prop · GK03100D1 · 1997-01-01 00:00:00 — är den även för skattskyldiga som enbart har att betala F-skatt eller särskild A-skatt. I andra stycket finns bestämmelser som blir tillämpliga om den prelimi- nära skatten debiteras efter inkomstårets ingång. De ersätter motsvarande bestämmelser i 26 § andra stycket UBL. Om F-skatt eller särskild A-skatt debiteras efter inkomståret tillämpas, enligt tredje stycket, en betalningsfrist . I fjärde stycket anges vilka förfallodagar som kan bli aktuella i det fall F-skatt eller särskild A-skatt debiteras efter inkomståret. Samtliga förfallodagar framgår av 6 § tredje stycket. I förevarande sammanhang kan emellertid inte alla komma i fråga. Enligt 11 kap. 3 § får F-skatt och särskild A-skatt nämligen inte debiteras efter året efter inkomståret. Eftersom skatten skall betalas senast på den förfallodag som inträffar närmast efter en betalningsfrist blir den sista förfallodagen . Bestämmelserna om när F-skatt eller särskild A-skatt skall betalas och om debitering av sådan skatt efter inkomstårets utgång ersätter mot- svarande föreskrifter i 26 § andra stycket UBL. Skatt som skall betalas enligt grundläggande beslut om slutlig skatt eller omprövningsbeslut m.m. Rubriken före 6 § och nämnda paragraf har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 6 § I utredningens förslag fanns i 6 § en särskild regel om förfallodag för sådan skatt som har bestämts genom skönsbeskattning enligt 11 kap. 19 §. I dessa fall skulle som förfallodag gälla den ordinarie förfallodagen för respektive skatt enligt bestämmelserna 4 eller 5 §. Till följd av de ändringar som har gjorts i bestämmelserna om skönsbeskattning (se kommentaren till 11 kap. 19 §) har den särskilda regeln om förfallodag slopats. Den nu aktuella paragrafen motsvarar 7 § i utredningens förslag. I första stycket, som dock saknar motsvarighet i utredningens förslag, anges inom vilken tid sådan skatt som ett grundläggande beslut om slutlig skatt föranleder skall betalas. Här skall en längre betalningsfrist, , än vad som gäller vid betalning av övriga skatter och avgifter tillämpas. Angående motiven till detta se avsnitt 12.2. Vad som avses med ett grundläggande beslut om slutlig skatt framgår av 11 kap. 9 §. I andra stycket regleras vad som skall gälla i fråga om skatt som har bestämts genom andra beskattningsbeslut än enligt första stycket och 5 § första och andra styckena. Stycket ersätter 16 kap. 2 § första stycket första meningen ML. De i uppbördslagen nu använda begreppen uppbördsmånad och uppbördsår har inte fått några motsvarigheter i skattebetalningslagen. I stället används begreppet förfallodag för att beteckna den dag när en viss skatt eller avgift senast skall vara betald. På inrådan av Lagrådet har i tredje stycket tagits in en definition av begreppet förfallodag. Av 16 kap. 4 §, som hänvisar till 10 kap. 18, 19 och 20 §§, följer att det skall finnas i varje kalendermånad, den 12 och den 26 den 12 och den 27. skall den första förfallodagen vara den 17. gäller att det finns , den 12, 17 och 26. Enligt huvudreglerna i första och andra styckena skall skatten ha betalats senast vid den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. har emellertid getts möjlighet att bestämma en annan förfallodag antingen före eller efter den förfallodag som följer av någon av huvudreglerna, om det finns särskilda skäl. En bestämmelse om detta har tagits in i fjärde stycket. Som exempel på ett sådant särskilt skäl som avses i fjärde stycket kan nämnas att skattemyndigheten, i samband med skönsbeskattning enligt 11 kap. 19 §, finner att det finns risk att den skattskyldige undanskaffar tillgångar eller på annat sättt försvårar för staten att få betalt. 7 § I paragrafen anges vad som gäller då en överskjutande ingående mervärdesskatt använts för betalning av skatt enligt denna lag. 8 § I paragrafen finns särskilda bestämmelser om inbetalning av avdragen skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt från kommuner och landsting. Paragrafen ersätter 52 § första stycket tredje meningen UBL och 12 § första stycket sista meningen USAL. Bestämmelserna har utvidgats till att gälla också vid betalning av mervärdesskatt. Paragrafen är däremot inte avsedd att tillämpas vid återbetalning av överskjutande ingående mervärdesskatt. Om en kommun eller ett landsting någon månad redovisar sådan skatt avses samma regler gälla som för övriga skattskyldiga. Avräkning av inbetalda belopp 9 § Den skattskyldige har enligt huvudregeln i första stycket inte rätt att vid inbetalning av skatt enligt denna lag bestämma att inbetalningen skall avse viss bestämd skatteskuld. Varje inbetalning behandlas på samma sätt och används för avräkning mot den skattskyldiges totala skatteskuld. I andra stycket och i 10 § finns undantag från huvudregeln. I andra stycket finns en hänvisning till bestämmelserna i 9 kap. 3 § ML som reglerar fallet när någon, som varit frivilligt mervärdesskattskyldig för uthyrning av en fastighet, på grund av t.ex. en försäljning återför tidigare avdragen mervärdesskatt. 10 § Om en skatteskuld är förenad med solidarisk betalningsskyldighet, dvs. om det i enlighet med de begrepp som förs in genom den nu aktuella paragrafen finns både en huvudbetalare och en sidobetalare, gäller inte huvudregeln i 9 §. Om inbetalningen görs av en sidobetalare skall avräkning göras mot den skuld som är förenad med solidariskt ansvar först när sidobetalarens eventuella övriga skatteskuld är betald. Detta gäller emellertid inte om sidobetalaren i samband med inbetalningen har begärt något annat. I utredningens förslag föreskrevs också att en inbetalning som görs av huvudbetalaren först skall räknas av mot den skuld som är förenad med solidarisk betalningsskyldighet om huvudbetalaren inte i samband med inbetalningen begärt annat. Denna bestämmelse har slopats eftersom den skulle medföra att det solidariska ansvaret inte skulle få någon effekt. 11 § Nuvarande bestämmelser om prioritering av inbetalda belopp i 29 § första stycket UBL har inte fått någon motsvarighet i skattebetalningslagen. I stället avses bestämmelserna om likafördelning i den nu aktuella paragrafen gälla. Om det i någon situation behövs uppgift om en viss skatt eller avgift är betald eller obetald, t.ex. för tillämpning av reglerna om betalning av tilläggspensionsavgift i 12 § eller vid indrivning i utlandet, skall sålunda förevarande paragraf tillämpas. Paragrafen skall emellertid inte tillämpas om det för det särskilda fallet är föreskrivet hur en uppdelning skall ske, något som gäller enligt 10 § och 9 kap. 3 § ML. Den skall inte heller tillämpas om något annat följer av en annan lag. Ett exempel på en bestämmelse i lag som skall tillämpas utan hänsyn till förevarande paragraf är presumtionsregeln i 2 kap. 9 § konkurslagen (1987:672). Som utvecklats närmare i den allmänna motiveringen (avsnitt 14.5.2) får det anses följa av denna bestämmelses tillämpning och roll i det obeståndsrättsliga regelsystemet att likafördelningsmetoden inte kan tillåtas gälla om någon av flera fordringar som omfattas av en betalningsuppmaning enligt 2 kap. 9 § konkurslagen är tvistig. Likafördelningsmetoden får till följd att en skatteskuld, dvs. ett underskott på skattekontot, fördelas proportionellt mellan de skattefordringar som finns registrerade på kontot för den aktuella perioden. Detta innebär bl.a. att om en registrerad skattefordran redan har lämnats för indrivning skall inte någon del av underskottet hänföras till den skatten. Om det exempelvis finns tre skattefordringar, A C, på , - respektive registrerade på skattekontot samt ett underskott på anses underskottet vara hänförligt till skattefordringarna enligt följande: A: 20 000:100 000 * 10 000 = B: 50 000:100 000 * 10 000 = C: 30 000:100 000 * 10 000 = Likafördelningsmetoden har beskrivits i avsnitt 11.2. 12 § Paragrafen, som motsvarar 11 kap. 18 § i lagrådsremissens förslag, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket innehåller en hänvisning till bestämmelserna om beräkning av pensionspoäng i 11 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. I andra stycket sägs att om den betalda preliminära skatten stämmer överens med eller är större än den slutliga skatten anses hela tilläggspensionsavgiften vara betald. Vid bestämmandet av hur mycket av den preliminära skatten som är betald gäller likafördelningsmetoden. Understiger den slutliga skatten den betalda preliminära skatten anses så stor del av det betalda beloppet avse avgift som motsvarar hela avgiftens andel av den slutliga skatten. Hänsyn skall tas till alla betalningar som görs under inkomståret och fram till tidpunkten för debitering av slutlig skatt enligt det grundläggande beslutet om sådan skatt. Enligt tredje stycket ges den skattskyldige möjlighet att före utgången av juni månad året efter taxeringsåret betala den del av eventuell tilläggspensionsavgift som är obetald för det grundläggande beslutet om slutlig skatt. Betalning som görs fram till juni månads utgång skall proportioneras på sådant sätt att den anses som betalning av obetald avgift till samma kvotdel som obetald avgift utgör av den skattskyldiges totala skuld då betalningen eller tillgodoförandet på skattekontot görs. Samma slag av kvoterad betalning skall göras om avgiften debiteras genom ett omprövningsbeslut eller ett domstolsbeslut. Betalningen skall då göras före utgången av fjärde månaden efter den då skatten debiterades. I fjärde stycket anges att för det fall avgiften sätts ned skall man ändå utgå från det belopp som har betalats och räknats fram i enlighet med vad som sägs i andra och tredje styckena. Överstiger det framräknade betalade beloppet den i efterhand nedsatta avgiften skall överskottet återbetalas eller tillgodoföras kontot. Av femte stycket framgår att avgift som inte har betalats inom de i tredje stycket föreskrivna tiderna inte tas ut och att eventuell skuld på kontot minskas med det belopp som motsvarar avgiften. Denna del av avgiften ger inte heller någon förmån. De nya bestämmelserna om betalning av tilläggspensionsavgift, som ersätter 29 § UBL, kommenteras i avsnitt 16. Skattebelopp som inte kunnat tillgodoräknas någon skattskyldig 13 § Paragrafen motsvarar 12 § i utredningens förslag. I paragrafen regleras vad som skall ske om inbetalda belopp på grund av identifieringsproblem inte kan tillgodoföras inbetalaren. Motsvarande bestämmelser finns i 56 § andra stycket UBL. Bestämmelserna i förevarande paragraf har emellertid utvidgats till att gälla alla skatter och avgifter som skall betalas enligt skattebetalningslagen. Sjuårsfristen är anpassad till den preskriptionstid som avses gälla vid indrivningen. Rådets sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (EGT nr L 145, , s. 1). Direktivet senast ändrat genom direktiv /95/EG (EGT nr L 338, 28.12.1996, s. 89).