prop · GK0363 · 1997-01-01 00:00:00 — Nivån för sådana | |eventuella kompletteringar fastställs efter förhandling| |mellan arbetsmarknadens parter på respektive | |avtalsområde. Vid en sådan förhandling får arbetsgivarna| |förväntas hålla tillbaka alltför höga kompensationsnivåer| |eftersom dessa är kostnadskrävande, som de | |också kan påverka drivkrafterna för arbete. För | |arbetstagarsidan gäller det att prioritera det | |tillgängliga löneutrymmet, valet står mellan ökad kontant| |lön och förbättrade trygghetslösningar. Det finns således| |anledning att tro att kompensationsnivåerna i det | |kollektivavtalade skyddet, vid en fri förhandling | |mellan parterna, skulle hamna på en rimlig nivå. Sådana| |åsikter kom också till uttryck bland arbetstagarnas | |företrädare i den referensgrupp med arbetsmarknadens | |parter i Sjuk- och arbetsskadekommittén som hade till| |uppgift att analysera förutsättningarna för tilläggs-| |försäkringar. | | Regeringen har dock förståelse för om det kan uppstå| |tveksamhet om den ordning som diskuteras verkligen| |kan leda till rimliga kompensationsnivåer, eller till| |rättvisa resultat mellan olika grupper. Av den an- | |ledningen föreslår regeringen att minskningsregeln i | |sjukpenningförsäkringen bibehålles. Genom en sådan lösning| |kan lagstiftaren påverka den totala kompensationsnivån.| |erfarenheter beträffande minskningsregeln | |visar också att kollektivavtalen anpassats till de i | |AFL angivna nivåerna. | | Regeringen föreslår således att arbetsmarknadens | |parter skall ges möjlighet att träffa avtal om förmåner| |vid sjukdom som komplement till sjukpenningen även för| |tid efter den i ett sjukfall. För att | |säkerställa att ersättningen vid sjukdom inte blir så hög| |att den ökar kostnaderna i den allmänna försäkringen | |eller att villkoren för olika grupper på | |arbetsmarknaden i allt för hög grad kommer att skilja| |sig åt föreslår regeringen dock en begränsning av den| |sammanlagda kompensationsnivån. Regeringen föreslår att| |om den försäkrade av arbetsgivaren erhåller lön under| |sjukdom som sjukpenningen avser, skall | |sjukpenning som utges minskas med det belopp som den | |sammanlagda ersättningen överstiger av vad| |den försäkrade skulle haft i lön om han eller hon varit| |i arbete. Till den del lönen under sjukdom utges i | |förhållande till lön i arbete som för år räknat överstiger| |den högsta sjukpenninggrundande inkomsten skall | |minskning dock endast ske med belopp som överstiger 90| |procent av lönen i arbete. Genom att föreslå en sam- | |manlagd kompensationsnivå om vill | |regeringen markera att det är rimligt att den | |ersättning som kan lämnas enligt överenskommelser i | |kollektivavtal blir densamma som rekommenderas för | |privat försäkring i maximitabeller.| | Enligt 3 kap. 4 a § andra stycket AFL skall | |ersättning som utges på grund av förmån av fri | |gruppsjukförsäkring som åtnjuts enligt grunder som | |fastställs i kollektivavtal mellan arbetsmarknadens | |huvudorganisationer anses som lön under sjukdom från | |arbetsgivare. Dagens minskningsregel gör alltså i | |princip ingen skillnad på ersättning som utbetalas i | |form av sjuklön från arbetsgivaren och ersättning som| |utges från en kollektivavtalad gruppsjukförsäkring. I| |denna del föreslår regeringen ingen annan ändring än att| |ersättningen från all kollektivavtalad grupp- | |sjukförsäkring, och inte enbart sådan som fastställts| |mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer, skall | |likställas med lön från arbetsgivaren under sjukdom. Det| |finns enligt regeringens uppfattning inga skäl att un-| |danta ersättningen från en fri gruppsjukförsäkring som| |vilar på ett lokalt kollektivavtal från den | |minskningsregel som träffar såväl lön från arbetsgivaren,| |som en av huvudorganisationerna avtalad | |gruppsjukförsäkring. | | En minskningsregel även för privat sjukförsäkring | |skulle leda till ett mycket omfattande administrativt| |merarbete. skulle nödgas utreda en lång| |rad ersättningsfall och kompletterande utredning | |skulle behöva införskaffas från de privata | |försäkringsgivarna. I de fall en "otillåten" hög | |kompensation skulle ha betalats ut måste försäkringskas-| |san, ofta kanske långt i efterhand, återkräva ersättning| |från den försäkrade. Det är vidare osäkert om en sådan| |minskningsregel skulle få en sådan räckvidd att den även| |kom att omfatta utländska försäkringsgivare. Om en sådan| |minskningsregel endast skulle bli tillämplig på | |försäkring som marknadsförs i skulle det kunna| |medföra en snedvridning som ger svenska försäkringsbolag| |en konkurrensnackdel. På grundval av dessa skäl anser| |regeringen det olämpligt att föreslå en minskningsregel| |för privat sjukpenningförsäkring. | | | | | | | |5.5 Ändring av socialavgifter | | | | Den kostnadsökning som uppkommer för arbetsgivarna | |med anledning av höjningen från till 80 | |procent två till 28 i en sjuklöneperiod bör| |kompenseras. För att kostnadsneutralitet skall uppnås| |bör arbetsgivarna kompenseras för kostnadsökningen på 624| |genom en justering av avgiftsuttaget | |till sjukförsäkringen. Regeringen har för avsikt att | |återkomma med förslag till lagändring av sjuk- | |försäkringsavgiften enligt lagen (1981:691) om | |socialavgifter i en proposition | | | | | | | |1997. | | | | | | | |6 Tjugofem procents restarbetsförmåga vid | |förtidspension och sjukbidrag | | | | ? Skälen för regeringens förslag: infördes två nya nivåer inom förtidspensioneringen, en fjärdedels och tre fjärdedels förtidspension/sjukbi- drag (prop. 1992/93:31, bet. 1992/93:SfU9, rskr. 1992/93:157). Nivån två tredjedels pension upphörde, men finns kvar övergångsvis. För att rätt till hel pensionsförmån skall föreligga krävs att arbetsförmågan på grund av sjukdom är helt nedsatt. Före detta datum var det tillräckligt att arbetsförmågan var nedsatt med fem sjättedelar för att rätt till hel pen- sionsförmån skulle föreligga. Avsikten med förändringarna inom förtidspensioneringen var framför allt att anpassa pensionsnivåerna till ersättningsnivåerna för sjukpenning. ändrades ersättningsnivåerna för sjukpenning till hel, tre fjärdedels, halv samt en fjärdedel. utgavs sjukpenning på nivåerna hel eller halv. De skilda nivåerna för sjukpenning och förtidspension innebar att den som hade en varaktig nedsättning av arbetsförmågan i skiktet inte var berättigad till förtidspension som en sådan nedsättning kunde berättiga till en fjärdedels sjukpenning. I propositionen anfördes bl.a. att samordningen mellan sjukpenning och förtidspension skulle medföra fördelar ur rehabiliteringssynpunkt. För- ändringarna skulle få stor betydelse för de människor som enligt de äldre reglerna uppbar halv förtidspension och som hade möjlighet att öka sin arbetstid, dock ej till heltid. De tidigare nivåerna försvårade detta då en ökad arbetstid ledde till att kravet på arbetsförmågans nedsättning med minst hälften inte var uppfyllt. Enligt de äldre reglerna drogs förtidspensionen in i sin helhet. Enligt den dåvarande regeringen skulle de nya nivåerna ge väsentligt förbättrade möjligheter att anpassa arbetsinsatsen till den enskildes förmåga och innebära större möjligheter för den enskilde att erhålla inkomstbortfallsskydd som motsvarade den faktiska nedsättningen av arbetsförmågan. I samband med att de nya nivåerna infördes har problem med bristande överensstämmelse med reglerna på arbetsmarknadsområdet uppmärksammats i olika sammanhang. Enligt lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd kan ersättning lämnas till den som har ett arbetsutbud på minst . Detta krav på arbetsutbud har lett till att den som uppbär tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag inte är berättigad till arbetslöshetsersättning vid arbetslöshet. av en normal heltidsarbetstid motsvarar ett arbetsutbud på cirka . Från gäller nya kriterier för rätt till ersättning i form av sjukpenning och förtidspension (prop. 1996/97:28, bet. 1996/97:SfU6, rskr. 1996/97:125). Sjukpenning och förtidpension skall mer uttalat än tidigare vara ett skydd vid medicinskt nedsatt arbetsförmåga. En utgångspunkt för regelförändringarna har varit att samhällets trygghetssystem bör renodlas i förhållande till behovet av insats. En renodling av kriterierna för rätt till sjukpenning och förtidspension ger underlag för en mer rättvisande bild av samhällets kostnader inom olika områden och underlättar därmed framtida beslut om åtgärder för att komma tillrätta med problem och prioriteringar mellan välfärdspolitikens olika områden. En renodling av försäkringssystemen är positiv också för att den ger möjlighet att hänvisa människor till de samhällsorgan som är bäst lämpade att ta sig an deras problem. Det är också viktigt att stärka arbetslinjen. I de fall det finns en partiell arbetsförmåga bör den tas till vara. De nya kriterierna innebär att det blir fler personer som kommer att bedömas ha en restarbetsförmåga. Regeringen framförde i propositionen att det är viktigt att effekterna av den pågående renodlingen av de olika trygghetssystemen följs upp och avsåg att ge , och i uppdrag att noggrant följa utvecklingen. Vid behandlingen i påtalade arbetsmarknadsutskottet i sitt yttrande till socialförsäkringsutskottet - som tillstyrkte regeringens förslag - att personer som uppbär tre fjärdedels förtidspension inte är berättigade till arbetslöshetsersättning. utgick från att denna fråga skulle uppmärksammas i samband med behandlingen av förslagen från Sjuk- och arbetsskadekommittén (SOU 1996:113) respektive Utredningen om ersättning vid arbetslöshet och omställning, ARBOM (SOU 1996:150). En statssekreterargrupp med representanter från berörda departement har haft i uppdrag att kartlägga eventuella systemskillnader mellan de olika trygghetssystemen och effekterna av dessa i form av brister i försäkringsskyddet om någon hamnar mellan systemen liksom risken för att olikheter kan skapa incitament för den enskilde att röra sig mellan systemen eller välja system utifrån ersättningsreglernas utformning. I detta sammanhang har frågan om möjligheten att uppbära arbetslöshetsersättning under tid med tre fjärdedels förtidspension och sjukbidrag behandlats. Regeringen anser att det är viktigt att reglerna inom socialförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen är samordnade så långt som möjligt. Det är inte rimligt att en person som bedöms ha en restarbetsförmåga på blir ställd utan försörjning på denna del. För en person som har en anställning är rätten att behålla denna så länge han eller hon inte uppbär hel förtidspension en viktig del i möjligheten att rehabiliteras och att ta tillvara restarbetsförmågan. Regeringen anser att det är viktigt att restarbetsförmågan tillvaratas såväl för den enskilde som för arbetslivet. av alla sjukskrivna har en arbetsgivare vilket innebär att de allra flesta har en möjlighet att komma tillbaka till en invand miljö och den trygghet detta kan innebära. tillvaratas en kunskap och restarbetsförmåga som kan vara ovärderlig för många arbetsgivare. Regeringen anser att för en person som är arbetslös, och som av den anledningen har svårigheter att ta tillvara sin restarbetsförmåga på arbetsmarknaden, bör det i likhet med vad som gäller vid sjukpenning finnas en rätt att uppbära arbetslöshetsersättning i kombination med förtidspension och sjukbidrag under tid då han eller hon söker sådant arbete, även om arbetsutbudet understiger . Mot denna bakgrund föreslår regeringen att det skall vara möjligt att utge arbetslöshetsersättning även under tid då tre fjärdedels förtidspension eller sjukbidrag utgår. Ett arbetsutbud som i arbetstid motsvarar en fjärdedel av det som betecknas som heltidsarbete enligt tillämpligt kollektivavtal inom den bransch där den sökande tidigare varit anställd, bör för denna grupp ge rätt till ersättning vid arbetslöshet under förutsättning att de i övrigt uppfyller kraven för rätt till ersättning. Härav följer att arbetsförmedlingen såväl som den enskilde aktivt skall verka för att finna en anställning som motsvarar arbetsutbudet. Någon ändring av hittillsvarande tillämpning - att tid med tre fjärdedels förtidspension eller sjukpenning skall vara överhoppningsbar vid beräkningen av ramtiden - är inte avsedd. Däremot kommer den deltidsarbetande med tre fjärdedels förtidspension normalt inte kunna kvalificera sig för ytter- ligare ersättningsperioder baserade på detta arbete. Ersättningsdagarna bör dock räcka . För att detta skall vara möjligt krävs att ersättningen beräknas utifrån den normalarbetstid den förtidspensionerade hade före pensioneringstillfället jämfört med den förlorade arbetstiden. A har arbetat heltid, , men förtidspensioneras till tre fjärdedelar. Därefter blir A arbetslös från sitt arbete som omfattar . Normalarbetstiden fastställs , vilket medför att A får rätt till en ersättningsdag . Ersättningens storlek bör dock beräknas på det förlorade arbetet, dvs. Den som frivilligt lämnar sin anställning skall dock inte anses stå till arbetsmarknadens förfogande och därmed inte få någon arbetslöshetsersättning. Det som föreslås beräknas innebära ökade kostnader för anslaget Bidrag till arbetslöshetsersättning (Uo 13, anslag A1.) motsvarande brut- to. Netto efter skatt motsvarar detta . Förslaget föranleder ändring i förslaget till lag om arbetslöshetsförsäkring enligt prop. 1996/97:107 En allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring. Denna ändring bör gälla fr.o.m. . Regeringens förslag innebär att incitamenten till arbete förstärks. Även en restarbetsförmåga på medför att man står till arbetsmarknadens förfo- gande på denna del. Det blir tydligt att det är betydelsefullt att restarbetsförmågan tas tillvara även om den försäkrade för tillfället är arbetslös. Regeringen anser att det är viktigt att systemen samspelar med varandra och att ingen enskild hamnar i en gråzon mellan regelverken då han eller hon utan egen förskyllan står utan försäkring för en inkomstförlust som uppstått i samband med sjukdom/arbetslöshet. 7 Rehabiliterings- och samverkansfrågor Arbetslinjen innebär att aktiva åtgärder för att stärka den enskilde skall prioriteras före passiva kontantstöd till försörjning. Det synsätt som ar- betslinjen innebär har allt mer kommit att prägla sjuk- och arbetsskade- försäkringarna och har rehabiliteringsfrågan fått en alltmer framskjuten roll. Stora förändringar inom rehabiliteringsområdet har skett efter 1992. beslutade att reformera rehabiliteringsverksamheten enligt de förslag som lagts fram i prop. 1990/91:141 om rehabilitering och rehabiliteringsersättning (bet. 1990/91:SfU16, rskr. 1990/91:303) Syftet var att genom förebyggande insatser motverka utslagningen från arbetsmarknaden samt bryta kostnadsutvecklingen för långtidsjukskrivningar och förtidspensioner. fick ett mer aktivt ansvar för att samordna övriga rehabilite- ringsaktörers uppgifter. Arbetsgivaren fick större ansvar för arbetsanpassning och rehabilitering. Arbetslinjens betydelse underströks nu även inom socialförsäkringen. Målet med insatserna är att individen skall försörja sig genom förvärvsarbete. redovisade Arbetslivsfonden sin verksamhet som bedrivits - . Av rapporten framgår att Arbetslivsfonden visade goda resultat av verksamheten den verkade. Av bidragsmedlen - sammanlagt ca - fördelades drygt en femtedel till åtgärder för att förbättra den fysiska arbetsmiljön, dvs. mer traditionella arbetsmiljöinsatser. Något under en femtedel användes till arbetslivsinriktad rehabilitering och drygt hälften gick till förändrad arbetsorganisation. Hårdare krav på arbetsmarknaden och de senaste årens ekonomiska kris har förvärrat situationen för grupper som av olika skäl är mindre efterfrågade på arbetsmarknaden. Vissa grupper är särskilt utsatta och ofta i behov av särskilda rehabiliteringsinsatser t.ex. människor med funktionshinder eller psykiska eller psykosociala problem. De återfinns ofta bland de arbetslösa sjukskrivna. Förutsättningarna för att bedriva en effektiv rehabilitering för dessa grupper har givetvis förändrats med det arbetsmarknadsläge som råder . Rehabilitering är ett samlingsbegrepp för alla åtgärder av medicinsk, social, psykologisk och arbetslivsinriktad art och har som mål att hjälpa sjuka och skadade personer att återvinna bästa möjliga funktionsförmåga och förutsättningar för ett normalt liv. Rehabilitering är ingen tydlig verksamhet utan bedrivs i någon form av olika aktörer inom ramen för olika myndigheters ansvarsområden: , arbetsförmedlingen, , för- säkringskassan samt hälso- och sjukvården. Vanligtvis behöver en person olika former av rehabilitering. Olika slag av rehabiliterande insatser flyter ofta in i varandra och alla delar måste fungera och samspela för ett lyckat resultat. har till uppgift att samordna och se till att de rehabili- teringsåtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Kassans övergripande samordningsansvar för samhällets rehabiliteringsinsatser gäller personer som är inskrivna hos och har rätt till sjukpenning. I samordningsansvaret ligger att organisera ett effektivt samarbete mellan olika myndigheter och organ med uppgifter inom rehabiliteringsområdet. Arbetsgivaren har förstahandsansvaret att uppmärksamma och utreda behov av arbetslivsinriktad rehabilitering, se till att åtgärderna kommer till stånd och finansiera dem. Ansvaret för finansieringen begränsas dock till åtgärder som kan vidtas inom eller i anslutning till den egna verksamheten eller för att den anställde skall kunna vara kvar inom verksamheten. Vad som är rimligt att kräva av arbetsgivaren i fråga om åtgärder avgörs efter en prövning av omständigheterna i det enskilda fallet där såväl den anställdes som arbetsgivarnas förutsättningar vägs in. har sjuklöneperioden förlängts från 14 till totalt . Regeringen konstaterade i propositionen 1995/96:209 Försäkringsskydd vid sjukdom m.m. att det rehabiliteringsansvar som infördes för arbetsgivarna inte fungerat på det sätt som avsetts och att det därför fanns skäl att ge arbetsgivarna starkare drivkrafter att fullgöra sin rehabiliteringsskyldighet. Även arbetsgivarnas förebyggande arbete borde kunna utvecklas. Vidare innebar en förlängning av sjuklöneperioden att arbetsgivarens kostnader för sjukfrånvaro i högre grad skulle bli rörliga och därmed mer påverkbara. Detta torde stärka incitamenten att vidta åtgärder och därmed bidra till en snabbare rehabilitering. Arbetsgivaren skulle på detta sätt också få starkare drivkrafter att hålla nere kostnaderna för sjuklön genom ett mer effektivt förebyggande arbete. beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1996/97:SfU4, rskr. 1996/97:22). Både från statsmakternas sida och av arbetsmarknadens parter betonas att företagshälsovården bör ha överblick över och en helhetssyn på arbetsmiljö- och rehabiliteringsfrågor. Företagshälsovården har en samlad kompetens som gör det möjligt att identifiera och beskriva för uppdragsgivaren de samband som finns mellan arbetsmiljö, organisation, produktivitet och hälsa, dvs. förklara arbetsmiljöns påverkan på medarbetarnas hälsa och företagens ekonomi. Företagshälsovården erbjuder ofta kompetens inom områdena beteendevetenskap, medicin och teknik. På grundval av ett helhetsperspektiv lämnar företagshälsovården förslag till åtgärder och verkar för att föreslagna åtgärder genomförs. I individfall kan de fackliga organisationerna vara en viktig samarbetspartner i rehabiliteringsarbetet på arbetsplatsen. För att öka motivationen i rehabiliteringen bör därför den anställdes fackliga organisationer ha en aktiv del i rehabiliteringsarbetet, om den anställde begär det. En tidig rehabilitering innebär att rehabiliteringsåtgärder som inte är omfattande kan sättas in direkt "i linjen" genom insatser av arbetsledare och arbetskamrater. Det innebär i praktiken att samverkan mellan parterna är nödvändig på arbetsplatsen och att fackliga företrädares kunskaper och erfarenheter bör tas tillvara i rehabiliteringsarbetet. En hörnsten i den svenska arbetsmarknadspolitiken är arbets- och kom- petenslinjen. Mot bakgrund av arbetsmarknadspolitikens uppgifter och läget på arbetsmarknaden så är () övergripande mål att hålla vakanstiderna nere, minska långtidsarbetslösheten och motverka långa tider utan arbete. Arbetsmarknadsmyndigheternas verksamhet innefattar platsförmedling, arbetsförberedande åtgärder i form av vägledning, utbildning, yrkesinriktad rehabilitering samt sysselsättningsskapande åtgärder. Personer med en svagare ställning på arbetsmarknaden såsom vissa ungdomar, långtidsarbetslösa, äldre, arbetshandikappade och utomnordiska medborgare skall prioriteras i AMV:s arbete. Den yrkesinriktade rehabiliteringen är vid sidan av platsförmedling, vägledning och de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ett av de viktigaste instrumenten för att hävda arbetslinjen, verka för en effektiv arbetsmarknad och värna om utsatta gruppers ställning på arbetsmarknaden. Den yrkesinriktade rehabiliteringen är en del av de arbetsförberedande insatser som skall underlätta för dem som vill arbeta att få ett lämpligt arbete. Verksamheten är huvudsakligen organiserad inom ramen för arbetsmarknadsinstitutens () verksamhet. Institutens uppgift är att ta sig an arbetssökande som behöver yrkesinriktad rehabilitering och fördjupad vägledning och som annars inte kan finna, få eller behålla ett arbete. Instituten har ett med arbetsförmedlingen gemensamt uppdrag att finna lämpliga lösningar på arbetsmarknaden för sökande med arbetshandikapp och andra svårigheter. Instituten har tillgång till särskild kompetens - bl.a. psykologer och andra specialister - som endast finns inom och arbetsmetodik som är avsedd för service till arbetssökande med särskilda svårigheter och arbetshinder. AMV tilldelas särskilda förvaltningsmedel för yrkesinriktad rehabilitering samt åtgärdsmedel i form av utbildningsbidrag för dem som deltar i yrkesinriktad rehabilitering vid . Dessutom finns en uppdragsfinansierad verksamhet inom den yrkesinriktade rehabiliteringen (Arbetslivstjänster) som är riktad till företag och förvaltningar, som för sin personal vill använda sig av AMV:s kunskaper och erfarenheter inom området yrkesinriktad rehabilitering. Även försäkringskassorna köper denna kompetens från Arbetslivstjänster. AMV:s verksamhetsidé för Arbetslivstjänster är att hjälpa personer att återgå till arbete och att förhindra utslagning i arbetslivet. Arbetslivstjänster svarar för av köp av sådana tjänster. I syfte att svara mot behov av rehabiliteringskompetens har AMV för perioden till träffat en överenskommelse med att mot avgift, inom ramen för Arbetslivstjänster, erbjuda yrkesinriktad rehabiliteringskompetens för sjukskrivna arbetslösa. Hälso- och sjukvården ger hälso- och sjukvårdshuvudmännen ett ansvar för befolkningens hälsa men också en stor frihet att utforma vården efter lokala och regionala förutsättningar och behov. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor. I hälso- och sjukvårdshuvudmannens ansvar ingår att erbjuda medicinsk behandling och medicinsk rehabilitering. Sjukvårdens rehabiliteringsmål är att så långt som möjligt återställa funktionsförmågan. Rehabiliteringen kan också syfta till att förbättra en nedsatt funktion. Kommunen har ansvaret för den sociala rehabiliteringen. Övergripande mål för är att skapa ekonomisk och social trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktivt deltagande i samhället. mål kan mer konkret sägas vara att ta reda på vilka hjälpbehov som finns hos kommunens invånare och att informera om de möjligheter till stöd och hjälp som står till buds. Ytterligare mål är att vid behov förmedla kontakter och insatser från andra myndigheter och att ta sig an och göra något åt de behov av stöd och hjälp som inte tillgodoses av någon annan myndighet. Kommunen har också ansvar för vård av alkohol- och narkotikamissbrukare. är regional tillsynsmyndighet på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet.