prop · GK031D7 · 1997-01-01 00:00:00 — Det svenska samarbetet med berör nästan samtliga länder i regionen och omfattar ett brett spektrum av såväl regionala som bilaterala samarbetsprogram. En regionstrategi för utvecklingssamarbetet med skall fastställas . Samarbetet syftar framför allt till att bidra till fred och försoning och en fördjupad och breddad demokrati där mänskliga fri- och rättigheter respekteras. vill också genom strategiska insatser stödja fattigdomsbekämpning genom insatser som bidrar till social utjämning och ekonomisk tillväxt. Arbetsformerna bör bidra till att stärka givarsamordning, FN:s centrala roll i fredsprocesserna och det civila samhällets roll i demokratiseringsprocessen. I än högre grad än i andra regioner har svenska enskilda organisationer en framträdande roll i utvecklingssamarbetet i . Det är viktigt att detta väl fungerande arbete fortsätter, och att organisationerna i samarbete med Sida och regeringen utvecklar sin roll i takt med att situationen i regionen förändras. Fred och en demokratisk utveckling öppnar också möjligheter för ett ökat samarbete direkt med regeringarna även i de länder där så inte tidigare varit fallet. Viktiga framsteg har gjorts i för att nå politiskt samförstånd kring centrala frågor, även om de demokratiska institutionerna är svaga. är ytterst biståndsberoende och det är en stor utmaning för landet att stärka sin kapacitet att leda och samordna biståndet. En sammanhållen nationell fattigdomsstrategi behöver utvecklas. Landet befinner sig på en utvecklingssnivå som ligger långt efter grannländernas och är därtill ett av världens mest skuldtyngda länder. Ett omfattande och framgångsrikt skuldsaneringsprogram pågår under ledning av IDB. Betalningsbalansstöd, som utgör omkring hälften av det svenska biståndet till , spelar en viktig roll för att komma tillrätta med landets skuldsituation. roll bör vara att på olika sätt stödja förmåga att självt leda landets utveckling. Det övergripande målet för det svenska utvecklingssamarbetet är att stödja processer mot fördjupad och breddad demokrati, där mänskliga fri- och rättigheter respekteras, jämställdhet, gott styrelseskick och hållbar, ekonomisk utveckling som syftar till minskad fattigdom och en hanterbar utlandsskuld. är det enskilda land som tar emot mest svenskt bistånd i . I takt med fredsutvecklingen i regionen är det rimligt att det svenska samarbetet med och med i övrigt styrs av samma övergripande målsättningar och så långt möjligt fokuseras på samma områden i syfte att främja samordning och effektivitet. En landstrategi för samarbetet med skall utarbetas . Mot bakgrund av de mycket stora reservationerna beräknas en sänkning av landramen , som dock framöver åter bör kunna höjas. biståndsåtaganden i har främst bestått av tekniskt samarbete med och samt en regional miljöinsats. Katastrofbistånd utgår till de mindre öarna efter de återkommande naturkatastroferna. ambition är att öka samarbetet med regionen. Ett viktigt led i detta är de pågående förhandlingarna om svenskt medlemsskap i Karibiska (). Det påbörjade stödet till demokratiprocessen i bör fortsätta. Områden som bör prioriteras är de demokratiska institutionerna och rättsväsendet. Regeringen beslutade att ge Sida möjlighet att genom internationella och svenska institutioner och organisationer stödja initiativ i som bidrar till att skapa förutsättningar för ekonomiska och politiska reformer och främja respekten för mänskliga rättigheter. Denna typ av bistånd bör utvecklas. Fortsatt forskningssamarbete bör också övervägas. De sydamerikanska länderna fortsätter med varierande takt och ambitionsnivå de ekonomiska och politiska reformerna. En betydande ekonomisk återhämtning har skett, men resurserna är ojämnt fördelade och fattigdomen utbredd, särskilt på landsbygden. Samtliga länder styrs av demokratiskt valda regeringar och konsolideringen av demokratin går framåt. återstår dock mycket att göra för att bygga upp fungerande rättssystem och för att säkerställa respekten för de mänskliga rättigheterna, särskilt när det gäller ursprungsbefolkningarna. Det svenska utvecklingssamarbetet med inriktar sig liksom tidigare främst på att stärka demokratin och respekten för mänskliga rättigheter, inte minst i och , men också att stödja reformarbetet och moderniseringen av staten, näringslivets utveckling samt fattigdomsbekämpningen. Regeringen anser att samarbetet - inklusive näringslivsstöd, tekniskt samarbete och forskningssamarbete - i högre grad än tidigare bör koncentreras till de fattigare länderna i enlighet med de övergripande prioriteringarna för biståndet. kommer en regionstrategi för utvecklingssamarbetet med att utarbetas. Det svenska bilaterala biståndet till utgör en mindre del av det totala svenska biståndet genom alla kanaler till regionen. Regionstrategin skall därför särskilt behandla svenska prioriteringar vad gäller EU:s och de multilaterala organisationernas verksamhet. En dialog om prioriteringar bör fortsätta och fördjupas med de svenska enskilda organisationerna, då stödet genom dessa fortsätter att vara en viktig del av det svenska samarbetet med regionen. Utvecklingssamarbetet med regionen skall även framöver koncentreras till , som är det fattigaste landet i och där en stor del av befolkningen, särskilt på landsbygden, lever i extrem fattigdom med bristande tillgång till infrastruktur och sociala tjänster. Ursprungsbefolkningarnas situation är särskilt utsatt. En rad strukturella och ekonomiska reformer har inletts som fördjupas med tonvikt på landsbygdsutveckling och fattigdomsbekämpning. En betydande del av det svenska biståndet till koordineras med eller kanaliseras genom multilaterala organ. Det gäller stödet till utbildningsreformen genom och samarbetet med , i ett program för fattigdomsbekämpning som bl.a. främjar tvåspråkig undervisning samt kvinnor och hälsa. stöder i denna process. Målet för utvecklingssamarbetet är att främja en bärkraftig och demokratisk utveckling där mänskliga fri- och rättigheter respekteras, med tonvikt på bl.a. ursprungsbefolkningarnas deltagande, liksom fattigdomsbekämpning, gott styrelseskick, jämställdhet och utveckling av näringslivet. Ytterligare åtgärder, som bör samordnas internationellt, krävs för att lindra landets skuldsituation. Det framtida samarbetets inriktning kommer att fastläggas i den landstrategi som skall utarbetas för en treårsperiod. För delposten för beräknar regeringen en minskning med till . 1998 bör anslaget åter öka. Reservationsläget gör att verksamheten i stort bör kunna fortsätta som planerat. Det består av , , , och . Av dessa har och direkt drabbats av krigshandlingar. Internationella sanktioner och en tung flyktingbörda har skapat stora problem i . , som legat utanför det krigsdrabbade området, har inlett ett ambitiöst program för att omvandla samhället. , som kommit längst, har lyckats uppnå en parlamentarisk demokrati, stabil ekonomi och ett förmedlemsskapsavtal med EU. Det svenska biståndet till området har nästan helt finansierats genom katastrofbistånd och uppgått till sammanlagt ca . Det har av naturliga skäl koncentrerats till de områden som drabbats värst av kriget. Biståndet bör fortsättningsvis finansieras på samma sätt och ha en omfattning som motsvarar stödet 1996. Stödet bör vara flexibelt och anpassas till den politiska utvecklingen i länderna. Beredningen av stödet sker i ett nära samråd mellan och Sida. bör stödet förhoppningsvis kunna omformas i riktning mot omvandling och integration. Av länderna i det har utan jämförelse drabbats hårdast av kriget. Omfattande folkomflyttningar har förekommit till följd av strider och s.k. etnisk rensning. Uppemot 1 miljon människor beräknas vara internflyktingar, ytterligare 1,4 miljoner har drabbats av kriget och är i behov av internationell humanitär hjälp. Enligt uppgift har mer än 200 000 människor förlorat sina liv. Miljontals människor har förlorat alla sina tillhörigheter. Stora delar av infrastrukturen har slagits ut och bostäder förstörts. Som en direkt följd av kriget har av befolkningen helt eller delvis kommit att bli beroende av humanitär hjälp utifrån. Fredsöverenskommelsen i reglerar såväl den militära situationen som det civila området. Genomförandet av den civila delen av har varit föremål för ett antal internationella konferenser vid vilka politiskt och finansiellt stöd har säkrats för återuppbyggnaden av . Den största delen av biståndsinsatserna har utgjorts av humanitär hjälp i form av livsmedel och stöd till hälso- och sjukvårdsinstitutioner kanaliserad genom FN-systemet och Rödakorset. Även svenska enskilda organisationer har fått bidrag för projekt med livsuppehållande inriktning.Sedan april 1995 har medel avsatts särskilt för återuppbyggnadsinsatser främst inom områdena lokal husproduktion, telekommunikation och psykosociala insatser. Från delposten för stöd till demokrati och mänskliga rättigheter har stöd bl.a. lämnats till oberoende media. beräknas tas ur katastrofanslaget för biståndsinsatser i . Medlen skall i första hand användas till humanitära insatser i vid mening. Från svensk sida har ansetts att återuppbyggnadsinsatserna måste villkoras hårdare till att mottagarsidan uppfyller . Stödet till demokrati och mänskliga rättigheter kommer att fortsätta. Dessutom används medel från B 9-anslaget för stöd till valprocessen via . Situationen i bedöms förbli osäker . En av de viktigaste förutsättningarna för att ett nytt krig inte skall bryta ut är internationell militär närvaro. Hur denna skall utformas är fortfarande oklart. En minskning av det internationella stödet kan förväntas. Beroende på parternas vilja att genomföra en fredsprocess finns beredskap att lämna ett betydande stöd till återuppbyggnadsinsatser. Behovet av humanitär hjälp kommer att minska men långt ifrån försvinna . Det är osäkert i vilken utsträckning flyktingar och internflyktingar kommer att kunna återvända till sina hemorter. har inte drabbats direkt av kriget. På grund av FN-sanktioner och en stor flyktingbörda befinner sig landet emellertid i en besvärlig ekonomisk situation som det med all sannolikhet kommer att ta att rehabilitera. Att den politiska arenan domineras av traditionell östpolitik är inte ägnat att påskynda den nödvändiga övergången till demokrati och marknadsekonomi. Bristen på respekt för mänskliga rättigheter är särskilt uppenbar i områden med stora minoritetsgrupper såsom i Kosovo, och Sandzak. Trots ett ökat internationellt engagemang för att förbättra förhållandena, särskilt för den albanska majoriteten i Kosovo, har läget knappast förbättrats. bistånd till har till största delen bestått av humanitära insatser genom olika FN-organ som UNHCR, , WHO och genom Röda korset. En stor del av de som avsatts för insatser till stöd för demokrati och mänskliga rättigheter i har använts i . Mottagare av dessa medel har varit oberoende media, oberoende forskare och organisationer som verkar för demokrati och försoning. Framtida insatser bör knytas till bidrag till fredsprocessen i Bosnien och till respekten för mänskliga rättigheter. , strax efter att förklarat sig självständigt, utbröt hårda strider vilka resulterade i att delar av landet kom att stå utanför regeringens kontroll. återtog den kroatiska armén stora delar av dessa områden. Kontrollen över ett område i östra som gränsar till återstår att reglera. Under de olika perioderna av militära aktiviteter förekom grova, etniskt relaterade övergrepp mot individer. Hus plundrades och brändes i stor skala. Återuppbyggnadsbehoven i vissa områden är därför omfattande även om den kroatiska regeringen har gjort vissa insatser med egna medel. Den kroatiska regeringen har kritiserats av det internationella samfundet för övergrepp mot de mänskliga rättigheterna. Media i är starkt regeringsdominerade. Det senaste presidentvalet kritiserades internationellt för att inte ha uppfyllt de krav som måste ställas på fria och rättvisa val. Det svenska biståndet till har till stor del bestått i bidrag till FN, Röda korset och enskilda organisationer för humanitära insatser. Därutöver har finansierat bostäder och sociala projekt inriktade på landets flyktingar. Ur anslagna medel för stöd till demokrati och mänskliga rättigheter har stöd utgått till organisationer som arbetar för dessa mål. Det finns ett fortsatt behov av humanitär hjälp till genom framförallt FN och Röda korset. Återuppbyggnadsinsatser skall i enlighet med beslut i EU:s Allmänna Råd villkoras till att flyktingarna från ges en reell möjlighet att återvända, att respekten för mänskliga rättigheter förbättras och att aktivt deltar i fredsprocessen i Bosnien. 4.3.5 Det bilaterala utvecklingssamarbetets verksamhetsgrenar Under detta avsnitt redovisar regeringen sin syn avseende inriktning, omfattning och resultatkrav för Sidas verksamhetsgrenar oavsett hur dessa finansieras. Vissa insatser under verksamhetsgrenarna finansieras från landramarna, andra från särskilda poster. Skillnaderna beror främst på insatsernas art och i vilka länder de sker. Demokrati och mänskliga rättigheter De politiska förändringarna i världen, inte minst i många , innebär ökade förutsättningar att förverkliga demokratimålet i biståndet som arbetet också måste förändras och anpassas till den nya situationen. Nya metoder utvecklas och nya samarbetspartners etableras. För att kunna hantera detta nya, delvis annorlunda och ofta svåra bistånd krävs en kompetent resursbas såväl i som i fält. Ett lands första val är en viktig komponent i dess demokratiska utveckling även om det bara utgör en första i en långsiktig demokratisk process. I syfte att observera om val genomförs på ett fritt och demokratiskt sätt har många svenskar deltagit i olika typer av valobservationsmissioner i t.ex. FN:s, EU:s, och regi. Även om behovet minskar i takt med att allt fler länder hållit val, kommer sådana insatser att krävas även framöver. Den stora utmaningen för de länder som genomfört sitt första val är att få till stånd framväxten av en demokratisk kultur och fungerande demokratiska institutioner. Folkstyrda församlingar på såväl nationell som lokal nivå, valmyndigheter, fria media och ett aktivt och oberoende civilt samhälle som kritiskt kan granska och påverka maktstrukturerna är fundamentala grundstenar i ett demokratiskt samhälle. Den demokratiska utvecklingen förutsätter också att det finns politiska partier som aktivt arbetar för att få en bredare förankring i samhället. Att på olika sätt stödja dessa demokratiska institutioner är en allt viktigare del av vårt utvecklingssamarbete. Ett exempel på detta är den pågående försöksverksamheten med bistånd via svenska partinära organisationer i syfte att stärka demokratin, främst partiväsendet, vilken kommer att utvärderas . Ett allvarligt hinder för en demokratisk utveckling i många länder är en svag, ineffektiv och ibland korrumperad statsapparat. har av tradition en stark och effektiv administration och har därför värdefulla erfarenheter som vi kan dela med oss av genom utvecklingssamarbetet, t.ex. på skatte- och revisionsområdena. Svenska myndigheter blir allt viktigare samarbetspartners i biståndet. Ansträngningarna att befästa demokratin blir inte framgångsrika om inte rättsstaten stärks. Dessutom är en fungerande rättsapparat den bästa garantin för respekt för de politiska och medborgerliga mänskliga rättigheterna. Utvecklingssamarbetet bör inriktas på att stödja utvecklingen av en oberoende rättsstat genom t.ex. stöd till modernisering av lagstiftningen, utveckling och förstärkning av domstolsväsende, åklagarämbete, polisväsende och advokatkår. Det är också viktigt att verka för att rättsväsendet når i alla delar av ett land. En förutsättning för demokrati är att kvinnor och män har lika möjligheter att delta i och påverka processer som formar utvecklingen. Kvinnors rättigheter och kvinnors deltagande bör därför speciellt beaktas. Medvetenheten om betydelsen av barnets rättigheter har ökat internationellt, bl.a. genom en närmast total anslutning till . Utmaningen nu är att göra verklighet av konventionens principer och normer. Därvid skall principen om "barnets bästa" vara vägledande, liksom insatser för att bekämpa diskriminering. Respekt för de mänskliga rättigheterna (MR) är fundamentalt för en politik som syftar till jämställdhet och demokrati. bör därför i utvecklingssamarbetet arbeta för en bättre uppföljning av internationella åtaganden, bl.a. genom att stärka de övervakande FN-kommittéerna finansiellt och personellt och genom att bistå länderna i deras rapportering till respektive kommitté. Högkommissarien för mänskliga rättigheter och i har viktiga roller att spela på MR-området. Utfallet av den nödvändiga omstrukturering av som just nu äger rum bör påverka framtida stöd till centret. I takt med att bl.a. FN:s roll som MR-observatör utvecklas finns också en växande efterfrågan på att snabbt ställa såväl personella som finansiella resurser till förfogande. Den stora utmaningen på MR-området är att få de länder som anslutit sig till konventionerna att börja följa dem i praktiken. Konventionerna måste inlemmas i ländernas konstitutioner, lagstiftning och dagliga rättstillämpning. Olika typer av övervakningsinstrument såsom MR-, justitie- och barnombudsmän behöver utvecklas. Svenska ideella organisationer och folkrörelser är viktiga aktörer inom demokrati- och MR-området, dels för att stödja organisationer som arbetar mot förtryck och för respekt för de mänskliga rättigheterna, dels för att stödja utvecklingen av det civila samhället. har traditionellt spelat en viktig roll genom sitt stöd till internationella organisationer, inte minst på MR-området. Denna typ av stöd bör även fortsättningsvis ges hög prioritet. Regeringen fäster mycket stor vikt vid utvecklingssamarbetet inom detta område. Förutom att demokrati- och MR-aspekter ofta är viktiga inslag i projekt med annan huvudsaklig inriktning, finansieras en stor del av de direkta insatserna inom området från landramarna och ett antal andra anslagsposter. Regeringen beräknar därtill att anvisa för de direkta medlen för demokrati och mänskliga rättigheter inom delposten för särskilda utvecklingsprogram. Förvaltningsbiståndet, som är en av de viktigaste sektorerna inom det svenska utvecklingssamarbetet, har som övergripande mål är att bidra till utvecklingen av god samhällsstyrning och av en rättstat. Biståndet syftar till att bygga upp, förstärka, reformera och effektivisera strategiska delar av förvaltningssystemet såsom centralförvaltningens struktur, offentlig finansförvaltning, lokal och samt rättsväsendet och är i huvudsak inriktat på kunskaps- och institutionsutveckling. Insatserna utgörs ofta av långsiktigt institutionssamarbete mellan organisationer och myndigheter i och i mottagarlandet och ingår alltmer som ett naturligt inslag i projekt med annan huvudsaklig inriktning, t.ex. inom hälso- och undervisningsområdena. En stor del av det internationella utvecklingssamarbetet består av insatser av detta slag, sammantaget benämnda tekniskt bistånd. är antalet utländska experter mycket högt, särskilt i . Trots att många insatser varit av stor betydelse, har insatserna som helhet ofta inte gett hållbara resultat, särskilt i de svagaste, mest biståndsberoende länderna. Det beror delvis på trängseln av givare med olika modeller och erfarenheter, men också på övergripande problem i mottagarlandets offentliga förvaltning, t.ex. låga löner och korruption, som försvårar den avsedda kunskapsöverföringen och kapacitetsuppbyggnaden. Såväl i mottagarländerna som bland givarna måste större tonvikt läggas vid att stödja en mer grundläggande reformering av mottagarländernas förvaltningar. Den påbörjade förskjutningen av insatser från finansförvaltningsområdet till stärkande av rättsväsendet, förvaltningsreform samt den lokala/kommunala förvaltningen bör fortsätta. Prioritet bör också ges till insatser som syftar till att stärka mottagarländernas förmåga att mobilisera resurser för den offentliga verksamhetens nödvändiga utgifter. Hållbar utveckling är en fråga som griper in i alla aspekter av utvecklingssamarbetet. Inom det bilaterala biståndet bör samarbetet bl.a. inriktas på att stärka samarbetsländernas förmåga att föra en utvecklingspolitik som är långsiktigt hållbar. Som ett led i uppföljningen av UNCED har Sida tagit fram ett handlingsprogram för bistånd till hållbar utveckling, där fem områden lyfts fram som särskilt viktiga: jord- och skogsbruk, vatten, marin miljö, energi och urban miljö. Särskilt understryks vikten av intensifierad forskning och metodutveckling inom dessa områden. I regeringens ovan nämnda skrivelse till om hållbar utveckling redovisas regeringens politik, såväl i multilaterala sammanhang som inom det bilaterala utvecklingssamarbetet. Regeringen instämmer där i prioriteringen av de fem områden Sida lyfter fram. Allt utvecklingssamarbete skall främja hållbar utveckling. I mer begränsad mening, med tonvikt på miljö, är det i första hand verksamhetsområdena natur respektive infrastruktur och näringsliv som berörs. De särskilda miljöinsatserna, som är en liten, men viktig del av de totala miljöinsatserna skall fortsatt inriktas på metodutveckling och kapacitetsuppbyggnad med nära koppling till UNCED-uppföljningen. Regeringen beräknar att anvisa ett oförändrat belopp, , för särskilda miljöinsatser inom delposten för särskilda utvecklingsprogram . Främjande av hållbar utveckling skall dessutom ges högre prioritet inom bl.a. det landramsfinansierade biståndet. De svenska bilaterala insatserna inom verksamhetsområdet natur domineras traditionellt av skogs- och markvårdsinsatser. Det finns skäl att vidga synen med hänsyn till frågan om hållbar utveckling. Tre av de fem områden som Sida lyfter fram i handlingsprogrammet faller inom verksamhetsgrenen: jord- och skogsbruk, vatten och marin miljö. Regeringen instämmer i Sidas bedömning att prioriteringen bör leda till ökade insatser inom dessa områden. I är det angeläget att livsmedelssäkerheten förbättras på både kort och lång sikt, vilket är en avgörande förutsättning för att minska fattigdomen. Sida har genomfört en studie av livsmedelssäkerheten i . Metoder måste utvecklas som på ett långsiktigt hållbart sätt höjer det afrikanska jordbrukets produktivitet. Forskningsbiståndet bör också närmare samordnas med det mer direkta biståndet inom området. Den av ratificerade konventionen mot ökenspridning är ytterligare ett exempel på frågans ökande internationella vikt. Det är också angeläget att genomför de åtaganden som gjorts i enlighet med konventionerna om biologisk mångfald och klimatförändringar. I bör insatserna inom skogsbruk mer inriktas på markvård med ett starkt fattigdomsperspektiv och på insatser för att stärka och modernisera berörda förvaltningar. Miljöperspektivet skall betonas. I ett stort antal råder torra förhållanden och en potentiell vattenbrist. hotas vattenresurserna från många håll. insatser på detta område har två infallsvinklar, dels hållbart utnyttjande av vattenresurser, dels utveckling av enkla sanitetssystem. Sida har tillsammans med UNDP och startat det s.k. Global Water Partnership. Syftet är att globalt lära från positiva erfarenheter och öka uppmärksamheten kring vattenfrågorna för att åstadkomma ett hållbart utnyttjande av vattenresurserna. Sida har skapat ett särskilt sekretariat för samarbetet. miljö är ett nyare område för utvecklingssamarbete. Det bör ges ökad prioritet och inriktas på att skapa förutsättningar för bättre planering av resursutnyttjande och utveckling och etablering av produktiva men miljömässigt skonsamma verksamheter i kustområden. De sociala sektorerna, främst utbildning och hälsovård, har sedan begynnelsen varit centrala inslag i det svenska utvecklingssamarbetet och skall fortsätta vara det. Bättre hälsa och utbildning är viktiga mål i sig. Fungerande skolväsende och hälsovård är också förutsättningar för utveckling, särskilt för att de fattiga skall kunna påverka sin framtid. Undervisning möjliggör spridning av nya tänkesätt och bidrar till nationell integration.