mot · GL02Fö211 · 1997-10-06 00:00:00 — 2.2 Den militära säkerheten 2.3 Vilket är alternativet? 3.1 Förhållandet till Nato 3.2 Betydelsen av ett starkt försvar 5.1 Ett framtida krigs karaktär. 5.2 Den militärteknologiska utvecklingen 5.3 En defensiv strategi med offensiv förmåga 5.4 Förmåga till samverkan 6 Det militära försvaret. 6.1 Försvarets ledning och styrning 6.4 Sjö- och kustförsvarsstridskrafter 7.1 Fast anställt befäl 8 Frivilliga i försvaret Den säkerhetspolitiska utvecklingen i vår omvärld motiverar inte den nedrustningspolitik som Socialdemokraterna bedriver med stöd av . Möjligheterna att säkra fred och frihet i vår del av är större men det ställer också krav på en genomtänkt och tydlig säkerhetspolitik och på ett starkt svenskt försvar. Svensk säkerhetspolitik måste ha en klar europeisk identitet och bör därför delta i varje del av det europeiska freds-, säkerhets- och samarbetsprojekt som växer fram. Ett svenskt medlemskap i är en naturlig utveckling men tidpunkten för inträde bestäms av många olika faktorer. Det handlar snarare om en successiv infasning än om ett snabbt beslut om medlemskap. Den svenska försvarsdebatten har traditionellt givit ringa utrymme för den militära faktorns betydelse också i fred och kris. har traditionellt sett militära medel som något som enbart har betydelse och kan komma till användning i händelse av att neutraliteten bryts och utsätts för väpnat angrepp. Denna verklighetsbild börjar ge vika för en syn på betydelsen av militär förmåga som ligger närmare den övriga världens. Militära medel har betydelse i en rad tänkbara situationer som kan inträffa före eller isolerat från ett väpnat angrepp mot vårt land. Denna typ av kriser måste kunna hanteras. De direkta militära hoten mot är begränsade. Det svenska försvarets förmåga måste dimensioneras mot framtidens hotbild. Dagens relativt lugna omvärld får inte användas som ursäkt för en lägre grad av vaksamhet och förändringsberedskap. De internationella insatsernas betydelse kommer sannolikt att öka, även om existensen av förband som skapats för detta inte nödvändigtvis kommer att innebära en större svensk närvaro i utländska krishärdar . Regeringen bör till redovisa en beredskapsplan där åtgärder och kostnader för såväl den ettåriga återtagningen som för långsiktig anpassning anges. Det väpnade angreppet måste vara grunden för försvarets långsiktiga dimensionering. Osäkerhet kring förmågan till anpassning i ett längre tidsperspektiv talar för en större krigsorganisation och en högre kvalitet än den som åstadkoms genom försvarsbeslut. De behov av materiell förnyelse som Moderata samlingspartiet framhöll i samband med beslutet har ytterligare accentuerats. Moderniseringen av det svenska försvaret har med försvarsbeslut avsevärt tappat fart jämfört med perioden 199294. Det är allvarligt. Moderata samlingspartiets ställningstagande avseende anslagen till totalförsvaret syftar till ett fullföljande av den ambition som angavs försvarsbeslut. De ökade resurserna används i vårt alternativ för att påskynda moderniseringen av försvaret och för att ge utrymme för fler kvalificerade förband. står inför större möjligheter än någonsin när det gäller att säkra frihet, fred och välstånd. Det finns visserligen gott om hot mot såväl frihet som fred. Den fred som råder efter det grymma kriget i är skör. I grannländerna är situationen instabil. I och sätts demokratin på undantag och chauvinistisk propaganda gör sig bred. Norr och söder om har krigshärjade regioner långt kvar till fred och stabilitet. är fortfarande delat. I kan ett framtida maktövertagande av de rödbruna revanschistiska krafterna inte uteslutas. Likväl är situationen förhållandevis ljus. Det beror på att det finns starka sammanhållande krafter som verkar för frihet, demokrati och välstånd. Aldrig förr har de goda krafterna varit så välorganiserade och så samspelta i strävan att säkra de goda värdena på hela vår kontinent. Förutsättningen är ett idogt arbete på den europeiska säkerhetsstrukturen. Alla goda krafter måste ta sitt ansvar och medverka fullt ut. Tvekan och isolationism undergräver vårt gemensamma ansvar. Den europeiska integrationen mellan EU och länderna i fortsätter och fördjupas. Tio av de nya demokratierna från i norr till i söder samt vill bli medlemmar i den Europeiska unionen. Endast krigs- och krisländerna på västra står fortfarande utanför processen. EU:s historiska uppgift är att möjliggöra medlemskap för kandidatländerna, så snart de uppfyller de demokratiska, ekonomiska och rättsliga villkor som medlemskapet inbegriper. Vår syn på EU-integrationen utvecklas i motion 1997/98:U501 och den europeiska gemenskapen. har redan välkomnat alla nya demokratier som medlemmar. Endast ett fåtal länder står utanför. De normer för mänskliga rättigheter och demokrati som är kärna utgör därmed ett förpliktande åtagande för nästan alla länder. Även om tillämpningen i vissa fall är bristfällig råder en samsyn om principernas allmänna giltighet och om vikten av mekanismer för att säkerställa efterlevnaden av dem. , organisationen för säkerhet och samarbete i , har delvis med överlappande uppgifter när det gäller att främja mänskliga rättigheter och demokrati. Organisationen gör viktiga insatser i samt i länderna i Transkaukasus och , som genom sitt medlemskap i organisationen dras in i den europeiska värdegemenskapen och dess mekanismer för konfliktlösning. Dess unika kompetens vad gäller att sanktionera också fredsframtvingande åtgärder är grunden för Natos fredsinsats i . I finns en fredsbevarande FN-styrka som varit så framgångsrik att dess existens är praktiskt taget okänd. Den breda civila samverkan byggs och förstärks genom nationella åtaganden och kraftfulla institutioner. Ett utan den Europeiska unionen och övriga organisationer skulle vara en mer instabil, fattigare och mycket mer splittrad kontinent. Alla européer måste värna samarbetet och vårda dess utveckling även om samarbete medför problem när olika kulturer, traditioner och attityder skall mötas. Extrem nationalism, främlingsfientlighet och isolationism hotar samverkan. skulle bli mörkt och kallt om sådana krafter fick dominera. Därför är uppslutningen bakom den europeiska samverkan och integrationen så viktig. och svenskarna måste känna sitt ansvar för detta. 2.2 Den militära säkerheten Den breda civila säkerheten vilar på den militära säkerhetens hårda kärna. präglas säkerhetspolitiken av en dualism. Med säkerhetspolitiken som verktyg strävar vi efter frihet och fred i vår omgivning men förbereder oss även för det värsta tänkbara, en militär aggression. Detta, till synes paradoxala förhållande, att sträva efter fred men förbereda sig för orostider, utgör grunden för en ansvarsfull säkerhetspolitik. Det måste finnas kraftfulla gemensamma mekanismer för att förhindra att aggressiva krafter kan undergräva eller förstöra fredliga strävanden. De gemensamma värdena måste kunna försvaras mot angrepp. I är t.ex. den kraftfulla militära närvaron en förutsättning för att det fredliga samarbetet skall kunna ges en chans. Nato är militära säkerhetsordning. Praktiskt taget alla de nya demokratierna i vill bli medlemmar. Nato har i likhet med och EU beslutat att organisationen skall vara öppen för demokratier. Jaltas uppdelning och det skiljelinje måste upphöra. skall bli helt och odelbart. Processen påbörjas när , och skall bli medlemmar. Den fortsätter sedan dels med länder i och dels med de baltiska länderna. Någon tidtabell eller några beslut om när dessa länder kan bli medlemmar har inte tagits. Parallellt med medlemskapsprocessen har Nato genom särskilda avtal fördjupat samarbetet med och . Genom PFP, Partnership for Peace, har ett brett militärt samarbete skapats som står öppet för alla länder. Nato växer fram som en bärande del av den alleuropeiska säkerhetsordningen. Det sker på tre sätt: Kärnan i en säkerhetsordning är att omöjliggöra aggression genom tillräcklig och därmed trovärdig militär styrka. Också ett litet land, som saknar förmåga att försvara sig av egen kraft, kan därigenom känna trygghet i att aggression omöjliggörs. Detta är en av Natos huvuduppgifter. Nato skall främja samarbete och integration också på det militära området. Det faktum att militärer samverkar och samarbetar har en stor säkerhetsskapande betydelse. har varit befriat från militära motsättningar . Trots starka politiska spänningar mellan Nato-länderna och har de aldrig resulterat i militär konflikt. Detta område av avspänning och trygghet kan nu utökas också till östra . Nato har därutöver att genomföra fredsbevarande operationer. Det är särskilt viktigt därför att Nato är den enda organisation som kan genomföra sådana i större skala. IFOR och SFOR innebär ett viktigt framsteg för säkerhet. 2.3 Vilket är alternativet? Det är viktigt att analysera vilka alternativ som finns till att Nato växer fram som den europeiska säkerhetsordningen. Om de central- och östeuropeiska länderna skulle förvägras medlemskap och skiljelinjen från består förblir Nato en västeuropeisk försvarsgemenskap. Därmed skulle vi få ett tryggt och säkert och ett otryggare . En sådan politik skulle kunna leda till försök att etablera någon form av gemensam östeuropeisk försvarsorganisation eller till att det över huvud taget inte råder något försvarspolitiskt samarbete i den östra halvan av . I båda fallen består klyftan mellan öst och väst. En annan möjlighet vore att EU också fick en reell försvarsdimension. Därmed skulle nordamerikanerna uteslutas. En sådan försvarsgemenskap blir därför väsentligt svagare. Detta alternativ är mycket osannolikt eftersom ingen är beredd att föreslå väsentligt ökade försvarsutgifter för att fylla tomrummet efter . En ökad europeisk försvarsintegration har alltid förutsatts ske inom Nato:s ram och i samverkan med . sägs att skulle kunna bli den europeiska säkerhetsorganisationen. Men detta är inte möjligt eftersom inte har den gemensamma försvarsgaranti och den militära struktur som är nödvändig för att hindra aggression. , som har många förtjänster, saknar ett effektivt beslutsmaskineri eftersom organisationen bygger på konsensus. Därmed utgör den ingen organisation som kan säkra frihet och fred utan är snarare en organisation endast för vackert väder. Är länderna överens kan man enas om gemensamma insatser. När länderna är oense finns ingen beslutskraft. Det påminner om mellankrigstidens situation när ett välmenande men kraftlöst inte förmådde stoppa den framväxande aggressionen. Den mest skrämmande utvecklingsmöjligheten är att Nato läggs ner och inget kommer i dess ställe. Det innebär en åternationalisering av försvarsmakterna och därmed en återgång till den situation som senast gällde . Den europeiska säkerheten skulle knappast öka om , och m.fl. fick sinsemellan oberoende försvar utan en gemensam kommandostruktur. Det är svårt att se att det finns någon bättre lösning än att Nato växer fram som en bärande del i den gemensamma europeiska säkerhetsordningen. Natos öppenhet är särskilt viktig när det gäller strävan att integrera ett fredligt och demokratiskt med väst och . En sådan process fordrar aktiva medverkan. har särskild anledning att välkomna Natos öppenhet. Ett erkännande av detta kom också genom det avtal som slöts mellan och . Ett som är genuint demokratiskt och fredligt borde se stora fördelar i att dess grannar känner sig trygga. Om de kan bli kvitt sin historiskt betingade oro för att återigen bli erövrade och ockuperade så kan relationerna mellan dessa länder och bli fullt normala. Det främjar mänskliga kontakter och handel, vilket inte minst är viktigt för alla de ryssar som bor utanför . Natos öppenhet har betydelse även för den interna ryska utvecklingen. Det finns krafter i , t.o.m. i duman, som fortfarande förespråkar maktpolitik eller till och med militär aggression för att återta vad man uppfattar som förlorade områden inom det forna sovjetimperiet. Ett Nato-medlemskap för t.ex. de baltiska länderna skulle försvåra för sådana revanschistiska krafter att uttala hot mot små och svaga grannländer. Därmed stärks också de demokratiska krafterna i . Det finns åtskilliga ryssar, även inom den nuvarande administrationen, som helst skulle vilja att också integrerades i Nato. Därmed skulle slutligen klyftan mellan öst och väst utraderas. Denna åsikt är dock svår att hävda öppet i eftersom nationalistiska känslor fortfarande dominerar i den politiska debatten. Den säkerhetspolitiska situationen i stabiliseras genom och medlemskap i . Med sistnämnda förändring kommer sydkust att helt ligga inom Nato. pågår och utvecklas ett allt intensivare samarbete inom ramen för PFP. I pågår regelbundet omfattande samövningar mellan ländernas försvarsmakter. Institutionella och personliga kontakter utvecklas inom Nato och mellan Nato-länder och PFP-länder. Det är en viktig säkerhetsskapande process. , i avvaktan på de baltiska ländernas Nato-medlemskap, är det särskilt viktigt att det säkerhetspolitiska och militära samarbetet mellan de baltiska länderna och Nato respektive byggs ut och intensifieras. Militär samverkan med grannländerna är och blir i allt högre grad en självklarhet i . Gamla spänningar och fiendebilder försvinner när kontakter och vänskap utvecklas. Oavsett tidsperspektivet för svenskt och finskt medlemskap i är det angeläget att stärka det militära samarbetet i vår del av världen. Även utan alliansförpliktelser bör försvaret av både och den skandinaviska halvön som helhet kunna bli långt mer effektivt genom ökat militärt samarbete mellan och grannländerna. finns ett omfattande samarbete genom den gemensamma nordisk-polska brigaden inom ramen för SFOR. Det vore märkligt om inte ett nära samarbete också skulle kunna ske på hemmaplan. De tre baltiska staterna uteslöts genom sommarens beslut i från Nato-medlemskap i den första utvidgningsomgången. Med basen i ett förstärkt nordiskt samarbete också på försvarsområdet skulle det kunna byggas upp ett Nordeuropeiskt Partnerskap för Fred, som förenar de tre baltiska med fyra nordiska stater i ett nätverk av samarbete också på det militära området. Ett Nordeuropeiskt Partnerskap för Fred skulle kunna innebära ett mönster där gemensamma förband för internationella operationer av den typ vi nu ser i Bosnien förbereddes, utbildades och övades i olika sammanhang. Det skulle utgöra en ram för gemensamt deltagande i olika PFF-aktiviteter. Ett sådant partnerskap skulle förhindra att blev ett tomrum vad avser samarbete när nu helt nya europeiska strukturer kommer att växa fram och det skulle kunna bli en naturlig bas för ett vidare samarbete med . En sådan struktur skulle fungera inom den vidare ram av säkerhetssamarbete som det nya Nato kommer att erbjuda som den inte skulle innebära någon förändring vare sig i och alliansanknytning eller i och alliansfrihet. Strävan bör vara att knyta samman inte bara och , utan även Nato-länderna och , i ett vidare säkerhetspolitiskt samarbete som också bör innefatta . Regeringens initiativ till närmande mellan och är i detta perspektiv lovvärt och förtjänar allt stöd. Samarbetet bör kunna omfatta såväl operativ planering och samövning som materielanskaffning och utbildning. har här en möjlighet att dela med sig av goda erfarenheter men också få nya impulser från andra länder. Svenskt stöd till uppbyggnaden av de baltiska ländernas försvar har utretts . är tid att gå från ord och utredning till handling. Svenska försvarsattachéer bör ackrediteras i de tre baltiska länderna och den hjälp ger noggrant koordineras dels inom försvaret, dels med övriga länder som ger militärt bistånd. För att stimulera kunskapsuppbyggnad och säkerhetspolitisk och strategisk utveckling i närområdet bör ett för och gemensamt men självständigt studier skapas. 3.1 Förhållandet till Nato säkerhetspolitiska situation är i grunden förändrad. Neutralitetspolitikens förutsättningar försvann i och med upplösning. Det fanns därefter inte längre några block att stå neutral emellan. försvarsbeslut omdefinierades säkerhetspolitiken. ändrades försvaret efter de nya förutsättningarna i omvärlden. Så länge står utanför Nato är vi självklart militärt alliansfria. Den militära alliansfriheten har emellertid kommit att bli en allt otydligare beskrivning av säkerhetspolitik. I praktiken har säkerhetspolitiken mer kommit att definieras av vårt eget handlande. Medlemskapet i EU innebär att numera tillhör en moralisk, säkerhetspolitisk och ekonomisk allians. En framtida anslutning till den gemensamma valutan gör oss till medlemmar i en monetär allians. Även om EU saknar förpliktelser om rent militär hjälp är det självklart att medlemsländerna inte kan stå likgiltiga när något annat medlemsland utsätts för våld eller hot om våld. har gjort successiva vägval i säkerhetspolitiken. Rollen som aktiv observatör i VEU, vårt deltagande i den Nato-ledda SFOR i Bosnien, det intensiva samarbetet inom ramen för Natos Partnerskap för fred och senast öppningarna för medlemskap i det västeuropeiska krigsmaterielssamarbetet WEAG och medlemskapet i är exempel på detta. I varje praktiskt hänseende har valt samarbetets väg. Ett öppet och nära samarbete med Nato har blivit en oomstridd och naturlig del av svensk politik. Med undantag för och har denna utveckling skett i bred politisk enighet. försvarsbeslut innebar militärt att påbörjade en omstrukturering av det svenska försvaret. Från en hög ambitionsnivå men med allt sämre faktiska förutsättningar pekade beslutet mot ett mer allsidigt och flexibelt försvar med en kraftig satsning på materiell förnyelse. Den militärtekniska revolutionen, illustrerad främst genom , tilläts påverka det svenska försvaret. försvarsbeslut betyder att förnyelsen hejdas och att de kvarvarande delarna av försvaret satts på svältkost. Det är uppenbart att en nedre gräns för ett trovärdigt och självständigt försvar passerats. Detta understryks av oviljan att diskutera en ersättning av den försvarseffekt som går förlorad i och med förra årets beslut om totalförbud mot truppminor. Genom försvarsbeslutet uppges i praktiken ambitionen att försvara hela landet mot ett hot som kan återuppstå snabbare än väntat. Under det fanns en först öppen, men efterhand allt tystare förhoppning, om hjälp från och Nato om vi skulle bli angripna. Genom att satsa på ett starkt försvar skapades förutsättningar för att ett sådant oförberett bistånd skulle bli meningsfullt. Hoppet om hjälp utifrån lever alltjämt. Skillnaden är att genom beslut kan bli helt beroende av hjälp redan i ett inledningsskede av ett krig. För att bli meningsfullt kommer det militära biståndet att behöva förberedas redan i fredstid. blir alltså ute lämnat åt andra länders goda vilja för att värna sitt territorium. kan inget hot mot skönjas. Osäkerheten i i förening med den stora militära och ekonomiska potential som finns där är emellertid den långsiktigt avgörande riskfaktorn. Sammantaget innebär nedrustningsbeslut att försatt sig självt i osäkerhet. Frågan om säkerhetsgarantier blir därmed, utan att vara akut, ändå aktuell. Säkerhetspolitiken måste vara långsiktig. Det är i det perspektivet det svenska försvarets minskade förmåga skall ses. Utan att bedöma sannolikheten för det värsta-falls-scenario som skulle kunna leda till ett väpnat angrepp mot svenskt territorium måste försvarsplaneringen även innefatta en sådan utveckling. Om den inte gör det blir säkerhetspolitiken snarare en osäkerhetspolitik. som majoriteten i drivit igenom den nedrustning som i praktiken gör beroende av andra, har säkerhetsstrukturerna i utvecklats i snabb takt. Denna utveckling kommer att fortsätta. Nato framstår tydligt som ryggraden i den alleuropeiska freds- och säkerhetsordning som alla partier i menar är målet för svensk politik. Den nya alleuropeiska säkerhetsgemenskap som nämns i regeringsförklaringen skapas framför ögonen på oss. När Nato öppnats för nya medlemsländer och samarbetet med nu formaliserats går samarbetet in i en ny fas. Det nya Nato, med uppgifter också utöver den militära avskräckningen, växer fram som EU dels går mot utvidgning, dels förstärker den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Dessa båda perspektiv försvagningen av det svenska försvaret och det allt bredare fredsbevarande säkerhetssamarbetet i går tidsmässigt ihop. ställs inför nya utmaningar och frågor. Vi vill medverka i de säkerhetsstrukturer som i form av Nato, och EU utvecklas också i vår egen del av . Ett svenskt medlemskap i det nya och utvecklade Nato är en naturlig fortsättning på engagemang för samarbete i . bör vara medlem i varje del av det europeiska freds- säkerhets- och samarbetsprojekt som växer fram och där Nato är en integrerad del. Färdriktningen är helt klar. Dock är det svårt att uttala sig om tidsförhållanden då de beror lika mycket på förändringar i omvärlden som på våra egna slutsatser. borde det vara en prioriterad uppgift för att stödja de nya demokratierna i Öst- och när de söker medlemskap i och EU. Av säkerhetspolitiska skäl bör vi särskilt verka för att , och integreras i Nato och EU. Hänsynen till de baltiska ländernas säkerhetspolitiska läge är en central utgångspunkt för bedömningen när ett medlemskap kan aktualiseras för svenskt vidkommande. I detta perspektiv blir det naturligt att i anslutning till den utvidgningsprocess som pågår pröva när tiden är mogen för ett framtida svenskt medlemskap. 3.2 Betydelsen av ett starkt försvar Känsligheten för politiska påtryckningar ökar avsevärt om inte militära förutsättningar finns att kunna stå emot militära hot. Också andra påfrestningar än väpnat angrepp måste, i enlighet med regeringens förslag, kunna hanteras inom ramen för svensk säkerhetspolitik. Utan ett starkt försvar blir en avsevärt svagare aktör såväl bistånds- som handels- och säkerhetspolitiskt i närområdet i allmänhet och i Östersjö-området i synnerhet. En fortsatt nedrustning av svensk militär förmåga innebär alltså inte bara förlorad värnkraft utan också förlorat politiskt handlingsutrymme. En trovärdig säkerhetspolitik kräver en tydlig moralisk ryggrad och väl genomtänkta ståndpunkter, men också ett bakomliggande militärt stöd. Vår trovärdighet avgörs av hur omvärlden, inte vi själva, uppfattar vår förmåga. Det svenska stödet till de baltiska ländernas frigörelse som inleddes under den borgerliga regeringens tid har fått en åtminstone retorisk uppföljning i engagemang för utvecklingen i . För att denna politik skall kunna lyckas och axla en ledande roll i Östersjösamarbetet bör inte den militära komponenten urholkas. Såväl förmågan till krishantering i området som det generella ryggstöd ett starkt militärt försvar ger förfuskas genom försvarsbeslut. Trots att hotet om en traditionell kustinvasion minskat bör viktig sjömilitär kapacitet upprätthållas. Minröjning och bevakning liksom förmåga att hålla sjö- och flygleder till öppna kan behövas dels för försörjning i allmänhet, dels för att rent fysiskt möjliggöra militär assistans till från länder som har vilja och resurser till detta. Det är viktiga uppgifter även i andra lägen än då befinner sig i krig. En förbättrad marin förmåga vad gäller krishantering i ökar självfallet också flexibiliteten och förstärker därmed möjligheterna att hjälpa till att säkra vår egen försörjning över havet, främst på . Det militära försvaret har betydelse långt innan det kommer till användning i ett fullskaligt krig som ter sig tämligen avlägset. Som ett politiskt verktyg har militär styrka i modern tid förbehållits andra och då företrädesvis regionalt dominerande stormakter. I praktiken utgör naturligtvis den militära potentialen en komponent också i politiska agerande på den internationella arenan. Vårt uppträdande i den gråzon av kriser och konflikter som kan bli aktuella i närområdet har stor betydelse för att förhindra att kris blir till krig. måste kraftfullt verka längs tre parallella linjer för att stärka vår egen, och hela säkerhet. Den europeiska integrationen måste värnas och byggas ut. De nya demokratierna måste ges möjlighet till tidigt medlemskap i .