prop · GK03163 · 1997-01-01 00:00:00 — Utredningen har vidare föreslagit att det i föreningslagen bör införas en regel om att föreningsstämman inte får fatta beslut om överskottsutdelning med större belopp än vad styrelsen föreslagit eller godkänt. Bakgrunden till detta förslag är att motsvarande bestämmelse finns i aktiebolagslagen (1975:1385). Aktiebolagslagens vinstutdelningsregler är föremål för översyn. Med hänsyn härtill bör den föreslagna ändringen inte genomföras. 6.5 Insatsutdelning till avgången medlem Regeringens förslag: Insatsutdelning på insatser som inte utbetalats skall även få lämnas till avgången medlem. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstansernas synpunkter: De remissinstanser som yttrat sig är positiva till förslaget. Skälen för regeringens förslag: En avgången medlem kan, utöver inbetalda insatser, erhålla överskottsutdelning i form av gottgörelse och sådan vinstutdelning som beräknas i förhållande till den omfattning i vilken denne har deltagit i föreningens verksamhet eller i övrigt tagit denna i anspråk. Detta slag av utdelning får enligt bestämmelser i föreningslagen lämnas även till andra än medlemmar. Denna möjlighet föreligger emellertid inte för insatsutdelning. Sådan utdelning kan således inte lämnas till avgången medlem även om hans insatser skall betalas ut som sträcker sig bortom tidpunkten för hans avgång. Enligt 4 kap. 1 § föreningslagen har en medlem rätt att få ut sina inbetalda insatser efter avgången. Bestämmelsen är dispositiv. Inom vissa typer av kooperativ är det vanligt med föreskrifter i stadgarna om längre återbetalningstider. Detta är ett problem eftersom långa återbetalningstider har ansetts konkurrensbegränsande. Om kvarstående insatskapitalet skuldförs vid avgången bör det inte föreligga något hinder för att betala marknadsmässig ränta på beloppet, om annat inte föreskrivs i föreningens stadgar. En skuldföring innebär dels att den synliga soliditeten försämras, dels att det skuldförda beloppet får bättre rätt än kvarvarande medlemmars insatskapital. Detta kan inte anses skäligt framförallt mot bakgrund av att de avgångna medlemmarna deltagit i beslut för vilket insatserna som riskkapital varit en förutsättning. Det är lämpligare att inte utbetalt belopp liksom står kvar i föreningen som insatskapital och att det i föreningslagen införs en möjlighet för föreningen att lämna insatsutdelning på avgången medlems kvarstående insatskapital. Om insatsutdelning lämnas till avgången medlemmen kan denne lättare finansiera ett lån till en kapitalinsats i ett konkurrerande företag vilket i ett sådant fall förbättrar dennes ställning i konkurrenshänseende. Enligt 1 kap. 1 § föreningslagen skall en ekonomisk förening främja medlemmarnas ekonomiska intressen. Mot bakgrund härav uppkommer frågan om en utbetalning av insatsutdelning till en person som inte är medlem är förenlig med denna bestämmelse. kan dock överskottsutdelning i viss utsträckning lämnas till även andra än medlemmar, se 10 kap. 4 § föreningslagen. Vidare erhåller innehavare av förlagsinsatser, vilka inte behöver vara medlemmar i föreningen, avkastning på det kapital de satsat i föreningen. Insatsutdelning till avgångna medlemmar kan mot bakgrund härav inte anses strida mot grundläggande föreningsrättsliga principer. Regeringen föreslår därför att det i föreningslagen införs en bestämmelse om att insatsutdelning kan lämnas även till avgången medlem. 6.6 Särskilt om medlemsbanker och kreditmarknadsföreninar Regeringens förslag: Rätten att få ut medlemsinsatser i kreditmarknadsföreningar och medlemsbanker görs beroende av att återbetalning kan ske med hänsyn till bestämmelserna om kapitaltäckning. Utredningens förslag: Utredningen har inte lagt fram något förslag i denna del, men har redovisat sin uppfattning som stämmer överens med regeringens förslag såvitt avser medlemsbankerna. Utredningen har ansett att denna fråga, som har koppling till reglerna om reservfonder i medlemsbanker, bör behandlas av som har i uppgift att göra en bredare översyn av reglerna om kreditinstitutens primärkapital. Remissinstanserna: Endast och har berört denna fråga varvid de påtalat vikten av att olikheterna i bestämmelserna om medlemsbankers respektive bankaktiebolags reservfonder tas bort. Skälen för regeringens förslag: Genom lagen (1995:1570) om medlemsbanker som gäller från är det möjligt att bedriva bankrörelse i en ekonomisk förening. Med bankrörelse menas verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig med kort varsel. Tillståndspliktig finansieringsverksamhet som inte innefattar bankrörelse kan bedrivas i aktiebolagsform, s.k. kreditmarknadsbolag. Regeringen har i en proposition (prop. 1996/97:114) föreslagit att det från skall finnas möjlighet att bedriva sådan verksamhet även för ekonomiska föreningar (kreditmarknadsföreningar). Bankerna och kreditmarknadsföretagen bedriver en typ av verksamhet som av lagstiftaren bedömts särskilt skyddsvärd. Ett fallisemang i ett sådant kreditinstitut riskerar nämligen att bl.a. skada förtroendet för det finansiella systemet. Lagstiftningen har därför ställt upp särskilda rörelseregler för dessa företag, bl.a. med krav på viss minsta tillåtna kapitaltäckning. Enligt lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar i kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäckningslagen) åläggs sålunda dessa företag att upprätthålla en kapitaltäckning som beräknas på visst sätt enligt denna lag och föreskrifter. Dessa kapitaltäckningsbestämmelser har tillkommit på grundval av EG-direktiv. Kapitaltäckningen uttrycks som en relation mellan bankens kapitalbas och värdet på de samlade tillgångarna. I en medlemsbanks kapitalbas får inräknas bl.a. medlemsinsatserna. För medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar, alltså två slag av ekonomiska föreningar, kommer likalydande bestämmelser att gälla beträffande medlemmens rätt att få tillbaka sina insatser. En medlem som avgått ur en medlemsbank eller en kreditmarknadsförening har rätt att efter avgången få ut sina inbetalda insatser, dock inte mer än vad som motsvarar medlemmens andel av föreningens eget kapital med bortseende från reservfonden och vissa andra fonder. Insatser som en medlem deltar med utöver vad han är skyldig kan återbetalas till en medlem efter uppsägning utan att han behöver avgå. En sådan insats får dock betalas ut till kvarvarande medlem endast om det kan ske med hänsyn till bestämmelserna om kapitaltäckning. Medlemmarnas rätt att få ut sina insatser efter avgången är alltså inte beroende av att den lagstadgade kapitaltäckningen kan upprätthållas. En sådan ordning får antas försvåra bankernas och kreditmarknadsföreningarnas kapitalanskaffning eftersom borgenärerna riskerar att den minsta tillåtna kapitaltäckningen kommer att underskridas enbart på grund av att antalet medlemmar minskar. Det kan dessutom befaras att större medlemsavhopp sker när föreningen visar dåliga resultat, dvs. då ett företag har som störst behov av det egna kapitalet för att möta ekonomiska påfrestningar. Som nämnts ovan ingår inte en medlems andel av reservfonden i det belopp som kan återbetalas till medlemmen. För att i någon mån hindra att bankens eget kapital dräneras i samband med större medlemsavgångar har därför beträffande medlemsbanker och kreditmarknadsföreningar uppställts strängare krav på reservfondsavsättning än vad som gäller för bankaktiebolag och kreditmarknadsbolag. I likhet med vad och uttalat anser också regeringen att olikheterna i bestämmelserna om reservfonder medför en oönskad snedvridning av konkurrensen mellan de båda associationsformerna aktiebolag och ekonomisk förening. En medlemsbank eller en kreditmarknadsförening som balanserar på den lägsta tillåtna kapitaltäckningsgraden måste kompensera bortfallet av medlemsinsatser med åtgärder som är ägnade att förstärka kapitaltäckningssituationen, t.ex. genom att infordra kompletterande insatskapital från kvarvarande medlemmar eller genom att minska skuldsättningen. Sådana åtgärder kan vara svåra att genomföra om föreningens finansiella ställning redan är försvagad. Resultatet av att insatserna återbetalas till medlemmarna med stöd av bestämmelserna i lagen om medlemsbanker kan därmed bli att den lägsta tillåtna kapitaltäckningen underskrids, något som strider mot bestämmelserna i kapitaltäckningslagen. Problemet med att använda insatskapital som riskkapital i medlemsbanker och den därtill hörande reservfondsproblematiken uppmärksammades av regeringen i samband med tillkomsten av lagen om medlemsbanker. Regeringen uttalade då att problemet borde bli föremål för en allmän analys av samtliga bankformer beträffande det primära kapitalets funktion som riskkapital i samband med att kapitalsituationen är ansträngd (prop. 1995/96:74 s. 116). En sådan analys ligger inom ramen för arbete (dir. 1995:86) som skall vara slutfört före utgången av . I syfte att underlätta medlemsbankernas och kreditmarknadsföreningarnas kapitalanskaffning från andra än medlemmar, men också med hänsyn till de särskilda skyddsintressen som måste beaktas i lagstiftningen på det finansiella området, samt till de krav som uppställs i kapitaltäckningslagen, bör lagen om medlemsbanker och föreningslagen redan nu ändras så att medlemmarnas rätt att få ut sina insatser från en medlemsbank eller en kreditmarknadsförening alltid görs beroende av om återbetalningen kan ske med hänsyn till reglerna om kapitaltäckning. Denna lösning är inte avsedd att binda upp framtida överväganden om skyddet för det primära kapitalet samt reservfondsbestämmelserna 7 Öppenhetskravet för ekonomiska föreningar Regeringens bedömning: En ekonomisk förening skall även i fortsättningen vara öppen. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att den ekonomiska föreningen själv skall kunna bestämma om den skall vara öppen eller sluten. Utredningen hänvisar bl.a. till att detta skulle förbättra kapitalförsörjningen inom nykooperationen. Remissinstansernas synpunkter: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har tillstyrkt förslaget eller har inget att erinra mot det. anför bl.a. att verket förutsätter att eventuella lagändringar inte kommer att medföra något hinder för en prövning enligt konkurrenslagen i de fall ett vägrat medlemskap kan strida mot lagen. Skälen för regeringens bedömning: En ekonomisk förening får enligt gällande bestämmelser inte vägra någon inträde som medlem, om det inte finns särskilda skäl för vägran med hänsyn till arten eller omfattningen av föreningens verksamhet eller föreningens syfte eller annan orsak. Kravet på öppenhet i en ekonomisk förening är väl etablerat i lagstiftningen och i samhället. En ändring av denna princip skulle kunna leda till konsekvenser vad gäller t.ex. konkurrensvillkor. Utredningen har inte närmare analyserat vilka konsekvenser den föreslagna ändringen skulle kunna få. Utredningen har inte heller anfört att det skulle finnas brister i de möjligheter som finns att begränsa medlemskapet i en ekonomisk förening. Regeringen anser därför att det inte är möjligt att göra ett sakligt grundat ställningstagande till utredningens förslag i denna del. Regeringen vill framhålla att vi är av den uppfattningen att ett led i den kooperativa särarten är just öppenheten och att det skulle föra alldeles för långt att göra ingrepp i denna princip 8 Beskattning av kooperativ verksamhet Regeringens förslag: Avdragsrätten för kooperativ utdelning begränsas för konsumentkooperativa föreningar. Avdrag medges för kooperativ utdelning i en konsumentkooperativ förening med ett belopp som motsvarar statslåneräntan vid utgången av november året före beskattningsåret minskad multiplicerad med medlemmarnas omsättning med föreningen. Utredningens förslag: Kraven på öppenhet och lika rösträtt föreslås slopad. En ekonomisk förening föreslås som huvudregel medges avdrag för lämnad utdelning, oavsett om det är fråga om gottgörelse, kooperativ vinstutdelning, instatsutdelning eller utdelning på förlagsinsatser. En förening som har fler än enstaka medlemmar som åtnjuter skattefrihet för utdelning därför att den utgör en inbesparing i levnadskostnaderna för medlemmen medges dock avdrag för överskottsutdelningen endast om föreningen tillämpar lika rösträtt och är öppen för medlemskap för var och en som söker inträde. Som sådan återbäring som innebär inbesparing av levnadskostnader anses som mest ett belopp motsvarande statslåneräntan vid utgången av november året före beskattningsåret minskad multiplicerad med medlemmens omsättning med föreningen. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har tillstyrkt förslagen. och vid har avstyrkt förslagen. anför bl.a. att utredningens förslag innebär att avkastningen på det egna kapitalet för ekonomiska föreningar kommer i en förmånlig särställning eftersom avkastning på riskkapital i bolagssektorn är föremål för dubbelbeskattning. Verket anser att det bör prövas om den obegränsade rätten till avdrag för utdelning bör kompletteras med kvalitativa villkor på föreningens verksamhet som så långt möjligt garanterar att föreningen verkligen har den kooperativa verksamheten som huvudsaklig verksamhet. vid framhåller att neutralitet bör eftersträvas i beskattningen av olika företagsformer. De föreslagna ändringarna innebär emellertid att avkastningen från en ekonomisk förening i många fall behandlas fördelaktigare än om verksamheten hade bedrivits i aktiebolag. avstyrker förslaget att ta bort kopplingen mellan avdragsrätt och kooperativ verksamhet och härigenom göra enkelbeskattningen till huvudregel för ekonomiska föreningar. Bakgrunden till regeringens förslag: Ekonomiska föreningar är i princip liksom aktiebolag föremål för dubbelbeskattning. Överskottet i aktiebolaget beskattas först hos bolaget och sedan i den mån utdelning sker hos delägaren. skiljer sig beskattningen av kooperativa företag i vissa hänseenden från beskattningen av t.ex. aktiebolag. Särbehandlingen har sin grund i den kooperativa företagsformens speciella villkor såvitt avser dess finansiella uppbyggnad och sätt att fördela överskottet. Lättnaderna i beskattningen är så långtgående att man i realiteten kan säga att kooperativa ekonomiska föreningar är enkelbeskattade. En förening anses i skattelagstiftningen som kooperativ om den är öppen och i sina angelägenheter tillämpar lika rösträtt. Enkelbeskattning åstadkoms genom att föreningen har dels avdragsrätt för s.k. kooperativ utdelning, dvs. återbäring eller efterlikvider på medlemmarnas köp eller försäljningar, dels avdragsrätt för insatsutdelning och för utdelning på förlagsinsatser. Avdragsrätten för kooperativ utdelning utvecklades i praxis när kooperationen var en ung företeelse. Beskattningen av kooperativa föreningar reglerades första gången . Genom regleringen inskränktes avdragsrätten till sådana föreningar som inte sträckt sin verksamhet utanför kretsen av medlemmar. De nu gällande reglerna tillkom då avdragsrätten utvidgades till att också omfatta föreningar som handlade med även andra än medlemmar och då kraven på öppenhet och lika rösträtt infördes. Avdragsrätt för insatsutdelning och utdelning på förlagsinsatser infördes (prop. 1983/84:84, bet. 1983/84:NU24, rskr. 1983/84:241, SFS 1984:190). Lagreglerna tillkom mot bakgrund av då genomförda lättnader i dubbelbeskattningen av aktiebolagens vinster, bl.a. Annellavdraget, i syfte att tillgose kooperationens behov av kapitalförsörjning. I samband med att enkelbeskattning infördes generellt slopades rätten till avdrag för insatsutdelning och utdelning på förlagsinsatser. Utdelningen blev i stället skattefri hos mottagaren (prop. 1993/94:50 s. 190). När skattefriheten för utdelning slopades och dubbelbeskattningen åter blev huvudregel återinfördes inte Annellavdraget eller de särskilda reglerna om avdrag för insatsutdelning och utdelning på förlagsinsatser (prop. 1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, rskr. 1994/95:145, SFS 1994:1859). Avdragsrätten för insatsutdelning återinfördes dock senare genom lagstiftning som det temporära riskkapitalavdraget infördes (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, rskr. 1995/96:135, SFS 1995:1623). Det ansågs inte lämpligt att riskkapitalavdraget omfattade ekonomiska föreningar. I avvaktan på mera långsiktiga lättnader i dubbelbeskattningen ansågs det i stället motiverat att kooperativa ekonomiska föreningar fick tillbaka avdragsrätten för insatsutdelning och utdelning på förlagsinsatser. Möjligheten att lämna insatsutdelning har begränsats enligt 10 kap. 2 § andra stycket föreningslagen till diskontot plus . Regeringen föreslår i avsnitt 6.4 att denna begränsning i föreningslagen slopas. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har tidigare föreslagit att kravet på öppenhet skall kvarstå i den föreningsrättsliga lagstiftningen. Även de skattemässiga kraven på dessa för den kooperativa företagsformen karaktäristiska egenskaperna, öppenhet och lika rösträtt, i 2 § 8 mom. åttonde stycket lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (SIL) bör enligt regeringens mening bibehållas. För ekonomiska föreningar som enligt nämnda lagrum i beskattningshänseende anses som kooperativa finns såsom nämnts redan enligt gällande regler så långtgående lättnader att man i realiteten kan hävda att de enkelbeskattas. Lättnaderna i beskattningen finns på företagsnivån. Frågan om lättnader i ägarbeskattningen av små och medelstora företag har varit föremål för behandling (prop. 1996/97:45, bet. 1996/97:SkU13, rskr. 1996/97:133, SFS 1996:1611). har beslutat att införa lättnader i beskattningen för dessa företag på ägarnivå. Lättnad medges för utdelning och reavinst på aktier i svenska och utländska onoterade företag. Det enkelbeskattade utrymmet har utformats med utgångspunkt i de regler som gäller för beskattning av aktiva ägare i fåmansföretag. Det enkelbeskattade beloppet är begränsat till av statslåneräntan multiplicerad med summan av anskaffningskostnaderna för aktierna och ett på visst sätt bestämt löneunderlag. Av neutralitetsskäl ansågs även ekonomiska föreningar som inte är kooperativa böra omfattas av reglerna om lättnad på ägarnivån. Med anledning av den påbörjade beredningen av Företagskooperativa utredningens betänkande valde regeringen att inte lägga fram något förslag om ändringar i beskattningen av kooperativa ekonomiska föreningar. De skäl som redovisades i prop. 1996/97:45 mot en lättnad av beskattningen på företagsnivån för aktiebolag gäller enligt regeringens mening inte i fråga om ekonomiska föreningar. Det finns tvärtom skäl som talar för att en lättnad i beskattningen av ekonomiska föreningar bör ske på företagsnivån. En lättnad på ägarnivån skulle nämligen för konsumentkooperationen innebära ett alltför komplicerat inslag i beskattningen. Regeringen delar i detta avseende utredningens uppfattning att nuvarande ordning med avdragsrätt för föreningen bör bibehållas. En ekonomisk förening kan enligt föreningslagen bedriva såväl kooperativ som icke kooperativ verksamhet. För registrering som ekonomisk förening uppställs dock i praxis villkoret att föreningen i huvudsak skall bedriva kooperativ verksamhet. Den kooperativa verksamheten skall enligt regeringens förslag i avsnitt 5.1 även kunna bedrivas i helägda dotterföretag. Vid tillämpningen av föreningslagens regler om överskottsutdelning saknar det betydelse vilken verksamhet i föreningen som har finansierat utdelningen. Överskottsutdelning kan utgå i förhållande till dels den omfattning medlemmarna deltagit i verksamheten, dels varje medlems inbetalda medlemsinsatser. Vidare kan innehavare av förlagsandel få del av överskottet genom utdelning på sin andel. Överskottsutdelning kan enligt 10 kap.1 § andra stycket utgöras av gottgörelse och vinstutdelning. Kooperativ utdelning kan vid tillämpning av föreningslagens terminologi utgå såväl i form av gottgörelse som vinstutdelning. Enligt 2 § 8 mom. SIL medges en kooperativ förening avdrag vid beskattningen för kooperativ utdelning. Med kooperativ utdelning avses rabatt eller pristillägg som föreningen lämnat av vinsten av sin kooperativa verksamhet i förhållande till gjorda inköp och försäljningar. Begreppen rabatt och pristillägg motsvaras av föreningslagens begrepp för återbäring och efterlikvid. Avdraget enligt 2 § 8 mom. SIL är beroende av i vilken utsträckning medlemmen deltagit i verksamheten. Avdragsrätt föreligger för föreningen om utdelningen uppfyller förutsättningarna för kooperativ utdelning oavsett om den enligt föreningslagen utgått som gottgörelse eller som kooperativ vinstutdelning enligt fastställd balansräkning. Utredningen föreslår att en ekonomisk förening skall medges avdrag för all överskottsutdelning. Begreppet överskottsutdelning har utredningen hämtat från föreningslagen. Utredningen anför som skäl för sitt förslag dels att en vägrad avdragsrätt leder till en kedjebeskattning, dels att gränsdragningen mellan överskott från den kooperativa respektive den icke-kooperativa verksamheten i många fall kan vara svår att dra. Regeringen anser att utredningens farhågor är överdrivna när det gäller gränsdragningen mellan överskott från den kooperativa och den icke-kooperativa verksamheten. Enligt 9 kap. 8 § 6 föreningslagen skall föreningen om den driver rörelsegrenar som är väsentligen oberoende av varandra redovisa bruttoresultatet av varje sådan rörelsegren särskilt. Ekonomiska föreningar kan från och med lägga den nya årsredovisningslagens (1995:1554) regelverk till grund för sin redovisning (prop. 1996/97:32, bet. 1996/97:LU3, rskr. 1996/97:56, SFS 1996:1142). I 5 kap. 6 § årsredovisningslagen föreskrivs på liknande sätt att om bolagets rörelsegrenar avviker betydligt från varandra skall uppgift lämnas om nettoomsättningens fördelning på rörelsegrenarna. En ekonomisk förening är således redan på grund av den civilrättsliga lagstiftningen skyldig att skilja mellan olika verksamheter. Det bör mot bakgrund härav inte medföra några större svårigheter för föreningen att särbehandla olika verksamheter vid beskattningen samt att avgöra om det är fråga om kooperativ utdelning eller annan utdelning. Utredningen har uttalat att den skatterättsliga tolkningen av begreppet vinsten av sin kooperativa verksamhet är mer begränsad än vad som följer från allmänna kooperativa och föreningsrättsliga utgångspunkter. Som exempel anger utredningen att balanserade vinstmedel och reavinst vid försäljning av anläggningstillgångar inför förestående likvidation inte enligt praxis kunnat delas ut med avdragsrätt (RÅ 1977 1:16). Vid reglernas tillkomst avsågs med kooperativ verksamhet i princip föreningens basverksamhet, dvs. den kärnverksamhet som grundade sig på samhandeln med medlemmarna. En restriktiv tolkning har förordats i tidigare förarbetsuttalanden. I Betänkande angående beskattning av inländska juridiska personers inkomst och förmögenhet (SOU 1926:18 s. 24 ff). anges t.ex. att vinst som härrör från inkomst av kapital, reavinst eller vinst på handel med utomstående inte är att betrakta som vinst å den kooperativa verksamheten. Begreppet kooperativ verksamhet har ursprungligen fått sin innebörd i skattelagstiftningen mot bakgrund av de förhållanden som rådde under början av detta sekel. De materiella skattereglerna har genomgått flera reformer och skatteplikten har utvidgats i förhållande till vad som gällde . Villkoren för och kraven på företagen har också förändrats. Begreppet kooperativ verksamhet i skattelagstiftningen bör därför ges en innebörd som överensstämmer med intentionerna i nu gällande skatteregler samt som svarar mot den moderna kooperativa företagsformens strukturella och organisatoriska krav. En anpassning till nya materiella regler och organisationsformer har enligt vad regeringen inhämtat redan skett. Sålunda torde inget hindra att avdrag medges om utdelning finansieras med balanserade vinstmedel. Även vinst vid försäljning av reavinsttillgångar som ingått i den kooperativa verksamheten bör numera kunna delas ut med avdragsrätt.