mot · GL02A310 · 1997-10-06 00:00:00 — Utgiftsområde 14, Arbetsmarknad och arbetsliv Särskilda åtgärder för arbetshandikappade Vissa kostnader för införandet av en allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring Bidrag och uppdrag inom arbetslivsområdet m.m. Forskning och utveckling inom arbetslivsområdet Bidrag till kvinnoorganisationernas centrala verksamhet Bidrag till förnyelsefonder på det statligt reglerade området 2 Utvecklingen på arbetsmarknaden 5.1 Mål och övergripande förslag 5.3 Ytterligare särskilda sysselsättningsskapande insatser 5.4 Rätten till kompetensutveckling via framtidsfonder 5.4.1 En arbetsplatsinriktad kompetensutvecklingspolitik 5.5 Särskilda åtgärder för arbetshandikappade A 3 5.5.5 Arbetsbiträde och lönebidrag 5.9 Staten som arbetsgivare 5.9.1 Jämställdhet och rättvisa löner Massarbetslösheten utgör ett ofantligt samhälleligt misslyckande. Den innebär en misshushållning av mänskliga resurser och ekonomiska tillgångar. Den är den grundläggande orsaken till ökade klass-, generations- och könsorättvisor. Enskilda människor drabbas hårt och tvingas att bära bördorna av djupgående ekonomiska omställningsprocesser. Samhällsmakten förskjuts ytterligare till kapitalägarnas fördel. Demokratin urholkas och segregation och social marginalisering tilltar. Fattigdom och otrygghet ökar i samhället. Den kapitalistiska ekonomin klarar inte att lösa tidens stora resurs- och fördelningsproblem. Att bekämpa arbetslösheten måste vara huvuduppgiften i en politik för rättvisa, välfärd och hållbar utveckling. menar att alla krafter måste inriktas på att öka sysselsättningen i landet. Det är en uppgift för den samlade ekonomiska politiken. Borgerligt inspirerade avregleringar av arbetsmarknaden skulle förvärra problemen. Regeringen har varit alltför passiv i sitt samarbete med och i flera fall fört en destruktiv politik som förvärrat sysselsättningsläget. 2 Utvecklingen på arbetsmarknaden har bedömt sysselsättningsläget och arbetslösheten med utgångspunkt från regeringens politik väsentligt mer pessimistiskt än vad regeringen gjort. Våra bedömningar har tyvärr besannats. I nästan varje avseende är situationen på arbetsmarknaden sämre än trots en ökad efterfrågan som stimuleras av konjunkturen. Regeringen konstaterar själv i finansplanen att minskar såväl antalet arbetade timmar som antalet sysselsatta och trots att antalet personer i arbetskraften sjunker når den öppna arbetslösheten den högsta nivån . Kvinnors öppna arbetslöshet är nu högre än mäns . Inkluderas deltidsarbetslösheten, vilket den bör göra, är skillnaden dramatisk. Den stigande kvinnoarbetslösheten har en strukturell bakgrund i den könssegregerade arbetsmarknaden. Kvinnor är överrepresenterade inom yrkesområden där sysselsättningen minskar. Kvinnor återfinns till stor del inom de delar av arbetslivet där deltider och korta och otrygga anställningsformer dominerar. Ökningen av äldre på arbetsmarknaden gäller i hög grad kvinnor. Rationaliseringarna inom kontorsadministration och nedskärningarna i kommunerna är huvudorsaken bakom den negativa sysselsättningsutvecklingen. Även fortsätter den kraftiga minskningen i sysselsättning vilket har förvärrat läget. Andelen långtidsarbetslösa av samtliga arbetslösa är högre än . Antalet långtidsinskrivna ligger också på en mycket hög nivå. Antalet ungdomar som varit öppet arbetslösa i överstiger 16 000 trots regeringens upprepade löften och garantier. Samtliga prioriterade grupper invandrare, funktionshindrade, äldre och yngre vuxna under har blivit långtidsarbetslösa i större utsträckning än andra grupper. De övergripande målen uppfylls inte för arbetsmarknadspolitiken långt därifrån. Allra värst är läget fortfarande för de utomnordiska medborgarna. Arbetskraftsdeltagandet är lågt och ändå är den öppna arbetslösheten högre än för svenska medborgare. För vissa nationaliteter är situationen långt värre. De utomnordiska kvinnorna har en särskilt svår situation med ett mycket lågt arbetskraftsdeltagande. Ändå är arbetslösheten för denna grupp . En segregerad arbetsmarknad har skapat ännu djupare klyftor. Regeringens egen avstämning av målet om en halverad öppen arbetslöshet dokumenterar det politiska misslyckandet . Finansplanens prognos är att det totala sysselsättningstalet 1998 kommer att understiga nivå och att de sysselsatta i offentlig sektor kommer att vara femtio tusen färre än 1994, när regeringen kom till makten. Det är uppenbart att regeringens politik innebär ett gravt misslyckande på det viktigaste området för folkets välfärd. Ålders- och könsmässigt, yrkes- och utbildningsmässigt, regionalt och etniskt uppvisar arbetslösheten tydliga mönster som hotar att socialt segregera befolkningen alltmer. Det finns således strukturella inslag som bestämmer arbetslösheten även om det grundläggande problemet är en brist på effektiv efterfrågan i ekonomin. Båda dessa problem måste attackeras med en politik som sätter sysselsättningen främst. All politisk kraft måste inriktas på att öka sysselsättningen. Sysselsättningspolitiken måste vara integrerad i den ekonomiska politiken. Det går inte att med arbetsmarknadspolitik generera sysselsättning om den övergripande politiken verkar i motsatt riktning. Den hårda inflationsbekämpningen och anpassningen till EMU-processens konvergenskrav håller ner den inhemska efterfrågan som den offentliga sektorn har fortsatt att minska sin personal. Exportindustrins framgångar är viktiga, men vi vet att det inte räcker med exporttillväxt för att öka sysselsättningen. Hela ekonomin måste växa. sysselsättningspolitik omfattar en mer efterfrågestimulerande fördelningspolitik, riktade skattesänkningar till tjänstesektorn, förbättrad riskkapitalförsörjning för små och medelstora företag samt investeringar för byggande och ekologisk omställning. Vi skapar ett större utrymme för den kommunala välfärdssektorn. Vi menar att skattepolitiken måste utformas med inriktning på ökad sysselsättning. Grundprincipen är en omfördelning som bygger på röd och grön skatteväxling. Vi avsätter också betydande belopp för att stimulera arbetstidsförkortning och kompetens- och arbetslivsutvecklande insatser i såväl näringsliv som offentlig sektor. Vi föreslår en lagstadgad arbetstidsförkortning , så att veckoarbetstiden sänks under kommande mandatperiod. Vi föreslår kraftiga begränsningar av övertidsuttag liksom införande av framtidsfonder för kompetensutveckling med starkt löntagarinflytande finansierade med näringslivets vinstmedel. Vi menar att arbetsrätten måste utvecklas och inte nedmonteras i takt med de stora strukturella förändringarna på arbetsmarknaden. Den borgerliga uppfattningen att en försämrad arbetsrätt är medlet för att åstadkomma mer sysselsättning är präglad av ideologisk mytbildning. De anställdas intresse av trygghet och flexibla lösningar är väl förenligt med effektivitetskrav i produktionen. Ökat löntagarinflytande skall vara grunden för förnyelsearbetet i arbetslivet som stärker såväl produktivitet som sysselsättningstillväxt. Att demokratisera den ekonomiska makten är ett nödvändigt villkor för att på allvar bekämpa arbetslösheten. Långsiktigt ägande och investeringar som tillgodoser sociala behov och en nödvändig miljöomställning garanteras bäst av löntagare och breda medborgargrupper. Att bekämpa improduktiv finanskapitalism i och internationellt är också att värna om de grundläggande villkoren för en positiv sysselsättningsutveckling. lägger fram ett flertal förslag för att utveckla den ekonomiska demokratin. Ett mer aktivt mellanstatligt finanspolitiskt samarbete i kan ge betydande tillväxt- och sysselsättningseffekter. föreslår Europainitiativ av denna art som kunde bidra till att vända den negativa arbetslöshetsutvecklingen i EMU-processens spår. Lönebildningen har stor betydelse för sysselsättningen. En bättre samordning är bästa garantin för ökade reallöner och minskade inkomstklyftor. menar att inte allt ansvar kan läggas på parterna. Regeringen måste ta initiativ till att inte omotiverat höga vinstnivåer, oskäliga spekulationsvinster, utmanande stora löneskillnader och lönediskriminering på grund av kön framkallar en lönebildning som underminerar sysselsättningsmålen. Vi värnar om förhandlings- och konflikträtten och avvisar en direkt statlig inblandning i lönebildningen. har regeringen vacklat i försvaret av grundläggande villkor och rättigheter för de arbetslösa, löntagarna och fackföreningsrörelsen. I flera fall har marknadsliberala incitamentsresonemang påverkat politiken i borgerlig riktning. Det har gällt vissa arbetsrättsliga frågor men också a-kassan och dess samverkan med arbetsmarknadspolitiken. Vi menar att detta har försvårat kampen mot arbetslösheten och förutsätter att den socialdemokratiska partikongressens beslut givit en mer konstruktiv inriktning för en framtida regeringspolitik. Det finns starka inslag av systemskifte i det svenska samhället där acceptansen av massarbetslösheten har brett ut sig. Låga ersättningsnivåer har omvandlats till bidragsnivåer för sysselsättning som organiseras av kommuner i samarbete med arbetsförmedlingarna. Nya klassklyftor växer fram som hotar att påverka förhållanden på den reguljära arbetsmarknaden. menar att en effektiv arbetsmarknads- och arbetslivspolitik måste motverka detta. Inom ramen för denna breda och tillväxtorienterade sysselsättningspolitik med dess starka strukturomvandlande drag skall man se arbetsmarknadspolitik. Våra förslag medger ökad kvalitet på åtgärderna, stärkt kompetensutveckling, högre grad av aktivitet för de arbetslösa, närmare anknytning till det ordinarie arbetslivet, större handlingsfrihet på det lokala planet i samarbete med kommunerna och sysselsättningsskapande insatser för de prioriterade grupperna. Vi vill först betona att arbetsmarknadspolitiken inte får överlastas på det sätt som skett . Den ekonomiska politiken i bred mening är avgörande för att öka sysselsättningen och därmed bringa ned arbetslösheten. Med ett för starkt tryck på arbetsmarknadspolitiken urholkas kvaliteten och åtgärderna blir ineffektiva. Stora volymer upprätthålls men resultatet blir lätt en omfattande rundgång mellan arbetslöshet och åtgärder. Att halvera den öppna arbetslösheten som ett etappmål till full sysselsättning är en uppgift för den samlade sysselsättningspolitiken. Vi kan inte acceptera att målet uppnås genom ett minskat arbetskraftdeltagande eller med statistiska manipulationer. Politiken måste kraftfullt inriktas på att höja sysselsättningen som arbetslösheten minskar. I arbetskraften var 40 000 personer färre än . Det är dessutom djupt oroande att antalet personer utanför arbetskraften successivt ökar även med hänsyn tagen till att alltfler är i utbildning. Arbetsmarknadspolitiken skall förbättra arbetsmarknadens funktionssätt genom att bryta könssegregationen, avveckla flaskhalsar, hålla nere vakanstiderna för lediga platser, stimulera rörlighet samt höja kompetensen och minska långtidsarbetslöshet och långa tider utan arbete. Den skall bygga under arbets- och kompetenslinjen och motverka passivitet. Den skall ses som en del av den ekonomiska politiken och vara ett statligt ansvar även om verksamheten skall ha en så stark lokal förankring som möjligt för att vara effektiv och kunna utnyttja det lokala arbetslivets resurser och möjligheter. Arbetsmarknadspolitiken skall vara en aktiv del i konjunkturpolitiken och verka tillväxtfrämjande genom effektiv förmedlingsverksamhet och kompetenshöjning. Den bidrar till att stärka den enskildes möjlighet att få jobb och har en viktig fördelningspolitisk roll för grupper med svag förankring på arbetsmarknaden. Regeringens politik har fått en alltmer socialpolitisk karaktär som vi vänder oss emot. Alltfler rapporter om gratis arbetskraft, undanträngningseffekter och dåligt planerade projekt med låg ambitionsnivå när det gäller till exempel ALU och API visar på stora brister som måste undanröjas. Att regeringen är medveten om problemen visas av att den nu tillmötesgår gamla krav om samråd med det lokala facket innan placeringar sker ute på arbetsplatserna. har varnat för den nuvarande utvecklingen som inneburit att billigare åtgärder prioriterats där kostnaderna huvudsakligen utgjorts av försörjningsmedel. Det har blivit mindre av arbetsmarknadsutbildning, utbildningsvikariat och rekryteringsstöd och alltmer av ALU- och API-placeringar. Praktisk erfarenhet och även resultat från forskning och utvärdering visar att detta är en ineffektiv fördelning av resurser om målsättningen är att få in fler på den reguljära arbetsmarknaden. Inriktningen måste vara att höja kompetensen och verka i nära anslutning till den ordinarie arbetsmarknaden. Det senaste årets inslag i regeringens politik, som alltmer handlar om att minska arbetskraftsutbudet och att inrätta icke avtalsenliga sysselsättningstillfällen med arbetslöshetsersättningen som grund, är mycket tveksamma och har av endast delvis kunnat accepteras som marginella och tillfälliga undantag. Risken är mycket stor för att dessa åtgärder är kontraproduktiva så till vida att de döljer de verkliga arbetslöshetsnivåerna som den reguljära arbetsmarknaden störs. Åtgärder som OTA och resursarbeten borde omprövas och ersättas av beredskapsarbeten eller arbetstillfällen med avtalsenlig lön i likhet med vad föreslår. Arbetsmarknadspolitiken har blivit alltmer oöverskådlig. I vissa fall sker en decentralisering, i andra fall har regeringen centraliserat besluten om betydande resurser till sig själv. Försöksverksamhet i olika former avlöser varandra utan några egentliga utvärderingar. I många fall har ökad lokal frihet för arbetsförmedlingsnämnderna motverkats av höga volymkrav, sänkta anslagsnivåer, godtyckliga begränsningsregler och onödiga detaljregler. menar att den förvirrade debatten om det statliga och kommunala ansvaret för att bekämpa massarbetslösheten till stor del har sitt upphov i regeringens misslyckade sysselsättningspolitik och alltför begränsade medel i relation till volymkraven. Politikens ryckighet har också hämmat en målinriktad lokal utveckling på detta område. Mycken retorik har heller inte kunnat dölja det allvarliga läget på arbetsmarknaden. Inte heller att kommunerna av ekonomiska skäl själva tvingats till drastiska nedskärningar vilket ytterligare har förvärrat situationen. Ökat lokalt inflytande står inte i motsättning till ett övergripande nationellt ansvar för kampen mot arbetslösheten. Avgörande är att de ordinarie offentliga medlen justeras upp. Arbetsmarknadspolitiken får inte handla om att ersätta personalminskningar i den offentliga sektorn med lågavlönade tjänster finansierade över a-kassa och arbetsmarknadspolitiska medel. Inte heller att endast försörja/förvara arbetslösa i syfte att undvika socialbidragsberoende. Däremot talar mycket för att frigöra resurser från passiv a-kassa till att finansiera avtalsenliga anställningar inom välfärdssektorn vilket föreslår i årets budgetmotion. Den enskilde skall stå i centrum för intresset och ges stöd i stället för att skuldbeläggas. Arbetslösheten är inte den arbetslöses fel. Åtgärderna skall sättas in för att ge jobb eller stärka hans eller hennes framtida position på arbetsmarknaden. Det är inte tvång och ofrihet som skapar bättre chanser på arbetsmarknaden. Det är stöd för att mobilisera individens resurser som ger resultat. Den individuella handlingsplanen är ett viktigt verktyg. Det är uppenbart att arbetsförmedlingarna inte på långt när uppfyller vad som är skäligt när det gäller överenskomna kvalitetssäkrade handlingsplaner. Först när planen har ett meningsfullt innehåll kan den fungera som ett kontrakt mellan två parter och upplevas med respekt. Arbetet med att bryta den könssegregerade arbetsmarknaden måste vara övergripande. Vi har noterat att arbetsförmedlingarnas yrkesmässiga specialisering i praktiken verkar konserverande i förhållande till traditionell yrkesfördelning mellan könen. föreslår att RRV får ett tilläggsdirektiv att belysa denna aspekt av jämställdhetsarbetet. menar att gränsdragningen och ansvarsfördelningen mellan stat och kommun liksom mellan olika samhällssektorer bättre borde ut. Detta för att åstadkomma mer av dynamik och samarbete. kolliderar inte sällan näringspolitiska perspektiv med arbetsmarknads- och socialpolitiska. handlar det om att bidra till att skapa lokala tillväxt- och försörjningsalternativ lika väl som att förmedla och förbereda för befintliga arbetstillfällen. Stora strukturförändringar sker som påverkar arbetsmarknaden. Minskad sjukfrånvaro och ökat övertidsuttag har kraftigt hämmat sysselsättningsutvecklingen . Det visar att försämringar i socialförsäkringssystemen och uteblivna arbetstidsreformer negativt påverkat arbetslöshetsnivån. Förändrade anställningsformer har också påverkat situationen negativt genom att rekryteringen alltmer sker just in time. Konjunkturanpassade arbetstider blir vanligare liksom inhyrd arbetskraft. Tidsbegränsade anställningar ökar i antal och är både könsmässigt och åldersmässigt ojämlikt fördelade. Generellt har kvinnor otryggare anställningsförhållanden i sina tidsbegränsade anställningar. Vikariat och kallas vid behov dominerar bilden. Inom ramen för en effektiv arbetsmarknad och ett socialt ansvar måste arbetsgivarna axla ett väsentligt större finansiellt och praktiskt åtagande när det gäller kompetensutveckling, praktik- och lärlingsplatser, rehabilitering och anpassade arbetsplatser. I detta perspektiv skall man se förslag om framtidsfonder och obligatoriska praktikplatser i näringslivet. Vi menar sammanfattningsvis att dagens fördelning av arbetslivets kostnader mellan näringsliv och den offentliga ekonomin i grunden måste förändras. förslag till strukturell förnyelse i arbetslivet går på tvärs mot de marknadsliberala incitamentsresonemang som ligger bakom den borgerliga strukturpolitiken när det gäller t.ex. arbetsrätt, arbetslöshetsförsäkring och lönebildning. Regeringens politik har varit oroväckande inkonsekvent och vacklande i dessa frågor. 5.1 Mål och övergripande förslag föreslår att de övergripande målen för arbetsmarknadspolitiken och AMVs verksamhet skall kompletteras med ett fjärde mål: Kravet att bryta den könssegregerade arbetsmarknadspolitiken såväl horisontellt som vertikalt, såväl vad gäller yrkestillhörighet och befattningskategori som löner och andra arbetsvillkor. Denna övergripande fokusering är viktig för att få genomslag för en effektiv jämställdhetspolitik. Vi föreslår också att RRV får i uppdrag att utvärdera jämställdhetseffekterna av de yrkesuppdelade arbetsförmedlingarna som kommenterades i tidigare avsnitt. menar att något explicit volymkrav inte behövs vid sidan av de övergripande målen och de preciserade verksamhetsmålen för AMV. En lämplig avvägning av åtgärderna ger en rationell nivå på åtgärdsvolymen. På detta sätt ges bättre förutsättningar för såväl AMS/som för arbetsförmedlingsnämnderna att göra effektiva prioriteringar i enlighet med de verkliga behoven på olika delarbetsmarknader. Den kritiska faktorn är i själva verket resurstilldelningen. Vi noterar med tillfredsställelse att regeringen nu föreslår att administrationen av finansieringsbidraget flyttas från försäkringskassorna till länsarbetsnämnderna i enlighet med vad tidigare föreslagit. menar att det kan vara tveksamt att höja finansieringsbidraget för API. Problemet är att det inverkar menligt på tillgången av tillräckligt antal praktikplatser. Riskerna för undanträngning borde med fackligt samråd och kontinuerlig uppföljning från arbetsförmedlingens sida inom ramen för den individuella handlingsplanen. Med en förväntad ökad efterfrågan på arbetskraft kan det ändå finnas utrymme för en höjning utan att volymen sjunker. Utvecklingen måste dock följas noga. En extra komplikation uppstår genom att kommunen inom ramen för den föreslagna ungdomssatsningen kan erbjuda arbetsgivare en arbetslös praktikant utan kostnad i hela 12 månader. API är ju en vanlig åtgärd för yngre. Detta förefaller inte väl genomtänkt. Däremot bör inte införandet av ett finansieringsbidrag på ske för arbetshandikappade , invandrare eller för dem som från deltar i vägledningssyfte . är det svårt att få fram tillräckligt antal platser. blir det ännu svårare för denna grupp. avslår förslaget i denna del och minskar därmed intäkterna på inkomsttitel Bidrag till API med 1998 och 1999 i förhållande till regeringens förslag. Vi menar att detaljregler som t.ex. den exakta tiden som tillåts i API eller individuellt anställningsstöd kan avskaffas. Rekommendationer och noggranna utvärderingsprocedurer kan i ett kvalitetssäkrat åtgärdssystem vara tillräckligt för att styra fördelningen av åtgärdsplatser på ett ekonomiskt och arbetsmarknadspolitiskt optimalt sätt för att på bästa sätt uppfylla verksamhetsmålen. noterar att åtgärdsanslaget åter skärs ner mer än vad regeringen justerat ner sitt volymkrav. Detta innebär att styckkostnaden ånyo sänks. Den huvudsakliga effekten torde bli att arbetsmarknadsutbildningens nivå kommer att ytterligare dras ner. Effekten torde förstärkas i och med den höjning av utbildningsbidragen som följer av uppjusteringen av a-kasseersättningen. Eftersom regeringen inte framlägger tänkbara åtgärdsfördelningar eller preliminära beräkningar är det svårt att bedöma de exakta konsekvenserna, men en ytterligare neddragning lär bli följden. Regeringen ändrar sig och behåller åtgärden utbildning i företag vilket tidigare begärt. Det är bra och kan förstärka kompetensutvecklingen inte minst för de kvinnor som drabbats av rationaliseringar och kraftiga nedskärningar i kommunerna. Vi förutsätter att åtgärden också förblir tillgänglig för personal inom näringslivet vid särskilda behov. Regeringen ger dock inget resurstillskott när nu åtgärden bibehålls vilket är märkligt. Det individuella anställningsstödet innebär en förenkling av ett flertal tidigare åtgärder. Det är bra att förenklingen sker men försämras stöden en del. Risken är att volymerna kommer att svikta precis som inträffade efter att regeringen försämrade villkoren för utbildningsvikariat. Anställningsstöd, ensamt eller i kombination med vikariat eller beredskapsarbete med investeringar, måste lyftas rejält i volym. Med dagens låga nivåer har denna nära anknytning till reguljära anställningar till stor del gått förlorad. Vi föreslår att nivån för anställningsstöd vad gäller vikariats- och utbildningsstöd återställs till nivån som gällde före . Vi menar också att satsningen på att minska långtidsarbetslösheten skall breddas så att beredskapsarbete och andra åtgärder även riktas till skogs- och naturvård. Satsningar på skogsvård har en god regional spridningseffekt och ligger inom ramen för målsättningen att bygga ett ekologiskt hållbart . I den gemensamma satsningen med bör även skogsvård beaktas. menar att åtgärderna OTA och s.k. resursarbeten successivt bör utmönstras i takt med att resurserna för kompetensutveckling, anställningsstöd och de anställningar finansierade via ett utrymme av a-kassemedel som föreslår får genomslag. Att arbeta med en uppsjö olikartade anställningsliknande åtgärder med olika villkor för individen är inte bra. Detta bör ges regeringen till känna. För att bryta den könssegregerade arbetsmarknaden och ge ett riktat stöd till kvinnor som drabbats av strukturomvandlingens rationaliseringseffekter på arbetsmarknaden tillför vi åtgärdsanslaget . Det kan handla om kompetenshöjning eller sysselsättningsskapande projekt. Programmen skall kunna kombineras med övriga resurser och utgör en betydande extra resurs för att höja kvalitén. Den negativa arbetslöshetsutvecklingen för kvinnor gör en särskild satsning än mer motiverad. Vi upprepar förslag, som framfördes i samband med tilläggsbudgeten 1997, att högst överförs från a-kassemedlen under UO13 i syfte att skapa en försöksverksamhet med lokala sysselsättningsprojekt.