prop · GK0374 · 1997-01-01 00:00:00 — Förslaget till skogsbruks- värde skall grundas på det virkesförråd, som bestämts vid närmast föregående allmänna fastighetstaxering eller därefter vidtagen nytaxering samt på områdesvis fastlagda vo- lymtillväxtprocenter och kända uppgifter om avverkningar efter den senast verkställda taxeringen. 20 kap. 4 §14 I skattemyndighetens beslut om fastighetstaxering skall redovisas 1. fastighetens indelning i taxeringsenheter, 2. typ av taxeringsenhet och taxeringsenhetens skattepliktsförhållande, 3. skattepliktig enhets basvärde och däri ingående delvärde samt värde av varje värderingsenhet, 4. storleken av sådan värdefaktor som särskilt anges i 8-15 kap., 5. storleken av riktvärde, 6. utbyggd effekt, taxeringseffekt, utnyttjandetid, regleringsmöjlighet och belägenhet enligt 15 kap. 7 § samt ------------------------------------------------------- 7. säreget förhållande 7. storlekskorrektion enligt 7 kap. 5 § eller enligt 7 kap. 4 a §, säreget annat förhållande som har förhållande enligt 7 kap. 5 § föranlett ändring av eller annat förhållande som riktvärde. har föranlett ändring av riktvärde. Värdet av en enskild värderingsenhet anges i fulla tusental kronor. Avrundning sker så att överstigande belopp, som inte uppgår till fullt tusental kronor, faller bort. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva om de ytterligare avrundningsregler som behövs. 5 §15 ------------------------------------------------------- I beslutet skall vidare I beslutet skall vidare anges taxeringsenhetens anges taxeringsenhetens totala, enskilt innehavda totala, enskilt innehavda landareal. För lantbruks- landareal. För lantbruks- enhet skall den anges i enhet skall den anges i hektar med fyra decimaler hektar och för övriga och för övriga enheter i enheter i kvadratmeter. Totalarealen för lantbruksenhet skall delas upp på olika ägoslag. Har delats in i flera värderingsenheter skall arealen anges för varje sådan enhet. Avrundning av arealen för ägoslag eller värderingsenhet skall ske till hela hektar. Areal som understiger skall inte redovisas särskilt. För tomtmark som ligger på lantbruksenhet skall arealen anges i såväl hektar som kvadratmeter. Denna lag träder i kraft och tillämpas första gången vid allmän och särkild fastighetstaxering 1998. 1Senaste lydelse 1994:1909. 2Senaste lydelse 1994:1909. 3Senaste lydelse 1994:1909. 4Senaste lydelse 1992:1666. 5Senaste lydelse 1994:1909 6Senaste lydelse 1994:1909. 6Senaste lydelse 1994:1909. 7Senaste lydelse 1990:1382. 8Senaste lydelse 1994:1909. 9Senaste lydelse 1990:1382. 10Senaste lydelse 1990:1382. 11Senaste lydelse 1990:1382. 12Senaste lydelse 1990:1382. 13Senaste lydelse 1994:1909. 14Senaste lydelse 1994:1909. 15Senaste lydelse 1993:1193. 3 Ärendet och dess beredning års allmänna fastighetstaxering av lantbruksenheter (AFT 98), har () föreslagit vissa ändringar i fastighetstaxeringslagen (1979:1152). De förslag om RSV framfört har upprättats i samarbete med och . Vidare har förslaget behandlats av den referensgrupp som finns för AFT 98 . Den består bl.a. av representanter för , , och . RSV:s förslag har sammanställts i en promemoria som finns tillgänglig i ärendet (Dnr Fi 96/5296). RSV:s promemoria har också efter samråd med remitterats till ovannämnda organisationer samt till och Företagens Uppgiftslämnardelegation. Några av remissinstanserna har i sina yttranden framfört synpunkter som innebär en mer allmän kritik av fastighetstaxeringen och metoderna för att koma fram till ett korrekt taxeringsvärde. Regeringen har fattat beslut om direktiv till en särskild utredare som skall få till uppgift att se över reglerna för fastig- hetstaxeringen, m.m. Den särskilda utredaren skall undersöka om de nuvarande reglerna på ett tillfredsställande sätt leder fram till att taxeringsvärdena för enskilda fastigheter återspeglar marknadsvärdena. Utredaren skall föreslå de lagändringar som bedöms vara nödvändiga. De synpunkter av allmän karaktär som framförts av remissinstanserna rör sådana frågor som omfattas av den särskilda utredarens uppdrag. Regeringens förslag grundar sig i huvudsak på vad RSV anfört i sin promemoria. De frågor som tas upp avser förslag till vissa justeringar i lagstiftningen som är nödvändiga på grund av delvis ändrad värderingsmodell samt förslag som avser att leda till förenklingar och kvalitetsmässiga förbättringar vid värderingen. Förslagen är att betrakta som förändringar i endast tekniskt avseende. Lagstiftningen är av det slag som bör granskas av Lagrådet. Lagförslagen innebär dock endast marginella och tekniska förändringar inom ett redan befintligt system och därför av sådan beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Yttrande från Lagrådet har därför inte inhämtats. 4 Den allmänna fastighetstaxeringen av lantbruksenheter 1998 4.1Värderingen av bostadsbyggnader och tomtmark Regeringens förslag: För småhus på lantbruksenhet skall värdefaktorerna byggnadskategori och fastighetsrättsliga förhållanden vara desamma som för småhus på småhusenhet. De gemensamma klasserna skall vara de som gäller för småhus på småhusenhet. För småhusen på lantbruksfastighet skall dock en särskild klassindelningsregel finnas för småhus på lantbruk om småhuset utgör bruk- ningscentrum. För tomtmarken till småhusen på lantbruksenheterna får värdefaktorerna typ av bebyggelse och fastighetsrättsliga förhållanden ett i princip motsvarande innehåll som det som föreslagits för värdefaktorerna byggnadskategori och fastighetsrättsliga förhållanden för småhusen. Skälen för regeringens förslag: I anslutning till beslutet om en partiell övergång till registerbaserad fastighetstaxering och en överföring av alla på lantbruksfastighet belägna småhus med tomtmark till lantbruksenhet gjordes vissa ändringar i reglerna om värdering av småhus och tomtmark (prop. 1994/95:53, bet. 1994/95:SkU13, rskr. 1994/95:150, SFS 1994:1909). Ändringarna skall tillämpas första gången vid fastighetstaxering 1998. Ursprungligen medförde indelningsreglerna i 4 kap. 5 § fastighetstax- eringslagen (1979:1152, FTL) att småhus med tomtmark fick ingå i lantbruksfastighet endast under förutsättning att husen låg i anslutning till lantbruksenhet vars produktiva mark omfattade minst 5 ha och att husen behövdes som bostad i lantbruket. Från och med AFT 98 skall dock samtliga småhus med tillhörande tomtmark som är belägna på lantbruksfastighet ingå i lantbruksenheten. I samband med ändringen av reglerna för indelningen i taxeringsenheter och taxeringstyper ändrades också reglerna i 8 kap. 3 § och 12 kap. 3 § FTL om värdefaktorerna fastighetsrättsliga förhållanden för småhus och tomtmark, byggnadskategori för småhus och typ av bebyggelse för tomtmark. års taxering gäller för småhus att byggnadskategorin bestäms med hänsyn till om småhuset ingår i småhus- eller lantbruksenhet. För småhus som ingår i småhusenhet bestäms byggnadskategorin även med hänsyn till om småhuset utgör friliggande småhus, kedjehus eller radhus samt, om särskilda skäl föreligger, antal lägenheter. Fastighetsrättsliga förhållanden bestäms för småhus som ingår i lantbruksenhet och som behövs som bostad för lantbruksenhetens ägare, arrendator eller deras arbetskraft med hänsyn till omfattningen och sammansättningen av den , betesmark och skogsmark som ingår i lantbruksenheten. För övriga småhus bestäms fastighetsrättsliga förhållanden med hänsyn till om tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte. Utgör tomtmarken inte självständig fastighet skall hänsyn även tas till möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. För tomtmark bestäms fastighetsrättsliga förhållanden för sådan tomtmark som är bebyggd med småhus som ingår i lantbruksenhet och som behövs som bostad för lantbruksenhetens ägare, arrendator eller deras arbetskraft med hänsyn till omfattningen och sammansättningen av den , betesmark och skogsmark som ingår i lantbruksenheten. För övrig tomtmark som är bebyggd med småhus bestäms fastighetsrättsliga förhållanden med hänsyn till om tomtmarken utgör självständig fastighet eller inte. Utgör tomtmarken inte självständig fastighet skall hänsyn tas till möjligheten att tomtmarken kan bilda egen fastighet. Med typ av bebyggelse avses om tomtmarken är bebyggd med småhus som ingår i småhus- eller lantbruksenhet. För tomtmark som ingår i småhusenhet bestäms typ av bebyggelse även med hänsyn till om marken är bebyggd med eller avsedd att bebyggas med friliggande småhus, kedjehus eller radhus. Under förberedelsearbetet inför AFT 98 har en värdering av småhus och tomtmark på lantbruksenhet enligt den föreskrivna modellen prövats liksom ett antal ytterligare varianter av de principiella värderingsmodellerna för småhusen och tomtmarken. De erfarenheter som vunnits under förberedelsearbetet ger anledning att ifrågasätta de regler om fastighetsrättsliga förhållanden, byggnadskategori och typ av bebyggelse som enligt nuvarande regler skall gälla vid AFT 98. För detta talar också värderingstekniska skäl och förenklingsskäl. Mot bakgrund av det anförda bör samma klassindelning göras av värdefaktorn byggnadskategori för småhus som ingår i småhusenhet och lantbruksenhet. De gemensamma klasserna bör vara de som tidigare funnits för småhusen på småhusenheterna nämligen friliggande småhus, kedjehus och radhus. Något behov av en klassindelning med hänsyn till antalet lägenheter föreligger dock inte. För värdefaktorn fastighetsrättsliga förhållanden bör , förutom för brukningscentrum på lantbruksenhet, i princip samma regler gälla för småhus på småhusenhet och på lantbruksenhet. Även här bör den tidigare regeln för klassindelningen för småhus på småhusenhet gälla. Klass 1 skall således utgöras av småhus på tomtmark som är självständig fastighet. (Självständig småhusfastighet kan dock av naturliga skäl inte finnas på en lantbruksfastighet, se vidare nedan). Klass 2 skall avse småhus på tomtmark som kan bilda självständig fastighet och klass 3 småhus på tomtmark som inte kan bilda särskild fastighet. För småhus på lantbruksenhet som utgör brukningscentrum bör det särskilt undersökas vilka värden dessa skall åsättas i förhållande till övriga småhus. Det går inte av värderingstekniska skäl att behandla brukningscentrum och övriga småhus, t.ex. fritidshus, på samma sätt. Eftersom klass 1 (självständiga småhusfastigheter) inte är tillämplig vid fastighetstaxeringen av lantbruksenheter bör denna klass av administrativa skäl utnyttjas för att särskilja brukningscentrum från övriga småhus. Det bör här påpekas att de värden som kommer att åsättas för småhus på lantbruk endast grundas på överlåtelser av lantbruksenheter. Köpeskillingsstatistik för småhusenheter ingår således inte i det köpeskillingsmaterial som ligger till grund för analyserna av marknadsvärdenivåerna. Den nuvarande regeln om att sammansättningen och omfattningen av den produktiva marken skall avgöra klassindelningen av fastighetsrättsliga förhållanden för småhus på lantbruksenhet har inte utnyttjats vid AFT 1992. Under förberedelsearbetet inför AFT 98 har något behov av regeln inte bedömts föreligga. RSV har därför föreslagit att regeln slopas. Hänsyn till den produktiva lantbruksmarken kan i stället i erforderlig omfattning tas genom tillämpning av en storlekskorrektion (se avsnitt 4.5). För tomtmarken till småhus på lantbruksenheterna föreslås därför att bestämmelserna i 12 kap. 3 § FTL om värdefaktorerna typ av bebyggelse och fastighetsrättsliga förhållanden får ett i princip motsvarande innehåll som det som föreslås för värdefaktorerna byggnadskategori och fastighetsrättsliga förhållanden för småhusen. Här bör också föreskrivas att en värderingsenhet för tomtmark, på vilken brukningscentrum är beläget, skall tillhöra klass 1 av värdefaktorn. 4.2 Värderingsmodellen för mindre skogsinnehav Regeringens förslag: Det förenklade värderingsförfarande som vid AFT 92 tillämpades för skogsinnehav som var mindre än 20 ha skall vid AFT 98 tillämpas för skogsinnehav upp till 30 ha. Skälen för regeringens förslag: Vid AFT 92 infördes ett förenklat värderingsförfarande med endast två värdefaktorer - storlek och virkesförråd av samtliga trädslag - för skogsinnehav som understiger 20 ha. För övriga värdefaktorer beaktas avvikelser från vad som är genomsnittligt inom värdeområdet genom justering för säregna förhållanden. För värderingen av de större skogsinnehaven tillämpades följande värdefaktorek; storlek, godhet, kostnad, virkesförråd barrträd, virkesförråd bok och ek, virkesförråd övriga lövträd samt grovskogsprocent. Någon kritik mot den förenklade modellen som främst syftar till att förenkla för deklaranterna har inte framkommit. har på RSV:s uppdrag utvärderat utfallet av AFT vad gäller skogen. Det framkom därvid att antalet enheter med mindre än 20 ha skogsmark utgjorde ca 136 000 av landets 273 000 värderingsenheter skogsmark. De mindre skogsinnehaven svarade dock endast för 1,8 miljoner av totalt 22,2 miljoner ha skogsmark för hela landet. Ett motiv för att till AFT 98 ändra arealgränsen för den förenklade modellen är att det tidigare tvånget enligt skogsvårdslagen (1979:429) för fastigheter om 20 ha skogsmark och mer att ha skogsbruksplan numera upphört. har ytterligare analyserat skogsfastigheternas egenskaper. Vidare har konsekvenser beräknats av olika indelningar av virkesförrådsklasserna i den tabell med relativa hektarvärden för de mindre skogsinnehaven som föreskrivs i 1 kap. 19 § fastighetstaxeringsförordningen (1993:1199, FTF), skogstabell M. slutsats av beräkningarna och analyserna är att 30 ha är en lämplig storleksgräns vid tillämpningen av den förenklade värderingsmodellen. Antalet taxeringsenheter med en skogsareal av högst 30 ha uppgår till av det totala antalet taxeringsenheter. har vidare i samband med förberedelsearbetet inför AFT 98 framhållit att följande förhållanden bör uppmärksammas vid konstruktionen av skogstabell M. Konstruktionen av tabellen bygger på en balans mellan lämplig klassbredd och en arealgräns för den förenklade modellen. För att rätt kunna fånga upp taxeringsenheter med låga eller höga virkesförråd måste enligt antalet klasser i M-tabellen utökas. En halvering av klassbredden skulle motivera tio klasser. Antalet bör dock vara udda för att medge en mittklass som svarar mot genomsnittliga förhållanden i området. Nio klasser är enligt en lämplig avvägning med hänsyn till den föreslagna areal- gränsen. RSV instämmer i förslag. och har i sina yttranden över RSV:S promemoria anfört reglerna bör ändras så att fastighetsägaren alltid skall ha möjlighet att deklarera sin fastighet enligt den fullständiga värderingsmodellen. Ett system med alternativa värderingsmodeller är tekniskt mycket komplicerat och systematiskt olämpligt att införa. Ett sådant system skulle enbart orsaka administrativa problem utan att ge någon ökad värderingsteknisk kvalitet. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att det finns möjlighet till justering för säregna förhållanden. Regeringen delar och uppfattning om att den förenklade värderingsmodellen bör utökas på det sätt som föreslås i promemorian. Förslagen föranleder ändringar i 12 kap. 2 § andra stycket FTL. 4.3 Värderingsmodellen för de större skogsinnehaven Regeringens förslag: Den nuvarande beteckningen godhet skall ersättas av beteckningen bonitet. Endast en värdefaktor skall finnas för virkesförråd lövträd. Värdefaktorn grovskogsprocent utmönstras. Skälen för regeringens förslag: Även om kravet på skogsbruksplan numera upphört kan man räkna med att ägare av större skogsfastigheter alltjämt har behov av ett fullgott underlag för sin verksamhet och därmed också god kunskap om viktiga värdebestämmande faktorer. Några större förändringar av värderingsmodellen är därför inte påkallade. Några förenklingar i de gällande reglerna om värdefaktorer i värderingsmodellen för de större skogsinnehaven är dock motiverade. Ett skäl till att man vid fastighetstaxeringen använt begreppen godhet och godhetsklass är sannolikt att man velat undvika det tidigare vid den skogliga värderingen använda begreppet bonitetsklass. Sedan det tidigare vid den skogliga värderingen förhärskande Jonson- systemet med indelning i bonitetsklasserna I-VIII övergivits och en indelning med ståndortsindex införts vid denna värdering, föreligger inte längre någon risk för sammanblandning om man använder begreppet bonitetsklass i stället för godhetsklass. Beteckningarna A-E bör dock bibehållas för bonitetsklasserna vid fastighetstaxeringen. Skillnaderna i virkesvärde mellan å ena sidan bok och ek och å andra sidan övriga lövträd har utjämnats över tiden. RSV anser därför att den nuvarande detaljerade indelningen av virkesförråd för lövträd är motiverad och därför kan tas bort. I värderingsmodellen beaktas vidare inte den högre kostnaden för anläggning av bok- och ekskog jämfört med tillskapandet av ordinär lövskog. Vissa extrema förhållanden torde dock kunna hänföras till säregna förhållanden . och har påtalat att skillnaden i virkesvärde mellan goda bestånd bok och ek kan skilja sig högst avsevärt från virkesvärdena för skog av övriga lövträd. Det kan här kopnstateras att de undersökningar som gjort inför AFT 98 visar att värdefaktorerna av värderingstekniska skäl bör slås samman. Det kan dessutom noteras att de förhållanden som påtalats inte är generellt förekommande utan endast avser vissa särskilöda fall. De eventuella värdeskillnader som i dessa fall kan förekomma kan på ett tilfredsställande sätt beaktas genom värdefaktorn kostnad som bl.a. beaktar just kvaliteten och genom justering för säregna förhållanden. Mot bakgrund av det anförda instämmer regeringen i RSV:s förslag. Genom värdefaktorn grovskogsprocent anges hur stor andel av barrträden som består av träd med en brösthöjdsdiameter av på bark. I samband med analyser och annat förberedelsearbete inför AFT 92 framkom att faktorn grovskogsprocent inte längre gav det utslag den gjorde vid den föregående taxeringen AFT 81. analyser inför AFT 98 har vidare visat att en stor del av den information som grovskogsprocenten ger om värderingsenheten fångas av värdefaktorerna virkesförråd barrträd och godhet (bonitet) i förening. Värdefaktorn grovskogsprocent kan därför utmönstras. Regeringens förslag: Skogsimpediment ges samma definition i fastighetstaxeringslagen som i skogsvårdslagen (1979:429). Värdefaktorn beskaffenhet vid värderingen av skogsimpediment tas bort. Skälen för regeringens förslag: Med skogsimpediment avses enligt 2 kap. 4 § FTL myr, berg, hällmark, mark med fjällskog och andra impediment i anslutning till skogsmark. Definitionen har varit oförändrad sedan FTL infördes. Någon bestämning av vad som skall avses med skogsimpediment har inte funnits i skogs- eller skogsvårdeslagstiftning . Genom lagstiftning (prop. 1992/93:226, bet. 1992/93:JoU15, rskr. 1992/93:352, SFS 1993:553) har en definition av ägoslaget skogsimpediment införts i 2 § skogsvårdslagen (1979:429). Enligt denna skall mark som inte är lämplig för virkesproduktion utan produktionshöjande åtgärder men som bär skog eller har förutsättningar att bära skog hänföras till skogliga impediment. Det är lämpligt att samma definition av skogsimpediment gäller i skogsvårdslagen och FTL. Den nu angivna definitionen av skogsimpediment i skogsvårdslagen bör därför föras in i 2 kap. 4 § FTL. För värderingen av skogsimpediment föreskrivs i 14 kap. 5 § FTL två riktvärdegrundande värdefaktorer, storlek och beskaffenhet. Med beskaffenhet avses främst slag av förekommande vegetation samt förutsättningar för ökad produktion. Värdefaktorn indelades vid AFT 92 i två klasser. analyser av utfallet av AFT 92 visar att skogsimpediment i allt väsentligt taxerades i beskaffenhetsklass 2. I riket är av impedimentarealen taxerad i beskaffenhetsklass 2. Möjligheterna att utnyttja virkesförrådet på skogsimpediment har vidare numera inskränkts starkt genom förbudet mot skogliga åtgärder på impediment större än 0,1 ha. Mot bakgrund av det anförda har värde- faktorn beskaffenhet ur värderingssynpunkt fått minskad betydelse. På grund härav och av förenklingsskäl bör värdefaktorn därför utgå. års AFT skall skattemyndigheterna tillställa fastighetsägarna förslag till fastighetstaxering. Detta skall vara avfattat på blankett enligt fastställt formulär. Förslaget skall enligt 18 kap. 4 § sista stycket FTL grundas på av skattemyndigheten kända uppgifter och innehålla uppgifter som är nödvändiga för fastighetstaxeringen. För att förenkla för fastighetsägarna och för den administrativa hanteringen önskar RSV att i förslagen till fastighetstaxeringen förtrycka uppgift om virkesförrådet 1998 grundat dels på uppgiften om virkesförrådet vid senast företagna fastighetstaxering dels den tillväxt av virkesförrådet som kan beräknas med ledning av virkesförrådet och uppgifter om tillämplig volymtillväxt procent. RSV avser att efter samråd med fastställa vilka tillväxtprocenter som länsvis skall användas. Mot den beräkningen liksom övriga uppgifter som ingår i förslaget till fastighetstaxering kan fastighetsägaren inkomma med påpekande . Regeringen delar RSV:s bedömning att möjligheten att förtrycka dessa uppgifter skulle innebära en förenkling både för fastighetsägarna och för den administrativa hanteringen . Förslaget medför en ändring i 18 kap. 4 § FTL. Skogsindustrierna har i sitt yttrande över RSV:s promemoria tagit upp enf råga som inte bara berör skogsmark utan samtliga kategorier mark somingår i en lantbruksenhet. Enligt reglerna i 20 kap. 5 § FTL anges en taxeringsenhets totala enskilda innehavda landareal såvitt avses lantbruksenhet i hektar med fyra decimaler. Skogsindustrierna har hemställt att detta skall ändras så att innehavet i stället redovisas i hektar utan några decimaler. Regeringen delar Skogsindustriernas bedömning och föreslår därför att bestämmelsen i 20 kap. 5 § ändras på ovan nämnda sätt. 4.5 Storleksinverkan och särskilda värdeförhållanden Regeringens förslag: Riktvärdena för en lantbruksenhet skall bestämmas med hänsyn till de värdeförhållanden som gäller för medelstora lantbruksenheter. För övriga lantbruksenheter skall riktvärdena bli föremål för en storlekskorrektion, om och i den mån en korrektion behövs på grund av prisbildningen. Storlekskorrektionen skall beräknas utifrån lantbruksenheternas sammanlagda riktvärden och fördelas på de olika värderingsenheterna efter storleken av deras riktvärden. Skälen för regeringens förslag: har under förberedelsearbetet inför AFT 98 genomfört en undersökning angående storleksinverkan vid prisbildningen på lantbruksenheter. Med storleksinverkan avses därvid det förhållandet att priset per enhet, antingen i form av köpeskillingen i förhållande till basvärdet, K/B, eller som kronor per hektar, kr/ha, sjunker med ökande storlek på den överlåtna egendomen. Den storleksinverkan som undersökts är dels för lantbruksenheter generellt, dels för jordbruks-, skogsbruks- respektive bostadsdominerade enheter var för sig. Som underlag för undersökningen har använts de köp av lantbruksenheter som finns, granskade och godkända, i ortsprisregister som upprättats inför förberedelsearbetet till AFT 98. Registret innehåller ca 12 500 överlåtelser med köpetidpunkter från och framåt. Ortsprismaterialet har analyserats på följande två sätt. Inledningsvis har en beräkning gjorts för att undersöka om K/B varierar då lantbruksenheternas sammanlagda basvärde ökar. Ortsprismaterialet har delats upp på de fyra lantbrukskategorierna som de sorterats efter sex olika basvärdesklasser, , , och eller mer. Om det totala basvärdet inte uppgår till har köpet inte tagits med i beräkningen. En andra beräkning har syftat till att kartlägga hur den eventuella storleksinverkan ser ut för köp av lantbruksenheter som omfattat enbart eller enbart skogsmark. En uppdelning på arealklasser samt en uppdelning på regioner har gjorts för dessa beräkningar. Resultatet av undersökningen visar ett signifikativt samband mellan lantbruksenheternas basvärde och K/B. Ju högre basvärde desto lägre K/B och detta gäller oavsett kategori.