prop · GK0399 · 1997-01-01 00:00:00 — Uppdragsarkeologi m.m. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslås förtydliganden i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) för att klargöra vad skall beakta när den bestämmer vem som skall utföra en arkeologisk utredning eller undersökning enligt bestämmelserna i 2 kap. 11 och 13 §§ kulturminneslagen. Vidare förelås att den som utför ett arbetsföretag skall svara för kostnaderna för att ta till vara fornfynd som framkommer vid särskild undersökning enligt bestämmelsen i 2 kap. 13 § första stycket kulturminneslagen. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Beslut 3 2 Lagtext 3 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 3 3 Ärendet 6 4 Bakgrund 6 4.1 Uppdragsarkeologi 6 4.2 Företagarens kostnadsansvar 8 5 Nuvarande förhållanden 8 5.1 Skyddet för fasta fornlämningar 8 5.2 Lagen om offentlig upphandling 10 5.3 Berörda myndigheter m.m. 11 5.3.1 10 5.3.2 Länsstyrelserna 10 5.3.3 Länsmuseer och kommunala museer 11 5.3.4 Övriga undersökande institutioner 12 5.3.5 Förhållandet mellan de olika aktörerna 12 5.4 Förhållandet mellan vetenskapliga ambitionsnivåer och undersökningskostnader 14 5.5 Kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar 15 6 Är lagen om offentlig upphandling tillämplig vid beslut om arkeologiska undersökningar? 16 6.1 Allmänt om myndighetsutövning 16 6.2 Är beslut myndighetsutövning? 17 7 Förfarandereglernas utformning 19 8 Utökat kostnadsansvar för företagaren 23 9 Författningskommentar 25 Bilaga 1 Sammanfattning av promemorian 27 Bilaga 2 Promemorians författningsförslag 28 Bilaga 3 Sammanställning av remissyttranden över promemorian 31 Bilaga 4 Sammanfattning av förslag 35 Bilaga 5 författningsförslag 36 Bilaga 6 Sammanställning av remissyttranden över förslag 38 Bilaga 7 Lagrådsremissens lagförslag 41 Bilaga 8 Lagrådets yttrande 43 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 45 1 Beslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 2 Lagtext 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs att 2 kap. 11 och 13 §§ lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 11 § Om det behövs en särskild utredning för att ta reda på om en fast fornlämning berörs av ett planerat arbetsföretag som innebär att ett större markområde tas i anspråk, skall kostnaden för utredningen betalas av företagaren. Som sådan exploatering räknas t.ex. anläggande av allmän väg, större enskild väg, järnväg, flygfält, anläggning för energiförsörj- ning, större vattenföretag och mer omfattande byggande för bostads-, industri- eller handelsändamål. Beslut om särskild utredning fattas av . Länssty- relsen skall i beslutet ange vem som skall utföra utredningen. Beslut om särskild utredning fattas av . Läns- styrelsen skall i beslutet ange vem som skall utföra utred- ningen. Därvid gäller inte lagen (1992:1528) om offentlig upp- handling. skall beakta att utredningen skall vara av vetenskapligt god kval- itet och genomföras till en kost- nad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 13 § Som villkor för tillstånd enligt 12 § får ställa upp skäliga krav på sär- skild undersökning för att dokumentera fornlämningen eller särskilda åtgärder för att bevara den. I beslutet om till- stånd skall såvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknas medföra. Som villkor för tillstånd enligt 12 § får ställa skäliga krav på särskild undersökning för att dokume- ntera fornlämningen och ta till vara fornfynd eller på särskilda åtgärder för att bevara forn- lämningen. I beslutet om till- stånd skall såvitt möjligt anges den kostnad som åtgärderna beräknas medföra. Innan prövar en ansökan enligt 12 §, får den besluta om en arkeologisk förundersökning av fornlämningen, om det behövs för att få ett tillfredsställande underlag för prövningen eller för att bedöma behovet av att ställa krav på särskild undersökning. skall i beslutet om arkeologisk förundersökning eller särskild undersökning ange vem som skall utföra undersök- ningen. skall i beslutet om arkeologisk förundersökning eller särskild undersökning ange vem som skall utföra undersök- ningen. Därvid gäller inte lagen (1992:1528) om offentlig upp- handling. skall beakta att undersökningen skall vara av vetenskapligt god kval- itet och genomföras till en kost- nad som inte är högre än vad som är motiverat med hänsyn till omständigheterna. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning I en departementspromemoria som upprättats inom , Uppdragsarkeologi (Ds 1996:48), prövas förhållandet mellan lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kulturminneslagen) och lagen (1992:1528) om offentlig upphandling och föreslås preciseringar i fråga om vad skall beakta när den beslutar om vem som skall utföra en arkeologisk utredning eller undersökning. Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian och prome- lagförslag finns i bilaga 1 respektive bilaga 2. En förteckning av remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 3. Regeringen uppdrog åt och statens historiska museer () att utreda lämplig- heten och följderna av att den som får tillstånd att göra ingrepp i en forn- lämning även skall svara för kostnaderna för fyndhantering, konser- vering, långsiktig förvaring och vård av fynden. förslag har remissbehandlats. En sammanfattning av förslaget med lagförslag finns i bilaga 4 respektive bilaga 5. En förteckning av remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandena finns i bilaga 6. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådet har haft synpunkter på lagtextens utformning. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. 4 Bakgrund 4.1 Uppdragsarkeologi bemyndigade regeringen dåvarande chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift att bl.a. se över organisationen och huvudmannaskapet för Riksantikvarie- ämbetets undersökningsverksamhet. Utredaren skulle bl.a. lämna förslag till utgångspunkter och riktlinjer för hur länsstyrelserna skulle tillämpa och integrera ett system med anbudskonkurrens i den arkeologiska undersökningsverksamheten (dir. 1991:112). Utredaren, som antog namnet , lämnade betänkandet Arkeologi och exploatering (SOU 1992:137). Utredningen föreslog bl.a. att undersöknings- verksamhet skulle skiljas från myndigheten och bilda ett fristående helstatligt aktiebolag, med uppgift att bedriva externfinansierad arke- ologisk uppdragsverksamhet. Vidare föreslogs att ett system med an- budskonkurrens skulle införas, där skulle sköta upp- handlingen som en avgiftsbelagd tjänst åt exploatören. Utredningens förslag möttes av hård kritik vid remissbehandlingen. Bland annat motsatte sig institutionerna på kulturmiljöområdet att ett system med anbud och upphandling skulle tillämpas eftersom det ansågs strida mot bevarandefilosofin i kulturminneslagen. Arkeologiska under- sökningar i icke-offentlig regi uppfattades som ett hot mot undersök- ningarnas kvalitet. De offentliga huvudmännens kulturpolitiska engage- mang och målsättningar sågs som den långsiktiga garanten för att undersökningarna utförs med kulturmiljövårdens och den arkeologiska forskningens bästa för ögonen. Bland remissinstanserna fanns vidare en utbredd uppfattning om att ett system med anbudskonkurrens skulle slå sönder samarbetet och informa- tionsutbytet mellan undersökningsverksamhet, länsstyrelserna och museerna samt att förtydligade ansvarsgränser skulle ge upphov till en fragmentisering av den sammanhållna arkeologi- processen inom institutionernas ram. I budgetpropositionen 1994 (prop. 1993/94:100 bil. 12 s. 80 f.) anförde den dåvarande regeringen, mot bakgrund av förslag, bl.a. att borde använda sig av anbud och upphandling för att kunna välja mellan olika undersökningsalternativ. Det framhölls att upphandling borde ses som ett instrument för att skapa undersökningar av god kvalitet och undvika att kostnaderna blir högre än vad som är motiverat. Vidare framhölls att upphandlingen skulle betraktas som ett led i den process som leder fram till ett beslut enligt kulturminneslagen. Regeringen betonade att ordet upphandling i sammanhanget användes i en snävare betydelse än definitionen enligt lagen om offentlig upphandling och att den lagen inte torde vara aktuell eftersom det "närmast är fråga om att använder sig av en upphandlingsteknik för att fastställa kostnaden för en undersökning som sedan en annan part, dvs. företagaren, åläggs att bekosta" (s. 81). Vidare anfördes att agerande dessutom torde vara att betrakta som ett led i dess myndighetsutövning. Mot bakgrund av ökade krav på länsstyrelsernas arbete inom kultur- miljövården föreslog regeringen en resursförstärkning till länsstyrelserna (prop. 1993/94:100 bil 14). anförde i sitt betänkande (1993/94:KrU25) att det fanns starka skäl för den kritik som framförts mot förslag samt att utskottet inte kunde ansluta sig till den bedömning som på grundval av utredningens förslag gjordes i propositionen då det gällde upphandling av arkeologiska uppdrag. Utskottet anförde vidare att man i konsekvens med detta i yttrande till bostadsutskottet motsatt sig en resursförstärkning av den omfattning som föreslagits i propositionen. beslutade i enlighet med vad kulturutskottet hade hemställt (rskr. 1993/94:195). anförde i sitt betänkande (1993/94:BoU13) att resurs- ökningen till länsstyrelserna på de skäl som kulturutskottet anfört inte borde ges den omfattning som föreslagits i propositionen. biföll vad bostadsutskottet hade hemställt angående minskad resursför- stärkning (rskr. 1993/94:211). har i en framställning hem- ställt att regeringen dels prövar behovet av reglering av de kommersiella aspekterna på uppdragsarkeologin, dels prövar behovet av en reglering av förhållandet mellan kulturminneslagen och lagen om offentlig upphand- ling. Frågan om skall tillämpa lagen om offentlig upphandling vid beslut om arkeologiska tjänster har därefter tagits upp bl.a. i motion 1994/95:Kr275. har på anmodan av kulturutskottet yttrat sig över motionen. Den har i ett yttrande uttalat som sin mening bl.a. att beslut om leverantör och fastställande av kostnad för den arkeologiska undersökningen bör föregås av ett upphandlingsförfarande enligt lagen om offentlig upphandling. Kulturminneslagen utgör enligt nämndens bedömning inte något hinder mot att genomför upphand- ling. Med hänvisning till det pågående arbetet inom hemställde kulturutskottet i betänkande 1995/96:KrU5 att skulle avslå motionen. anslöt sig till detta (prot. 1995/96:23). 4.2 Företagarens kostnadsansvar föreslog i betänkandet Arkeologi och exploatering (SOU 1992:137) också att den som utför ett arbetsföretag som berör en fast fornlämning skulle ha kostnadsansvaret även för nykonservering och registrering av fynden från den arkeologiska undersökningen. Kostnaden för företagaren skulle dock inte tillåtas att öka. Det utökade kostnads- ansvaret skulle i stället motsvaras av en minskad omfattning av det arkeologiska fältarbetet. Remissinstanserna var i huvudsak positiva till förslaget om ett utökat kostnadsansvar. Utredningens förslag om hur detta skulle finansieras mötte däremot stark kritik från remissinstanserna på kulturmiljöområdet. I budgetpropositionen 1994 (prop. 1993/94:100 bil. 12 s. 80 f.) före- slog den dåvarande regeringen att utredningens förslag i allt väsentligt skulle genomföras. ansåg emellertid att förslaget skulle avslås och åbe- ropade bl.a. den tveksamhet som kulturmiljövårdande remissinstanser uttryckt i fråga om förslaget (bet. 1993/94:KrU25). beslutade i enlighet med vad kulturutskottet hade hemställt (rskr. 1993/94:195). 5 Nuvarande förhållanden 5.1 Skyddet för fasta fornlämningar I 2 kap. kulturminneslagen finns regler bl.a. om skydd och vård av fasta fornlämningar samt om fornfynd. I 6 § stadgas att det är förbjudet att ändra eller skada en fast forn- lämning. Den som avser att uppföra en byggnad eller en anläggning eller genomföra ett annat arbetsföretag bör enligt 10 § ta reda på om någon fast fornlämning kan beröras av arbetsföretaget. När det är fråga om en planerad exploatering av ett större markområde kan besluta om en särskild utredning på företagarens bekostnad för att ta reda på om någon fast fornlämning berörs av arbetsföretaget (11 § första stycket). I 12 § föreskrivs att den som vill rubba, ändra eller ta bort en fast fornlämning skall ansöka om tillstånd hos . Tillstånd till ett ingrepp får lämnas endast om fornlämningen medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse. Vid prövningen skall göra en avvägning mellan intresset av att bevara fornlämningen och intresset av att utföra ingreppet. Enligt 13 § första stycket får som villkor för ett tillstånd ställa skäliga krav på särskild undersökning för att dokumentera fornlämningen eller särskilda åtgärder för att bevara den. har vidare möjlighet att inför en prövning i tillståndsfrågan besluta om en arkeologisk förundersökning för att fastställa en redan känd fornlämnings art och beskaffenhet (13 § andra stycket). I beslut om särskild under- sökning eller arkeologisk förundersökning skall anges vem som skall utföra undersökningen. Vidare skall i beslut om särskild undersökning såvitt möjligt ange den kostnad som åtgärderna beräknas medföra (13 § första stycket). Av 11 § framgår att kostnadsansvaret för en särskild utredning åvilar företagaren. I 14 § första stycket anges som huvudregel att den som utför ett arbetsföretag som berör en fast fornlämning svarar för kostnaderna för en särskild undersökning och arkeologisk förundersökning. Företagaren svarar dock inte för kostnad som hänför sig till en fornlämning som inte tidigare varit känd, som väsentligt överstiger vad har angett i sitt beslut om tillstånd, som hänför sig till arkeologisk förundersökning om sedan inte lämnar tillstånd till ingrepp i fornlämningen eller som hänför sig till arkeologisk förundersökning eller särskild undersökning om det visar sig att någon fast fornlämning inte berörs av arbetsföretaget. Utöver kostnadsbefrielse enligt 2 kap. 14 § kulturminneslagen har en företagare vissa möjligheter att i mån av tillgång på medel få stats- bidrag för vissa arkeologiska undersökningar. Bestämmelser om det finns i förordningen (1993:379) om bidrag till kulturmiljövård. Enligt 10 § förordningen får bidrag lämnas till åtgärder enligt 2 kap. 13 § kultur- minneslagen som skall bekostas av företagaren dels om arbetsföretaget föranleds av myndighets beslut eller någon annan tvingande omständig- het och dels om arbetsföretaget är av begränsad omfattning och det är skäligt att företagaren avlastas kostnaderna. 5.2 Lagen om offentlig upphandling Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling tillkom som en följd av och trädde i kraft . Genom lagen inför- livades ett antal EG-direktiv om offentlig upphandling bl.a. rådets direktiv /50/EEG av om tjänsteupphandling med svensk rätt. Lagen om offentlig upphandling innehåller även bestämmel- ser om upphandlingar som inte täcks av EG:s direktiv om upphandling. Utgångspunkten i lagen liksom i den upphävda upphandlings- förordningen (1986:366) är att upphandling skall ske affärsmässigt, i konkurrens och på ett icke-diskriminerande sätt. Bestämmelserna omfattar de institutioner som i lagen definieras som s.k. upphandlande enheter. Som upphandlande enhet anses bl.a. statliga myndigheter, kommuner, landsting och kyrkliga kommuner (1 kap. 5 §). Vidare omfattas bl.a. vissa bolag, föreningar och stiftelser (1 kap. 6 §). Lagen om offentlig upphandling innehåller bl.a. bestämmelser om upphandling av varor, byggentreprenader och tjänster. När det gäller tjänster görs åtskillnad mellan A-tjänster och B-tjänster, vilka specifi- ceras i en bilaga till lagen; indelningen grundar sig på det ovan nämnda direktivet. Det finns för upphandling av varor, byggentreprenader respektive tjänster särskilt angivna tröskelvärden. Olika regler gäller dels för de olika typerna av upphandling, dels för upphandlingar över respektive under tröskelvärdena. Direktivet omfattar endast upphand- lingar över tröskelvärdena. Verksamhet som består av myndighetsutövning torde inte omfattas av bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling. Av artikel 66 och 55 i framgår nämligen att bestämmelserna om tjänster i för- draget inte skall omfatta verksamhet som hos medlemsstaten är förenad med utövandet av offentlig makt. I inledningen till rådets direktiv /50/EEG av om tjänsteupphandling sägs att direktivet inte hindrar tillämpningen av bl.a. artiklarna 55 och 66 i . Eftersom lagen enligt 1 kap. 1 § andra stycket innehåller bestämmelser till uppfyllande av de förpliktelser som följer av medlemskap i torde av detta följa att inte heller den omfattar verksamhet som innebär myndighetsutövning. Av 1 kap. 2 § lagen om offentlig upphandling framgår att lagen är tillämplig vid upphandling som görs av en upphandlande enhet. En förutsättning torde härvid vara att den upphandlande enheten för egen del skall köpa en vara eller tjänst. EG:s direktiv tar nämligen sikte på situationer där myndigheter m.fl. ingår skriftliga avtal med fysisk eller juridisk person (prop. 1993/94:35 s. 12). Kammarrätten i har i ett beslut , som det närmare redogörs för i promemorian Upp- dragsarkeologi (s. 30), gjort bedömningen att lagen om offentlig upp- handling är tillämplig endast om det är fråga om anskaffning för egen räkning. Frågan om skall tillämpa lagen om offentlig upphandling inför utpekandet av vem som skall genomföra en undersökning har prövats av domstol vid ett flertal tillfällen. En närmare redogörelse för dessa avgöranden finns i den ovan nämnda promemorian (s. 28 30). Domstolarna har gjort olika bedömningar. Avgörandena har inte prövats av högre instans. 5.3 Berörda myndigheter m.m. Om inte annat sägs används i det följande begreppet undersökning som en gemensam benämning för särskild utredning, arkeologisk förundersökning och särskild undersökning. 5.3.1 Enligt 2 § förordningen (1988:1131) med instruktion för Riksantikvarie- ämbetet och statens historiska museer är central förvaltningsmyndighet för frågor om kulturmiljövård. I 1 kap. 2 § tredje stycket kulturminneslagen föreskrivs att har överinseende över kulturminnesvården i landet. Detta omfattar bl.a. tillämpningen av kulturminneslagen samt den arkeologiska undersök- ningsverksamheten, vilket inbegriper att bearbeta och utnyttja under- sökningsresultaten. I uppgifterna ingår att följa upp och utvärdera arbetet på det regionala planet. skall vidare svara för rådgivning, samordning, information och utbildning samt för verksamhet med forskning, utveckling och kunskapsförsörjning. Till kunskaps- försörjningen hör att föra och vidareutveckla de centrala arkeologiska registren samt att göra dessa register tillgängliga såväl för allmänheten som för forskningsändamål. Av 1 § förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. (kultur- minnesförordningen) framgår bl.a. att inför ett beslut som är av större vikt skall samråda med . Enligt 26 § kulturminnesförordningen får åta sig att utföra undersökningar, utredningar och andra uppdrag åt myndig- heter och enskilda. För denna uppdragsverksamhet inom myndigheten svarar avdelningen för arkeologiska undersökningar (UV). UV består av ett huvudkontor och fem regionkontor. Den arkeologiska verksamheten bedrivs vid regionkontoren. Verksamheten skall bedrivas med full kostnadstäckning. Den undersökningstaxa som tillämpas inkluderar i princip samtliga kostnader som är förenade med en undersökning, dock inte kostnader för fyndhantering och konservering. Riksantikvarie- ämbetet fastställer taxan efter samråd med . 5.3.2 Länsstyrelserna har enligt 1 kap. 2 § kulturminneslagen tillsyn över kultur- minnesvården i länet. I 3 § förordningen (1990:1510) med länsstyrelse- instruktion anges att bland annat svarar för frågor om kulturmiljön. Till uppgifter hör att handlägga ärenden om ingrepp i fasta fornlämningar. De nu aktuella undersökningarna är en del i skyddet av fornlämningar. Även om det primära syftet med en undersökning kan sägas vara att lösa det "statliga servitut" som en fornlämning i praktiken innebär för en före- tagare är undersökningarna givetvis inte ett självändamål. Såväl särskild utredning som arkeologisk förundersökning och särskild undersökning är en kunskapsuppbyggande verksamhet, vars resultat skall användas dels i kulturmiljövårdens löpande arbete, dels som underlag för vetenskaplig forskning och utveckling. Det är av avgörande betydelse att undersök- ningarna genomförs på ett vetenskapligt meningsfullt sätt samt att de kunskaper och erfarenheter som erhålls dokumenteras och redovisas. har härvid som beslutande och uppföljande myndighet ett stort ansvar. avgör genom sitt beslut undersökningens innehåll, ambitionsnivå och omfattning. Utgångspunkten vid bedömningen är den aktuella fornlämningens art och beskaffenhet. När det gäller vem som skall utföra en undersökning finns det inte några bestämmelser om hur skall gå tillväga eller vilka krav som skall ställas. I 7 § kulturminnesförordningen föreskrivs att , innan den ger någon i uppdrag att vidtaga åtgärder enligt 2 kap. 7 eller 8 § kulturminneslagen, skall förvissa sig om att denne har tillräcklig kunskap att genomföra åtgärderna på ett tillfredsställande sätt. Även om någon motsvarande bestämmelse inte finns när det gäller sär- skild utredning, förundersökning eller särskild undersökning, måste utgångspunkten vara densamma. Målet är att de undersökningar som utförs skall vara av god vetenskaplig kvalitet. Av avgörande betydelse är härvid att relevanta krav på kompetens och kvalifikationer ställs på den som skall utföra uppdraget. Det är av stor vikt att formu- lerar tydliga krav utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall. ansvar upphör inte i och med beslutet om under- sökning. har det yttersta ansvaret för att en undersökning genomförs i enlighet med vad som anges i beslutet och att uppställda kvalitetskrav upprätthålls. Därför skall öva tillsyn över och följa upp verksamheten. Det kan bestå i kontroll under pågående fältarbete, t.ex. i form av besök på undersökningsplatsen. En viktig uppgift för är vidare att se till att resultatet av undersök- ningen redovisas och görs tillgängligt samt att granska materialet och i förekommande fall agera om uppdraget inte genomförts på ett tillfreds- ställande sätt. Detta är en förutsättning för att kunskaper och erfarenheter kan tas tillvara och användas i det kulturmiljövårdande arbetet och forskningen. 5.3.3 Länsmuseer och kommunala museer Av 2 § kulturminnesförordningen framgår att vid sin tillsyn över kulturminnesvården skall samverka med kulturminnesvårdande organ inom länet, särskilt länsmuseerna och motsvarande museer. Läns- styrelsen och eller motsvarande museum, bildar tillsammans kulturmiljösektorns regionala organisation. Länsmuseerna uppbär stats- bidrag för kulturmiljöarbetet enligt förordningen (1996:1598) om statsbidrag till regional kulturverksamhet. Flertalet av länsmuseerna bedriver arkeologisk uppdragsverksamhet i egen regi. Även vissa kommunala museer utför arkeologiska uppdrags- undersökningar. 5.3.4 Övriga undersökande institutioner Förutom UV, länsmuseerna och vissa kommunala museer finns det något enskilt arkeologiföretag som utför arkeologiska uppdragsundersökningar. har även några universitet i relativt begränsad omfattning deltagit i undersökningsverksamheten. Universiteten spelar dock en betydelsefull roll i sammanhanget, eftersom deras uppgift är att svara för grund- och forskarutbildning på området samt att bedriva veten- skaplig forskning. UV svarar för huvuddelen av de arkeologiska upp- dragsundersökningarna. Vid sidan av UV utförs undersökningarna i störst utsträckning av museerna.