prop · GK0312 · 1997-01-01 00:00:00 — Delägarna i ett handelsbolag betalar normalt särskild A-skatt. Denna beräknas på samma sätt som preliminär F-skatt. I och med att handelsbolagen görs till skattesubjekt för vissa skatter kommer delägarnas skatteunderlag att minska i motsvarande mån. Härigenom finns det en risk att delägarna kommer att debiteras för hög särskild A-skatt för det beskattningsår då de nya reglerna skall tillämpas . Detta kan dock avhjälpas genom att delägaren ger in en preliminär självdeklaration året före inkomståret eller under inkomståret begär jämkning av den preliminära skatten. Några särskilda övergångsregler är därför inte nödvändiga. Vad så gäller handelsbolaget finns inte någon tidigare debiterad skatt att utgå från första gången preliminär F-skatt skall beräknas. Ett sätt att avhjälpa detta är att i lagen ta in en bestämmelse om skyldighet för de handelsbolag vilka kommer att bli skattskyldiga för ifrågavarande skatter att ge in en preliminär själv- deklaration innan inkomståret börjat. Vid utebliven deklaration skulle skattemyndigheten i sådant fall anmoda handelsbolagen att ge in deklaration. Det kan emellertid antas att en sådan ordning skulle bli alltför resurskrävande för skatteförvaltningen. Frågan löses därför lämpligare genom den slutliga debiteringen. De handelsbolag som inte är nöjda med denna ordning kan givetvis ge in en preliminär självdeklaration. I de fall de nya reglerna under övergångsåret kan förväntas leda till en väsentlig skillnad mellan den preliminära och den slutliga skatten utgår regeringen i likhet med Lagrådet från att skattemyndigheterna i möjligaste mån förebygger detta med stöd av bestämmelserna i 13 § 1 mom. tredje stycket UBL. De handelsbolag som efter den nu föreslagna ändringen kommer att debiteras slutlig skatt kommer att gottskrivas den debiterade preliminära skatten enligt bestämmelserna i 27 § 2 mom. UBL. För de handelsbolag som inte kommer att debiteras någon slutlig skatt men för vilka skatteavdrag på ersättning för arbete gjorts skall i stället reglerna i 27 b § UBL alltjämt gälla. Sistnämnda lagrum ändras för att markera detta. Enligt 33 § UBL skall skattsedel utfärdas för skattskyldig. I lagrummet uttalas vidare att det av 33 a och 33 b §§ framgår att skattsedel får utfärdas även för handelsbolag. Denna mening kan tas bort eftersom handelsbolag enligt den allmänna bestämmelsen i 2 § andra stycket UBL likställs med skattskyldig, även om det inte är skyldigt att betala skatt. Bestämmelserna rörande handelsbolag i 33 a och 33 b §§ gäller endast för handelsbolag som är registrerat i handelsregistret. Eftersom handelsbolag som inte förts in i handelsregistret skall anses vara upplöst bör kravet på registrering slopas i 33 a och 33 b §§ UBL. Den enda särreglering som föreslås beträffande handelsbolag gäller sådana bolag som inte skall påföras någon slutlig skatt och som inte har tilldelats en F-skattesedel. För dessa bolag skall en A-skattesedel utfärdas endast efter ansökan. För övriga handelsbolag kommer de vanliga reglerna om utfärdande av skattsedlar att gälla. I 52 a § UBL ges en möjlighet för juridiska personer som har en A-skattesedel att under vissa villkor använda betald A-skatt till betalning av innehållen skatt. När det gäller handelsbolag ges bolaget i andra stycket dessutom möjligheten att använda preliminär A-skatt för betalning av delägarens preliminära skatt. Detta bör alltjämt gälla. Andra stycket bör dock anpassas till det förhållandet att handelsbolag efter de föreslagna ändring- arna kan komma att påföras slutlig skatt. 5.2.2 Lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter I 2 kap. 8 § LSK regleras juridiska personers skyldighet att lämna själv- deklaration. Genom förslaget att göra handelsbolagen till skattesubjekt för statlig fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel samt särskild löneskatt på pensionskostnader kommer de handelsbolag för vilka underlag för dessa skatter skall fastställas att bli skyldiga att lämna självdeklaration i enlighet med punkt 5 i nämnda lagrum. Av 2 kap. 10 § LSK följer att handelsbolaget skall lämna särskild självdeklaration. Uppgiftsskyldighet Uppgiftsskyldigheten för handelsbolag regleras i 2 kap. 25 § LSK. I lagrummet stadgas att handelsbolag skall lämna uppgifter till ledning för delägares taxering. Uppgifterna skall lämnas som om handelsbolaget var skattskyldigt, dvs. enligt reglerna för särskild självdeklaration. I 2 kap. 17 § LSK regleras bl.a. skattskyldigs uppgiftsskyldighet för beräkning av realisationsvinst hänförlig till fastighetsförsäljning under beskattningsåret. Det har uppmärksammats att det är tveksamt om lagrummet ålägger delägare i handelsbolag skyldighet att lämna sådana uppgifter när en handelsbolaget tillhörig fastighet har avyttrats, även om detta givetvis är avsikten. En bättre ordning vore om denna uppgiftsskyldighet i stället ålades handelsbolagen. Det föreslås därför att det i 2 kap. 25 § LSK tas in en bestämmelse av innebörden att handelsbolag, som under beskattningsåret avyttrat fast egendom, skall till ledning för delägares taxering lämna de uppgifter som behövs för att beräkna skattepliktig reavinst. Detsamma skall gälla om handelsbolaget överfört eller upplåtit fast egendom under sådana förhållanden att överföringen eller upplåtelsen enligt 25 § 2 mom. SIL skall jämställas med avyttring av fastighet. Som en konsekvens av att handelsbolagen nu föreslås bli skattskyldiga för fastighetsskatt, avkastningsskatt på pensionsmedel samt särskild löneskatt på pensionskostnader bör bolagens skyldighet att lämna uppgifter om delägares andel av skatteunderlaget för nämnda skatter i 2 kap. 25 § LSK utgå. Mervärdesskatt skall, beroende på bl.a. storleken av de årliga be- skattningsunderlagen, redovisas antingen i särskild deklaration (mervär- desskattedeklaration) eller i självdeklaration, 14 kap. 3 § första stycket ML. Före gällde att skattskyldiga vars beskattningsunderlag för beskattningsåret översteg skulle redovisa mervärdesskatten i särskild deklaration. Skattskyldiga med lägre beskattningsunderlag och som lämnade självdeklaration skulle redovisa skatten i självdeklarationen. höjdes gränsen för redovisning i självdeklarationen till (prop. 1995/96:19). infördes en möjlighet för dem som hamnade under miljongränsen att välja att ändå redovisa skatten i särskild deklaration. Mervärdesskatten skall alltid redovisas i särskild deklaration av dels dem som är skattskyldiga endast på grund av ett förvärv av nya transportmedel m.m. enligt 14 kap. 1 § andra stycket ML, dels dem som inte är skyldiga att lämna självdeklaration, 14 kap. 3 § andra stycket ML. Det sistnämnda innebär att bl.a. handelsbolag alltid skall redovisa mervärdesskatten i särskild deklaration. Den ordning som föreslås i denna promemoria rörande handelsbolagens skyldighet att lämna självdeklaration påverkar även handelsbolagens redovisning av mervärdesskatt. Enligt mervärdesskattelagens nuvarande lydelse skulle den nya ordningen medföra att de handelsbolag som är skyldiga att lämna självdeklaration och betala preliminär skatt, även skall redovisa mervärdesskatten i självdeklarationen och betala preliminär skatt beräknad med hänsyn tagen till mervärdesskatten. Detta skulle dock gälla endast för dem med ett årligt beskattningsunderlag på högst . Handelsbolag som inte blir skyldiga att lämna självdeklaration, skall fortfarande redovisa mervärdesskatten i särskild deklaration oavsett beskattningsunderlagens storlek. För att undvika denna olika be- handling föreslås att handelsbolag uttryckligen undantas i 14 kap. 3 § andra stycket ML. Det innebär att de även i fortsättningen skall redovisa mervärdesskatten i särskild deklaration. Detta skall även gälla europeiska ekonomiska intressegrupperingar. 5.3 Helårsredovisning av mervärdesskatt Regeringens förslag: För skattskyldiga som inte lämnar själv- deklaration och som redovisar mervärdesskatten i särskild deklaration återinförs en möjlighet till helårsredovisning om beskattnings- underlagen uppgår till högst . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: och menar att handelsbolagen bör ges möjlig- het till redovisning i självdeklaration i de fall handelsbolag skall lämna sådan. har ifrågasatt om inte redovisningen av mer- värdesskatt för handelsbolag skulle kunna ske i samband med sådant upp- giftslämnande för taxeringen som skall lämnas enligt 2 kap. 25 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgift. vid , () och Bokförings- och har föreslagit att grän- sen för möjlighet till årsredovisning bör sättas högre än vid . , till vilkas yttrande även Företagarnas Riksor- ganisation och har anslutit sig, och har vad gäller gränsen före- slagit att den bestäms på samma sätt som gränsen i 14 kap. 12 § mervärdesskattelagen (1994:200). anser att det är oklart vilken redovisningsform som skall tillämpas vid frivillig skattskyldighet för uthyrning av lokaler och vill ha klarlagt att uthyrning av lokaler normalt skall kunna redovisas årsvis om beskattningsunderlagen understiger . Skälen för regeringens förslag: Redovisningsperioden är för dem som redovisar skatten i självdeklarationen, 14 kap. 30 § mervärdes- skattelagen (1994:200, ML). För dem som redovisar i särskild deklaration är perioden en månad, 14 kap. 8 § ML. Före fanns en möjlighet att tillämpa perioden helår även för dem som redovisade i särskild deklaration när de årliga beskattningsunderlagen inte översteg . Denna möjlighet togs bort i samband med att redovisningsgränsen höjdes från till . Detta gjordes av bl.a. konkur- rensneutralitetsskäl. De som redovisar i självdeklaration skall nämligen betala preliminär skatt vilken beräknats med hänsyn tagen till mervärdesskatten. Helårsredovisning i särskild deklaration skulle dock medföra att mervärdesskatten betalades endast en gång . För skattskyldiga med ett beskattningsunderlag på upp mot skulle detta kunna medföra en konkurrensfördel. Redovisningsperioden om en månad har dock medfört att även mindre handelsbolag måste lämna särskild deklaration . För dessa kan det vara betungande att sammanställa och lämna in en deklaration trots att omsättningen varit mycket låg eller kanske ingen alls. har också uppmärk- sammat detta problem. Det har i sitt betänkande 1995/1996:SkU31 uttalat att bör tillkännage att den anser att regeringen bör återkomma med ett förslag rörande detta problem. För att underlätta för de mindre företagen som redovisar skatten i särskild deklaration föreslås i promemorian att en möjlighet till helårsredovisning återinförs. Av konkurrensneutralitetsskäl föreslås att gränsen för när detta skall kunna tillämpas inte sätts så högt som vid utan i stället föreslås den tidigare gällande beloppsgränsen gälla. Detta innebär att handelsbolag alltid skall redovisa mervärdesskatten i särskild deklaration men att de handelsbolag som har ett årligt beskattningsunderlag på högst kan välja att lämna särskild deklaration och betala skatten endast en gång . Redovisning och betalning bör då ske som gäller för dem som redovisar och betalar månatligen, dvs. den 5 i andra månaden efter utgången av redovisningsperioden. Regeringen anser att valet av tillämpad beloppsgräns för årsredovisning bör göras med hänsyn dels till de administrativa konsekvenserna för såväl skattskyldiga som skattemyndigheterna dels till konkurrensneutraliteten mellan olika företagsformer. Regeringen finner att vid en avvägning av dessa båda intressen bör gränsen sättas vid . Vad gäller beräkningen av underlaget för bestämmandet av mervärdesskatt skall redovisas gjorde skatteutskottet vid behandlingen av prop. 1995/96:198 om ekonomisk-politiska åtgärder på skatte- och avgiftsområdet en justering i den föreslagna lydelsen av 14 kap. 12 § ML. Justeringen innebar att gemenskapsinterna förvärv och import inte skall räknas med i det underlag vars storlek avgör när mervärdesskatt skall redovisas och betalas (1995/96:SkU31). Utskottet menade att en motsvarande ändring eventuellt borde göras vid tillämpningen av beloppsgränsen i 14 kap. 3 § ML. Utskottets mening var att regeringen borde överväga vilket beskattningsunderlag som är lämpligt att tillämpa och återkomma med ett förslag. Det är väsentligt att de regler som skall tillämpas är så enhetliga som möjligt. Regeringen delar de synpunkter som framförts i denna del och föreslår att utgångspunkten vid beräk- ningarna enligt 14 kap. 3 resp. 8 § ML bör vara beskattningsunderlagen för beskattningsåret exklusive gemenskapsinterna förvärv och import. Enligt nuvarande lagtext är huvudregeln den att om de årliga beskattningsunderlagen beräknas uppgå till högst så skall mervärdesskatten redovisas i självdeklarationen. har dock möjlighet att när särskilda skäl föreligger besluta att redovisning skall ske i särskild deklaration. Enligt vad som inhämtats är det normala att skattemyndigheten anser det föreligga särskilda skäl vid sådan frivillig skattskyldighet. Möjligheten till årsredovisning finns således, även om den på grund av bl.a. kontrollskäl vanligen inte tillämpas. Regeringen anser att det alltjämt bör ankomma på skattemyndigheten att avgöra hur redovis- ningen skall kunna ske vid frivillig skattskyldighet. Förslaget föranleder ändring i 14 kap. 3 och 8 §§ ML. 6 Beskattning av vissa EU-bidrag Regeringens förslag: Bidrag från EG-organ till näringsidkare som är skattskyldiga i skall inkomstbeskattas som näringsbidrag under samma förutsättningar som gäller för bidrag från svenska staten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran av så gott som samtliga remissinstanser. Näringslivets skattedelegation efterlyser en genomgång av hur andra länder beskattar EU-bidragen. Om bidragen beskattas i men inte i andra länder uppkommer en konkur- rensnackdel. Några remissintanser anser att det hade varit enklare att göra EU-bidragen helt skattefria men tillstyrker ändå förslaget. Bakgrunden till regeringens förslag: Som en följd av vårt lands medlemskap i kanaliseras medel till olika utgiftsområden både direkt över statsbudgeten och via EG-budgeten. I vissa fall ersätter EU-politiken den nationella politiken. I andra fall är direkta statliga stöd ett villkor för resurstilldelningen via EG-budgeten. Både nationella medel och EG-medel budgeteras och redovisas samlat på statsbudgeten. I myndigheternas redovisningar och i regeringens redo- visning skall de medel som fördelas via EG-budgeten redovisas till- sammans med övriga statliga medel som disponeras av respektive verksam- hetsområde. Betalningar mellan och EU utgör statliga medel. Stöd och bidrag som finansieras av EG:s budget avsedda för projekt och mottagare i och som förmedlas av statlig myndighet budgeteras och redovisas i normal- fallet på statsbudgetens utgiftssida under aktuell huvudtitel. Som en följd av medlemskapet kommer betydande belopp att betalas ut från EG:s budget till mottagare i (återflödet). Det gäller bidrag och stöd från strukturfonderna. Dessa har till uppgift att påskynda den ekono- miska och sociala samordningen samt förbättra förutsättningarna för regional utjämning. Strukturfonderna utgörs av jordbruksfondens utveck- lingssektion, socialfonden, regionalfonden samt fiske- och utvecklings- fonden. Strukturfonderna är inte några fonder i egentlig mening utan utgör endast utgiftsposter i EG:s budget. Medlen för strukturfonderna avsätts för programperioder. Innevarande programperiod omfattar åren 1994 - 1999. har avsatts för ändamålet. Beloppet utgör närmast en tredjedel av EG:s budget. För att få bidrag från strukturfonderna krävs ett omfattande programarbete där olika myndigheter (t.ex. länsstyrelserna) och icke statliga intressenter (t.ex. företag) samverkar. Sådana betalningar från EG:s budget till som utgör statliga medel sker via . Det ansvar för att administrera stöd och bidrag från EG:s budget, som på nationell nivå tillkommer staten, har i första hand lagts på berörda förvaltningsmyndigheter. De myndigheter som administrerar och betalar ut stöden och bidragen finns företrädesvis inom områdena jordbruk, fiske, regionalpolitik, arbets- marknadspolitik och forskning. Ett viktigt undantag från att utbetalningar sker via svenska myndigheter är stödet till forskning och utveckling. Den vanligaste formen av forskningsprojekt inom EU är sådana som genomförs i samarbete med deltagare från flera länder. Detta sker inom ett ramprogram som består av en serie olika s.k. särprogram. Det nu aktuella ramprogrammet går under benämningen "Fjärde ramprogrammet" och gäller . Målet är att förbättra industriella konkurrenskraft, att utnyttja fördelarna med den inre marknaden och att tillgodose samhällets behov av en hållbar utveckling och förbättrad livskvalitet. I projekten är det meningen att forskare och företag från olika länder skall samarbeta och därmed bli effektivare och skynda på utvecklingen. Sammanlagt skall användas i programmet. Det är för tidigt för att kunna bedöma hur mycket av dessa medel som kommer att betalas till svenska mottagare. I diskussionen har nämnts att det kan röra sig om belopp i storleksordningen . Den statliga myndigheten för forsknings- och utveck- lingssamarbete mellan och EU (EU/) samordnar det svenska deltagandet i EU:s FoU-program. Rådets huvuduppgifter är att stimulera svenska universitet, högskolor, institut och företag att delta i programmen. En annan uppgift är att medverka i utformningen av kommande program så att svenska intressen tillgodoses. Vid sidan av EU/är en rad myndigheter ansvariga för FoU- programmet, bl.a. och forskningsråden. För varje projekt utarbetar deltagarna en projektplan med ansökan om stöd som ges in till kommissionen. För att kunna pröva en ansökan ställs stora krav på dokumentation. När kommissionen deltar i finansieringen av FoU-projekt är det inte fråga om upphandling av konsulttjänster eller projekt. Meningen med finansieringen från kommissionen är principen om delad finansiering (cost-sharing), vilket innebär att kommissionen bidrar med upp till hälften av den faktiska projektkostnaden. EU-projekten kan därför inte prissättas enligt vanliga kommersiella metoder. Bidrag kan därför inte heller utgå för t.ex. företagets vinst eller finansiella kostnader. Det är enbart faktiska kostnader som ligger till grund för beräkningen av bidraget. Det finns därför detaljerade anvisningar hur kostnaderna för ett projekt skall redovisas i ansökan. När kommissionen har godkänt ett projekt upprättas ett avtal mellan kommissionen och de som ansökt om bidrag och som skall utföra projektet. Man kan säga att avtalet ersätter det beslut som kännetecknar svenska bidrag. I avtalet regleras vilka förpliktelser kommissionen har gentemot mottagarna av bidraget. Dessa avtalsvillkor tar närmast sikte på bidragets storlek och frågor kring utbetalningarna. Bidragsmottagarnas förpliktelser enligt avtalet gäller främst det projekt som bidraget avser; att det påbörjas och fullföljs, att rapporter om arbetets fortskridande ges in till kommissionen osv. För varje projekt utses en koordinator. Det kan t.ex. vara ett universitet, ett institut eller ett företag i något medlemsland. Koordinatorn är den som svarar för projektet gentemot EU. Det är också koordinatorn som tar emot och förmedlar bidragsmedlen till övriga institutioner och företag som deltar i projektet. Undantagsvis kan bidrag utbetalas av kommissionen direkt till en projektdeltagare. För att ett bidrag skall räknas som näringsbidrag krävs att det kommer från staten, kommun, skattskyldiga som räknas upp i den s.k. katalogen i 7 § 4 mom. lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt (SIL) eller vissa allmänningsskogar. Någon återbetalningsskyldighet skall i princip inte föreligga. Ett stöd uppfyller dock definitionen på näringsbidrag om åter- betalningsskyldighet uppkommer i följande fall - näringsidkaren uppfyller inte de villkor som har uppställts för stödet, - näringsidkaren följer inte de föreskrifter som har meddelats vid bevil- jandet av stödet, - något oväntat inträffar som uppenbarligen rubbar förutsättningarna för stödet. Ett näringsbidrag är inte skattepliktigt om det har använts för utgifter som inte är avdragsgilla vare sig eller genom värdeminsk- ningsavdrag. Om ett näringsbidrag har använts för utgifter som är ome- delbart avdragsgilla skall bidraget tas upp som intäkt. Används bidraget för att anskaffa avskrivningsbara tillgångar sker beskattningen på det indirekta sättet att avskrivningsunderlaget reduceras med bidrags- beloppet. De kommande värdeminskningsavdragen blir alltså lägre genom bidraget. Om näringsbidraget används för att anskaffa lager, sker be- skattningen också på ett indirekt sätt genom att de lagertillgångar som anskaffats med näringsbidraget inte får räknas med vid värdesättningen av lagret. Näringsbidraget beskattas härigenom i takt med att lagret avyttras. Vidare finns vissa periodiseringsregler, t.ex. om hur intäktsföring av bidrag tidsmässigt skall matchas mot kostnadsavdrag. Utformningen av be- stämmelserna skall tillgodose syftet att den skattskyldige skattemässigt kan kvitta uppburet statsbidrag mot avdragsgilla kostnader. Nuvarande regler om näringsbidrag (statsbidrag) infördes i kommu- nalskattelagen (1928:370, KL) (prop. 1973:190, bet. 1973:SkU71, SFS 1973:1098). Bestämmelserna om stöd med villkorlig återbetalnings- skyldighet infördes som näringsbidragsreglerna fick sitt nuvarande innehåll (Ds B 1981:17, prop. 1982/83:94, bet. 1982/83:SkU44, SFS 1983:311). När det gäller redovisningen av näringsbidrag i bokföringen har gett ut rekommendationen Redovisning av statliga stöd (BFN R 5) samt några uttalanden om speciella bidragsformer. Skälen för regeringens förslag: Det vanliga är att stöd och bidrag från EU hanteras av svenska myndigheter. Det är svenska myndigheter som prövar ansökningarna, fattar beslut om bidragen och även betalar ut pengarna. Dessa EU- stöd är därför att betrakta som vilka nationella stöd som helst och omfattas därför av bestämmelserna om näringsbidrag om övriga förutsättningar är uppfyllda. Exempel på sådana bidrag är det stöd som utgår till lantbruket (arealbidrag m.m.). Det finns emellertid också stöd som prövas och betalas ut av EU-organ. Det gäller inte bara FoU-stöden. Inom ramen för regionalpolitiken kan kommissionen t.ex. ta egna initiativ och direkt stödja olika projekt. Det kan också utvecklas nya stödformer som betalas ut direkt från EU. En första förutsättning för att ett stöd skall anses som näringsbidrag är att det utgår från stat, kommun e.d. Dessa bestämmelser är därför inte till- lämpliga på stöd som betalas ut av ett EU-organ. Detta innebär dock inte att stöden skulle vara skattefria eller skattemässigt behandlas på något från näringsbidragen avvikande sätt. I stället får de generella bestäm- melserna om skattepliktiga intäkter tillämpas. Bidrag till närings- verksamheten torde utgöra en skattepliktig intäkt eftersom bidraget . Så resonerade man också vid införandet av reglerna om näringsbidrag. Det handlade då om ett lagfästande av de principer för beskattningen av statsbidrag till näringsidkare som tidgare hade utvecklats i praxis (prop. 1982/83:94 s. 35 ff.). När det gäller frågan om periodisering får de generella bestämmelserna om bokföringsmässig inkomstberäkning tillämpas. Det innebär att ett bidrag som skall användas för en viss verksamhet bör intäktsföras enligt lämplig grund. Resultatet av nuvarande oreglerade tillstånd kan alltså bli att stöden ändå hanteras som om de vore näringsbidrag. Det är ändå av värde att uttryckliga regler om den skattemässiga hanteringen av EU-bidragen införs. Direktutbetalt stöd från EU kan nämligen väntas få en betydande omfattning. Alternativet att i stället göra bidragen skattefria skulle skapa problem, eftersom avdrag då inte skulle kunna medges för de kostnader som bestrids med bidragen. Näringsbidragsreglerna hanterar också bidragen (intäkterna) på ett relevant sätt beroende på vad stödet används till och när det skall användas.