mot · GL02Fi209 · 1997-10-06 00:00:00 — Mer ägarmakt till flitiga företagare mindre till lata kapitalister Aktivera staten och kommunerna som ägare och beställare Avskaffa styrelseproffsen fler anställda och fler kvinnor i Kräv redovisning av human- och miljökapital Inför en klausul om ägardelning i konkurrenslagen Lagstifta om maximal marknadsandel för privata ägare inom medier Demokratisk makt över det transnationella kapitalet Litteratur använd på mer än ett ställe i texten: Sedan sammanbrottet i har det varit på gränsen till tabubelagt att få gehör för kritik av privata kapitalägares ekonomiska makt i den offentliga samhällsdebatten. De flesta erkänner att den parlamentariska demokratin har problem i den globaliserade kapitalismen. Det fallande valdeltagandet, misstron mot politiker, valrörelsernas kommersialisering (i blir man inte längre medlemmar i partier, valrörelserna drivs som företag på en marknad) nämns . Men om man antyder att problemen har med formerna för ägandet av och makten över kapitalet att göra är det lätt att bli utstämplad som anhängare av diktatur och byråkratisk planhushållning. En grundläggande tanke i den marxistiska traditionen är att produktivkrafternas (teknologin, kunskaperna) förändringar har en grundläggande betydelse för ägandet av produktionsmedlen som i sin tur har en grundläggande betydelse för makten i samhället. skulle därför ha nickat igenkännande om han hade kunnat ta del av den moderna debatten om humankapitalets eller det intellektuella kapitalets ökande betydelse. På de mest moderna och mest framgångsrika företagen är man mer beroende av de anställdas humankapital dvs av deras kunskaper än av det penningkapital som omsätts på världens aktiebörser. Det är svårare att styra humankapitalet en människas tankar, än det fysiska kapitalet maskinerna, byggnaderna, dvs de produktivkrafter som är det kapitalistiska ägandets grund. De nya tendenserna i produktivkrafterna innebär eller kan innebära en försvagning av den kapitalistiska ägarmakten. Det finns också en annan viktig faktor som talar för en försvagning av denna ägarmakt: den individualistiska industrikapitalistiska företagarandan trängs tillbaka av en mer anonym och kortsiktigt spekulativt inriktad finanskapitalism. Det är ingen slump att olika kooperativa ägarformer är på frammarsch, särskilt i de nya tjänsteföretagen (i har denna ägarform ökat stadigt och är nu uppe i ). Många moderna företag försöker knyta de anställda närmare ägarmakten genom olika former av vinstdelningssystem. Ett av syftena är att kunna styra bättre och att kunna motverka lönekamp, men man riskerar också att de anställda alltmer upptäcker att de gamla ägarna i längden är obehövliga. Ett annat syfte är att man genom vinstdelning kan behålla värdefulla anställda med värdefull kompetens. Enligt arbetarrörelsens ursprungliga begreppsvärld är en kapitalist en människa som lever på att köpa och exploatera andras arbetskraft. Att äga sina egna kunskaper gör en lika litet som att man äger sin egen bostad eller aktier i det företag där man själv arbetar till en kapitalist. När vi inom vänstern säger att vi vill avskaffa kapitalismen är det denna rena sort av kapitalister vi menar. Vår socialism är således också förenlig med ett utbrett privat ägande om än detta ägande i första hand tar sig olika kollektiva och kooperativa former. Socialismen i denna frihetliga mening står inte heller i någon motsättning till vare sig marknadsmekanismen eller den parlamentariska demokratin tvärtom innebär vår socialism demokratins fördjupning. Genom att arbetet och kunskaperna ger mera makt och penningägandet mindre makt i produktionen kan makten fördelas jämnare. Det måste också betonas att en utveckling av den ekonomiska demokratin inte står i motsättning till en stabil ekonomisk utveckling. Stabila förhållanden för näringslivet med låga räntor och låg inflation är lika viktigt i ett samhälle med ökad ekonomisk demokrati. Ja, kanske ännu viktigare, då hela den arbetande människans identitet står på spel och kan förödas av en lättsinnig ekonomisk politik. Men det finns också en risk att det uppstår ett nytt klassamhälle baserat på olika kunskaper. Risken finns att stora grupper som står utanför välfärdssystemen och utanför arbetsmarknaden inte blir delaktiga i en utveckling av demokratin och kanske särskilt den ekonomiska demokratin. Det måste förhindras. Därför är en avgörande förutsättning för ett utvecklande av demokratin och särskilt då den ekonomiska demokratin den fulla sysselsättningen. Att alla som vill har arbete är kanske den enskilt mest avgörande friheten för individen. Den socialism vi strävar efter måste också innebära att kunskaperna erövras av alla. Den ursprungliga socialistiska idén var människans frigörelse att de arbetande människorna själva skulle organisera produktionen i fria associationer och därmed befria sig från det förtryck och det främlingskap som kapitalistens/kapitalägarens envälde på arbetsplatsen innebar. Människans frigörelse är hennes eget verk, socialismen kan inte genomföras genom beslut i parlamentariska församlingar. Men den ekonomiska demokratin kan stärkas genom lagstiftning och politiska beslut. Vi hälsar med tillfredsställelse statsminister besked på om att en demokratiutredning skall tillsättas. Vi förutsätter att denna utredning också tar upp den ekonomiska makten. I denna motion har vi formulerat ett antal förslag inom tio områden som är ägnade att främja en demokratisering av den ekonomiska makten. Mer ägarmakt till flitiga företagare mindre till lata kapitalister Industrikapitalismens ursprungliga entreprenörer kom mycket sällan från överklassen. De byggde själva upp sina företag, några av dem blev rika och kunde lämna över stora förmögenheter till sina barn. Barnen blev nästan aldrig själva entreprenörer. konstaterade att entreprenörer av den typ som var avgörande för den unga dynamiska industrikapitalismen blivit alltmer sällsynta. Sekelskiftets uppfinneri och företagaranda hade omvandlats till rutin och byråkrati i de moderna storföretagen. Schumpeter som själv var politiskt konservativ drog av detta slutsatsen att en seger för socialismen i hans mening av begreppet i längden skulle vara omöjlig att förhindra. CH ordförande myntade i sina böcker om den svenska storfinansen begreppet De femton familjerna. Han visade hur hög grad av monopolism och kartellisering som präglade det svenska näringslivet samt att den svenska storfinansen hade mer makt i än vad dess motsvarigheter hade i andra länder. Den statliga koncentrationsutredning som tillsattes senare kom fram till ungefär samma slutsatser. Ekonomihistorikern knöt i sin bok i Näringslivet an både till Schumpeter och till analyser av den svenska kapitalmakten. Glete konstaterar visserligen att den gamla svenska industrikapitalistiska makteliten med familjen i spetsen i huvudsak lyckats bevara den industriella dynamiken inom de svenska storföretagens ramar. Men de har alltmer tvingats ...från offensivt agerande till defensivt försvar av det etablerade. De mest framgångsrika företagen för att ta två exempel bygger fortfarande till stor del på gamla uppfinningar. Glete anser också att den svenska modellen med dess närings, arbetsmarknads- och skattepolitik bl.a. befrämjade de ursprungliga ägargruppernas dominans. Han anser att ...statsmakternas näringspolitik var till sina praktiska konsekvenser den att ekonomiska elitgrupp ... kunde utnyttja rikedom och privilegier som man inte gärna såg att nya företagare fick del av. Den tidigare stabila ägarmiljön har trots de gamla ägarfamiljernas fortsatta styrka radikalt förändrats . ägde enskilda hushåll nästan hälften av de börsnoterade aktierna. 30/6 1997 ägde svenska privatpersoner (direkt eller via fåmansbolag eller aktiefonder) av det samlade marknadsvärdet på Stockholmsbörsen. Svenska institutioner ägde (börsföretagens ägande i varandra är borträknat) och utlänningar ägde (privat och institutionellt) resterande av detta värde. (Junisiffrorna här och i fortsättningen har vi från ). De som man kan kalla de lata kapitalisterna (fonder, försäkringsbolag, finanskapitalister) dvs. de som enbart vill ha hög avkastning och inte engagerar sig långsiktigt i företagen tar en allt större andel av ägandet. Eller med ord: Alltmer ägs utan ägarengagemang, utan långsiktiga avsikter och utan ambition att vara ett industriellt orienterat mellanled mellan aktieägare och företagsstyrelser. Det har följaktligen blivit allt svårare att hitta genuina entreprenörer och engagerade privatkapitalister som är villiga att satsa sina pengar i nya projekt som innebär stor osäkerhet och risk. En konsekvens av detta är bl.a. att det i dagens finns få entreprenörsinriktade privatkapitalister som vågat satsa på elektronik, datorer, bioteknik eller annan modern högteknologi. De mest framgångsrika nya entreprenörsinriktade kapitalisterna har satsat på förpackningar (), möbler (Kamprad) och kläder (i Hennes & ). Det utländska ägandet har ökat starkt i de svenska börsbolagen som det svenska ägandet har ökat starkt i utlandet. Största utländska aktieägare i var de USA-baserade Fidelity-fonderna på ägarvärde. Andra stora ägare var tyska och (7,3 respektive 7,2 miljarder). (Källa , se litteraturförteckning). Problemet med denna internationalisering är inte utlandsägandet i sig en utländsk kapitalist handlar oftast efter samma principer som de svenska utan att utlandsägande tenderar att vara mer kortsiktigt inriktat. För det långsiktiga ägarengagemanget minskar normalt med avståndet till produktionsplatsen. Listan över största aktieägare toppas av 10 institutionella ägare. Det Wallenbergkontrollerade Investor kommer först med drygt 88,3 miljarder i värde 30/6 1997. Wallenbergsstiftelserna kommer på plats elva med 28,4 miljarder. Wallenbergarna torde direkt och indirekt dominera företag som representerar ca halva marknadsvärdet på Stockholmsbörsen. Familjens nya makthavande generation är finansiellt snarare än industriellt inriktad. De liksom de andra viktigare finansfamiljerna utövar sin makt genom ett komplicerat nätverk av indirekt ägande via stiftelser, finans- och investmentbolag. Ägarfamiljerna måste utöva sin makt genom ett slags vasallsystem av lojala direktörer. De löper ständigt risken att vasallerna vill bryta sig ut och utöva egen makt. tvingas entreprenörer och uppfinnare välja mellan att underordna sig de redan rika och etablerade storföretagen och ägarfamiljerna eller att gå under. Storföretagen har också genom sin konservatism låst in sitt kapital i kärnverksamheten och inte satsat på nya och kanske oprövade idéer. Särskilt saknas i mellankapitalet dvs. finansieringen mellan det att en ny prototyp för en produkt tagits fram och att produkten är klar att marknadsföras. I detta skede är entreprenören beroende inte bara av riskvilligt kapital utan också av en lindrig beskattning. Här har staten, i form av , haft ett avgörande inflytande på utvecklingen i en hel del fall. skriver att "... om stora förmögenheter över huvud taget ska tillåtas uppstå ska det vara som resultat av entreprenöriell företagarverksamhet ...". "Ur strikt ekonomisk effektivitetssynvinkel är ärvd makt något som inte går att försvara..." Det finns därför skäl att tänka på "... om arvsskatteregler och regler för kooptering (komplettering inom styrelsen) till stiftelser och fonder kan utformas annorlunda för att gynna omvandling." En möjlighet att pröva kunde vara att skärpa reavinstskatten för kortsiktsinnehav och mildra den för långsiktsinnehav. I tillämpas ofta systemet med olika röstvärde på aktier: A- och B-aktier. Den officiella motiveringen har varit att behålla företagen i svensk ägo. Men systemet har i praktiken alltmer utvecklats till en försvarsbastion för gamla ägare utan förmåga till förnyelse. Olika röstetal på aktier bör enligt vår mening bara kunna motiveras med olika grader av långsiktigt engagemang anställda och de som innehaft aktier länge bör kunna ha högre röstetal än de som handlar kortsiktigt. Förslag om skärpt skatt på stora förmögenheter och kortsiktig handel finns i skattemotionen. föreslår också en höjd bolagsskatt till i skattemotionen. Vi föreslår också förändringar av egenavgifterna för egenföretagare som leder till större möjligheter för t.ex. entreprenörer att komma i gång. löntagare äger redan direkt eller indirekt en mycket stor del av aktierna i företagen. Aktiefonderna och försäkringsbolagen bygger i huvudsak på löntagarnas insatta pengar. I listan över de största aktieägarna kom 30/6 1997 pensionsförvaltarna SPP och på fjärde och sjätte plats med 66,9 respektive . Bland facken ägde SIF (drygt 2,8) och Metall (drygt 1,8) mest. Det direkta personalägandet är däremot av liten betydelse i om man jämför internationellt. m.fl. förslag till löntagarfonder 1975 byggde bl.a. på tanken att om de anställda fick ett direkt medägande och därmed medinflytande i företagen så skulle de också kunna acceptera att en större andel av förädlingsvärdet gick till investeringar och en lägre andel till löner. De rådslag om fonder som genomfördes inom LO med mer än 17 000 deltagare visade att man ville ha löntagarfonder, men de skulle vara lokalt knutna till de enskilda företagen inte toppstyrda. Tyvärr lyckades inte arbetarrörelsen forma ett löntagarfondsförslag som var förankrat i rörelsens bas. Tvärtom backade man stegvis från de ursprungliga målen. Fonderna blev traditionella placeringsfonder som köpte aktier i de gamla vanliga slagskeppen på börsen. De hade inte någon påtaglig förnyande inverkan på näringsliv. De leddes vanligen av väletablerade organisationsproffs. De blev en del av det anonyma ägande utan långsiktiga mål som beskriver. Kanske är det av den orsaken som de fackliga organisationerna är så skeptiska till ett långsiktigt ägarengagemang. Enligt ett reportage av i (26/5 1997) är SIF visserligen intresserat av vinstdelning, men man sägs "föredra att investera i flera bolag och obligationer hellre än att investera i ett företags aktier". Och som en facklig företrädare säger att man inte vill "..lägga alla ägg i samma korg, utan sprida riskerna". LO har uttalat att man ser sina aktieinnehav i första hand som kapitalplaceringar. I andra länder är frågan om en mer aktiv ägarroll för löntagarägda pensionsfonder en stor diskussionsfråga. har i en intervju med () tagit upp att den kanadensiska fackföreningsrörelsen aktivt använt sina pensionsfonder för att begära styrelseposter och bedriva näringspolitik i de ägda företagen. publicerades en bok, Ägarstyrning (av och , Ekerlids), där det bland annat beskrivs hur en kalifornisk pensionsfond aktiverat sin ägarroll. Det borde finnas stora möjligheter för ett organiserat kollektivt löntagarägande knutet till de enskilda företagen men med gemensam organisation av utbildning och övergripande näringspolitisk strategi. Ägaransvaret skulle kunna utövas i nära samarbete med AP-fonderna som dessa fonder (dvs. 1:a till 3:e fondstyrelserna) får ökad rätt att placera sina tillgångar i aktier (se nedan). Om det nya pensionssystemets premiereservsystem kommer till stånd bör staten i samråd med fackföreningsrörelsen erbjuda alternativet att placera de individuella pensionsandelarna i ett löntagarstyrt system. Framtidens ägarmakt bör bygga mer på eget arbete i ett företag, på kunskaper om produktion och teknologi och på viljan att ta ett långsiktigt ansvar, mindre på kortsiktigt vinstintresse. En möjlighet att överväga i den utredning vi föreslog i förra avsnittet kan vara att tillåta högre rösträtt på aktier enbart för dem som själva arbetar med eller i ett företag. Vidare bör stat och kommuner finna former för att ge ett ökat ansvar till de anställda i sina företag. har medverkat till att det tas ut löneskatt på avsättningar till vinstandelsstiftelser. Detta eftersom dessa avsättningar fungerar som allmänt lönepåslag snarare än som ett sätt att öka de anställdas långsiktiga engagemang i företagen. Om lagen ändras så att dessa stiftelser har karaktären av långsiktigt inriktade förvaltare av ett kollektivt ägande för de anställda är vi beredda att ta bort löneskatten. Vi kan också tänka oss att stimulera ett sådant ägande för anställda på andra sätt. Detta bör utredas. I annan motion tas yrkandet upp. Aktivera staten och kommunerna som ägare och beställare Historiskt har det statliga ägarengagemanget haft avgörande betydelse för det svenska näringslivets styrka. Utan den finansministern . A:s våghalsiga låneprojekt och statens storskaliga investeringar i den svenska järnvägsutbyggnaden hade industrialiseringsprocessen allvarligt försvårats och försenats. Hade inte staten gått in i gruvorna, energiförsörjningen, telekommunikationerna och läkemedelsindustrin så skulle med stor säkerhet dessa branscher inte haft den styrka de har i . Dagens största svenska börsbolag är intimt förknippade med den offentliga sektorn och den statliga näringspolitiken. har till mycket stor del levt på samarbetet med det (f.d.) statliga telemonopolet. bygger till stor del på en forskning som på ett avgörande sätt berott på en stark offentligt finansierad sjukvård. ABB (ASEA) har varit starkt beroende av beställningar från och andra företag och institutioner med samhälleliga ägare. och hade inte kunnat utvecklas utan skattefinansierade vägar och omfattande stödpaket i kristider. lyckades den nya högern få genomslag för tanken att staten eller kommunen inte dög som ägare i näringslivet, att statliga företag präglades av byråkratisering och ovilja att ta ansvar. Det fanns onekligen visst underlag för kritiken. Men felet var också att de offentligägda företagen ibland apade efter det sämsta i de privata: man satsade kortsiktigt och vågade inte formulera en egen långsiktig ägarstrategi. Den utförsäljning av statliga företag som inleddes på allvar under regeringen 199194 har fortsatts av den socialdemokratiska regeringen. Och det finns planer på att fortsätta dessa utförsäljningar. Men det finns kvar ett stort antal framgångsrika offentligägda företag. Staten äger fortfarande ganska mycket aktier. I företag med direkt statligt ägande samt i affärsverk har staten ett justerat eget kapital på ca (Regeringens skrivelse 1997/98:20 redogörelse för företag med statligt ägande). ägde aktier till ett värde av 73,5 miljarder den 30/6 1997, staten direktägde aktier till ett noterat värde av 47 miljarder, den fortfarande statsägda Nordbankens aktiefonder ägde för knappt 40 miljarder och ägde knappt 11 miljarder. Från 1/7 har också en sjätte med säte i inrättats med ett startkapital på . I forskningsstiftelserna fanns nära 32 miljarder till stor del placerade i aktier. Sammantaget äger staten betydligt mer aktier än Investor och Wallenbergsstiftelserna ihop. Om staten blev lika bra på indirekt maktutövning som Wallenbergarna borde man kunna utöva en långt större ägarmakt än . Det finns också positiva tecken på att en viss omprövning av synen på staten som ägare i aktivistisk riktning är på väg. Finansministern har sagt att det skall komma ett förslag om vidgad placeringsrätt för AP-fonderna. Trepartiöverenskommelsen om kärnkraftsavveckling bygger också bland annat på att en aktiv roll i omställningen ges åt . Staten borde kunna utveckla sin ägarroll inom energiområdet mer än så i samarbete med i första hand kommunernas energiföretag. Man borde också mer aktivt kunna uppträda som beställare av förnybar energi. En mer aktiv näringspolitisk roll för det statliga ägandet borde också kunna utvecklas på andra områden. Det gäller läkemedel där man bör överväga att byta ut statens sjuprocentiga minoritetsandel i & mot ett ägande som ger större möjligheter att utveckla billiga läkemedel på monopoliserade områden. På trafikområdet pågår en omställning av storstädernas trafiksystem där stat och kommuner spelar en avgörande roll för att trafikmönstret ställs om i mer miljövänlig riktning. Via borde staten kunna bli mer aktiv när det gäller att utveckla mer miljövänliga bilar. Motsvarande gäller återvinningssystem och miljövård. Ett hinder i detta sammanhang kan vara . Men erfarenheten hitintills är att dessa inte hindrar olika EU-medlemmar att genomföra upphandlingsprogram. måste ju inte alltid vara bäst i klassen i EU. Dessutom bör verka för att avbyråkratisera detta otympliga upphandlingssystem. Kommunerna äger företag inom i första hand bostads- och energisektorn. Dessa företag har varit nödvändiga på områden där privatföretag aldrig hade tagit det sociala och fördelningspolitiska ansvaret. Dessa företag har också varit nödvändiga för att förhindra att privata ägare gör orimligt stora vinster på områden präglade av starka konjunktursvängningar och av ett beroende av politiska beslut. Det finns naturligtvis också exempel på att kommuner äger i onödan och att företagen är dåligt skötta. Men det kommunala ägandet skall utvecklas, inte avvecklas. Det är bra att utredningen av den kommunala medelsförvaltningen inte tycks föreslå några begränsningar i kommunernas rätt att placera sina tillgångar i aktier (enligt intervju i Kommun-aktuellt med utredningens ordförande generaldirektören ) begär en utredning i positiv anda kring om kommunerna på egen hand skall ha möjlighet att engagera sitt pensionskapital och andra finansiella tillgångar i långsiktiga ägarengagemang. Över huvud taget är en lokal/regional förankring alltför litet uppmärksammat som en viktig beståndsdel i en lyckad företagsutveckling. Företag som genom sin lokala förankring även har en social dimension har i studier visat sig ha en betydande förmåga till att överleva ekonomiska nedgångar och bli ekonomiskt lyckade. Avskaffa styrelseproffsen fler anställda och fler kvinnor i bolagsstyrelserna drar av sin historiska analys slutsatsen att ... vad som behövs är ... kapitalförvaltare som medvetet gynnar entreprenöriella individer med vilka de har så pass täta sociala relationer att de förmår bedöma vad entreprenörerna klarar av att åstadkomma. Vi är eniga med Glete om detta. Och de som har de närmaste sociala relationerna med entreprenörerna åtminstone när produktionen väl kommit i gång i ett företag är utan tvekan de som arbetar på företaget. Vi har redan konstaterat att den gamla sortens aktiva industrikapitalister med breda kontaktytor in i företagen, av typ de gamla generationerna , är på utdöende. De stora börsbolagens styrelser domineras av ett ganska litet antal herrar med många uppdrag: styrelseproffs. Alltfler av dem är finansiellt snarare än industriellt inriktade. De som har fler uppdrag än två har knappast möjlighet att utföra sitt arbete på ett rimligt sätt och de har oftast orimligt höga arvoden som ligger långt högre än varje mått på deras produktiva insats. De 35 som hade minst fem styrelseuppdrag var alla män. (, Styrelser och Revisorer i 199798, DN ). I de 258 företagen på börsen är (60 stycken) av styrelseledamöterna (totalt över 1 200) kvinnor. I 21 börsföretag, bl.a. ABB, , Investor och , är ingen i styrelsen kvinna. Av de 60 kvinnorna är mer än hälften företrädare för de anställda. Ca 20 är släkt med en manlig huvudägare och de flesta av dessa är troligen där i första hand i den egenskapen. ökade antalet kvinnor i styrelserna långsamt, men på årets bolagsstämmor minskade antalet med två, trots att antalet företag ökat från 233 till 258. (Källa: , Få kvinnor i börsbolagens styrelser, DN 22/6 1997). Varför är kvinnorna i bolagsstyrelser så få? Enligt kan en hypotes värd att testa vara att kvinnor är mindre lönsamhetsinriktade än män. Det kan ligga en hel del i detta, särskilt om man tolkar begreppet lönsamhet företagsekonomiskt och kortsiktigt. Vår uppfattning är dock att den viktigaste faktorn är att det manliga maktmönstret patriarkatet är osedvanligt starkt i just aktiebolagen. Det är en männens kultur där värderingar fortfarande råder som skulle betraktas som starkt reaktionära i de flesta folkrörelser och parlamentariska församlingar. Med fler kvinnor i styrelser och företagsledningar skulle det mer långsiktiga ägaransvaret stärkas. Samma sak gäller med fler anställda och färre styrelseproffs.