prop · GK03100D2 · 1997-01-01 00:00:00 — Om länsrätten ändrar ett beslut om åtgärd enligt denna lag helt eller delvis, skall rätten besluta att omhändertagna handlingar skall återlämnas och övriga insamlade uppgifter skall förstöras 30 § Det allmänna får överklaga länsrättens beslut enligt denna lag. I fråga om företrädare för det allmänna gäller beträffande skatt eller avgift som tas ut enligt bestäm- melserna i 1 § första stycket 1, 3 5 och 8 11 föreskrifterna i 6 kap. 15 17 §§ taxeringslagen (1990:324). I fråga om företrädare för det allmänna gäller beträffande skatt eller avgift som tas ut enligt bestäm- melserna i 1 § första stycket 1, 2 och 4 6 föreskrifterna i 6 kap. 15 17 §§ taxeringslagen (1990:324). 32 § Om den reviderade försatts i konkurs när omhändertagna handlingar skall återlämnas enligt 15 § andra stycket, 26 eller 29 §, skall handlingarna i stället överlämnas till konkursförvaltaren. skall underrätta den som handlingarna omhänder- tagits hos om att handlingarna överlämnats till konkursförvaltaren. Denna lag träder i kraft . Äldre föreskrifter skall tillämpas i fråga om beslut om tvångsåtgärd som meddelats före ikraftträdandet av denna lag. Den nya 32 § tillämpas dock från ikraftträdandet. De nya föreskrifterna i 5-7, 10, 15, 21, 28 30 samt den nya 32 § skall också tillämpas i fråga om skatt eller avgift som tas ut enligt 1. uppbördslagen (1953:272), 2. sjömansskattelagen (1958:295), 3. lagen (1968:430) om mervärdeskatt, 4. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, 5. tullagen (1987:1065, 6. lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta eller 7. mervärdesskattelagen (1994:200). 20 Förslag till lag om ändring i tullagen (1994:1550) Härigenom föreskrivs att 30, 38, 69, 71, 72, 75, 88 och 92 §§ tullagen (1994:1550) skall ha följande lydelse. 30 § Om tull inte betalas inom före- skriven tid, skall dröjsmålsavgift tas ut enligt 58 § 2 5 mom. uppbörds- lagen (1953:272). Om tull inte betalas inom före- skriven tid, skall dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:000) om dröjsmålsavgift. Vad som föreskrivs i tullagstift- ningen om tull tillämpas även be- träffande dröjsmålsavgift enligt första stycket. 38 § Om någon, i egenskap av företrädare för en tullskyldig som är juridisk person, uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har underlåtit att betala in tull i rätt tid och ordning, är han tillsammans med den tullskyldige betalningsskyldig för tullen. Betalningsskyldigheten får helt eller delvis efterges, om det finns särskilda skäl. Talan om åläggande av betalningsskyldighet enligt första stycket skall föras vid allmän domstol. Talan får inte väckas sedan den tullskyldiges betalningsskyldighet för beloppen har fallit bort enligt lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske i samma ordning som gäller för tull enligt 37 §. Den som har fullgjort betal- ningsskyldighet för tullbelopp enligt första stycket har rätt att få ut beloppet av den tullskyldige. Bestämmelsen i 4 § preskrip- tionslagen (1981:130) gäller i fråga om regressfordran enligt tredje stycket. I fråga om betalningsskyldighet för företrädare för en tullskyldig som är juridisk person och som inte har betalat in tull i rätt tid och ordning gäller bestämmelserna i 12 kap. 6 § första och tredje styckena, 7 §, 12 § första stycket och 13 § samt 22 kap. 13 § andra stycket lagen (1997:000) om betalning av skatter och avgifter. Hos den som har blivit ålagd betalningsskyldighet får indrivning ske i samma ordning som gäller för tull enligt 37 §. får förelägga den, som bedriver verksamhet av sådan beskaffenhet att uppgift av betydelse för kontrollen av annan persons deklarations- eller uppgiftsskyldighet kan hämtas ur handlingar som rör verksamheten att lämna uppgift, visa upp handling eller lämna över kopia av handling rörande rättshandling mellan den som föreläggs och den andre personen (kontrolluppgift). Den som föreläggs kan, om föreläggandet medför att han måste lägga ned ett betydande arbete för att fullgöra det, i stället ställa nödvändiga handlingar till tull- myndighetens förfogande för granskning. 71 § Ett beslut om revision skall överlämnas till den reviderade innan revisionen verkställs. Beslu- tet skall innehålla uppgift om ända- målet med revisionen och om möjligheten att undanta handlingar och uppgifter enligt 76 och 77 §§. Ett beslut om revision skall innehålla uppgift om ändamålet med revisionen och om möjlig- heten att undanta handlingar och uppgifter enligt 76 och 77 §§. Företas revisionen för gransk- ning av annan än den som revideras, får tullmyndigheten om det finns särskilda skäl utesluta uppgift om vem eller vilken rättshandling granskningen avser. I ett beslut om revision skall tullmyndigheten förordna en eller flera tjänstemän att verkställa revisionen (revisor). Den reviderade skall underrättas om beslutet innan revisionen verkställs. Om det är av betydelse för kontrollen med inventering eller liknande fysisk kontroll får dock underrättelse ske i samband med att revisionen verkställs om kontrollen annars kan mista sin betydelse. 72 § En revision skall bedrivas i samverkan med den reviderade och på ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten. För det fall den reviderade inte samverkar finns bestämmelser om vite i 74 § fjärde stycket och om andra tvångsåtgärder i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärd- er i beskattningsförfarandet. får om det behövs bestämma tid och plats för revisionen. Denna får inte utan särskilda skäl verkställas hos enskild mellan och kl. 8. Revisionen skall ske hos den reviderade om han begär det och revisionen kan göras där utan betydande svårighet. Revisionen får verkställas hos den reviderade om han medger det. Revisionen skall ske hos den reviderade om han begär det och revisionen kan göras där utan betydande svårighet. Om revisionen inte verkställs hos den reviderade skall handlingarna på begäran överlämnas till revisorn mot kvitto. 75 § En revision får inte pågå än nödvändigt. Räkenskaps- material och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall och senast när revisionen avslutats återlämnas till den reviderade. En revision får inte pågå än nödvändigt. Räkenskaps- material och andra handlingar som överlämnats till revisorn skall och senast när revisionen avslutats återlämnas till den reviderade. Har den reviderade försatts i konkurs när handlingarna skall återlämnas skall tullmyndigheten överlämna handlingarna till konkursförvaltaren. Tullmyndig- heten skall underrätta den revider- ade om att handlingarna över- lämnats till konkursförvaltaren. skall lämna meddelande om resultatet av revisionen till den reviderade i de delar som rör honom. 88 § Tulltillägg och förseningsavgift får helt eller delvis efterges om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha ett sådant samband med den tullskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller därmed jämförligt förhållande att den kan anses ursäktlig. Detsamma gäller, om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med hänsyn till den oriktiga uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild omständighet eller om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget eller avgiften. Tulltillägg får helt efterges även när det belopp som kunde ha undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är att anse som ringa. Förseningsavgift får helt eller delvis efterges också när underlåtenheten är att anse som ringa. Den tullskyldige skall helt eller delvis befrias från tulltillägg och förseningsavgift 1. om felaktigheten eller underlåtenheten kan antas ha ett sådant samband med den tullskyldiges ålder, sjukdom, bristande erfarenhet eller liknande att den framstår som ursäktlig, 2. om felaktigheten eller underlåtenheten framstår som ursäktlig med hänsyn till den oriktiga uppgiftens beskaffenhet eller annan särskild omständighet, eller 3. om det framstår som uppenbart oskäligt att ta ut tillägget eller avgiften. Den tullskyldige får befrias helt från tulltillägget när det belopp som kunde ha undandragits genom felaktigheten eller underlåtenheten är obetydligt. Den tullskyldige får helt eller delvis befrias från förseningsavgift också när underlåtenheten är obetydlig. 92 § Bestämmelserna om eftergift av tulltillägg och förseningsavgift skall beaktas, även om yrkande om detta inte framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller förseningsavgift. Bestämmelserna om befrielse från tulltillägg och förseningsavgift skall beaktas, även om yrkande om detta inte framställts, i den mån det föranleds av vad som förekommit i ärendet eller målet om tulltillägg eller förseningsavgift. Om tull sätts ned, skall också vidtas den ändring i beslutet om tulltillägg som nedsättningen kan föranleda. Vid handläggningen i länsrätt eller kammarrätt av mål om tulltillägg eller förseningsavgift skall muntlig förhandling hållas, om den tullskyldige begär det. Muntlig förhandling behövs dock inte, om det inte finns anledning anta att tulltilägg eller förseningsavgift tas ut. Denna lag träder i kraft . 21 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1340) om ändring i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta Härigenom föreskrivs att 21 § lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta i paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1340) om ändring i nämnda lag skall utgå. 22 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1341) om ändring i lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. i paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1341) om ändring i nämnda lag skall utgå. 23 Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1346) om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. i paragrafens lydelse enligt lagen (1996:1346) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. 2 § Under indrivningen gäller bestämmelserna i 7 kap. 14 § utsöknings- balken om företrädesrätt vid utmätning av lön för böter och viten samt för fordringar som påförts enligt bestämmelserna i 1. uppbördslagen (1953:272), om inte annat föreskrivs i den lagen, 2. lagen (1972:435) om överlast- avgift, 3. lagen (1976:206) om felpar- keringsavgift, 4. lagen (1972:339) om salu- vagnsskatt, 5. lagen (1984:151) om punkt- skatter och prisregleringsavgifter, 6. lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, om inte annat föreskrivs i den lagen, 7. fordonsskattelagen (1988:327), 8. lagen (1989:471) om investe- ringsskatt för vissa byggnadsarbe- ten, 9. lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta, 10. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., 11. mervärdesskattelagen (1994:200), eller 12. lagen (1994:419) om brotts- offerfond. 1. lagen (1972:435) om överlast- avgift, 2. lagen (1976:206) om felpar- keringsavgift, 3. lagen (1972:339) om saluvagnsskatt, 4. lagen (1984:151) om punkt- skatter och prisregleringsavgifter, 5. fordonsskattelagen (1988:327), 6. lagen (1989:471) om investe- ringsskatt för vissa byggnadsarbe- ten, 7. lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl., 8. lagen (1994:419) om brotts- offerfond, eller 9. lagen (1997:000) om betal- ning av skatter och avgifter. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , f.d. presidenten i Försäk- , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till bl.a. en lag om betalning av skatter och avgifter. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet , kammarrättsassessorerna , och samt departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om betalning av skatter och avgifter Den föreslagna lagen, som avses ersätta dels uppbördslagen (1953:272) och lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare, dels förfarandebestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200), innehåller ett nytt system för redovisning och betalning av skatter och avgifter. Lagen är omfattande och reglerar komplicerade förhållanden. Det är därför av väsentlig betydelse att lagen har en disposition och utformning som gör dess bestämmelser så överskådliga, lättillgängliga och lättlästa som de komplicerade förhållandena medger. Lagrådet finner för sin del att den föreslagna lagen i dessa avseenden innebär förbättringar i förhållande till nu gällande lagstiftning men också att den på åtskilliga punkter har fått en mindre lämplig utformning. Strävandena att skapa en lag som omfattar uppbörden av flera olika skatter och avgifter ger upphov till särskilda svårigheter. Olikheterna mellan de skilda typerna av skatter och avgifter har lett till att förfarandet vid beräkning, debitering, redovisning och betalning inte har kunnat utformats på ett enhetligt sätt. Som exempel på olikheter kan särskilt pekas på reglerna om inkomstskatt och mervärdesskatt. För inkomstskatten skall det gälla ett system med preliminär skatt, som skall betalas under inkomståret av arbetsgivare genom skatteavdrag eller av den skattskyldige själv enligt en särskild debitering, och slutlig skatt som bestäms när taxering har skett efter inkomstårets utgång. Mervärdesskatten skall, i huvudsak, redovisas och betalas en gång av den som är skattskyldig, utan någon slutlig avräkning. Dessa och andra olikheter är sådana att det i vart fall inte är uppenbart att den valda tekniken har gett det bästa resultatet. Ett alternativ kunde ha varit att behålla bestämmelserna om mervärdesskatt i mervärdesskatte-lagen med de anpassningar som införandet av ett system med skattekonton kräver. Det finns dock inte underlag för Lagrådet att bedöma om detta eller något annat alternativ till lagteknisk lösning skulle ha varit att föredra. Lagrådet vill därför inte motsätta sig att det införs en ny lag som i huvud- sak utformas i enligt med remissens lagförslag. Den föreslagna lagen blir av central betydelse på skatte- och av- giftsområdet, och det kan förutsättas att det ofta kommer att göras hänvisningar till den. Med hänsyn härtill är det önskvärt att lagens rubrik är enkel och kort. I det utredningsbetänkande som ligger till grund för lagrådsremissen (SOU 1996:100) har föreslagits att lagen skall benämnas "skattebetalningslag". Mot denna benämning kan invändas att den är mindre rättvisande, eftersom inte bara skatter utan också socialavgifter behandlas i lagen. Lagrådet anser trots detta att utredningsförslagets rubrik är klart att föredra framför den rubrik, "lag om betalning av skatter och avgifter", som föreslås i lagrådsremissen. Lagrådet förordar alltså att lagen får rubriken "skattebetalningslag". I 4 § första stycket anges bl.a. (punkt 2) att vad som sägs i lagen om skatt och skattskyldig gäller även skatteavdrag och den som är skyldig att göra skatteavdrag. Ordet skatteavdrag syftar på den preliminära skatt som en person under vissa omständigheter är skyldig att dra av från ersättning som betalas ut till en annan person och därefter betala in till skattemyndigheten. Enligt Lagrådets uppfattning blir bestämmelsen lättare att förstå, om den utformas så att vad som sägs om skatt och skattskyldig gäller även "belopp som skall dras från ersättning för arbete, ränta eller utdelning för betalning av preliminär skatt (avdragen skatt) och den som är skyldig att göra sådant avdrag". I 6 § definieras ett flertal termer och uttryck som används i lagen. Till dessa hör arbetsgivare, arbetstagare, lön och skatteavdrag. Med arbetsgivare avses den som betalar ut lön och med arbetstagare den som tar emot lön. Med lön avses sådan ersättning, ränta eller utdelning för vilken utbetalaren är skyldig att göra skatteavdrag eller att betala arbetsgivaravgifter. Skatteavdrag är i sin tur "avdrag från lön för betalning av arbetstagarens preliminära skatt". Det kan först konstateras, att termen lön enligt vanligt språkbruk och i annan lagstiftning vanligen torde användas för att beteckna ersättning på grund av anställning (se t.ex. 12 § förmånsrättslagen [1970:979] och 1, 2 och 7 §§ lönegarantilagen [1992:497]). De föreslagna definitionerna av lön, arbetsgivare och arbetstagare leder till att exempelvis banker och aktiebolag, vid tillämpning av skattebetalningslagen, blir att betrakta som arbetsgivare i förhållande till dem som tar emot ränta respektive utdelning i egenskap av insättare eller aktieägare och att de senare blir arbetstagare i förhållande till utbetalarna. Detta strider i så hög grad mot vanligt språkbruk att definitionerna inte kan godtas. Ordet "lön" används på ett ganska litet antal ställen i lagen. I 5 kap. 1 §, 10 kap. 9 § och 10 kap. 17 § första stycket 3 synes ordet användas i betydelsen ersättning för arbete, ränta och utdelning. I 8 kap. 12 §, 9 kap. 3 §, 10 kap. 17 § första stycket 4 och 18 kap. 2 § torde det beteckna endast ersättning för arbete. Av 8 kap. 28 § framgår inte annat än att lön där omfattar ersättning för arbete, ränta och utdelning. Enligt Lagrådets mening kan definitionen av "lön" avvaras i lagen. I stället kan, beroende på vad som avses, användas uttrycken "ersättning för arbete" respektive "ersättning för arbete, ränta och utdelning". Även uttrycket "skatteavdrag" bör kunna avvaras. Lagrådet anser vidare att med arbetsgivare och arbetstagare bör förstås den som betalar ut respektive tar emot ersättning för arbete. Bland övriga termer och uttryck, vars innebörd anges i 1 kap. 6 §, finns några som synes förekomma endast i ett fåtal bestämmelser i lagen. Det kan enligt Lagrådet ifrågasättas om det i sådana fall behövs definitioner i en särskild paragraf. I vart fall när de bestämmelser i vilka de lågfrekventa termerna eller uttrycken används återfinns i lagen blir lagtexten mer lättillgänglig om behövliga definitioner ges i anslutning till de bestämmelser där de förekommer. Vad som sagts synes gälla begreppen förfallodag, som används i 16 kap. 6 och 7 §§, 18 kap. 4 § och 20 kap. 7 §, huvudinkomst, som används i 8 kap. 7, 8 och 11 §§, samt si- doinkomst, som används i 8 kap. 6 och 8 §§. Lagrådet förordar att dessa definitioner utgår ur 1 kap. 6 § och återkommer till utformningen av de pa- ragrafer där motsvarande bestämmelser i stället kan tas in. I 1 kap. 6 § definieras vidare "överskjutande ingående mervärdesskatt" som den del av ingående mervärdesskatt som återstår sedan utgående mervärdesskatt avräknats. Enligt Lagrådets mening är det naturligare att tala om "den del av ingående mervärdesskatt som överstiger utgående mervärdesskatt". Vad Lagrådet nu har förordat innebär att 1 kap. 6 § bör ges följande lydelse: "I denna lag avses med arbetsgivare: den som betalar ut ersättning för arbete, arbetstagare: den som tar emot ersättning för arbete, beskattningsår: beskattningsår enligt kommunalskattelagen (1928:370), lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt eller mer- värdesskattelagen (1994:200) eller, i fråga om skatt som inte avses i någon av de nämnda lagarna, kalenderåret för vilket skatten skall betalas, inkomstår: kalenderåret före taxeringsåret, näringsverksamhet: verksamhet av sådant slag att intäkt i verksamheten, om den är skattepliktig här i landet, enligt bestämmelserna i 22 § kommunalskattelagen eller 2 § 1 mom. lagen om statlig inkomstskatt räknas till inkomstslaget näringsverksamhet för den som bedriver verksamheten eller, när verksamheten bedrivs av ett handelsbolag, för någon delägare i bolaget, överskjutande ingående mervärdesskatt: den del av ingående mervärdesskatt som överstiger utgående mervärdesskatt". Kapitlet innehåller dels allmänna bestämmelser om skyldighet att betala preliminär skatt, dels bestämmelser om skattsedlar beträffande sådan skatt. I 1 § har tagits in huvudregeln att preliminär skatt skall betalas "för inkomståret" med belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara den slutliga skatten enligt den årliga taxeringen året efter inkomståret. I den därpå följande paragrafen sägs att den preliminära skatten skall betalas genom skatteavdrag (A-skatt) eller enligt särskild debitering (F-skatt eller särskild A-skatt). Enligt Lagrådets mening är det av värde att efter dessa inledande paragrafer ta in vissa allmänna regler om de olika typerna av skatt. Det bör bl.a. anges vem som gör skatteavdrag respektive betalar F-skatt och särskild A-skatt. Lagrådet förordar att det i 3 § tas in en bestämmelse om att skatteavdrag görs av den som betalar ut ersättning för arbete, ränta eller utdelning enligt vad som anges i 5 kap. (Se vidare Lagrådets kommentar till 5 kap. 1 §). I 4 § bör tas in en bestämmelse motsvarande 6 kap. 1 § första stycket i remissförslaget om att F-skatt betalas av den som har fått en F-skattsedel. Det bör vidare anges i 4 § att - enligt vad som framgår av 5 kap. - skatteavdrag i vissa fall skall göras även beträffande den som har fått en F- skattsedel. 5 § bör innehålla bestämmelser om särskild A-skatt, motsvarande dem som finns i 7 kap. 1 § i remissförslaget. Det bör till en början anges att särskild A-skatt betalas av den skattskyldige efter beslut av skattemyndigheten. Vidare bör framgå av 5 § att beslut om särskild A-skatt får meddelas endast beträffande den som inte har fått en F-skattsedel och att beslutet tillämpas endast beträffande sådan ersättning för vilken det inte skall göras skatteavdrag enligt 5 kap. I 5 § bör slutligen tas in en regel om förutsättningen för att skattemyndigheten skall få meddela beslut om särskild A-skatt. I 6 § bör tas in allmänna regler om utfärdande av skattsedlar på preliminär skatt, motsvarande bestämmelserna i 3 § i remissförslaget. 7-11 §§ bör innehålla regler om utfärdande av F-skattsedel. Reglerna bör i allt väsentligt utformas i överensstämmelse med remissförslagets 4-8 §§. Ordningsföljden mellan de olika bestämmelserna bör dock ändras något. Vidare påverkas olika paragrafhänvisningar av att 4 kap. enligt Lagrådets förslag får en ändrad paragrafnumrering. I 8 § tredje stycket i remissförslaget (11 § tredje stycket i Lagrådets förslag) sägs att, om det finns särskilda skäl, så får en F-skattsedel utfärdas trots vad som sägs i första och andra styckena. I remissprotokollet ges inte något exempel på när sådana särskilda skäl bör kunna anses föreligga. Enligt Lagrådets mening är det önskvärt med ett uttalande i denna fråga. I 12 § bör tas in bestämmelser om utfärdande av F-skattebevis, motsvarande bestämmelserna i 9 § i det remitterade förslaget. Remissförslagets 10 och 11 §§ innehåller bestämmelser om återkallelse av F-skattsedel. Bestämmelserna bör med i stort sett oförändrat innehåll delas upp på tre paragrafer, 13-15 §§. Enligt 10 § första stycket 9 i remissförslaget (13 § 9 i Lagrådets förslag) skall en F-skattsedel återkallas, om innehavaren är ett fåmansföretag eller ett fåmansägt handelsbolag och en företagsledare i företaget eller bolaget har handlat på ett sådant sätt att en F-skattsedel inte får utfärdas för företagsledaren på grund av ett förhållande som avses i punkterna 3-5, 7 eller 8. Lagrådet ifrågasätter om inte även ett förhållande som anges i punkt 6 (näringsförbud) bör tas med i uppräkningen. I 10 § andra stycket i remissförslaget (14 § enligt Lagrådets förslag) sägs att skattemyndigheten får avstå från återkallelse av en F-skattsedel, om det finns särskilda skäl. I remissprotokollet finns inte något uttalande om när sådana särskilda skäl skall anses föreligga. Ett uttalande i frågan är emellertid önskvärt. I 16 § bör tas in bestämmelser om utfärdande av A-skattsedel, motsvarande vad som sägs i 12 § i remissförslaget. Utöver vad som har förordats bör även vissa andra justeringar göras i 4 kap:s bestämmelser. Lagrådets förslag till utformning av 4 kap. i dess helhet framgår av en bilaga till lagrådsyttrandet. Kapitlet innehåller bestämmelser om skatteavdrag. Kapitlet inleds med en regel om skyldighet att göra skatteavdrag.