mot · GL02Ju916 · 1997-10-06 00:00:00 — 2 Familjens roll som normöverförare 3.2 Föräldrars rätt till polisstöd 4 Kampen mot narkotika 4.1 Provtagning vid misstanke om narkotikabruk 4.2 Information till föräldrar 6 Sekretesslagen får inte försvåra samarbetet mellan myndigheter 7 Sanering av medievåldet 7.1 Effektivisera videohandlarnas ansvar 8 Åtgärder när brott har begåtts 8.1 Föräldrars roll under utredning och process 8.2 Registrering av minderåriga lagöverträdare 9 Nytt påföljdssystem för unga brottslingar 9.1 Avskaffa påföljden överlämnande till vård inom 9.2 Ungdomsstraff bör införas för ungdomar i åldern 1517 år 9.2.1 Villkorligt fängelse enligt ryggsäcksmodellen 9.3 Inrätta särskilda kriminalvårdshem 9.4.1 Särskilda regler för ungdomsstraff 9.4.2 Placering i avskildhet 9.4.3 Vistelser utanför kriminalvårdshemmet 9.5 Begränsa restriktionerna för att döma 1821-åringar till En av kriminalpolitikens allra viktigaste uppgifter är att skapa förutsättningar för att samhället skall kunna fånga upp och tillrättaföra unga människor som annars riskerar att fastna i drogmissbruk, annan brottslighet och misär. Det finns naturligtvis flera olika skäl till varför unga människor inleder en brottslig karriär, som i sin förlängning kan leda till allt grövre brott. En tänkvärd förklaring till varför en ung människa begår ett ödesdigert våldsbrott ges i följande citat: Om vuxna tar sig rätten att leka sina liv, varför skulle då inte tonåringar låta sig luras att tro att man kan leka varandras död? Om vuxna behandlar varandra som leksaker, förverkar sina familjer för att förverkliga sig själva, varför skall man då förvånas över att tonåringar behandlar varandra som konsumtionsartiklar? Om vuxna tycker att rätt och orätt kan vara lika bra, varför skulle då inte också tonåringar ha rätt att bete sig som om det vore sant? (ur: Den leende mördaren, av Per ) I egenskap av föräldrar, lärare, politiker eller över huvud taget som vuxna har vi det yttersta ansvaret för att kommande generation får så goda förutsättningar som möjligt att kunna växa upp till laglydiga samhällsmedborgare med ordnade liv. För oss moderater är det en självklarhet att ta detta ansvar. Det är också mot den bakgrunden som våra förslag i denna motion skall ses. Vi föreslår bl.a. följande: Kartläggning av hur nuvarande lagstiftning allmänt sett kan förbättras i syfte att tydliggöra och stärka föräldrars och andra vårdnadshavares ansvar i rollen som goda fostrare, normöverförare och brottsförebyggare, Ökat ansvarstagande för skolan, Föräldrars rätt till polisstöd, Provtagning vid misstanke om narkotikabruk även på personer , Förbättrad information till föräldrar om narkotikamissbrukets symptom och verkning, Sanering av medievåldet, Registrering av ungdomsbrottslingar under , Försöksverksamhet med familjegruppskonferenser, Nytt påföljdssystem för unga brottslingar. 2 Familjens roll som normöverförare Ett gammalt ordspråk lyder Den som börjar med en knappnål kan lätt sluta med en silverskål. Det är säkert inte svårt att få de flesta att hålla med om att detta talesätt ger en korrekt bild av verkligheten. Trots att nämnda ordspråk ger uttryck för något vi vet är sant så har svensk politik i socialdemokratisk tappning inte tagit till sig dess innebörd. Stölden av knappnålen bagatelliseras och vägen jämnas för en fortsatt färd mot silverskålen. Det är hög tid att tänka om och inrikta krafterna mot våra unga. Skall vi lyckas fånga och återföra den svenska måste vi ta vara på de krafter som har störst möjligheter att forma och påverka våra barn. Bland dessa krafter är den viktigaste föräldrarna. Föräldrar i stort sett hur de än ytligt fungerar är oersättliga som normöverförare. Familjen har avgörande betydelse då det gäller att förhindra att unga människor begår brott. Föräldrar måste alltid ha huvudansvaret för att barn och ungdomar lär sig respektera andra människor till liv och lem, andra människors känslor och andra människors egendom. Som föräldrar men även i övrigt som vuxna i kontakt med unga människor har vi en skyldighet att dels fungera som goda förebilder för de unga, dels lägga oss i så fort vi upptäcker att unga människor i vår närhet genom sitt beteende signalerar att de är på väg att spåra ur. Detta innebär bl.a. att vi alla har ett ansvar för att med ord och handling tydligt visa att vi inte accepterar kriminalitet eller andra hänsynslösa beteenden. Familjen måste kunna fungera både som vårdare och förvaltare av det man byggt upp tillsammans. Familjen måste dessutom fungera som en frontlinje mot missbruk och kriminalitet. Här brister det . Många föräldrar upplever t.ex. att de saknar argument för att kunna övertyga sina tonåringar om faran med att pröva narkotika. Många föräldrar tenderar också att brista i sin förmåga att utöva tillräcklig uppsyn över sina barn. Oavsett vad det beror på så är detta ett faktum, i annat fall hade vi inte haft de problem med undomsbrottslighet och ökat narkotikabruk som vi faktiskt har. Försök med frivillig föräldrasamverkan för att hindra ungdomar från att ägna sig åt fylleri, förstörelse och våld är också av mycket stort värde. Aktioner av slaget Farsor och morsor på stan är värda uppmuntran och stöd. Om brottsligheten skall kunna bemästras måste kriminalpolitiken utgå från föräldrarnas betydelse och måste också, kombinerad med t.ex. social-, skol- och familjepolitiken, bygga på en helhetssyn. Åtgärder som bidrar till ett tryggare samhälle och minskad segregation är viktiga inslag i brottsbekämpningen. Den borgerliga regeringen gjorde en viktig markering i synen på föräldraansvaret genom att precisera och utöka föräldrarnas skadeståndsansvar för sina barns handlingar. Lagändringen, som trädde i kraft , innebär att föräldrar eller annan vårdnadshavare kan bli skadeståndsskyldig om de uppsåtligen eller av oaktsamhet brister i sin skyldighet att se till att barnet står under uppsikt eller att andra nödvändiga åtgärder vidtas. Syftet med lagändringen var främst preventivt, d.v.s. genom att tillerkänna föräldrar ett ökat ansvar för sina barns utveckling skulle skadegörelse och andra brott som är vanliga bland ungdomar bättre kunna förebyggas. syftar den moderata familjepolitiken till att generellt stärka föräldrars förutsättningar att leva upp till detta ansvar. Det offentliga systemet i regelverk och i tillämpning skall utformas efter samma principer som vi tillämpar i god uppfostran. Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning bör regeringen ta initiativ till en bred kartläggning av hur nuvarande lagstiftning allmänt sett kan förbättras i syfte att tydliggöra och stärka föräldrars och andra vårdnadshavares ansvar i rollen som goda fostrare, normöverförare och brottsförebyggare. Vi är tre fångar. Alla med olika bakgrund, men med en gemensam nämnare: Ett förflutet i grov kriminalitet och missbruk. Så börjar en rapport, som utarbetats av tre fängelsedömda . De tre internerna önskade dra sitt strå till stacken för att färre unga skulle fastna i kriminalitet och hade därför i samverkan med företrädare för olika myndigheter diskuterat vad som kunde ha gjorts annorlunda. I deras rapport kan vi också läsa: Vi har gjort en del research på både äldre och yngre intagna. Frågorna vi ställt oss och andra är, vad som gjordes och vad som skulle ha gjorts på ett tidigt stadium i vår situation. Svaret är till entydigt. Det gjordes i princip ingenting när första kontakten med polis skedde. Det som eventuellt inträffar, samtal med sociala myndigheter och dylikt sker så pass efter gärningen, så att man som ung har svårt att koppla ihop konsekvenserna med handlingen. I många fall hinner man då göra sig skyldig till x antal brott innan man får ta konsekvenserna av det första. Så kan det fortsätta i någon form av konsekvenskredit där man får göra upp räkningen för sitt handlande i efterhand. Det i sin tur skapar då en likgiltighet inför lag och moral som i vissa fall kan få katastrofala följder för individen i fråga och dess omgivning. På fråga två är svaret procentuellt lika entydigt, det skulle hänt något. Straffet/Läxan skulle varit omedelbar. Man skall inte ges en chans att förtränga sina handlingar eller genom efterhandskonstruktioner kunna förringa sin del i dem. De synpunkter de tre internerna för fram och som bygger på deras egna erfarenheter som ungdomsbrottslingar stämmer väl överens med de förslag som förs fram i denna motion. 3.2 Föräldrars rätt till polisstöd Så gott som alla föräldrar önskar inget hellre än att se sina barn växa upp till hela människor med förmåga att leva ett så fullödigt liv som möjligt, men trots det upplever vissa föräldrar maktlöshet inför sin fostrande uppgift. Man misslyckas helt enkelt och barnet kan redan i mycket unga år uppvisa tendenser till ett socialt oacceptabelt beteende, som om det inte bryts kan komma att leda rakt in i missbruk, våld och annan kriminalitet. Ett sätt att stödja föräldrar eller andra vårdnadshavare som av olika skäl upplever att de inte fullt ut i alla situationer klarar att leva upp till det ansvarstagande som fostrarrollen kräver kan vara att införa en laglig rätt för vårdnadshavaren att begära hjälp av polisen och/eller med att få hem sitt barn när barnet vistas ute sena kvällar utan föräldrars eller annan vårdnadshavares tillåtelse. Införandet av en rätt till polisstöd då föräldrar beslutat att barnet inte får vara ute skulle kunna framstå som ett komplement till det utökade skadeståndsansvar som åvilar den förälder som uppsåtligen eller av oaktsamhet brister i uppsikten över sitt barn. Införandet av ett föräldrastyrt utegångsförbud skulle kunna tjäna två goda syften. Dels genom att ge föräldrar en bättre möjlighet att utöva kontroll över sitt barn, dels genom att verka brottsförebyggande. Frågan om vilken åldersgräns och vilka tider som skulle omfattas bör lämpligtvis överlåtas till den lokala nivån att avgöra. Enligt vår uppfattning bör inte tanken på att ge ett extra polisstöd till föräldrar i deras fostrande roll kategoriskt avvisas. Regeringen bör i stället uppdra åt BRÅ att närmare utreda förutsättningarna och detaljerna. 4 Kampen mot narkotika 4.1 Provtagning vid misstanke om narkotikabruk Som ett svar på senare tids varningar från såväl medicinsk expertis som från tull och polis om att narkotikamissbruket successivt ökar bland unga människor måste samhällets positioner mot narkotika flyttas fram ytterligare. Enligt vår uppfattning bör polisen få rätt att utföra blod- och urinprov även på personer när misstanke föreligger om att den unge använt narkotika. Regeringen bör skyndsamt utreda och lämna förslag till en sådan lagändring. 4.2 Information till föräldrar kan knappast någon ung människa undgå att få information om narkotika och dess risker. Detta är positivt och får inte avbrytas. måste man vara medveten om att för den unge är frågan om narkotikabruk för egen del oftast avlägsen och förhoppningsvis främmande när informationen ges. Däremot har föräldrar ofta bristfälliga kunskaper om narkotika, dess symptom och verkningar. Detta är en allvarlig brist eftersom föräldrarna är de som finns till hands när den unge eventuellt prövar på narkotikan. Möjligheterna att på ett tidigt stadium upptäcka ett bruk är störst om föräldrarna har tillräckliga kunskaper. Enligt vår uppfattning bör regeringen skyndsamt ta initiativ till att förbättra informationen till föräldrar om narkotikamissbrukets symptom och verkningar. Efter familjen är det skolan som har den viktigaste uppgiften då det gäller att förebygga brott. I vissa av de s.k. miljonprogramområdena kan vi se att undermåliga kunskaper i svenska språket, som också innebär dålig skolunderbyggnad i övrigt, är en bidragande orsak till mycket ont i vårt samhälle. När förmågan att göra sig förstådd med ord inte räcker till ligger ofta våldet nära till hands. För oss moderater framstår det som ett rimligt krav att även barn och ungdomar med invandrarbakgrund skall lära sig svenska i skolan. Det var bl.a. mot denna bakgrund som den borgerliga regeringen i Utvecklingsplan för skolväsendet 1993/94:183 slog fast behovet av kraftfulla insatser i svenskundervisningen. Målet bör vara lika kunskaper i svenska för alla elever. Om detta inte kan ske har vi ett grundläggande fel i det svenska skolsystemet. Från bl.a. brottsförebyggande synpunkt är det förödande när unga människor lämnar skolan med rakt igenom bristfälliga kunskaper och dåliga betyg och därmed en i princip stängd arbetsmarknad framför sig. Skolans betydelse och ansvar för unga människors utveckling kan därför inte nog betonas. Det är även fråga om att skolan skall förmedla grundläggande kunskaper om vad som är tillåtet och otillåtet i samhället och se till att skolarbetet fungerar. Märker elever att de inte behöver följa lärarnas anvisningar eller att de kan skada andra elever eller skolans egendom utan att de möts av en tydlig reaktion är detta ett svek mot den normförmedling som familj och lagstiftare bedriver. I detta sammanhang vill vi lyfta fram ett föredömligt intiativ som tagits av en gymnasieskola i . /96 införde Bäckadalsskolan ett system med studieavtal som upprättades mellan skolan och samtliga elever. Skolledningens syfte med avtalet var att tydliggöra för eleverna att de nu hade valt en utbildning och att eleverna genom att underteckna avtalet också förväntades ta ansvar för sin egen utveckling och för fullföljandet av sin utbildning. Härutöver innehåller avtalet en rad punkter som bl.a. beskriver ordningen på skolan, vilka möjligheter till hjälp och stöd som finns samt inte minst viktigt att skolan är en arbetsplats på vilken det ställs samma krav på ömsesidig respekt och gott kamratskap som i livet i övrigt. Det är av största vikt att de unga inser att samma regler gäller i skolans värld som i övrigt och det skall därför, enligt vår mening, finnas en skyldighet för skolan att anmäla brott som begås i skolan. Även skolans personal är ett komplement till föräldrarna och skolan skall därför ha en skyldighet att informera föräldrar om allt väsentligt som rör barnet. 6 Sekretesslagen får inte försvåra samarbetet mellan myndigheter konstaterade i en rapport (BRÅ:s utvärdering av ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och av försöksverksamheten) att samarbetsproblem förelåg mellan polisen och , framför allt beroende på de sekretessbestämmelser som var tillämpliga för de olika myndigheterna. Bl.a. hade polisen opponerat sig mot att man i det brottsförebyggande arbetet inte fick tillgång till viktiga uppgifter från om unga personer. Även skolväsendet inklusive skolhälsovården hade påtalat att det fanns sekretessbestämmelser som försvårade det brottsförebyggande arbetet mellan myndigheterna. Frågan om sekretessbestämmelsernas utformning har därefter uppmärksammats i olika utredningssammanhang. framhöll i sitt betänkande (SOU 1993:35) Reaktioner mot ungdomsbrott, att det var en synnerligen viktig uppgift att komma till rätta med samarbetssvårigheter som på sina håll fanns mellan polis och socialtjänst. Utredningens förslag resulterade i att den dåvarande moderata justitieministern uppdrog åt en särskild utredare att överväga vilka ändringar som skulle behöva göras i sekretessreglerna för att underlätta samarbetet mellan de myndigheter som handlägger ungdomsmål. Utredaren stannade vid en lösning som innebär att uppgifter hos om ungdomar och deras närstående skulle kunna lämnas till polisen om det fanns en påtaglig risk att den unge skulle begå brott och uppgifterna dessutom kunde antas bidra till att förhindra brott, se Ju 1994:E, Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott och ekobrott. Enligt vår uppfattning är det nu hög tid att regeringen visar att den tar uppgiften att minska ungdomsbrottsligheten och förhindra att unga människor fastnar i kriminalitet på allvar. Detta kan ske bl.a. genom att sekretesslagen ändras enligt det konkreta lagförslag som redan finns. 7 Sanering av medievåldet Det senaste årets brutala våldshändelser har på nytt väckt frågan om medievåldets betydelse för utvecklingen av våldstendenser bland barn och ungdomar. Det finns i samhället starka önskemål om att ta avstånd från yttringar som uppmuntrar till människoförakt och våld. Vi delar naturligtvis den uppfattning som kommer till uttryck i sådana önskemål. Speciellt känsligt är det förstås när barn och ungdomar som ännu inte har hunnit bilda sig en färdig moraluppfattning möter meningslöst våld i olika former. Moderata samlingspartiet är motståndare till att införa censur eller förbud. Anledningen är att vi är övertygade om att förbud inte är bästa lösningen på den här sortens problem. Avgörande för hur man ställer sig i denna fråga är naturligtvis vilken människosyn man har man tror på den enskilda människans förmåga att ta ansvar för sig själv eller på att makthavarna är bäst skickade att utforma och överföra normer. När det t.ex. gäller videovåldsdebatten så anser vi att det primära bör vara att föräldrar och andra vuxna i barns och unga människors närhet försöker förstärka barns naturliga avståndstagande till våld och förklarar de orealistiska inslagen i de inspelade scenerna med s.k. underhållningsvåld. Andra tycker det är bättre att man förbjuder barn att se bilder av sådant våld. Men den stora nackdelen med förbud av detta slag är just att det lockar till nyfikenhet att pröva det förbjudna. Det går inte heller att utlova garantier för att det förbjudna inte existerar i samhället. Vi vill alltså även i detta sammanhang understryka betydelsen av att föräldrar tar ansvar för att överföra grundläggande normer om moral och etik till sina barn. vill vi lyfta fram ett föredömligt initiativ som tagits av mot våld som riktar sig mot barn och ungdom. Åhléns direktion har fastställt en "icke-våldspolicy" som syftar till att klargöra hur Åhléns skall bidra till att samhället totalt tar avstånd från människoförakt, förnedrande företeelser och våld. Policyn styr Åhléns agerande som stor detaljhandelskedja och verkar för ökad respekt för människors lika värde, demokrati och fred. Icke-våldspolicyn påverkar sortimentsvalet, varurepresentation och reklamutformning. Åhléns betonar dock särskilt att detta inte innebär att de tar avstånd från allt våld som ingår i t.ex. barnskildringar utan från de skildringar där våld visas endast som något spännande, ofarligt eller där våldet glorifieras och upphöjs till något positivt. Detta är enligt vår mening en viktig markering. Det ligger nämligen ett värde i att barn och ungdomar genom god fostran blir medvetna om att våld dessvärre ingår som ett ont inslag i vår värld men att det gäller att motverka och ta avstånd från våld eller våldstendenser just på grund av våldets konsekvenser. Det initiativ som Åhléns har tagit utgör ett gott exempel på att en aktör på marknaden också är beredd att ta ansvar för saneringen av medievåldet. Regeringen bör notera detta och på olika sätt stödja och uppmuntra en utveckling i riktning mot en självsanering. 7.1 Effektivisera videohandlarnas ansvar Ett annat viktigt bidrag för att stävja medievåldet är enligt vår uppfattning att effektivisera videohandlarnas ansvar i 16 kap. 10 c § om otillåten utlämning av film eller videogram. Enligt bestämmelsen är det bl.a. straffbart att till barn lämna ut videogram med våldsskildringar, om inte biografbyrån godkänt visning för denna ålderskategori. Denna regel tillämpas emellertid knappast i praktiken. De skildringar som det här är fråga om kan få mycket allvarliga konsekvenser för ungas relationer till andra människor. Grova våldsskildringar utgör en fara för barns uppfostran och utveckling och därmed också för deras omgivning. Mot denna bakgrund är det av stor betydelse att åldersgränsen iakttas i dessa sammanhang. Det åligger videohandlaren att kontrollera åldern men så sker dessvärre . Detta är mycket oroande då det alltid är de vuxna som bär ansvaret för barnens fostran. Ett sätt att här ta ansvar är att respektera 15-årsgränsen och inte sprida videofilmer med våld eller osedligheter till de unga. Mot denna bakgrund bör ge regeringen i uppdrag att verka för en effektivisering av de nuvarande straffbestämmelserna. 8 Åtgärder när brott har begåtts 8.1 Föräldrars roll under utredning och process Enligt lagen om unga lagöverträdare skall vårdnadshavare normalt informeras när en person begått brott. Vårdnadshavaren skall kallas till förhöret och också informeras om tid och plats för rättegång. I samma lag stadgas även att företrädare för skall närvara vid förhöret. Dessa stadganden ger uttryck för allvarliga brister i synen på föräldrar och deras roll. Den ena bristen, att det inte räcker att vara förälder för att få information eller bli kallad, är att föräldrar som inte är delaktiga i vårdnaden inte heller räknas som för den unge betydelsefulla personer. Den andra bristen är att lagen föreskriver att vårdnadshavare skall kallas till förhör men att tjänsteman från skall vara närvarande. Den tredje bristen är att föräldrar inte behöver kallas till rättegång. Denna utformning ger lätt intrycket av att socialarbetare är viktigare än föräldrar/vårdnadshavaren. Den unge uppfattar inte detta förhållande ur den vuxnes perspektiv utan riskerar att se icke-vårdnadshavares frånvaro som ett bevis för förälderns bristande engagemang. Enligt vår uppfattning bör föräldrar kallas oberoende av om de är vårdnadshavare eller ej och lagen bör uttryckligen föreskriva en skyldighet för föräldrar att närvara både vid förhör och vid rättegång. Lagen om unga lagöverträdare föreskriver även att vårdnadshavare är berättigade till ersättning enligt samma regler som gäller för vittnen. Enligt vår uppfattning ingår det i föräldrarollen att aktivt deltaga när barnet försatt sig i svårigheter. Föräldrarnas närvaro bör främst ses som väsentligt för barnet och icke för det allmänna. Rätten till ersättning för inställelse bör därför slopas för föräldrar. 8.2 Registrering av minderåriga lagöverträdare Vad som saknas i det samlade arbetet mot våld och annan brottslighet är förutsättningar för snabba ingripanden mot unga människor som är på väg att utveckla ett kriminellt beteende. Detta är en helt avgörande förutsättning för ett snabbt ingripande. Det har länge varit ett moderat krav att även den som är och skäligen misstänkt för brott skall registreras. Enligt vår uppfattning är det av stor betydelse för polisens kartläggning av brott och brottsbekämpning i stort att även brott som begås av minderåriga lagöverträdare kan omfattas av polisens misstankeregister. Därmed skulle bl.a. möjligheterna till snabba ingripanden mot unga som är på väg att spåra ur förbättras betydligt, vilket måste tillmätas stor brottsförebyggande betydelse. En 15-åring som grips av polisen kan till synes ha ett alldeles "rent" förflutet, medan han i själva verket kan ha gjort sig skyldig till ett flertal brott. En möjlighet till registrering skulle ge polisen och andra rättsvårdande myndigheter en betydligt klarare bild av den gripne och den situation han befinner sig i. Vidare skulle en registrering möjliggöra en mer rättvisande statistik över brott som begås av barn . Att så kan ske är naturligtvis av stor betydelse vid planering av brottsförebyggande åtgärder i allmänhet och insatser mot ungdomsbrottslighet i synnerhet. Införandet av ett registreringsinstrument skulle vara mycket värdefullt i polisens arbete med att kartlägga och bekämpa ungdomsbrottsligheten. Det är förvånande att regeringen inte tillmätt detta faktum betydelse, särskilt som regeringen i proposition 1994/95:144 Riktlinjer för registrering av påföljder uppgav att misstankeregister skall användas främst för samordning av olika brottsutredningar beträffande samma person. I konsekvens härmed bör regeringen ta initiativ till lagstiftning som ger polisen möjlighet att registrera även personer som skäligen kan misstänkas för brott. En viktig komponent i uppfostran är att lära sig ta ansvar för sina handlingar. är det viktigt att hindra unga från att skaffa sig en kriminell identitet.