mot · GL02So411 · 1997-10-06 00:00:00 — utgångspunkt är ett samhälle för alla, där alla medborgare behandlas med samma respekt. Människor med handikapp ska kunna verka i samhället som aktiva medborgare, vilket innebär att alla ska ha möjlighet till arbete, utbildning och en varierande och rik fritid. påvisade , att det fortfarande återstår stora klyftor mellan människorna i samhället. De med olika handikapp har stora svårigheter, när det gäller grundläggande frågor som bostäder, arbetsliv och kommunikationer. De handikappade har fortfarande svårigheter att ta del av samhällets informations- och medieutbud. Problem med tillgängligheten begränsar dessutom möjligheterna till en rik och varierande fritid. Den svåra situationen på arbetsmarknaden har drabbat handikappade extra hårt. Många personer med svag koppling till arbetsmarknaden har det extra svårt när det finns få arbeten, och i många fall tillhör handikappade denna grupp. Ekonomisk åtstramning har kännetecknat och det har drabbat alla. Trots dessa förutsättningar har assistansreformen genomförts. Handikappreformen som genomfördes har i flera avseenden förbättrat de handikappades livsvillkor. En av de organisatoriskt viktigaste delarna i reformen var att kommunerna fick ett samlat ansvar för stöd och service till personer med funktionshinder. Det finns fortfarande flera hinder att undanröja innan livsvillkoren blir någorlunda likvärdiga. Främst gäller det att utveckla hjälpmedel och avlägsna fysiska hinder i den offentliga miljön. Att ta bort problem, som hindrar människor från att aktivt kunna ta del i samhället, är en viktig jämlikhetsfråga. Den totala handikappomsorgen måste utformas så generell som möjligt utan onödig behovsprövning och detaljstyrning. Om vi genom en god samhällsplanering kan öka de handikappades tillgänglighet generellt, blir detta kostnadseffektivare jämfört med olika särlösningar. De generella lösningarna ska främst gälla tillgängligheten till bostadsmiljön, transporter/kollektivtrafik och till arbetslivet. Kostnader för fritidsaktiviteter, idrott, kultur m.m. ska finansieras av den som utnyttjar verksamheten, på samma sätt som för övriga medborgare. anser att vi på detta sätt bättre tillgodoser de funktionshindrades behov. I handikapputredningens slutbetänkande Ett samhälle för alla finns förslag i denna riktning, och förslagen berör åtta stora samhällsområden som samhällsinformation, bostäder och miljö, kommuner för alla, kultur och medier, resor, tele, näringsverksamhet och arbetsliv. De övergripande skyldigheterna regleras i de lagar som finns inom respektive sektor. I handikappreformen som trädde i kraft var lagen om rätten till personlig assistans () en viktig del. Denna reform har stor betydelse eftersom den inneburit att många handikappade har fått ett friare och mera självständigt liv. Det visar bland annat utvärdering av handikappreformen 1997:4. var pådrivande till denna reforms genomförande och vi anser att den är ett viktigt steg för att skapa ett mera jämlikt och värdigare liv för alla. Assistansreformen visade sig tyvärr bli mycket kostsammare än vad som kunde förutses när den infördes. För att inte äventyra hela assistansreformen har det varit nödvändigt att göra regelförändringar. Detta har dock inte inneburit några förändringar i rätten till assistans. Genom inrättandet av en handikappombudsman har de funktionshindrades ställning i samhället också stärkts. har motionerat om utökade befogenheter för om rätten att föra talan i domstol. I en promemoria från föreslås att ska få en processförande roll, när det gäller diskriminering av funktionshindrade i arbetslivet. Ansvaret för lagar som rör handikappområdet ligger på olika departement, och det kan finnas risk för att de olika frågorna prioriteras olika inom departementen. Regeringen bör därför ta ett helhetsgrepp och utarbeta en plan för genomförandet både av lagförslagen och övriga förslag i slutbetänkande. Den viktigaste åtgärden för handikappade med funktionshinder är reformen om personlig assistans. medverkade i regeringsställning till att genomföra denna reform som innebär stöd och service till vissa funktionshindrade (prop 1992/93:159), s k personlig assistans. Reformen har mottagits mycket positivt och har för dem med svårast handikapp inneburit avsevärt förbättrade möjligheter till ett självständigt, tryggare och rikare liv. Detta visar bland annat utvärdering av assistansreformen. Utvärderingen visar att personlig assistans mycket positivt har påverkat livskvaliteten för en majoritet av dem som beviljats insatsen. För många handikappade har vardagslivet väsentligt förenklats. De fick möjlighet att själva välja sin assistent, att ansvara för anställningar och därmed kunna skapa en mera normal tillvaro. Många handikappade har också utnyttjat möjligheten att ingå i ett kollektiv, där anställning av personal och det ansvar det innebär att vara arbetsgivare handlagts av kollektivet. Assistansreformen har också inneburit ökad trygghet och avlastning för de anhöriga. Eftersom behoven för de funktionshindrade är mycket skiftande, har assistansreformen gjort det möjligt att utforma stödet utifrån den enskildes behov. utvärdering visar dock att den personliga assistansen i vissa kommuner präglas av arbetssätt vilket motverkar lagstiftningens intentioner om kontinuitet, flexibilitet och valfrihet. behandlade en proposition om Vissa frågor om personlig assistans. Denna proposition var föranledd av kraftigt ökade kostnader för assistansersättningen som inte kunde förutses innan reformens genomförande. accepterade en besparing på , som vi medverkade till vissa förbättringar i assistansreformen. Vi medverkade också till att det inte skedde några förändringar i den personkrets som har rätt till personlig assistans. Förändringarna i lagstiftningen trädde i kraft och innebär bl a att gränsdragningen mellan personlig assistans och kommunala och landstingskommunala stödinsatser är tydligare. medverkade i samband med beslut med anledning av regeringens ekonomiska vårproposition till att klargöra det ekonomiska ansvaret för assistansersättningen. Det innebär att kommunerna ska ha finansieringsansvaret för de första . Dessutom har assistansersättningen schabloniserats till ett visst fastställt belopp . Beviljandet av assistansersättningen är fortfarande ett statligt ansvar, även för de 20 första timmarna. Åtgärderna har varit nödvändiga för att hejda kostnadsökningen för assistansersättningen. Kostnadsramen för assistansersättningen beslutades till 3 663 miljoner . Enligt regeringens utgiftsprognos beräknas kostnaderna stiga till . Därefter prognostiserar regeringen med en kostnadsökning till för . När reformen infördes beräknades utgiften till (prop. 1993/94:100). För att inte äventyra hela assistansreformen och för att inte andra reformer ska bli omöjliga att genomföra har det varit nödvändigt att göra regelförändringar. Detta har dock inte inneburit några förändringar i rätten till assistans. påpekar i sin utvärdering att arbetsvillkor och yrkesstatus för de personliga assistenterna som yrkeskår måste uppmärksammas mer för att trygga kompetens och rekrytering. Detta speglar ett problem som hela vård- och omsorgssektorn riskerar stå inför, d.v.s. svårigheten att konkurrera med andra arbetsmarknader. Assistansreformen har givit arbete åt många, främst unga personer, men omsättningen i personalgruppen är stor. Det är stor skillnad mellan kommunernas och de privata och kooperativa företagens sätt att arrangera och utbilda assistenterna. I kommunerna finns ofta assistansen ordnad enligt den tradition som råder inom . Personliga assistenter har ett tungt och ansvarsfullt jobb där det finns ett extra behov av kontinuitet, trygghet och respekt mellan den anställde och den assistansberättigade. Personer som är anställda som assistenter är en viktig rekryteringsbas för vidare arbete inom hälso- och sjukvården. De anställda bör uppmuntras till fortsatt utbildning. Kontinuerlig vidareutbildning och möjlighet till erfarenhetsutbyte med andra assistenter är ett par åtgärder som assistansanordnaren kan göra för att trygga kompetensen. Offentliga miljöer ska vara anpassade för fysiskt handikappade. Det är dock mycket kvar att göra. Många miljöer är inte planerade så att t.ex. rullstolsburna kan ta sig fram på egen hand. och övriga är långt efter i fråga om handikappanpassning av offentliga miljöer. En god samhällsplanering med delaktighet och påverkansmöjlighet för funktionsnedsatta är det bästa sättet att motverka svårframkomliga miljöer. En ökad rekrytering av arkitekter, byggnadsingenjörer m.m. som är funktionsnedsatta skulle bidra till ökad förståelse för en handikappvänlig utformning av bostadshus och offentliga platser. förslag bygger på att varje sektor i samhället, privat som offentlig, ges ett lagstadgat ansvar för att respektive sektors utbud av service och tjänster blir tillgängligt för funktionshindrade, likvärdigt med andra invånares möjligheter. Utvecklingen mot mera målstyrning av verksamheter, nödvändiga effektiviseringar i offentlig verksamhet och konkurrensutsatthet kan riskera att de funktionshindrades livsvillkor hamnar i skymundan. Vi måste noga följa och uppmärksamma denna utveckling så att vi inte förstärker de klyftor som kartläggning pekade på. I många utredningar påtalas vikten av att både bostäder och utemiljöer måste göras tillgängliga och användbara även för personer med funktionsnedsättningar. Tillgänglighetsaspekterna måste få en ökad uppmärksamhet i kommunernas planering. Beslutsfattare och tjänstemän på det lokala planet måste ges ökade kunskaper om funktionshinder och tillgänglighet. Detta påpekas också i utredningen (SOU 1996:156) Bostadspolitik 2000 från produktion till boendepolitik. Kommittén menar att kunskapen hos beslutsfattare, arkitekter, byggherrar m.fl. är otillräcklig när det gäller tillgänglighetsfrågor och de föreslår särskilda satsningar för att öka kunskaperna och informationen om dessa. I detta sammanhang anser vi det också viktigt att uppmärksamma och beakta människor som har allergiska problem. Ofta har handikappanpassning i alltför hög grad enbart handlat om tekniska och ekonomiska frågor. Detta perspektiv måste vidgas. En perfekt teknisk tillgänglighet kan i vissa fall innebära en total isolering. anser därför att samhällsplaneringen också måste omfatta ett socialt perspektiv. Vi ska alltid prioritera en god social miljö, så att människor kan må bra och hålla sig friska. En god fysisk miljö ska innehålla mötesplatser med bra tillgänglighet för alla, där människor kan känna sig trygga. Samhällsplaneringen måste i högre grad utgå från människors behov av social närhet. Samhällsplanerarna behöver en bättre utbildning i dessa frågor för att svara upp mot behoven. Detta bör ges regeringen till känna. Från passiv medverkan till aktiv påverkan Ett aktivt medborgarinflytande är en tillgång i samhällsplaneringen. I detta arbete är handikapporganisationernas medverkan mycket värdefull och helt nödvändig. I kommunerna finns handikappråd, som på varierande sätt fungerar inom respektive kommun. En del handikappråd har möjligheter att aktivt vara med och påverka de kommunala besluten, medan andra enbart informeras om redan fattade beslut. anser att handikappråden ska ges möjligheter att vara aktiva i beslutsprocesserna för att kunna påverka de kommunala besluten redan när planeringsarbetet påbörjas. Detta innebär att funktionshindrade medborgare bör delta i planeringsarbetet. Det kan medföra att många praktiska problem kan undvikas redan i inledningsskedet. Enligt till regeringen visas att drygt hälften av kommunerna saknar handikappolitiskt program. Sambandet mellan bra tillgänglighet i den offentliga miljön och förekomsten av kommunala handikappolitiska program är tydligt. Kommuner som har en plan för hur funktionshindrade personer ska bli jämlika och delaktiga i samhällslivet har också generellt sett bättre tillgänglighet än kommuner som saknar sådana program. Funktionshindrade personer bör vara med och utforma dessa program. Möjligheterna för företrädare att påverka planeringsarbetet bör förstärkas och tydliggöras. Socialtjänstlagen bör innehålla tydligare bestämmelser om roll i den kommunala planeringen. Vi måste på ett bättre sätt än tillvarata kunskaper och erfarenheter om olika sociala förhållanden i kommunerna. De ska på ett tidigt stadium tillföras planeringen så att adekvata åtgärder kan vidtas för att skapa och bevara goda livsmiljöer som är tillgängliga för alla. Regeringens totalöversyn av socialtjänstlagen bör innehålla ett uppdrag om att föreslå tydliga regler som tillfredsställer detta behov. Detta bör ges regeringen till känna. drabbas de med dolda funktionshinder eller sjukdomar av misstro och fördomar i sina kontakter med myndigheter och samhällets olika serviceorgan. Det beror oftast på att personalen saknar mera ingående kunskaper om olika handikapp och funktionshinder. I vissa situationer kan detta leda till felaktiga beslut för den enskilde. Personal inom vård, socialtjänst, arbetsförmedling och försäkringskassa har ofta kontakter med handikappade. Det är viktigt att dessa personalgrupper fortlöpande får vidareutbildning om olika funktionshinder. Staten bör inom sina verksamhetsområden prioritera sådan personalutbildning. Detta bör ges regeringen tillkänna. Rätten till arbete måste gälla alla grupper i samhället. Enskilda människors vilja till arbete är en omistlig grund för en positiv samhällsutveckling. Samhället måste kunna tillvarata handikappades arbetskapacitet, så att de genom eget arbete efter förmåga kan bidra till sin egen försörjning. Det är en mänsklig tragedi att vilja arbeta, men inte kunna få en anställning. Att öppna vägar till arbetslivet för människor med funktionshinder är väsentligt för att nå målen om full delaktighet och jämlikhet. Det finns ingen officiell statistik som tydligt visar hur många personer med omfattande funktionshinder som saknar arbete eller annan meningsfull sysselsättning. Det beror på att huvudmän definierar begreppet funktionshinder olika. Statistik från () visar att antalet arbetshandikappade arbetssökande fördubblades mellan till totalt 53 000 personer. har antalet förtidspensionärer ökat från 360 000 till 410 000. Färska undersökningar, både inom ramen för uppföljning av handikappreformen och inom handikapprörelsen, visar dock att målgruppens behov av meningsfull sysselsättning och arbete är betydligt större än vad som framgår av AMS:s statistik. Skärpt tillämpning av socialförsäkringsreglerna kommer sannolikt att påverka levnadsförhållandena för många personer med funktionshinder. Minskade anslag till AMV och påverkar målgruppens möjligheter till arbete eller deltagande i olika arbetsmarknadsåtgärder. Risken för övervältringseffekter på kommunerna är stor, menar i sin . Med anledning av regeringens vårproposition beslutade att nuvarande utformning av lönebidraget i huvudsak bör bestå. Lönebidraget ska också fortsättningsvis vara flexibelt och bestämmas med hänsyn till den enskildes arbetsförmåga och funktionsnedsättning. Vidare ska den högsta bidragsnivån såväl vid nyanställningar som vid omprövning av bidragsnivån anställning inte överstiga av den bidragsgrundande lönesumman. Det ska också finnas möjlighet att jämka bidraget uppåt om det är nödvändigt för att en person, som har en mycket begränsad arbetsförmåga till följd av ett svårt funktionshinder, ska kunna beredas lämpligt arbete. Dessutom får en allmännyttig organisation från vid nyanställning av en arbetshandikappad sökande bidrag av den bidragsgrundande lönekostnaden för den anställde. Detta beviljas efter en anvisning av af/eller i samband med en förlängning av ett beslut om lönebidrag . Den höga arbetslösheten är ett mycket allvarligt samhällsproblem. har ett flertal åtgärder vidtagits för att förbättra situationen på arbetsmarknaden. har medverkat, både i regeringsställning och i konstruktivt samarbete med den nuvarande regeringen, till att lindra effekterna på arbetsmarknaden och för att förbättra ekonomi. Flera förändringar och besparingar har gjorts i de sociala trygghetssystemen. Dessa besparingar och förändringar har varit nödvändiga för att långsiktigt förbättra den ekonomiska situationen. Det har varit nödvändigt att snabbt göra dessa förändringar av ekonomiska orsaker. är risken stor att vi förlorar helhetsperspektivet och att människor faller emellan systemen. Besparingarna blir kontraproduktiva och följden blir en samhällsekonomisk förlust. har i en särskild motion lagt förslag till om grundtrygghet och om behovet av en välfärdsreform. Därmed skulle de brister som finns i nuvarande trygghetssystem motverkas. Under rådande svåra arbetsmarknadssituation får förslag om en ny lagstiftning om arbetslivets tillgänglighet för funktionshindrade särskilt stor betydelse och måste fullföljas. Detta bör ges regeringen till känna. I ett jämlikt samhälle har alla oavsett handikapp rätt till en god utbildning. När vi planerar utbildningen för handikappade är det viktigt att de funktionshindrades individuella behov särskilt uppmärksammas. Detta har också varit vägledande när samhället fastställt målsättningar för utbildningspolitiken. En viktig målsättning är att alla elever ska ges undervisning inom samma skolform i en skola för alla. Inriktningen har också varit att de elever som har funktionshinder ska få sina behov tillgodosedda genom särskilda stödåtgärder inom ramen för den vanliga skolan, och i första hand i en vanlig klass. Kommunerna har ansvaret för skolan, vilket innebär att mål- och resultatstyrning för skolpolitiken är en angelägenhet. vill framhålla vikten av att det i kommunernas skolplaner anges tydliga mål för hur elever med handikapp och funktionshinder kan ges en, jämfört med övriga elever, likvärdig skolgång. Målsättningarna ska vara tydliga så att de kan utvärderas och en särskild budget utarbetas för de särskilda åtgärderna. Denna koppling mellan budget och åtgärder är helt nödvändig för att skollagens målparagraf om en likvärdig skola ska kunna uppnås. Om inte detta sker blir det nödvändigt att införa öronmärkning av resurser för barn med särskilda behov, och att skollagen skärps så att den i verkligheten garanterar alla elever en likvärdig utbildning. Detta bör ges regeringen till känna. Efter skolpliktens upphörande, har särskoleelever rätt att börja i den frivilliga gymnasiesärskolan. En förutsättning för att eleverna ska få gå i denna frivilliga särskola är att deras hemkommuns särskolestyrelse gjort en bedömning att de inte kan gå i den vanliga gymnasieskolan (skollagen 6 kap 7 § ). Denna särskolas verksamhet kräver stora extrainsatser i förhållande till övrig utbildningsverksamhet eftersom studiemetodiken helt måste anpassas till olika handikappgruppers behov och förutsättningar. Även stor hänsyn måste tas till olika särlösningar inom grupperna då de oftast inte är homogena. Ämnesområdena blir mycket smala när de riktas till en begränsad men ändå viktig grupp. Läromedelsproduktionen med små upplagor leder till högre kostnader. Utvecklingen av dataprogram för särskilda grupper kan också vara mycket kostsam. Det är ändå en insats som ger goda resultat . Datorer i skolan är en mycket viktig insats för att hjälpa elever med speciella behov. Detta bör ges regeringen till känna. 7.1 Högre utbildning för funktionshindrade Antalet utbildningsplatser vid högskolan har kraftigt utökats . har varit pådrivande för att höja utbildningsnivån i . behöver fler högskoleutbildade. Ytterst få personer med funktionshinder studerar vidare vid universitet och högskolor. Undersökningar visar att elever med funktionshinder ofta tvekar eller avstår från studier vid universitet och högskolor. Samhällets mål om att alla ska ha samma rätt till högre utbildning uppfylls således inte. anser också att det finns anledning att se över formerna för högskoleprovet, så att eventuella hinder för funktionshindrade undanröjs. 1995 gjordes en undersökning av bland hörselskadade och rörelsehindrade studenter. I denna studerades deras möjligheter och hinder för högskolestudier. Utredningen kom fram till och poängterade några viktiga faktorer som påverkade dessa gruppers högskolestudier. Bland annat betonades vikten av tidig information och vägledning i skolan om olika utbildningsvägar, förebildsinformation/kontaktpersoner, bättre kurskataloger och tillgången till en aktiv fritid. anser att det är angeläget att en central instans tillsätts, som får till uppgift att bevaka, följa upp och utvärdera de handikappades högskolesituation. Den bör också ge råd och stöd och driva handikappfrågorna utifrån den enskildes perspektiv och behov. Det övergripande målet för den svenska handikappolitiken, att uppnå full delaktighet och jämlikhet, ska vara vägledande. Ansvaret för att detta mål kan infrias åvilar hela samhället, men ytterst staten, kommunerna och landstingen. 7.2 Krav på ett nytt studiestödssystem Dagens studiestödssystem rymmer många olika former av stöd med varierande ersättningar. Systemet är komplext och ansökningsförfarandet ställer stora krav på den enskilde individen. Detta innebär ofta ytterligare problem för personer med funktionshinder. Kunskapen om handikappades villkor varierar dessutom mycket i myndighetsorganisationerna. Om olika handläggare gör olika bedömningar leder detta till att studenter med likvärdiga förutsättningar kommer att studera med olika ekonomiska villkor. Även prestationskraven i studiestödssystemet kan för vissa handikappade vara ett hinder. Det gäller bland annat studenter som behöver delta i rehabilitering och därför är frånvarande från studierna. De riskerar att komma efter med studierna och kan på grund av detta nekas studiestöd för kommande läsår. överlämnade 1996 sitt förslag till nytt studiestödssystem. Förslaget remissbehandlades och regeringen hade för avsikt att återkomma till med förslag . Förslaget verkar nu fördröjas ytterligare, vilket skapar osäkerhet. En lösning av studiestödsproblematiken är viktig för att ge alla möjlighet att studera med likartade förutsättningar. anser att det nya studiestödssystemet måste ta hänsyn till de speciella problem och förutsättningar som funktionshandikappade har, så att de på samma sätt som övriga studenter kan bedriva studier inom ett sammanhållet studiestödssystem. Detta bör ges regeringen till känna. IT, teknisk utveckling och hjälpmedel uttalar att människor med funktionsnedsättning ska tillförsäkras delaktighet och jämlikhet. har anslutit sig till dessa regler och har därmed förbundit sig att uppmuntra medierna att göra sina tjänster tillgängliga för alla. Informationstekniken har en stor potential för att öka funktionshindrades livskvalitet. Genom målmedvetna och effektiva satsningar ökar möjligheterna att förverkliga detta. Den nya informationstekniken kommer att ge helt nya möjligheter för funktionshindrade. Personer med handikapp funktionshinder, synskadade, döva eller talskadade kan med hjälp av tekniken få tillgång till information och delta i samhällslivet på ett nytt och enklare sätt. IT ska inte ersätta mänskliga kontakter utan vara ett verktyg som underlättar det dagliga livet. Ett allt snabbare flöde av information ställer krav på mottagarnas förmåga att sortera informationen, fatta beslut och att snabbt ta den till sig. som många grupper får nya möjligheter med tekniken riskerar vi att andra grupper ställs utanför samhället på grund av utvecklingen. Mot denna bakgrund är det angeläget att stora insatser görs för att se till att tekniken är tillgänglig för alla och blir ett medel för utveckling och inte ett hinder. behandlade frågan i en rapport, på uppdrag av regeringen, som presenterades föregående vår. Den tekniska utvecklingens potential som stöd för handikappade uppmärksammades för sedan i ett reportage från , , i . Med hjälp av en liten bärbar dator, , har man skapat nya möjligheter för förståndshandikappade att leva ett fritt liv.