ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GL02L305 · 1997-10-06 00:00:00 — Skuldsaneringslagen har inneburit att många skuldtyngda personer återfått tron . kan vi konstatera att den inte fått den verkan som vi räknat med. För det första visade det sig att domstolarna var mycket restriktiva i sin tolkning av lagen. En viss positiv förändring kan dock skönjas i takt med att fler mål avgjorts i högsta instans. Det är därför troligen för tidigt att dra definitiva slutsatser när det gäller domstolarnas beslut. För det andra har vi kunnat konstatera att skattemyndigheterna varit negativa i sin bedömning. har hävdat att kronofogdemyndigheten skall vara den myndighet som företräder staten som borgenär avseende skatter och avgifter vid skuldsanering. I en lagrådsremiss går regeringen oss till mötes i denna fråga. Vi välkomnar det förslaget. Speciellt positivt ser vi på formuleringen att staten i det första oreglerade steget av skuldsanering skall kunna sätta ned sin fordran även om det inte kan anses vara till fördel för det allmänna, om förutsättningarna för skuldsanering enligt skuldsaneringslagen är uppfyllda. Det tredje hindret för att skuldsaneringslagen skall fungera som det var tänkt är minimikravet på skuldbelopp för att skuldsanering skall kunna genomföras. ligger minimibeloppet på . Det är olyckligt att man låser sig för ett bestämt belopp. Man borde i högre grad ta hänsyn till de subjektiva rekvisiten. Det som för en person är ett oöverstigligt belopp kan för en annan vara ett mindre problem. Det finns människor med skuldbelopp på som har svårt att hitta utvägar ur sin situation och i det närmaste blir handlingsförlamade. Det handlar om personer som lever under existensminimum och som ser skuldbeloppet öka, utan att ha en möjlighet att betala räntan, än mindre amortera på kapitalbeloppet. föreslår att beloppsgränsen sätts ned till . Vad som ovan anförts om sänkt beloppsgräns för skuldsanering bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett ytterligare problem utgör studieskulder. Har man t.ex. en studieskuld och vill börja studera igen så är detta inte möjligt eftersom man inte får nya lån om man kommit efter med återbetalningen på det gamla lånet. Personen får då gå kvar på socialbidrag i stället för att genom studier försöka kvalificera sig för de nya kraven på arbetsmarknaden. Förhoppningsvis kan kronofogden få företräda staten som borgenär även när det gäller studielån vid skuldsanering. Vad som ovan anförts om kronofogdemyndighetens roll som företrädare för staten som borgenär avseende studiemedel vid skuldsanering bör ge regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sänkt beloppsgräns till för skuldsanering enligt vad i motionen anförts, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kronofogdemyndighetens företrädarroll vid skuldsanering.
mot · GL02L401 · 1997-10-06 00:00:00 — Rättsskyddet för barn till ensamföräldrar och barn till homosexuella har publicerat en rapport, Homosexuella och barn, som bygger på ett seminarium om homosexuella och barn vilket hölls . Där sammanfattas den kunskap vi har dels om barn till homosexuella och deras föräldrar, dels om adoptivbarn och deras föräldrar. Den slutsats man kan dra är att såväl homosexuella föräldrar som adoptivföräldrar är minst lika bra som andra föräldrar. Beträffande barnen kan sägas att barn som växer upp i en homosexuell relation där den ena är biologisk förälder inte i något avseende skiljer sig från andra barn. Några vetenskapliga studier av barn till homosexuella adoptivföräldrar tycks inte ha genomförts så här har vi ingen kunskap att bygga på. När det gäller adoptivbarn som växer upp med heterosexuella föräldrar så skiljer de sig inte heller från andra barn med undantag för att de enligt barnpsykiatrisk expertis har en s k outsidersituation att kämpa med. Den anses bero på att de inte har en biologisk relation till någon av sina föräldrar och att de kan ha ett utseende som avviker från andra barns. I rättsligt avseende finns en viktig skillnad mellan barn som växer upp med adoptivföräldrar och barn som växer upp i en homosexuell relation. Medan den förstnämnda gruppen har samma rättigheter som andra barn med föräldrar av olika kön har barnen i den sistnämnda ett sämre skydd vid dödsfall, vårdnadstvister m m. I utredningen som låg till grund för partnerskapslagen togs möjligheten till styvbarnsadoption i homosexuella relationer där den ena partnern är biologisk förälder till barnet upp. Vi fann dock att det var osäkert om det var bästa vägen för att trygga barnens rätt. Lagstiftningen är komplicerad och konsekvensanalyser av olika alternativ saknades. Vi föreslog därför att denna fråga borde studeras närmare och i ett vidare perspektiv där man också skulle ta med hur man kan stärka rättsskyddet för andra barn som växer upp med endast en förälder. Vad som här avses gäller alltså styvbarnsadoption i homosexuella relationer där den ena partnern är biologisk förälder inte att utsträcka möjligheten till adoption för homosexuella par. Det är ingen liten barngrupp det handlar om. Enbart antalet barn med homosexuella föräldrar har uppskattats uppgå till c:a 40 000! Det är lade fram sitt betänkande. Om menar allvar med sin ratificering av och socialtjänstlagens portalparagraf att barnets bästa skall beaktas vid alla beslut som berör barn anser jag att regeringen bör tillsätta en utredning om hur rättsskyddet kan stärkas för barn som växer upp i homosexuella relationer samt andra barn som växer upp med endast en förälder. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en utredning om rättsskyddet för barn som växer upp i homosexuella relationer och andra barn som växer upp med endast en förälder.
mot · GL02L403 · 1997-10-06 00:00:00 — Den svenska arvsrätten är, sedd i ett internationellt perspektiv, påtagligt smal. har vi en önskan att stärka familjebanden och det lilla samhällets resurser. Ett sådant sätt är att låta kvarlåtenskap stanna kvar inom det lilla samhället genom att vidga arvsrätten till att utan testamentskrav låta arvsmöjligheterna gälla en bredare krets av släktingar. Detta blir allt mer påtagligt när man ser hur allmänna arvsfondens medel användes och inte användes och jämför detta med de ursprungliga intentionerna med fonden. En vidgad arvsrätt behöver utredas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vidgad arvsrätt.
mot · GL02L405 · 1997-10-06 00:00:00 — ärver efterlevande barn sin döde far även om barnet fötts utom äktenskapet. Många änkor har ställts i en psykologiskt och ekonomiskt svår situation vid sin makes frånfälle, då det plötsligt uppdagats att det finns en tidigare okänd arvinge. Även om änkan misstänker att faderskapet är felaktigt har hon små möjligheter att väcka talan. En förutsättning för att kunna väcka talan är nämligen att mannen inte varaktigt sammanbott med barnet och inte heller bekräftat att barnet är hans. Om faderskapet är fastslaget genom dom enligt 1 kap. 3 § är faderskapsfrågan definitivt avgjord och änkan har små möjligheter att ifrågasätta faderskapet och få det prövat. Hon har helt enkelt ingen talerätt enligt lag. Reglerna på detta område har inte följt samhällsutvecklingen. Metoderna för fastställande av faderskap är helt andra . Familjebilden är också en helt annan än då nuvarande lagstiftning tillkom. Familjer splittras på ett helt annat sätt än vad som varit fallet. Cirka 40 000 barn berörs av föräldrars separation. Både änkan och den avlidnes barn skulle vinna ökad rättssäkerhet och trygghet om talerätt för hävande av faderskap infördes såväl för efterlevande maka som mannens arvingar. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att talerätt om hävande av faderskap för såväl efterlevande maka som mannens arvingar bör införas.
mot · GL02L407 · 1997-10-06 00:00:00 — Bestämmelserna om vårdnad och umgänge finns intagna i 6 kap. , FB. Där finns regler som talar om att i det fall föräldrar är gifta med varandra har de gemensam vårdnad om barnet. Har äktenskap däremot inte ingåtts mellan föräldrarna är modern ensam vårdnadshavare. Ingår föräldrarna senare äktenskap får de därigenom automatiskt gemensam vårdnad om barnet, trots att äktenskap i första hand är något som berör relationen mellan två vuxna. I den ovan angivna situationen, när endast en förälder är vårdnadshavare, kan föräldrarna ändå få gemensam vårdnad genom att inge en gemensam ansökan till domstol. Domstol kan även vid prövning förordna att föräldrarna i fortsättningen skall utöva vårdnaden gemensamt. Enligt min mening bör nuvarande regler förändras så att även föräldrar som inte är gifta vid det gemensamma barnets födelse automatiskt får gemensam vårdnad om barnet. Ett barn behöver båda sina föräldrar i lika hög utsträckning oavsett om dess föräldrar är gifta eller inte. Barn har rätt till båda sina föräldrar, båda föräldrarna har ansvaret ett förhållande som med tydlighet också bör framgå av lagstiftningen. En vid barnets födsel ogift moder bör enligt denna min redovisade ståndpunkt fortsättningsvis ha gemensam vårdnad om barnet. Detta synsätt står inte heller i motsats till att domstol under hänsynstagande till barnets bästa skall kunna förordna om annat i individuella fall om situationen så påkallar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i att båda föräldrarna vid barnets födelse automatiskt får gemensam vårdnad oberoende av sitt civilstånd.
mot · GL02L409 · 1997-10-06 00:00:00 — Barn som växer upp i homosexuella relationer Den svenska partnerskapslagen möjliggör för homosexuella par att leva samman under samma rättsskydd som heterosexuella par som ingått äktenskap. Lagstiftningen tillåter dock inte homosexuella par att adoptera barn. Icke förty växer många barn upp i homosexuella relationer. Dessa barn har oftast i denna relation en av sina biologiska föräldrar. Flera barn är adopterade i tidigare heterosexuella förhållanden. Dessa barns trygghet bottnar som alla andra barns i en nära kontakt med de vuxna som finns närmast under uppväxtåren. Barn som på detta sätt växer upp i homosexuella relationer har inte med dagens lagstiftning samma trygghet som barn i heterosexuella relationer. Skulle den biologiska föräldern eller adoptionsföräldern avlida finns det ingen rätt för den andra personen, som barnet vuxet upp med och är känslomässigt bundet till, att få vårdnaden om barnet. Ser man till barnets bästa borde rätten till adoption finnas i detta fall. Lagstiftningen bör därför ändras så att denna rätt införs. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring av lagstiftningen så att närståendeadoption i familjer som lever i partnerskap möjliggörs.
mot · GL02L410 · 1997-10-06 00:00:00 — Utredning om homosexuella och barn Många barn växer upp med en eller två homosexuella föräldrar. Detta är i och för sig inget nytt. har vissa barn haft homosexuella föräldrar. Det nya är att den växande öppenheten kring homo- och bisexualitet leder till att alltfler homosexuella vågar vara öppna om sin sexuella läggning. Alltfler förstår också att de inte behöver välja mellan sin önskan att leva med någon av samma kön och sin längtan efter barn. Detta har lett till att många barn växer upp med föräldrar som lever homosexuellt. Inget tyder på att homo- och bisexuella kvinnor och män skulle vara sämre föräldrar än andra. publicerade rapporten och barn(1997:23), som bl.a. innehåller sammanställningar av den växande forskningen om homosexuella föräldrar och barn till homosexuella. Denna forskning ger ett gott underlag för att anta att barn till homosexuella är lika trygga och omtyckta som andra barn. De tycker lika mycket om sina föräldrar och har en likartad social och psykosexuell utveckling. Inte heller blir de mobbade oftare än andra barn. Dagens lagstiftning är dock inte neutral till föräldrarnas sexuella läggning. Vad gäller förmynderskap, vårdnad, adoption och konstgjord befruktning m.m. särbehandlas homosexuella negativt. Många tecken tyder på att barn som växer upp med homosexuella föräldrar drabbas av denna negativa särbehandling. Att två personer av samma kön inte kan dela vårdnaden om ett barn leder t.ex. till sämre trygghet för ett barn till en homosexuell vuxen, om den vuxne skulle avlida. Det behövs därför en översyn av lagstiftningen som skall vara neutral till föräldrarnas sexuella läggning vid olika former av föräldraskap. Översynen bör göras med utgångspunkten att den familjerättsliga lagstiftningen skall vara utformad så att den enskilda familjebildningens förutsättningar att vara en god miljö för barn blir det avgörande. Ingen skall särbehandlas negativt enbart på grundval av juridisk samlevnadsform eller sexuell läggning. På grund av ämnets dignitet bör översynen göras av en parlamentariskt sammansatt kommitté. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en parlamentarisk utredning om homosexuella och barn.
mot · GL02L411 · 1997-10-06 00:00:00 — Barn till homosexuella föräldrar Situationen för barn till homosexuella föräldrar uppmärksammas allt mer. Hur många barn det handlar om är osäkert. Enligt en ofta citerad beräkning, utförd av forskarna vid psykologiska institutionen vid , skulle cirka 40 000 barn i växa upp med minst en homosexuell förälder. Alla dessa barn har inte föräldrar som lever i homosexuella relationer. Det torde dock röra sig om tusentals barn som växer upp i homosexuella familjer. Enligt de forskningsöversikter som gjorts, bl.a. i (1997:23), finns det ingenting som tyder på att dessa barn på något sätt skulle må sämre än andra barn. Det finns inte heller någon forskning som tyder på att homosexuella skulle vara sämre än heterosexuella på att ge kärlek, trygghet och uppmuntran till sina barn. Barn till homosexuella måste tillförsäkras samma skydd som alla andra barn. Dagens familjerättsliga lagstiftning har inte tillkommit med hänsyn tagen till barn i homosexuella familjer. Detta gör att barn till homosexuella i vissa avseenden kan ha sämre rättsligt skydd än andra barn. Det kan också vara så att regler och bestämmelser tillämpas på ett sätt som inte sätter barnets behov av skydd, omsorg och trygghet i första rummet utan utgår från ett mer traditionellt synsätt om vad som är vanligt. Vår utgångspunkt är att det är barnens situation som skall sättas i centrum, barnens rätt till skydd och omsorg. Bestämmelserna om vårdnad och förmynderskap handlar inte i första hand om de vuxnas rättigheter, utan främst om barnens trygghet. Regeringen bör därför ges i uppdrag att göra en översyn av rådande lagstiftning för de barn som växer upp med homosexuella föräldrar. I den mån det visar sig att barnens situation kräver förändringar i regelverk eller tillämpningar bör detta ske. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utredning om de barn som växer upp med homosexuella föräldrar.
mot · GL02L412 · 1997-10-06 00:00:00 — Homosexuella kvinnor och insemination Enligt nuvarande lagstiftning, lag (1994:1117) om registrerat partnerskap, gäller inte lag (1984:1140) om insemination eller lagen (1988:711) om registrerat partnerskap. Detta innebär att kvinnor som registrerat sitt partnerskap inte har laglig möjlighet till insemination. Jag anser att det är ett övergrepp från statens sida att försöka styra över kvinnors fertilitet utifrån deras sexuella läggning. Om en kvinna är homosexuell står det henne enligt lagen fritt att skaffa barn med en man via naturlig befruktning. I samhället finns redan en mängd barn till lesbiska kvinnor. Hur många är svårt att säga med exakthet, men att det rör sig om många är säkert. Det finns ingenting som säger att dessa barn på grund av moderns sexuella läggning skulle tillfogas allvarliga men eller förändra dem i deras utveckling i nämnvärd betydelse. Att begränsa homosexuella kvinnors fertilitet genom att neka dem insemination på laglig väg (utfört av kompetent personal med godkännande) är att säga att homosexuella personer inte har rätt till sina reproduktiva egenskaper. Detta är horribelt i ett samhälle som strävar efter jämlikhet. Möjligheten för en homosexuell kvinna att skaffa barn om hon så önskar, reduceras via denna diskriminerande lagstiftning till att antingen genomföra ett samlag med en man, som för henne med största sannolikhet är en högst obehaglig upplevelse och en kränkning av hennes integritet, eller att förlita sig till konstgjord befruktning utförd utanför de vårdinstitutioner och utan den kompetens som samhället annars erbjuder. Detta tycker jag är djupt felaktigt. Att en majoritet av ännu inte är beredd att fatta beslut kring homosexuellas möjligheter att adoptera barn, är en diskussion skild från denna. Jag anser att kvinnor som lever i registrerat partnerskap ska ha full rätt till insemination inom ramen för de bestämmelser som gäller för heterosexuella äktenskap eller äktenskapsliknande former. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kvinnors rätt till sin fertilitet och upphäver diskriminering i fråga om insemination för kvinnor som lever i registrerat partnerskap.
mot · GL02L415 · 1997-10-06 00:00:00 — Frågan om var eventuella barn skall bo efter det att föräldrarna har separerat är mycket svår. Det viktigaste är väl dock att man alltid utgår ifrån barnets bästa. Den statistik som finns över dels utslag i vårdnadstvister och dels var barn bor efter separation visar entydigt att i en oproportionerligt hög utsträckning bor barnen hos mödrarna. Detta gör att jag undrar om det alltid är barnets bästa som styr framför allt utslag i vårdnadstvisterna. I betänkade Vårdnad, boende och umgänge presenterades vissa statistiska uppgifter. Av dessa framgår bla följande: upplevde ca 46 000 barn att föräldrarna separerade. Efter separationen bodde 39 000 av barnen med mödrarna och bara 7 000 med fäderna. Totalt bodde under 199293 ca 450 000 barn, av alla barn , med ensamstående förälder. I av fallen bodde barnen hos mödrarna. SCB har undersökt alla domar och beslut rörande vårdnad om barn vid tingsrätterna. Av den senaste undersökningen som gjordes 1992 framgår bla följande: 12 418 domar, avseende 21 615 barn, avkunnades i fall där föräldrarna tidigare varit gifta med varandra. Mödrarna fick i av fallen ensam vårdnad medan motsvarande siffra för fäderna uppgick till . I de resterande av fallen tilldömdes gemensam vårdnad. Detta är siffror som talar sitt tydliga språk. Det kan inte vara rimligt att man har haft barnens bästa för ögonen och med det åstadkommit denna gigantiska snedfördelning mellan mamma och pappa. Det rimliga vore väl att pappan i ungefär lika många fall som mamman borde få vårdnaden om barnen, utifrån barnets bästa. Om så inte är fallet är detta ett stort problem för samhället. Om vi i skall fortsätta att vara ett föregångsland vad jämställdhet beträffar, så måste vi komma till rätta med bl.a synen på föräldraskapet. Det innebär att både mamma och pappa måste ha samma rättighet och skyldighet att ta ansvar för sina barn. Inte för deras eget bästa i första hand utan för barnens. Mig veterligen finns ingen offentlig utredning om orsakerna till att mödrarna i så oerhört mycket större omfattning än fäderna ensam tillerkänns vårdnad om barnen. En sådan utredning skulle inte bara kunna klarlägga orsakerna härvidlag utan också kunna fundera lite kring olika sätt att överbrygga detta. Utredningen bör också få i uppdrag att titta på om dessa stora skillnader finns även vad gäller hos vem barnet bor där det finns gemensam vårdnad. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en offentlig utredning om orsakerna till att vårdnaden om barn i så stor utsträckning tilldöms mamman.
mot · GL02L416 · 1997-10-06 00:00:00 — Fastställande av faderskap och delad vårdnad sker automatiskt för gifta fäder. De som är sammanboende eller särboende måste däremot uppsöka och fastställa faderskapet. Enligt min mening visar detta på ett föråldrat synsätt vad gäller äktenskapet. Det är inte heller ett jämlikt sätt att fastställa ett faderskap. Vi lever betydligt friare än vi gjorde tidigare. Det är inte orimligt att tänka sig att en gift kvinna får barn med en annan man än den hon är gift med. Enligt en dom i behöver en 42-årig kvinna bosatt i inte betala tillbaka sin andel av arvet efter fadern till sina tre halvsystrar. Skälet till detta är det som kallas faderskapspresumtion dvs att mannen i äktenskap alltid räknas som biologisk far till de barn som makan föder. Detta leder till att barn i äktenskapet utan vidare ärver mannen även om han inte är far till barnet. Av denna anledning anser jag att det behövs tydligare arvsregler i äktenskapet. Vidare måste faderskapserkännandet få en mer jämlik utformning. Slutligen måste alla barn ha rätt att få veta vem den biologiske fadern är, oavsett om man är född inom eller utom äktenskapet. En möjlighet att komma runt problemet är att alla, oavsett äktenskap eller samboförhållande, får göra ett faderskapserkännande. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av lagstiftningen enligt vad i motionen anförts om arvslagstiftningen när det gäller äktenskap, att hos regeringen begär en översyn av reglerna när det gäller faderskapserkännandet så att jämlikhet uppstår mellan gifta och ogifta par.
mot · GL02L417 · 1997-10-06 00:00:00 — anser att människors kärlek och önskan att leva tillsammans skall erkännas och respekteras på samma villkor av samhället, oavsett om kärleken är homosexuell eller heterosexuell. Vi anser att lagstiftningen på alla områden bör ha enhetliga regler för både homo- och heterosexuella. Lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap innebär att två personer av samma kön genom att ingå partnerskap kan få tillgång till de flesta av äktenskapets rättsverkningar. Genom införandet av denna lag tillhör de länder som hunnit längst i arbetet på att avskaffa den rättsliga särbehandlingen av homosexuella. Vi har dock ännu inte nått fram till målet att avskaffa all särbehandling och diskriminering. Det finns ingen anledning att behålla två parallella samlevnad, det ena för heterosexuella relationer och det andra för homosexuella relationer. Inrättandet av partnerskapet, som en särskild samlevnadsform för homosexuella, var i sig en kompromiss för att tillmötesgå dem som anser att äktenskapet är förbehållet man och kvinna. De organisationer som arbetar för homosexuellas rättigheter, bl a (), har äktenskap för homosexuella som slutmål. Homosexuella par bör ges möjlighet att ingå äktenskap på samma villkor som heterosexuella. portalparagraf bör därför få följande lydelse: Äktenskap ingås mellan två personer. De som har ingått äktenskap med varandra är makar. Konsekvensändringar skulle behöva göras i övriga delar av . Lagen om registrerat partnerskap kan i samband därmed avskaffas. En särskild övergångsbestämmelse kan säkerställa att de par som ingått partnerskap hädanefter betraktas som makar. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att införa äktenskap för homosexuella.