mot · GL02Kr270 · 1997-10-06 00:00:00 — De flesta politiska partier, i och internationellt, talar om liknande principiella överordnade värderingar. Medmänsklighet bör utgöra grund för handling, sägs ofta. Tolkningen kan spänna över solidaritet till kärlek till sin nästa. Hur kan det då komma sig att enbart ett fåtal människor tycks låta detta påverka det praktiska livet? Är det just här som kulturarbetarens centrala roll kan sökas? Att öka människans förståelse för sitt eget handlande och öka delaktigheten i samhällsbygget? de gröna menar att den snabba materiella utvecklingen gjort att inte hela människan har hunnit med, andligheten och mystiken rationaliseras bort och urgammal kunskap om människan och hennes sammanhang med naturen faller i glömska. Detta kan säkert också förklara mycket av det främlingskap många känner i och gentemot samhället. Det är nödvändigt att ge utrymme för hela människan att växa, låta henne vara den kulturella, den kreativa och skapande varelse hon i grunden är. anser därför att kulturpolitikens uppgift är att ta till vara initiativ från människor och organisationer för att erbjuda alla möjligheter till ett aktivt och berikande kulturliv. När regeringen minskar anslagsnivåerna för regional teater, musik och museiverksamhet, för att i stället ge riktade bidrag till projekt man finner särskilt intressanta, glöms inte bara att olika regioner arbetar utifrån olika förutsättningar, utan också att det minskar människors delaktighet och möjlighet att påverka den egna situationen. Kultur är en viktig kunskapskälla och ökar gemenskap och förståelse mellan människor. vill värna om det inhemska kulturarvet som vi strävar efter kulturell mångfald och vill att det svenska samhället ska vara öppet för impulser, idéer och kulturyttringar från hela världen. Samhället lider brist på mänskliga kontakter, staden gör oss lätt anonyma, till främlingar för varandra, och med TV, internet etc vet vi ofta mer om vad som händer runt om i världen än vilka som är våra grannar. Vi ser på samma typ av program, matas med samma nyheter och blir därmed allt mer likriktade. För att i ett sådant klimat kunna stärka den kulturella mångfalden krävs att människor ges ökade möjligheter att möta varandra, och en viktig uppgift för landets kulturpolitik är därför att förädla de mötesplatser som finns och skapa utrymme för nya mötesplatser att växa fram. En solidarisk kulturpolitik innebär att mer satsas på dem som har mindre resurser eller av andra orsaker har svårt att ta del av kulturutbudet. Därför är det också viktigt att biljettpriser etc hålls på en sådan nivå att alla kan ha råd att besöka teatrar, konserter mm. målsättning är naturligtvis också en jämn resursfördelning mellan flickor och pojkar, kvinnor och män. råder tyvärr också en kraftig könsmässig snedrekrytering, både i producent- och i recensentledet. ståndpunkt är att investeringar i kulturell verksamhet inte är en framtidsbelastning för de offentliga budgeterna, utan tvärtom genererar inkomster, en investering. Varje ort eller län med anspråk på att locka till sig eller behålla ekonomiska aktiviteter måste kunna visa upp ett brett kulturutbud. Trots det utgår endast en blygsam summa av de offentliga utgifterna till kultur och i realiteten görs ständiga nedskärningar, i form av utebliven löne- och kostnadsutvecklingskompensation. kräver att anslagen skall skrivas upp så att även kulturarbetare kan få rimliga löner utan att det innebär att kollegor får sparken! När vi forskar om äldre kulturer bedömer vi dem genom de konstföremål som har åstadkommits, husens arkitektur, formgivning och samhällets sociala struktur. Så kommer också andra att bedöma oss. Ett samhälle må vara hur funktionellt eller effektivt som helst utan ett blomstrande kulturliv kan det knappast räknas som livsbejakande eller ens framstående. Ett återkommande problem är att det i tabeller över statens anslag till olika kulturinstitutioner inte går att utläsa hur mycket som går till den faktiska verksamheten, då en mycket stor del av kakan går till hyror etc. Av stödet till de stora nationella institutionerna avgår cirka halva beloppet till att betala hyra för de nationalmonument de är verksamma i, vilket naturligtvis innebär att anslagsnivåerna ser ut att vara större än vad de i realiteten är. föreslår därför att hyror fortsättningsvis skall redovisas separat. Många kulturinstitutioner har tvingats samarbeta med olika sponsorer när inte statsanslagen längre räckt till. Det kan naturligtvis vara ett värdefullt extratillskott, men det innebär också ett hot mot kulturens fria röst. Vad händer t ex om en teater bygger upp sin verksamhet på pengar från ett företag och företaget plötsligt inte anser sig ha råd med sponsringen eller inte tycker det valda projektet ger tillräcklig reklam? Hur bör man agera mot tvivelaktiga företag, företag som kanske bryter mot mänskliga rättigheter i andra länder? som teatern ger bolaget goodwill kan det vara blodspengar de tar emot, även om pengarna kommer en positiv verksamhet till del. anser att det bör upprättas tydliga etiska regler som reglerar kultursponsring. menar att en arbetstidsförkortning skall genomföras, i takt med den kommer naturligtvis människors fria tid att öka och därmed också kraven på meningsfulla fritidsaktiviteter. Det måste därför finnas en beredskap att möta detta behov med möjligheter för nya initiativ av olika former att utvecklas. 2 och framtidens kultur har en mycket viktig funktion i att fördela statsbidrag till olika kulturområden. För att den kulturpolitiska inriktning fastslår ska kunna bli verklighet krävs att kan arbeta aktivt och kraftfullt nära brukarna. Att bidrag endast kan ges till institutioner, föreningar och grupper kan i vissa fall vara hämmande. Att exempelvis fonogramstöd endast kan utgå till bolag som har en regelbunden utgivning försvårar för nya idéer att kunna förverkligas. menar därför att även enskilda projekt ska vara berättigade till bidrag, om ansökan i övrigt uppfyller villkoren. Stiftelsen instiftades av medel ur löntagarfonderna och dess styrelse är utsedd av riksdag. Sammanlagt disponerar stiftelsen över ca att fördela . Medlen ska bland annat användas till projekt av varaktig betydelse för kulturlivet. En svårighet har varit att utbetalningar ofta betraktats som skattepliktiga: mer än hälften av de beslutade kulturstödsmedlen från Framtidens kultur är, eller har varit, föremål för skatteteknisk prövning. Det kulturstöd som slutligen ges kan därför bli väsentligt mindre än avsett. De fondmedel varifrån stiftelsen utgått har redan en gång beskattats; anser därför att kulturstöd från Stiftelsen generellt ska skattebefrias. Eftersom hela 1 600 ärenden/år förbereds av , som föreslår vilka projekt stiftelsens pengar skall användas till, anser vi att Framtidens kultur bör organiseras direkt under . finns ingen övergripande kontroll hur de stöd som ges används, vilket kan leda till en kultursnuttifiering. Då det rör sig om förhållandevis mycket pengar önskar därför en utredning kring effekterna på de bidrag Framtidens kultur delar ut, om bidragsprojekten leder till långvarig kulturell utveckling. 3 Konstnärers ekonomiska situation Dagens system där endast ett fåtal kulturarbetare ges möjlighet att leva på inkomster av sitt skapande medan övriga får mer betalt när de är arbetslösa än de har chans att förtjäna genom sitt arbete är mycket olyckligt. Många utövande konstnärer, inom samtliga konstformer, lever under svåra ekonomiska villkor med bl a en extremt hög arbetslöshet som inte heller i någon större omfattning är konjunkturberoende. En vanlig missuppfattning eller generaliserad åsikt är att en konstnär måste lida för att kunna skapa. avvisar detta tankesätt bestämt och menar att professionella kulturutövare inom litteratur, film, musik, scen- och bildkonst m m ska ha en ekonomisk grundtrygghet. Vi är övertygade om att en ekonomisk grundtrygghet skulle stimulera och utveckla svenskt kulturliv och ge möjlighet till ett konstnärligt skapande under mer värdiga villkor. Det förslag givit i sitt delbetänkande En fond för unga konstnärer (1997:106) är lovvärt och ökar möjligheterna för bildkonstnärer att kunna leva av och utveckla sin konst. Problemet med förslaget är naturligtvis att det inte berör konstnärer inom andra områden. Konstnärspolitiken har speglats av olika punktinsatser i form av ersättningar, t ex biblioteksersättningen, eller bidrag, t ex de 157 inkomstgarantierna. förespråkar ett mer holistiskt synsätt för att åstadkomma drägliga villkor för kulturutövare och ser därför fram emot de utredningar om konstnärers villkor som skall läggas fram . Vår förhoppning är att regeringen därefter återkommer med förslag till ett generellt konstnärstillägg, ett tillägg som utgår till konstnärer inom alla konstformer och stimulerar till förnyat skapande. Den exakta utformningen är naturligtvis av mindre betydelse; en möjlighet, som bl a presenterades av i förra årets kulturmotion (1996/97:Kr257) baseras på att kulturutövare med en inkomst på ska kunna få ett direkt stöd på hälften av inkomsten. Stödet trappas sedan av, för att helt upphöra vid en årsinkomst på . Finansieringen sker genom att medel förs över från medel för åtgärdsprogram. Grundtanken med ett konstnärstillägg är att det är bättre att stärka fler konstnärers förutsättningar att överleva på arbetsmarknaden än att sysselsätta ett fåtal i åtgärdsprogram. Vi anser därför att de medel som disponerar för kulturutövare och kulturändamål ska föras över till . Bedömningar som får uppenbara konsekvenser för svenskt kulturliv bör göras av sakkunniga. faller ansvaret uppenbarligen mellan olika instanser, t ex har projektbidragsgivning syftet att skapa fler arbetsmöjligheter för konstnärer, men någon analys i vilken utsträckning projektbidragen faktiskt lett till fler arbetsmöjligheter står inte att finna i nämndens årsberättelse. Ett återkommande problem i den konstnärspolitik som bedrivits har varit att vissa intresseorganisationer givits förslagsrätt till de nämnder som beslutat om bidrag och ersättningar, medan andra hållits utanför, vilket skapat misstankar om att bidrag ibland tenderar att gå till den egna kretsen. ifrågasätter inte om nomineringarna från konstnärernas organisationer är baserade på kompetens och kunskap, men vi vill påminna om att det finns kunskap även på annat håll. Långt ifrån alla konstnärer är anslutna till någon facklig organisation och även en syndikalist måste kunna få föra fram sina åsikter. Vi menar att det är självklart att alla, organisationer såväl som enskilda, skall har förslagsrätt, det ska inte finnas minsta tvivel om att en styrelse är påverkad av intresseorganisationer. Men konstnärernas situation är inte bara behjälpt av direkt ekonomiskt stöd. Bidrag till centrala organisationer och centrumbildningar är också av stor vikt med positiv inverkan på kulturarbetarnas situation, vilket menar måste beaktas. Därför utgår vi också ifrån att centrumbildningarnas betydelse för kulturarbetarnas möjligheter till arbetstillfällen belyses i kommande proposition om konstnärernas ekonomiska villkor och att de i vårpropositionen ges ekonomisk förstärkning. Till dess ett generellt konstnärstillägg verkligen finns motsätter sig naturligtvis inte de punktåtgärder som görs utan vill i stället lyfta fram grupper som är extra utsatta. En sådan grupp är dansare, en yrkesgrupp som är drabbad med hög yrkesskadefrekvens, hög arbetslöshet och dessutom har en kort yrkeskarriär, i regel endast koncentrerad till åldern . Detta faktum är mycket litet uppmärksammat både inom dansarutbildningarna och inom dansvärldens olika arbetsmiljöer. Ändå måste nästan alla dansare i omkring 600 stycken byta yrke. För att ge stöd vid yrkesbytet krävs personer med kunskap om dansares särskilda behov och vilka erfarenheter dansare med fördel kan ta med sig. I många länder finns speciella centrum där dansare får hjälp vid yrkesbyte. I finns ännu inte någon sådan speciell rådgivning. anser därför att ett speciellt rådgivningscentrum för dansare som står inför yrkesbyte borde inrättas. Ett sådant centrum kunde bl a ha till syfte att ge yrkesrådgivning, vara tillgängligt för dansare från institutionsteatrar som frilansare, förmedla juridisk, psykologisk och ekonomisk rådgivning. Musikindustrin har länge krävt en avgift eller skatt för att kompenseras för det intäktsbortfall som sker för varje CD som kopieras till kassett. Men att uteslutande fördela inkomsterna från kassettavgiften efter försäljningslistor slår oerhört fel. Även om den musik som ligger på hitlistorna rimligtvis också är den som kopieras flitigast, används en stor del av kassetterna till musik som aldrig når några försäljningslistor. Ett system där musiker tvingas betala en avgift när de spelar in egen musik, och där avgiften uteslutande går till ett kommersiellt toppskikt, är därför fel och motarbetar den kulturella mångfald som väl ändå eftersträvas. Förslaget (Ds 1996:61) går ut på att fördelar avgiften (/minut) bland de ersättningsberättigade. Detta är att allt för mycket inrikta sig på att tillfredsställa musikindustrins önskemål och innebär att ingenting kommer folkmusiken eller andra icke STIM-anslutna till del. Det är mycket olyckligt, inte minst som folkmusiken står tomhänt sedan Svensk folkmusikfond lades ner 1994, efter att slutat betala in medel med hänvisning till att de kommersiella radiostationerna inte betalade någonting. Kassettersättningen är ett ypperligt tillfälle att kunna ge förnyat stöd till folkmusiken. I flera andra länder är systemet gjort så att en viss procent av inkomsterna fördelas kulturpolitiskt, i går 33,till gemensamma ändamål, i . anser därför att kassettavgiften även i ska fördelas av staten efter kulturpolitiska mål. motsäger sig bestämt regeringens förslag på att minska statsbidraget till länsmusiken. De sparbeting som föreslås, både 1998 och 1999, är orimliga, i synnerhet som det står klart att landstingen kommer få mycket svårt att ta på sig något ökat betalningsansvar för länsmusiken. Hela hanteringen av länsmusiken framstår som cynisk. De olika länsmusikverksamheterna har, efter omorganisationen 1988, börjat hitta fungerande arbetsmetoder. Man når ut till allt fler människor och uppvisar en allt bredare repertoar. Skolkonsertverksamheten har ökat och över huvud taget har länsmusiken ständigt kunna visa upp allt bättre verksamhetsresultat. I den analys gjort över länsmusiken framgår att de olika länen nu utvecklat arbetssätt som passar den egna regionens förutsättningar. Men just som något verkligen börjar fungera bra ja, då hotar regeringen med att ta bort möjligheten att fortsätta den verksamhet som byggts upp. Vad händer om ett läns kanske enda professionella musikensemble eller länets pedagogiska skolverksamhet bortrationaliseras? Det innebär inte bara en avprofessionalisering av länets musikliv, att fasta ensembler och orkestrar läggs ner. Det innebär att länsinvånarna får allt mindre möjlighet att höra levande musik och i ännu större utsträckning enbart hänvisas till inspelad musik. Det innebär att barn och ungdomar ges minskad stimulans och uppmuntran till att själva musicera. genomförde länsmusiken ca 7 000 skolkonserter hur många får man råd med 1998 eller 1999? Avsaknaden av topporkestrar kommer med säkerhet också leda till att breddmusiken, det nu utbredda amatörmusicerandet, kommer tappa terräng. Både och regeringens kulturproposition lyfte fram barn- och ungdomsverksamheten inom musiken som prioriterade områden. Vidare talar regeringen om att kulturen måste nå alla. En huvudlinje ska vara att göra respektive konstform mer tillgänglig för den enskilda invånaren som hög kvalitet och en viss kontinuitet uppfylls. Länsmusiken är en av de få områden som verkligen uppnår dessa kulturpolitiska mål. Nästan på varje punkt är länsmusiken den organisation som bäst svarar upp mot regeringens mål. Med den bakgrunden är nedskärningarna naturligtvis allt annat än logiska. budget vill anslå mer än regeringen till utgiftsområde 17 anslag B2, och anser också att inget beslut heller skall fattas om nedskärningar budget för länsmusiken. De besparingar många kommuner runt om i landet tvingats till har också medfört stora besparingar på de kommunala musik- och kulturskolorna. Elva kommuner har lagt ned sina kommunala musikskolor och många andra har bantat ned i verksamheten och/eller höjt avgifterna. Köerna till den frivilliga musikundervisningen blir allt längre i takt med att lärarantalet per intresserade elever minskar. Flera kommuner har slutat erbjuda undervisning på alla skolor för att i stället koncentrera verksamheten till en sk kulturskola, vilket medfört att barn som bor långt därifrån i praktiken inte kan få någon grundutbildning på ett instrument. Egenavgifterna har också succesivt ökat, med resultat att många av ekonomika skäl inte tycker sig kunna delta i den kommunala . anser att varje barn, oavsett var det bor i landet, ska ges möjlighet att få en grundutbildning på ett instrument och vill därför värna den kommunala musik- och med lag. Vi vill värna och tillgodose barn och ungdomars behov av en god tillgång till egna repetitionslokaler för sina estetiska utövningar. 7 Svenska rikskonserter och lokalt arrangörsstöd Även i budgeten för Svenska rikskonserter gör regeringen en nedskärning. anser inte att de besparingar Rikskonserter gjort inom organisationen motiverar en anslagsminskning; fortfarande finns många hål att fylla och anser därför att nuvarande nivå bör ligga fast även , dvs utöver vad regeringen föreslår. Att, som regeringen, hävda att en liten anslagsökning för lokala musikarrangörer skulle väga upp nedskärningarna på länsmusiken och Rikskonserter är inte bara felaktigt utan skapar också en onödig polarisering mellan olika grenar av breda musikliv. Konsekvenserna av nedskärningarna och omprioriteringarna är mycket oklara, och anser därför att en eventuell framtida omprioritering av hur musiklivet skall stödjas måste föregås av en kartläggning av hela Musiksverige. budget vill anslå mer än regeringen till utgiftsområde 17 anslag B1 och menar att av dessa skall tillfalla Svenska rikskonserter. Vi vill anslå mer än regeringen till utgiftsområde 17 anslag B3 och menar att av dessa skall användas till att förstärka det lokala arrangörsstödet. 8 Musik- och Dansteater vill att Musik- och Dansteater får ett permanent nationellt uppdrag. Det är inte rimligt att tro att de som bor i skall kunna utnyttja det utbud som finns i . Det behövs därför ett kontinuerligt stöd så att Musik- och Dansteater i lugn och ro kan utveckla och bygga upp sin verksamhet utan att ständigt behöva söka nya bidrag och oroas över den framtida existensen. Regeringens agerande i frågan är mycket märklig. lovordar Musik- och Dansteater, berömmer den för att vara ett föredömligt exempel på samarbete mellan olika konstformer och hur man kan jobba när stora avstånd finns att täcka. Regeringen har tidigare avfärdat krav på ett nationellt uppdrag till Musik- och Dansteater med motiveringen att verksamheten ännu inte var uppbyggd. För att klara denna uppbyggnad anser att Musik- och Dansteater särskilt skall beaktas i utgiftsområde 17 anslag B2. 9 Bidrag till regionala teater-, dans- och musikinstitutioner fyller en mycket viktig funktion i svenskt musik- och teaterliv genom att kunna ge praktik åt musiker, sångare, hantverkare, teatertekniker etc som ännu går under utbildning eller är nyexaminerade. lägger därför även en motion som behandlar , där deras verksamhet och behov beskrivs mer ingående. Flera fonder har aviserat att de pga sina stadgar kan ge ekonomiska bidrag och står därför med en bantad budget. Även vad gäller Marionetteatern lägger en särskild motion. Marionetteatern är föregångare inom barnkulturen med ett regelbundet utbud , den är första representant för scenkonstformen dockteater, tillika en av landets flitigaste kulturambassadörer i hela världen. Inför fyrtioårsjubileet och håller teatern på att genomföra en stor omstrukturering, vilken dock endast är finansierad till en tredjedel. vill anslå mer än regeringen till utgiftsområde 17 anslag B3, och menar att av dessa skall gå till och 700 000 till Marionetteatern. Anslaget till de fria teatergrupperna bör i huvudsak användas till årliga verksamhetsbidrag och fördelas i enlighet med de kulturpolitiska målet. Det nationella uppdraget till Operan får inte ifrågasättas. Trots att man har en svår uppgift både att förvalta kulturarvet, ligga i frontlinjen vad gäller ny musik och locka publik lyckas man mycket bra och drar t o m en ökande skara ungdomar till sig. Detta beror inte enbart på en lockande repertoar utan också på att biljettpriserna kunnat hållas på en relativt låg nivå. Det är därför angeläget att statsanslaget hålls på en sådan nivå att biljettpriserna inte tvingas upp. Att inte ge tillräcklig löne- och kostnadsutvecklingskompensation i budgeten är oroande; ökade hyres- och lönekostnader får inte innebära att den konstnärliga kvaliteten äventyras som t ex när Operan till vissa balettföreställningar nöjt sig med inspelad musik men måste kulturarbetare naturligtvis få rimliga löner. har länge varit en av landets mest framgångsrika scener och räknas till ett av ledande teaterhus och har vunnit stor internationell uppmärksamhet. Även bakom kulisserna finns stora kulturskatter att värna, bl a i form av en unik hantverksskicklighet. ställer sig frågande till propositionens skrivelse om att målet för är att redovisa en årlig vinst på . Den konstnärliga verksamheten kan inte ha som mål att gå med vinst. De eventuella överskott som görs bör fonderas så att en buffert finns om återigen hamnar i ekonomiska problem. har samerna tryckt på för att få en samisk teater, inte minst med tanke på de möjligheter det skulle ge att bevara och utveckla den samiska kulturen och de samiska språken. Regeringen har intagit en avvaktande inställning genom att begära en utredning från hur teatern skulle organiseras. I har samerna ett nationellt teateruppdrag och erhåller i stöd från staten. Resultatet har varit mycket positivt och teatern har t o m kunnat ge föreställningar i och . anser att det även är en angelägenhet för svenska staten att stödja samiska kulturyttringar och vill därför öka bidraget till och ge samisk teater ett permanent nationellt uppdrag. vill anslå mer än regeringen till utgiftsområde 17 anslag B3 och menar att av dessa skall gå till Samisk teater. 12 Barn- och ungdomsteater anser att det behövs ett permanent nationellt uppdrag för barn- och ungdomsteater och att regeringen därför bör göra en kartläggning av den verksamhet som finns inom området, hur den kan stödjas och i vad mån befintlig verksamhet måste kompletteras. Svenska är en ideell förening uppbyggd på lokala teaterföreningar och länsteaterföreningar. Som stadgarna är formulerade kan endast regelrätta föreningar bli medlemmar, vilket är en onödig inskränkning, då inte minst ungdomar ofta kan dra sig för att organisera sig i en förening, då det kan verka krångligt och svårt. är i full gång med att förändra sin organisation och menar att genom att göra det möjligt för andra än föreningar att bli medlemmar skulle svensk teater kunna få ett lyft. ställer sig positivt till att stannar kvar hos och att ett uppdrag ges att lokalerna skall användas av Forum för världskultur. Propositionsskrivningen om att skall upplåta kansliutrymme åt Forum för världskultur vill vi dock komplettera genom att poängtera vikten av att primärt bibehålls som teater. Över huvud taget befarar att den ursprungliga idén med ett hus åt världskulturen gått förlorad under resans gång. I det förslag regeringens utredare lade fram , och som förs vidare i propositionen, står att läsa om världskultur som "kulturyttringar från olika delar av världen som bidrar till att öka mångfalden i svenskt kulturliv, särskilt yttringar från länder och miljöer som naturligt inte blir tillgängliga för en publik i ". Detta synsätt drar en gräns mellan "svenskt kulturliv" och "kulturyttringar från olika delar av världen, som om de uteslöt varandra.