mot · GL02Fi209 · 1997-10-06 00:00:00 — föreslår sammanfattningsvis att ingen bör få sitta i mer än två bolagsstyrelser, de offentliga företagen kan redan nu reglera det här. Sitter man i en styrelse och får arvode för detta, bör motsvarande löneavdrag göras för den tid det tar att sitta av ett styrelsesammanträde plus förberedelser. Arbetarrörelsens organisationer bör utöva sitt inflytande i de privatägda företagen i samma riktning. En ambitionsinriktning bör göras vad avser antalet kvinnor i bolagsstyrelserna. anser att det bör vara rimligt kvinnor 2000 och . Kräv redovisning av human- och miljökapital Som vi redan sagt i inledningen är de som arbetar i ett företag redan de viktigaste kapitalförvaltarna dvs. de förvaltar sitt eget humankapital: innehållet i de egna hjärnorna. Avkastningen från det kapitalet är långt större än avkastningen från maskiner och byggnader i moderna företag. Rädslan för att förlora anställda med specialkunskaper är större än rädslan för att någon av ägarna skall hoppa av på de flesta börsföretag. Under det i och för sig ganska orealistiska antagandet att lönerna avspeglar arbetsproduktiviteten var enligt en beräkning det samlade humankapitalet i värt om man använder lön efter skatt som mått och 16 000 miljarder om man använder bruttolöner. Detta betyder att humankapitalet då skulle ha varit värt 7 till 10 gånger mer än den fysiska kapitalstocken i näringslivet. (som refererar Studier av svensk utbildning, Ekonomiska rådets årsbok). Enligt en annan beräkning är de "intellektuella tillgångarna" (definierat som summan av det individuellt ägda humankapitalet och det av företaget ägda övriga kunskapskapitalet i form av databaser m.m.) i ett företag genomsnittligt värda tre till fyra gånger mer än det kapital som värderas i balansräkningen. (. ledarartikel i 3/10 1994). Enligt en tredje kalkyl är de icke-materiella tillgångarna ("") nästan tio gånger så mycket värda som de materiella tillgångarna ("") i det världsledande dataföretaget (på Internet). , chefsekonom på , har länge pläderat för en redovisning av företagens personal och humana tillgångar. Försäkringsbolaget har utvecklat metoder för detta (särskilda supplement har givits ut till årsredovisningar). har också motionerat i frågan. Vi har också krävt att redovisningslagen ändras så att både jämställdhetsarbetet och miljöarbetet redovisas. I mera progressiva företag har man lyft fram miljöfrågorna i redovisningen. En långsiktig kretsloppsanpassning av produktionen blir ett allt starkare vapen i konkurrensen om de alltmer miljömedvetna kunderna. Kunskapernas ökande roll betyder att gränserna mellan företagen eroderas. Företaget kan ju inte hävda äganderätten till de anställdas tankar och det är svårt att kontrollera att tänkandet inte används av konkurrenterna. Nyckeln till framgång för det moderna företaget är därför enligt en internationell auktoritet på området (, se litteraturförteckningen) att omvandla det individuellt ägda humankapitalet till det kollektivt inom företaget ägda s.k. strukturkapitalet: databaser, nätverk, kundkontakter etc. Staten har i allmänhet stått för finansieringen av en stor del av den utbildning och forskning som utgör företagens intellektuella kapital. Eftersom det sällan är privatekonomiskt lönsamt att satsa på sådan utbildning och forskning som i första hand kommer till kollektiv nytta är det nödvändigt att stat och kommuner tar på sig detta ansvar. Men det är också ett samhälleligt slöseri och en orättvisa gentemot skattebetalarna att delar av detta kapital utan vidare kan monopoliseras av ett privat ägt företag och dess aktieägare. Staten borde bli bättre på att själv söka patent och ta in royalties på de nya idéer och produkter som tas fram i den skattefinansierade forskningen. Men självklart skall staten också se till att de kunskaper som tas fram med skattemedel kommer hela samhället både företag och enskilda till godo. formulerar kravet på politiken så här: Governments need to set policies that provide sufficient incentives for companies to pursue new technologies while, at the same time, allowing other companies and individuals access to the ideas that flow from research. (s 13). Staten kan bara i en mycket begränsad omfattning styra den trafik som går på de elektroniska vägarna. Men man borde kunna använda sitt ägande i sina olika IT-företag , , inom etermedia etc. till att skapa en slags motsvarighet till på IT-området. Ägandet i (f.d. ) kan ersättas av ett mer aktivt ägande i branschen. Det måste vara en politisk uppgift att se till att tillgängligheten till de olika näten inte förbehålls en informationsteknologisk elit utan att alla kan använda den nya tekniken till rimliga kostnader. Principen bör vara: politiskt ansvar och samhällsägande för maximal tillgänglighet stor frihet att använda denna samhälleliga teknologi. och skrev om detta tema under rubriken är statens ansvar i ett inlägg på (22/7 1997). De ansåg att staten skall göra infrastrukturen tillgänglig för medborgarna och ta ett större ansvar för utbyggnaden av infrastrukturen för IT. I en debattskrift har SEKOs klubbar på krävt att ägaren staten talar om vad man vill med och att man låter företaget vara en motor för IT-utvecklingen i . Staten bör således aktivera sitt ägande i sina och självklart inte sälja ut de strategiska tillgångarna till privata. har tidigare motionerat om att staten borde inrätta en motsvarighet till på IT-området. Vi är inte emot att staten ändrar strukturen i sitt ägande. Man kan mycket väl sälja mindre strategiska delar av sitt ägande på detta område om man därigenom kan finansiera inköp av mer samhälleliga delar av infrastrukturen. Den moderna informationsteknikens betydelse för demokratin och samhällsmakten är alldeles särskilt tydlig när det gäller de finansiella marknaderna. Kapitalets globalisering och de ökande svårigheterna att driva en nationell politik i strid med finansmarknadernas diktat är naturligtvis inte enbart orsakat av de nya informationsteknologiska betalningssystemen men dessa är en strategisk faktor. I departementspromemorian Förstärkt tillsyn av börser (Ds 1997:40) föreslås att börsernas oberoende ställning skall stärkas gentemot större ägare och att den krets som skall få handla på börsen vidgas. Vidare skall få en vidgad roll när det gäller kontrollen av att börsens regler följs och av att större ägare är lämpliga. Förslagen är steg i rätt riktning fast de är för små. I vårpropositionen uppmärksammade regeringen också behovet av statliga investeringar och statligt ägaransvar i den "finansiella infrastrukturen"- som kan definieras som "de metoder, regelverk och den kapitalstock som krävs för att hantera information, matchning av affärer, äganderättsövergång, registrering och betalning" (vice riksbankschef tal på 9/6 1997). Regeringen föreslog att staten skulle sälja sin andel av VPC för att finansiera investeringar på detta område. En extra utdelning från på har också angivits som finansieringskälla. anförde i sin motion till vårpropositionen (1996/97:Fi44) att det kan tänkas att det statliga ägandet i VPC inte är så viktigt, men vi ville veta till vad pengarna skulle användas innan försäljningen godtogs. Enligt vår uppfattning borde det demokratiska systemet regering och riksdag ha ett betydligt fastare grepp om det finansiella systemet. Inte minst ökar betydelsen av detta nu när alltfler handlar via det globala datasystemet. Principen bör vara densamma som för informationsteknologin generellt: det demokratiska systemet skall garantera att alla har tillgång till teknologin på lika villkor och stor frihet för alla att använda systemet. Det är bra att regeringen nu har föreslagit åtgärder som skall ge större direkttillgång till börsen. Det finns ingen anledning att behålla systemet med ett antal legitimerade mellanhänder. är också positivt till en sammanslagning av . Staten bör vara ensam ägare av den nya handelsplatsen en Folkbörs. Den nya teknologin gör det möjligt att sprida den geografiskt över landet. I princip skall det vara lika lätt för en småbrukare i att köpa en aktie som det är för en direktör vid i anser också att staten bör behålla Nordbanken. Det faktum att den statligt majoritetsägda Nordbanken näst efter den privata GOTA-banken råkade allra mest illa ut under finanskrisen användes som det slutliga beviset på det statliga företagandets misslyckande. Men man skall komma ihåg att Nordbankens vansinnesutlåningar gjordes i ett företagsklimat som präglades av kulturkrocken mellan den gamla konservativa banktjänstemän och Pensersfärens spekulativt inriktade aktörer vid den delvisa privatiseringen. Och inte heller de privata storbankerna hade klarat sig utan staten som yttersta garant. Om utförsäljningen av Nordbanken genomförs måste posten ges desto större möjligheter att tillsammans med () skapa ett slagkraftigt alternativ på den svenska marknaden för finansiella tjänster. Staten behöver äga en av de större bankerna inte minst för att säkra en rimlig grad av konkurrens och minskande räntemarginaler. Inför en klausul om ägardelning i konkurrenslagen Koncentrationen av ägarmakten har också en motsvarighet i en stark storföretagskoncentration i . Den hårda koncentrationen till ett begränsat antal storföretag kan illustreras genom en fördelning av det samlade börsvärdet på olika företag. Två storföretag och representerar tillsammans av det samlade börsvärdet (). 25 företag representerade tillsammans av det samlade börsvärdet (). S-E-Bankens planerade köp av är ett färskt exempel på hur koncentrationsprocessen fortsätter. Enligt den svenska konkurrenslagen kan ett köp av ett företag förbjudas om det skapar eller förstärker en dominerande ställning som väsentligt hämmar eller är ägnad att hämma förekomsten eller utvecklingen av en effektiv konkurrens på den svenska marknaden eller på en avsevärd del av den och detta sker på ett sätt som är skadligt från allmän synpunkt. Förbudsmöjligheten gäller dock inte köp på en svensk eller utländsk börs eller någon annan reglerad marknad eller genom inrop på exekutiv auktion. I dessa fall kan man i stället tvinga köparen att sälja tillbaka (konkurrenslag § 34.) Sedan den nya konkurrenslagen kom till 1/7 1993 och t.o.m. 30/6 1996 hade 569 anmälningspliktiga köp lämnats utan åtgärd. I 28 fall fattade beslut om särskild åtgärd. I sju ärenden gjordes s.k. frivilligt åtagande och i sex av dessa fall blev det bötesstraff. Bara i ett fall har ett köp förbjudits. I har vi till skillnad från exempelvis ingen lag som gör det möjligt att bryta upp marknadsdominerande företag. Förslag om att införa en sådan lag har tillbakavisats av olika utredningar nu senast av (SOU 1997:20, kap 6). Motiven har främst varit effektivitetsvinster som kan uppnås vid stordrift och koncentration, men också att hemmamarknad är liten internationellt sett. I nya betänkande refereras också tidigare utredningars motiv för att avslå sådana förslag. Det framhölls att enbart på marknader som saknar utländsk konkurrens kan en sådan lag bli aktuell. I regeringen motivering till konkurrenslag angavs också att internationalisering och avreglering kommer att medföra att flera marknader öppnas för nationell och internationell konkurrens. Regeringen sade också att det visserligen kommer att finnas marknader avskärmade från konkurrens och att det kan finnas skäl att bryta upp mycket starka företagskoncentrationer på sådana marknader. Men med hänsyn till de stora konsekvenser det skulle få för berörda företag och till svårigheter av rättslig och annan art avvisades en sådan lag. I den nya utredningen hänvisar man till ägarrättsliga invändningar. Utredningen hävdar också att det främst är statligt ägda företag som har mycket stor marknadsdominans och där kan man bryta upp företagen utan konkurrenslagens hjälp. Den nya konkurrenslagen visar, anser , hur stark den borgerliga ideologin kring ägandet har trängt in också bland utredare som tillsatts av en socialdemokratisk regering. Arbetarrörelsen har alltid skiljt på de "naturliga monopol" som staten bör äga och där vinster tillfaller alla (eller där förluster får täckas av alla) samt privatägda monopol eller oligopol (få dominerande företag) där enskilda individer kan berika sig på en icke konkurrensutsatt marknad. Av detta ser man inte ett spår i utredningens resonemang utan man hänvisar bara till "ägarrättsliga invändningar". Lagstifta om maximal marknadsandel för privata ägare inom medier Enligt VD på är det fel att företagets tidningar skulle gå att inordna under någon politisk etikett. Han anser också att det faktum att ett antal socialistiska tidningar försvunnit eller har stora problem inte kan lastas på eller . Han säger: Jag ser inte några som helst förutsättningar för någon Berlusconi-situation i . (Tal på bolagsstämman 24/4 1997) Brauns bild av mediasituationen i kontrasterar med den som gavs av i 14/7 1997 i en recension av The Global Media av och : Annonserande privata storföretag har inte intresse av att medierna ägnar sig åt att ifrågasätta deras samhälleliga roll, eller varför samhällets produktiva resurser skall ägas och kontrolleras av en privat maktelit. Vad de behöver är i stället kulturell produktion som stimulerar materiell konsumtion och stöder den rådande ekonomiska ordningen ideologiskt. Effekten blir att det kommersiella mediasystemet i stor utsträckning fungerar som en propagandaapparat i den ekonomiska maktens tjänst. Att det är så beror inte på någon konspiration, utan är en följd av mediemarknadens institutionella uppbyggnad (koncentrerat privat ägande, profitmotiv, annonsberoende). Det fungerar inte heller totalitärt, som ett statligt propagandaministerium, utan med en bevarad illusion av frihet och mångfald. Därmed blir det också effektivare. Kanske kan man hävda att svenska medier är litet bättre än det internationella mediasystem som beskrivs i citatet ovan. Framför allt har vi tack och lov kvar ett rejält samhälleligt inflytande inom etermedia. Men det delbetänkande som Rådet för mångfald inom massmedier publicerade (Medieföretag i ) visar att den idylliska bild som ges av VD på är falsk i grunden. Om vi börjar med dagspressen så är dominansen för några ägarfamiljer och för borgerliga åsikter ganska förfärande. Störst är släkten som 1996 hade av upplagan inom flerdagarspressen inräknat (GT) (som inte köptes av förrän ). Bilden nyanseras något av att ägandet är splittrat på olika grenar inom familjen som kan få svårt att hålla samman. Men å andra sidan finns en tendens till likriktning i högborgerlig riktning på de stora Bonnierägda tidningarna. är jämfört med en mer anonym storägare inom dagspressen. Viktigast är ägandet i . Men där är ägandets inflytande tydligt. har velat ge ett intryck av pluralism genom att bland annat satsa på tidskrifter som Moderna Tider och genom att tillåta frispråkiga kritiker av honom själv på (som i och för sig bara äger en mindre del av). Men om något av hans mediaföretag i grunden skulle få en icke-borgerlig profil skulle det troligen inte leva . Genom försäljningen av GT har familjen monopolställning i tidningsvärld reducerats. har dock en farlig dominans i . Genom köpet av får Stampen och dess huvudägare också en helt dominerande ställning i . De tre stora morgontidningarna i storstäderna, DN, GP och , samverkar i ett riksannonspaket. Detta samarbete stärker det borgerliga åsiktsmonopolet och försvagar möjligheterna för de mindre tidningarna särskilt för A-pressen. köp av bildar slutpunkt för den svenska arbetarrörelsens ambitioner att på central nivå agera aktivt som tidningsägare. (SOU om Medieföretag i s 25). Privata intressen och därmed borgerlig ideologi stärks nu också inom etermedia. Det Wallenbergsdominerade stod för av tittartiden och det Stenbecksägda stod för . De yngre tittarna föredrar de reklamfinansierade kanalerna. (Medieföretag i s 105). Av de fem största TV-produktionsbolagen i mätt i omsättning äger två, två och en. Program kan bli en bristvara, vilket kan förstärka TV-produktionsbolagens roll i det framtida TV-samhället. (Medieföretag i s 123) På den totala mediamarknaden i dominerar släkten med nära om man mäter i omsättning. På plats två kommer , SR och UR med 5,3, är trea med 3,2, Wallenbergssfären, staten och arbetarrörelsen delar fjärdeplatsen med 2,5 och familjen är femma med 1,7. Enligt sina direktiv skall Rådet för mångfald inom massmedierna i sin utredning utreda behovet av lagstiftning och/eller andra åtgärder som kan begränsa skadlig koncentration av ägandet av massmedierna. Förslagen skall vara framme så att beslut kan tas i samband med budgetproposition. Pressombudsmannen menar dock att en grundlagsändring är nödvändig för att bryta maktkoncentrationen. Närmast är det då en ändring av tryckfrihetsförordningen (TF) som behöver göras. Detta måste klarläggas. anser att det måste vara möjligt att lagstifta om maximala marknadsandelar för ägare utan att ändra TF. Demokratisk makt över det transnationella kapitalet och det tidiga 90-talet bredde nyliberalismens glättade syn på den globala ekonomin ut sig. Man hävdade att alla länder tjänade på globalisering och på den ökande specialiseringen. Genom avregleringar på finansmarknaderna och genom försvagad arbetsrätt, ökad lönespridning och flexiblare arbetsmarknader kan sade man varje land satsa på det man är bäst på. Då ökar handeln och välståndet. Globaliseringen är en process där alla är vinnare. I to Action från den av och ledda för global governance () ges en annan bild än den nyliberala. Man tar där upp kraven på förändring av den internationella politiken för att kunna skapa ett mer demokratiskt och mer rättvist världssamhälle. Rapportens huvudtema är att det behövs en ökad internationell samverkan genom FN för att motverka kapitalets ökade makt och istället stärka demokratin. En annan kritiker av nyliberalismens världsbild är den amerikanske ekonomen . I stället för att tala om frihandel menar att dagens handel är mer reglerad än någonsin och att en allt större del av världshandeln kontrolleras av jättelika transnationella företag (TNCs). Ett exempel är att världens 500 största företag (finansinstitut inte räknade) står för en fjärdedel av världens produktion av varor och tjänster. Samma företag kontrollerar av världshandeln. En fjärdedel av all handel i världen sker inom och mellan dessa 500 jättar. Korten föredrar att kalla dagens ekonomiska system för en privatägd planekonomi med storföretagen som de främsta aktörerna uppbackade av bakbundna regeringar och statstjänstemän. När fem företag eller färre kontrollerar mer än hälften av världsmarknaden kan den enligt Korten betraktas som mycket monopolistisk. Enligt affärstidningen var 1993 varaktiga konsumtionsvaror som bilar, flyg, elektronik och stål monopolistiska i denna mening. (A Survey of Multinationals. Everybodys Favorite Monsters, ) Korten konstaterar frankt: Argumentet att globalisering ökar konkurrensen är helt enkelt fel. Tvärtom stärker den utvecklingen mot en monopolisering på global nivå. Korten hävdar att precis som de f.d. kolonierna en gång frigjorde sig från kolonisatörernas förtryck måste dagens världsmedborgare göra detsamma. En avkolonisering och nedmontering av de jättekolosser som de transnationella företagen har utvecklats till måste alltså sättas på dagordningen. En början skulle vara att sätta upp ett tydligt regelverk för det transnationella kapitalet, något som också föreslås i A Call to Action. En möjlighet skulle vara en internationell konkurrenslagstiftning som möjliggör delning av alltför marknadsdominerande företag. skulle kunna användas som verktyg för övervakande av sådan lagstiftning. Man kan också tänka sig FN-stöd till nationell lagstiftning av den typ som vi diskuterat ovan för . Nationer skall ha rätt att utöka kontrollen och insynen i transnationella företag och i internationella kapitalrörelser. Stater skall ha rätt att kräva att direktinvesteringar görs som s.k. joint med ett stort ägande för landet där investeringen görs. Det skall också gå att få FN-stöd för att maximera det kapitalutflöde som utländskt ägande leder till. I A Call to Action föreslås också inrättandet av ett ekonomiskt säkerhetsråd som är mer representativt och effektivt än nuvarande G7-gruppen och Bretton Woods-institutionerna. Rådet bör utveckla en långsiktig strategisk politik för att stödja en stabil och balanserad utveckling i världen och för att säkra stabiliteten mellan de stora internationella organisationernas olika målsättningar. Det nuvarande säkerhetsrådet med vetorätten bör enligt rapporten avvecklas i två steg. Först utses fem ordinarie medlemmar varav två från industrialiserade länder och en från vardera , och . De icke-permanenta platserna utvidgas från 10 till 13 och en kontrollstation bör kunna sättas upp . I tar man också upp den globala kapitalmarknaden och valutahandeln. Man förordar en transaktionsskatt (en s.k. Tobinskatt) på valutatransaktioner för att öka stabiliteten i världsekonomin och minska volymen av spekulativa kapitalrörelser. Detta förslag har också Kommissionen för globalt samarbete berört i sin rapport om vårt globala grannskap. Även har ställt sig bakom en sådan princip. Litteratur använd på mer än ett ställe i texten: , and the New Wealth of Nations, föredrag på ett av ordnat seminarium . Glete, i Näringslivet (1994) , CH Monopol och Storfinans (ursprungligen 1962, flera upplagor) Korten, Rule the World (Kumarian 1995) Medieföretag i ägande och strukturförändringar i press, radio och TV, SOU 1997:92 , och , upplaga av Ägarna och makten i , . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning kring möjligheterna till sänkt skatt för entreprenörer, aktivt arbetande företagare och långsiktigt ägande enligt vad som sägs i motionen under avsnitt 1, att hos regeringen begär en utredning för att förändra stiftelse- och aktiebolagslagarna så att reglerna för kooptering respektive reglerna för röstetal på aktier mer gynnar sparande genom eget arbete och långsiktigt ägaransvar enligt vad som sägs i motionen,1 att beslutar om sådan ändring i AP-fondernas regler att det blir möjligt att ge stöd till det organiserade löntagarägandet enligt vad som sägs i motionen, att hos regeringen begär en utredning om högre rösträtt för löntagarägda aktier i det egna företaget enligt vad som sägs i motionen,1 att beslutar om ett borttagande av löneskatten på vinstandelsstiftelser om dessa är inriktade på att de anställda utövar ägarmakt genom vinstandelsstiftelserna, att hos regeringen begär förslag om friare placeringsregler för AP-fonderna enligt vad som sägs i motionen, att hos regeringen begär en utredning om möjligheterna för de kommunala pensionsfonderna att mer aktivt placera medel i det lokala näringslivet enligt vad som sägs i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om färre styrelseproffs, fler anställda och fler kvinnor i företagens styrelser,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om begränsningar till deltagande i två större företags styrelser,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om höga styrelsearvoden,1 att beslutar om sådan ändring av redovisningslagen att humankapital, jämställdhetsarbete och företagets miljöarbete införs i årsredovisningen,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om allas tillgång till informationstekniken,2 att hos regeringen begär en utredning kring instiftandet av ett enligt vad som sägs i motionen,2 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ägandet av och andra dataföretag,3 att beslutar om en sammanslagning av till en folkbörs enligt vad som sägs i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att behålla Nordbanken, Posten och i statlig ägo, att beslutar om sådan ändring i konkurrenslagen att monopolliknande företag kan delas enligt vad som sägs i motionen,3 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ny lagstiftning för att begränsa mediaägandet,4