mot · GK02Fi42 · 1997-05-02 00:00:00 — Därkonkurrenterna var tyskar, engelsmän,fransmän och amerikaner är de nu också malaysier,taiwaneser, koreaner och thailändare och i allt högre gradchilenare, tjecker, polacker och kineser.Det ekonomiska uppsvinget i , men också i , och andra tredjevärlden-länder, som exempelvis , är utom-ordentligt glädjande. Välståndet sprider sig till världens alla hörn. Detbetyder mest för dem som lever i dessa länder, men det betyder också attvärlden blir säkrare och stabilare. Kraften i utvecklingen är enorm, ochmycket tyder på att världens ekonomiska centrum förflyttas från till båda sidor. blir allt mer bokstav-ligen Den gamla världen.Europa och måste hänga med i utvecklingen, inte av prestigeskälutan för att medborgarna i våra länder inte förtjänar att förvägras del av denoch de möjligheter som följer. Det viktiga är inte att är finansielltcentrum, att franska är ett världsspråk eller att makt och huvudkontor ligger iBryssel, eller . Det viktiga är att kan och bör varaen del av dynamiken. När hela världen växer, måste vi kunna växa med den.Alternativet är fortsatt stagnation. I den globaliserade ekonomin avgörsplacering av verksamhet av förutsättningar för arbete och företagande och iallt lägre grad av kulturella eller nostalgiska faktorer. För det företag somharsin verksamhet i dussintals länder, sina kunder över hela världen och sinaägare på tre fyra kontinenter räcker det inte att ha huvudkontoret i att verksamhet skall placeras här.I denna globalisering blir vårt samhälle och dess institutioner dagligenbetygsatta av de företag som väljer mellan att producera i och attflytta och av de människor som väljer mellan att arbeta här eller utomlands.Den ekonomiska och teknologiska utvecklingen gör kapitalet allt merflyktigt, men den gör också arbetsmarknaden allt större för allt fler.För den som tar examen vid en svensk teknisk högskola eller handels-högskola är valmöjligheterna större . EU-medlemskapet gör detenklare att arbeta i , eller och de internationali-serade svenska företagen har verksamhet över hela världen.Den institutionella konkurrensen hårdnar. Det land som väljer att haföretagsfientliga regler kommer få svårt att locka till sigföretagsetableringar.Det land som beskattar människor för hårt riskerar att driva dem utomlands.Det land som beskär sina medborgares möjligheter kommer att få det svårt.Sveriges strukturella problem riskerar att bli allt mer påträngande i den härmiljön. Toleransen för också mindre negativa inslag i näringsklimatet blir alltmindre.Men det finns en annan utvecklingstendens som är minst lika viktig. Runtom i världen förändras det sätt på vilket välstånd skapas. Där produktionentidigare bestod i att bryta och eventuellt förädla råvaror går den nu allt mermot ett minskat materiellt innehåll. En varas värde ligger i allt lägre grad ivärdet av de ingående råvarorna och i allt högre grad i värdet av den kunskapsom används i produktionen.Utveckling av nya material, produktionstekniker, organisationsformer ochmarknadsföring ökar kunskapsintensiteten. Ett viktigt exempel är informa-tionsteknologin. Den kisel som är en betydelsefull insatsvara i produktionenav allt från datorer till glasfiberkablar är i praktiken gratis. Trots dettaskapasdet ett enormt välstånd genom utveckling av ny teknik.Det ökade produktionsvärdet ligger i forskning och teknik, i utvecklandetav mjukvara och applikationer. Värdet av datorerna stiger genom attmänniskor utbildas, genom att systemvetare integrerar dem i företagetsorganisation och kultur och genom att de binds samman i lokala nätverk ochi Internet. Det välstånd som skapas på detta sätt har mycket litet gemensamtmed det som skapas genom utvinning av råvaror.Att fysisk tillgång på råvaror är en dålig indikation för välstånd är ocksåtydligt om man studerar olika länders ekonomiska framgång. Det fattiga ochkrigshärjade är från råvarusynpunkt ett av världens rikaste länder. Detrika och växande saknar helt råvaror. Att den avgörande för-klaringen till välstånd eller fattigdom består i politiska och institutionellafaktorer är uppenbart.När kunskapsinnehållet i all produktion ökar, kommer sam-hällets inställning till kunskap att bli avgörande för dess utveckling ochframgång. När arbete och kunskap - humankapital - blir viktigare än fysisktkapital, blir det ekonomiska välståndet i stigande grad beroende av förmåganatt organisera ekonomin på ett sätt som tar tillvara människors kunskap ochkompetens. Då går det inte att ha 10, av befolkningendeponerad i väntan på pension, då måste kraften i det mänskliga tänkandetoch i kreativiteten mobiliseras.Utveckling i stället för avvecklingDen stora ökningen av arbetslösheten ochde få tecken som finns på en förbättring har väckt en debattom huruvida det är möjligt att sätta människor i arbete ellerom vi måste acceptera att arbetsuppgifterna i samhället blirfärre. Den uppvaknade diskussionen kring arbetsdelning ochförtida pensionering av arbetsföra och friska visar att mångavill överge ambitionen om ett folk i arbete, om fullsysselsättning.Till 1970-talets oro över att råvaror och energi skulle ta slut läggs en oroöver att arbetet skall ta slut. vet vi att de som trodde att olja, kopparochzink skulle sina hade fel. Det är uppenbart att ävenuppfattningen om det begränsade arbetet bygger på ett missförstånd om vadarbete är och om hur en ekonomi fungerar.Ur ett individuellt perspektiv är det självklart att det inte är genom mindre,utan genom mer arbete som vi blir rikare. Genom att arbeta mer ocheffektivare får vi större inkomster, vi ökar vårt välstånd. Det som gäller förindividen gäller i det här fallet också för samhället. Att friska vuxnamänniskor inte tillåts bidra till produktionen är bokstavligen ett slöseri.De som menar att vi måste dela på arbetstillfällen eller förtidspensioneramänniskor säger egentligen att produktivitetsutveckling är negativt försysselsättningen. Det finns lite som tyder på att så är fallet. Det finns ingetövertygande teoretiskt argument som säger att mänskligheten har nått enpunkt i historien där vi inte kan utveckla nya arbetsuppgifter och tjänster.Historien visar dessutom att arbetet brukar öka i takt med att produktivitetenstiger.Under de senaste hundra åren har produktiviteten i världens sju ledandeindustriländer stigit . har sysselsättningen ökatmed . Att mänskligheten har blivit bättre på att producera varoroch tjänster har ökat sysselsättningen, inte tvärtom.Produktiviteten i ekonomin kommer att fortsätta att utvecklas. Det är enförutsättning för att vi skall kunna utrota fattigdomen i världen, men ocksåför att vi skall kunna bibehålla och utveckla vårt välstånd. Den teknologiskaoch organisatoriska utvecklingen kommer att leda till att vi gör saker och tingbättre, men den kommer också att leda till att vi uppfinner nya produkter ochtjänster, att människor gör saker som de inte gjort tidigare.För trettio år sedan fanns det en handfull dataprogrammerare i Sverige.Idag finns det tusentals. En hel sektor har skapats ur tomma intet. Det sammagäller på många andra områden och framtiden kommer att ge oss återigenandra och okända verksamheter. Den process i vilken verksamheterskapas, utvecklas, blir gamla och avvecklas är en naturlig del av den friaekonomins funktionssätt. Det som kallar "den kreativaförstörelsen" driver den ekonomiska utvecklingen framåt. Ny teknik, nykunskap och nya produktionsprocesser slår ut det gamla. Arbetstillfällenförsvinner som det skapas nya och mer produktiva. Det är dennastrukturomvandling som är marknadsekonomins styrka och välståndetsgrundval.Men "den kreativa förstörelsen" gör dessutom samhället socialt stabilt ochmer rättfärdigt. Den ekonomi som inte bryter ner sina obsoleta strukturer tillförmån för nya och effektivare dömer människor till en sorts ekonomisktnollsummespel. Den enes ekonomiska framsteg måste ske på någon annansbekostnad, för den som förlorar sitt arbete finns inget nytt att få. I denekonomi som ständigt bygger upp och "förstör" ekonomiska strukturer,tekniker, företag etc finns det en rörelse som gör det möjligt för människoratt få det bättre. Missade chanser kommer igen, möjligheterna för denenskilde att göra det bästa av sina förutsättningar ökar.Politikens rollOm en ekonomi med högt kunskapsinnehåll skall kunnafungera, krävs det att människor i varje givet läge har skäloch möjlighet att utveckla, använda och förbättra sinakunskaper. Därför är utbildning viktig. Det är av avgörandebetydelse att det finns utbildning av hög kvalitet, men ocksåatt den enskilde har incitament att söka sig till utbildning.Utbildning får inte ersätta arbete, utbildning skall leda tillarbete.Skolor, högskolor, universitet och forskning får inte bli en avskild del avsamhället oberoende av arbetsmarknadens och den övriga ekonomins funk-tionssätt. Om arbetsmarknaden inte fungerar slås incitamenten till utbildningsönder. Om företagsamheten inte fungerar finns det inga nya arbeten ochdärmed ingen avsättning för ny och bättre kunskap.Politikens uppgift måste vara att återupprätta de institutioner som gör attmänniskors möjligheter ökar. Det handlar om den fungerande arbetsmark-nadens institutioner, där den kunskap och de färdigheter som man besitterkan komma till uttryck. Det krävs en stabil valuta som gör det möjligt för denenskilde att lita på värdet av sin lön och sina besparingar. Vi måste ha ettfungerande utbildningssystem som ger människor ny och bättre kompetens iarbetslivet. Vi skall ge goda förutsättningar för företag och företagare somgör det möjligt för människor att skapa sig en framtid - kanske till och meden förmögenhet - i en egen verksamhet.Därmed formas ett brett program för bred förnyelse som sträcker sig frånskattepolitiken över arbetsmarknadens villkor till synen på forskning ochutbildning - en de ökade möjligheternas förnyelsereform som återknyter tillden konstruktiva roll för politiken som historiskt funnits i . Skatternamåste sänkas, utbildning måste löna sig, måste kunna spela en aktivoch positiv roll i och delta fullt ut i det europeiska valutasamarbetet.Kravet på strukturella reformer - på att återupprätta möjligheternasinstitutioner - växer ur en insikt att annars kommer att stå illa rustatför den ekonomi som växer fram. Internationalisering och individualiseringställer nya krav, men framför allt riktar de ett allt starkare ljus över vad somär fel i det svenska samhället.Den samhällsekonomiska debatten har inte sällan ett perspektiv somtenderar att vara "helikopterorienterat", allting ses från ovan. blir delar av stora och anonyma makroaggregat. Behovet av en bredoch genomgripande reform av det svenska samhället får inte skymma detfaktum att ekonomiska frågor i grund och botten handlar om människorsmöjligheter och levnadsförhållanden.Om ekonomin inte växer, arbetsmarknaden inte fungerar eller inflations-takten är hög är det naturligen individer som bär bördan. I det stagnerandesamhället tenderar dessa individer att vara de svaga, de med låga inkomster,små marginaler och sämre förutsättningar. Ett samhälle som förvägrar sinamedborgare den rörliga och växande ekonomins möjligheter förvägrarframförallt sina fattiga vägen till något bättre. Det är därför av största viktatti reformarbetet koppla ekonomin till det individuella planet.Ekonomi beskriver nämligen i grund och botten människors besluts-fattande som individer - som konsumenter, företagare, medarbetare ellerinvesterare. Makroaggregaten tenderar att skymma det grundläggandeförhållandet att ekonomi handlar om människor som agerar och därför ocksåom deras förutsättningar och möjligheter.Den ekonomiskautvecklingenFörlorade decennier1970 räknades som ett av de tre rikaste länderna ivärlden. hade störst bruttonationalprodukt räknatper invånare och därnäst kom och . Luxemburgfanns på fjärde plats. BNP var högre ängenomsnittet i . var BNP percapita under genomsnittet i , medan de treövriga ligger kvar i toppen.Under 1970- och 1980-talen var den årliga tillväxttakten närmare enprocentenhet lägre i än i övriga . Detta har givetvis påverkatde svenska medborgarnas relativa levnadsstandard. Om vi fortfarande högre än genomsnittet i , skulle vår BNP per invånare iSverige ha varit större 1996.Att trots goda förutsättningar halkat efter jämförbara länder harinte varit ödesbestämt. Det är tvärtom resultatet av en serie ekonomisk-politiska misstag.Under 1950- och 1960-talen fattades en rad långtgående politiska beslut,som steg för steg vred den svenska utvecklingen mot ökande inslag avplanekonomi. Således avvecklades inte kristidsregleringarna av bostads- ochkapitalmarknaderna utan de behölls och förstärktes. Skattefinansieradevälfärdssystem, såsom ATP och den offentliga monopoliseringen av tjänste-sektorn, medförde ett successivt ökande skattetryck och offentlig styrning.Lönebildningen skedde i allt mer centraliserade former. Kapitalbildningenoch investeringarna lades under en växande offentlig kontroll. Tillväxtenskulle tillgodoses genom statlig arbetsmarknads- och näringspolitik.Avvikelserna mot andra industriländer blev allt större ,och det var också då vi började se deras negativa effekter. Expansionen avden offentliga sektorn krävde en kraftigt ökad beskattning. Ett skattesystembyggdes upp som kännetecknades av höga marginalskatter på arbete ochhöga skatter på de företagsvinster som inte plöjdes ned i investeringar isamma företag. undergrävdes utvecklingskraften i det privatanäringslivet av 1970-talets många regleringar av arbetsmarknaden. Villkorenför arbete, sparande och nyföretagande försämrades radikalt.Investeringstakten och produktivitetstillväxten sjönk. Till den lång-sammare produktivitetsutvecklingen bidrog även den bristande konkurrens-en, förorsakad dels av en växande icke-konkurrensutsatt offentlig sektor, delsav allt fler regleringar inom den privata sektorn.Den långsammare produktivitetsutvecklingen tillsammans med ett löne-bildningssystem som var anpassat efter tidigare rådande förhållanden leddetill högre inflation och försämrad konkurrenskraft. Detta ledde till åter-kommande devalveringar som förvärrade situationen.Efter den stora devalveringen ökade investeringarna mest inomtypiska råvarubranscher och traditionell verkstadsindustri. Därmed fick vi enstrukturell förskjutning mot branscher med lågt sysselsättningsinnehåll. Dehöga marginalskatterna i kombination med den svenska lönebildningen, varsöverskuggande mål var att minska löneskillnaderna, gjorde det allt mindrelönsamt att utbilda sig. Investeringarna i humankapital släpade efterutvecklingen i omvärlden.Under 1980-talet genomfördes två viktiga strukturella reformer för attförbättra ekonomins funktionssätt: avregleringen av kredit- och valuta-politiken samt skatteomläggningen. Tyvärr genomfördes de i fel ordning ochdessutom med mellanrum. Långivningen expanderade så länge dehöga marginalskatterna gjorde räntekänsligheten låg. Tillsammans med enslapp finanspolitik ledde detta till överhettning i ekonomin och därefter spekulationsbubbla. När den sprack inleddes en svår finansiell kris försåväl banker och andra företag som hushåll. Tillgångsvärdena ochinflationen föll, medan den nominella räntan låg kvar på sin tidigare höganivå. Kreditgivarna hade inte förtroende för att den låga inflationen skulle blibestående. Därmed steg realräntan kraftigt. Konsumtionen föll, arbetslös-heten växte och budgetunderskottet ökade. var inne i sin förstaallvarliga recession sedan 1930-talet.Den borgerliga regeringen tillträdde mitt i börjanav . Den fick därmed hantera stora akuta problem som bankkrisen,den ökande arbetslösheten och det växande budgetunderskottet.Den borgerliga regeringens strategi var att återställa växtkraften i svenskekonomi som de offentliga finanserna sanerades genom huvud-sakligen utgiftsminskningar. Det gällde strategiska skattesänkningar somslopad skatt på arbetande kapital och slopad dubbelbeskattning samt lägrelöneskatter. Till det kom arbetsrättsliga förändringar i syfte att göraarbetsmarknaden mer flexibel, utbildningsreformer, privatiseringar ochavregleringar samt en skärpning av konkurrenslagstiftningen. Genomförda,beslutade och aviserade budgetförstärkningar uppgick till 190 miljarderkronor, vilket motsvarade av BNP. En rad strukturella åtgärdergenomfördes.När socialdemokraterna övertog regeringsmakten , varSveriges ekonomi på väg upp ur recessionen. I detta läge valde den social-demokratiska regeringen att riva upp stora delar av det beslutade sanerings-programmet. Den genomdrev i stället med hjälp av och miljöpartieti ett eget åtgärdsprogram, som till större delen vilade på skatte-höjningar. Dessutom återställde socialdemokraterna flertalet valfrihets-reformer och de ändringar i lagstiftningen som genomförts i syfte att göraarbetsmarknaden mer flexibel.Förutsättningarna för tillväxt goda iomvärldenFörutsättningarna för en gynnsam internationell utvecklingframöver är tämligen goda. Budgetunderskotten har minskatunder en rad år, framför allt i EU-länderna till följd av aktivaåtgärder i syfte att uppfylla konvergenskriterierna. Det harresulterat i lägre räntor och lägre inflation, vilket tillsammansmed en mer neutral finanspolitik utgörgoda förutsättningar för tillväxt. Utsikterna för lägrearbetslöshet i är dock mindre ljusa mot bakgrund avde stelheter som råder på arbetsmarknaderna och de högaarbetskraftskostnaderna.USA har uppvisat en mycket god tillväxt och sysselsättningsökningunder och även ser utsikterna ljusa ut.Regeringen menar att den positiva utvecklingen i framför allt beror påen framgångsrik makroekonomisk politik. Det är naturligtvis en del avförklaringen. Viktigare för tillväxten är dock de låga skatterna och mindrereglerade marknader. De låga skatterna på arbete och den flexibla arbets-marknaden och lönebildningen har dessutom inneburit att BNP-tillväxtenresulterat i en snabb ökning av betalda arbeten i den privata sektorn....men sämre i SverigeI vände konjunkturen uppåt under hösten 1993.BNP-tillväxten accelererade fram till vårvintern 1995.Därefter har tillväxten varit relativt måttlig (1,i snittkv4:95 - kv4:96 jämfört med året innan).Nedväxlingen i tillväxttakten var till viss del en följd av entillfällig svacka i den internationella konjunkturen, framförallt i EU. En väsentlig förklaring till den lägre tillväxten iSverige, som regeringen bortser från i finansplanen, äremellertid att den socialdemokratiska politiken medskattehöjningar och återregleringar verkat starkt återhållandepå tillväxten och framväxten av nya jobb redan under dedryga som gått sedan regeringsskiftet. Som framgår avdiagram 1 låg den svenska tillväxten 1996, som var det förstaåret med en alltigenom socialdemokratisk budget, med 1,1procent väsentligt under OECD-genomsnittet.Diagram 1I vår partimotion med anledning av budgetpropositionen(prop 1996/97:1) varnade vi för att regeringenstillväxtfientliga politik skulle medföra en lägre tillväxt än iregeringens prognos som då låg på . Utfallet blev1,1 procent.I en debattartikel kommenterade , de senaste decenniernas utveckling och hävda-de att vi bör "begrunda förhållandet att vi har massarbetslöshet och mediokertillväxt och är ett av fattigaste länder". Han anvisadenödvändiga åtgärder, bland annat genomgripande förändringar i arbets-marknadens funktionssätt, en väsentligt annorlunda företagsbeskattning ochstora reformer av utbildningssystemet. Men han var pessimistisk beträffandedagens politiska majoritets förmåga att genomföra dessa reformer. "Ett förlorat år"Under den borgerliga regeringens sista år vändesysselsättningen uppåt. Den positiva utvecklingen fortsatteen tid därefter. Som mest var ökningstakten uppe i tvåprocent (för en tremånadersperiod jämfört med sammaperiod året innan). minskar docksysselsättningen i allt snabbare takt. KI skrev i sinmarsrapport att antalet sysselsatta fallit "dramatiskt" i desenaste två arbetskraftsundersökningarna. Statsminister har själv talat om1996 som "ett förlorat år". Utvecklingen av sysselsättningenskiljer sig från den i , som tidigare uppvisat ettmönster liknande (utom dåbortfallet av export till ett extra stort ras i sysselsättningen). I Finlandväxer sysselsättningen sedan något år tillbaka.Diagram 2Andra sidan av den svaga sysselsättningstillväxten i en ökande arbetslöshet. Den öppna arbetslösheten låg imars av arbetskraften betydligt över de 5procent som socialdemokraterna utlovade i valrörelsen. Dentotala arbetslösheten (öppen arbetslöshet + åtgärder) uppgicktill av arbetskraften. Antalet arbetslösamänniskor har 1997 varit fler än samma månad1996 och 1996 fler än samma månad 1995.En annan effekt av den långsamma sysselsättningstillväxten är attförvärvsfrekvensen gått ned. 1996 var det av befolkningen somarbetade att jämföra 1990.Diagram 3Hushållens sparandeFör innevarande och förutspår regeringen atttillväxttakten skall ligga påeller strax under OECD-genomsnittet. Det är inte särskiltmycket för en ekonomi som har kännetecknatsav stor outnyttjad kapacitet, i form av både människor ochmaskiner.Trots stora löneökningar föll den reala disponibla inkomsten både 1995och 1996 och väntas vara oförändrad 1997. Förklaringen är de skatte-höjningar och minskade transfereringar som hushållen fått vidkännas.För att kunna öka sin konsumtion drog hushållen i stället ned på sittsparande. Det lät sig göras bland annat därför att deras förmögenhetssituationförbättrats av stigande aktie- och fastighetspriser och genom att de hadeamorterat ned sina skulder. räknar regeringen med att hushållen skallfortsätta att dra ned sitt sparande till så litet som av dendisponibla inkomsten 1998 för att kunna höja sin konsumtion ytterligare.Efter 1998, då regeringen slutfört sina planerade skattehöjningar och ned-skärningar av transfereringar, förväntas hushållen använda en del avförbättringen av disponibelinkomsten till att öka sitt sparande.Det är av flera anledningar tveksamt om hushållen kommer att minska sittsparande så mycket 1997 och 1998. Dels är arbetsmarknadssituationen dysteroch den totala arbetslösheten kan mycket väl bli större än i regeringensprognos, dels kan 1997 och 1998 knappast förväntas uppvisa en lika snabbuppgång i tillgångspriserna som 1996. Dessutom kan oro inför det svenskaEMU-beslutet medföra att den långa räntan stiger från dagensnivå, som redan ligger över regeringens prognos . Sammantaget talardessa faktorer för en mer begränsad nedgång i sparkvoten 1997 och 1998.Det är heller inte önskvärt att hushållssparandet minskar. Privat kapital-bildning är en förutsättning för en dynamisk, växande ekonomi.Lönebildning och konsumtionFör 1998 kan den privata konsumtionen komma att påverkasav att timlönerna, och därmed de disponibla inkomsterna,ökar snabbare än förutspått. Inflationsförväntningarna harvisserligen kommit ned och arbetslösheten är hög men delångtidsarbetslösa verkar inte utöva någon press nedåt pålönerna. Vid den ökning av efterfrågan på hemmamarknadensom regeringen förutspår är det därför risk för attavtalsrörelsen resulterar i större löneökningar änförutsett.Det skulle vara en bekräftelse på hur dåligt den svenska lönebildningenfungerar. De finansiella marknaderna skulle sannolikt tolka detta som attinflationen kommer att bli högre framöver med följden att de långa räntornaskulle stiga mer än i regeringens prognos.Offentliga finanserFörutsatt att BNP ökar enligt regeringens prognos är detmöjligt att även de offentliga finanserna utvecklas enligtförväntningarna. Det finns emellertid bedömare som varnarför en sämre utveckling, bland dem . I tvåavseenden ger regeringen en missvisande redovisning. Delshar regeringen tillgodoräknat staten de dryga 10 miljarderkronor som betalas till premiereserven, vilket ärfelaktigt, eftersom de tillhör de blivande pensionärer sombetalat in dem; dels har regeringen inte tagit hänsyn till deminst som ägarna kommer att kräva ikompensation för att avvecklas iförtid.En "betingad prognos"Liksom i tidigare propositioner gör regeringen inte någonregelrätt medelfristig konjunkturprognos utan redovisar enkalkyl över utvecklingen under vissa förutsättningar.