppgift att finansiera forskning m.m. inom olika områden. Utredningen har gjort en genomgång av stiftelsernas ändamål och resurser som underlag för en bedömning av hur de kommer att påverka balansen i det svenska forskningssystemet. Forskningssamarbetet med EU har blivit alltmer betydelsefullt, särskilt sedan blivit medlem av unionen och därigenom fått större möjligheter att påverka FoU-programmens omfattning och inriktning. Utredningens bedömning är att svenska forskare kommer att erhålla av EU:s FoU-medel, vilket motsvarar ca , varav hälften går till svensk industri. Regeringen bör utarbeta en strategi för det svenska arbetet med att påverka EU-programmens mål och inriktning och en sådan strategi bör vara en del av regeringens samlade FoU-politik. Inom denna strategi bör områden som främjar vårt deltagande i EU-programmen prioriteras. De nationella insatserna bör komplettera EU-programmen genom att lägga ökad vikt vid långsiktig kunskapsuppbyggnad inom dessa områden. Medel för kompletteringsfinansiering i anslutning till deltagande i EU- projekt bör enligt utredningen finnas på utförandenivån, vilket innebär medelsöverföringar från sektorsforskningsmyndigheter och forskningsråd till universitet, högskolor och forskningsinstitut. Utredningen anser att mera grundforskningsinriktade stöd till teknisk forskning i mycket dubblerar stöd som ges av andra finansiärer, främst den strategiska forskningsstiftelsen. En medelsöverföring av bör således enligt utredningen kunna göras från till förmån för förstärkta basresurser för universitet och högskolor varav en viss del bör avse mindre och medelstora högskolor. Forskare tvingas lägga ned omfattande tid på att söka medel, att bedöma ansökningar och att administrera många små bidrag. Som ett extremt exempel kan nämnas att forskarna inom, det medicinska använder av normalarbetstiden till att söka medel. Utredningen kan genom två enkäter, en via SCB till forskare och en till forskningsrådens granskare, redovisa en god bild över situationen. Utredningens enkät till forskare ger också intressanta och anmärkningsvärda data om den bristande jämställdheten vid fördelning av externa forskningsmedel till kvinnor och män. Trots att kvinnor i medeltal lägger ned mer tid på varje enskild ansökan tycks de i genomsnitt inte erhålla mer än drygt hälften så mycket i bidrag som män. Studien är för begränsad för att dra säkra slutsatser men ändå tillräckligt tydlig för att enligt utredningen motivera att regeringen uppdrar åt de statliga forskningsfinansiärerna att i detalj studera och redovisa fördelningen av bidrag med avseende på utfallet för kvinnor och män. Utredningen föreslår att det genomförs jämställdhetsrevisioner hos statliga forskningsfinansiärer och utförare. Utredningens förslag innebär inga merkostnader. De innebär däremot en rad överföringar av medel mellan finansiärer föranledda av synen att vissa balansförändringar bör ske till förmån för att stärka den långsiktiga kompetensuppbyggnaden vid universitet och högskolor. Remissinstanserna välkomnar betänkandet som sägs ha givit ett väsentligt bidrag till den svenska forskningspolitiska debatten. Generellt kan sägas att universitet och högskolor är mer positiva än forskningsråden som i sin tur är mer positiva än sektorsmyndigheterna. De flesta remissinstanserna accepterar "den svenska modellen", dvs. att huvuddelen av den offentligt finansierade forskningen, även sektorsforskning, utförs vid universitet och högskolor. Vidare instämmer många med utredningen att en ökad samordning krävs på politisk nivå och bland finansiärer och utförare av forskning. Meningarna är delade om var och hur samordningen ska ske. När det gäller forsknings- finansiering föredrar de flesta en utvecklad samordning mellan existerande organ framför omorganisation och sammanslagning. Sektoriella forskningsråd får dock ett relativt starkt stöd i remissopinionen medan förslaget att inrätta en forskningsrådsstyrelse får ett relativt blandat mottagande. Efter dessa generellt positiva omdömen från de flesta remissinstanserna delar sig remissopinionen. De flesta av sektorsmyndigheterna beklagar ett, som de uppfattar det, snävt högskoleperspektiv hos utredningen. Många saknar en analys av vilken roll utvecklingsarbete har och hur utvecklingsarbete hänger samman med forskning. Sektorsmyndigheter med egna FoU-resurser avstyrker att dessa medel förs över till sektorsforskningsråd. Skälen anges vara antingen att medlen enbart används till utvecklingsarbete för myndighetens behov, eller att en överföring till ett sektorsövergripande organ skulle leda till en nedprioritering av myndighetens specifika intresseområde, eller att forskningen skulle förlora kontakten med användarna. Många åberopar i deras mening välutvecklade mekanismer för effektivitet, relevansbedömning och kvalitetskontroll i den egna organisationen. Förslag som gäller olika mekanismer för att stärka forskningsutförarnas långsiktiga kunskapsuppbyggnad, t.ex. förslaget om att externfinansiärer ska betala ett särskilt påslag till universitet och högskolor och sättet att finansiera dessa har föranlett starka reaktioner åt båda hållen. Tekniskt orienterade finansiärer och utförare är negativa medan utförare med bredare inriktning är positiva. Även de senare uttrycker dock oro över svåröverskådliga omfördelningseffekter mellan ämnesområden och anser att en fördjupad analys är nödvändig. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Det svenska systemet för forsknings- | | finansiering fungerar i huvudsak väl. Universitet och högskolor | | bör själva ta ansvar för att undvika samarbete på sådana villkor| | som kan inverka menligt på uppgifterna forskning och | | utbildning. Universitet och högskolor bör utöver full | | kostnadstäckning inte ta ut någon avgift av externa | | forskningsfinansiärer. För ställningstaganden rörande | | sektorforskningens finansiering hänvisas till de särskilda | | departementsavsnitten. Behandlingen av utredningens förslag i denna proposition tar upp ett stort antal frågor över hela det forskningspolitiska fältet. Principiellt viktiga frågor behandlas i särskilda avsnitt i denna proposition där således även förslag diskuteras. Dessa frågor är forskningsrådsorganisationen, forskningssamarbetet inom EU, jämställdhet och genusperspektiv i forskningen samt frågan om forskningsresurser till de mindre och medelstora högskolorna. Även andra av utredningen berörda frågor tas upp i sitt sammanhang, t.ex. sådant som rör fakultetsanslagen, inklusive den särskilda fakultetsresursen, vilka behandlas i avsnittet om forskning vid universitet och högskolor samt i budgetpropositionen. I det följande behandlas frågorna om förhindrande av motfinansiering och om en avgift i form av ett enhetligt procentuellt påslag samt diskuteras frågan om sektorsforskningens finansiering. Utredningens förslag om förhindrande av motfinansiering samt om ett enhetligt procentuellt påslag på externa forskningsanslag Motfinansiering innebär att en extern finansiär kräver att högskolan också avsätter egna medel som villkor för stöd. Utredningen föreslår att det i högskoleförordningen införs krav på att högskolorna genom beslutar om ett modellavtal som förhindrar högskolan att acceptera svenska finansiärers krav på motfinansiering och finansiellt övertagande av verksamhet. Vidare föreslår utredningen i fråga om externfinansiering att det föreskrivs ett för alla fakulteter och högskolor enhetligt procentuellt påslag för långsiktig kunskapsuppbyggnad. Utredningen framför en rad förslag gällande sektorsforskning. För att öka konkurrensen om forskningsmedel bör t.ex. möjligheten att överföra anslagsmedel från forskningsutförande till forskningsfinansierande organ prövas sektor för sektor. Stöd till grundläggande och mer tillämpad forskning bör kunna ges av samma finansiär. Forskningsmedel bör normalt inte fördelas av små eller mycket små organ med snäva sektoriella uppgifter. Utredningen gör vidare bedömningen att sektoriella forskningsråd med användar- och avnämarinflytande är en bra modell för finansiering av sektoriellt motiverad forskning av hög kvalitet. Möjliga förändringsmodeller för sektorsforskningen inom olika departementsom- råden redovisas i en särskild bilaga till utredningen. Emellertid anges i huvudtexten att de föreslagna förändringsmodellerna inte är genomarbetade i den utsträckning som behövs för att de utan vidare beredning ska kunna ligga till grund för beslut om omorganisationer. Ur det mycket omfattande remissmaterialet återges i det följande ett urval remissynpunkter avseende frågorna som behandlas i detta avsnitt. En sammanställning av remissynpunkter finns tillgänglig inom utbildnings- departementet (dnr. U96/1033/F). Av 18 remissinstanser som har kommenterat frågan om modellavtal är 10 emot utredningens förslag. Förslaget stöds av flertalet universitet och högskolor t.ex. och men ej av flera mindre högskolor t.ex. . NFR anser att högskolans styrelse och fakulteter i stället bör utforma riktlinjer för överenskommelser med externa finansiärer. anser att förslaget kan ge oförutsedda effekter, t.ex. att sektorsforskningen söker sig nya vägar vid sidan av högskolan. tillstyrker förslaget eftersom konkurrensen nu anses snedvriden genom att universiteten inte tar ut full kostnadstäckning för sina forskningstjänster. Utredningen synes enligt misstro högskolornas förmåga att ta ansvar för sin egen utveckling. Kommunikationsforskningsberedningen anser att flexibilitet och frihet att anpassa samarbetet bör finnas. Sida anser att förslaget innebär att myndigheten inte skulle få någon indikation på att universiteten tar ett långsiktigt ansvar genom att satsa egna resurser för samarbete med andra länder. Förslaget om ett enhetligt procentuellt påslag har kommenterats av 49 remissinstanser varav 26 är positiva. välkomnar förslaget men anser att en fördjupad utredning krävs som underlag för överföring av medel till råd och sektorsorgan. anser att påslaget inte bör betalas för forskning på eget programansvar (rådsfinansiering) och medel från privata fonder och stiftelser. Sektorsorganen bör inte heller kompenseras. anser att externfinansiering av dyrbar utrustning inte skall betala avgifter för långsiktig kompetensuppbyggnad. och befarar att förslaget drabbar fakulteter med små externa anslag.