mot · GL02Jo778 · 1997-10-06 00:00:00 — BakgrundRedan på 50-talet kom de första larmen om attnaturfrämmande kemikalier orsakade skador på djurlivet. Iboken skrev om hur DDTpåverkade fåglarnas beteende och skadade deras avkomma.Under 1970- och 80-talen gjordes liknande upptäckter runtom i världen.Senare samlades forskare till en konferens i Wingspread, . Forskarnakonstaterade att en stor del av de industrikemikalier som släppts ut i miljönunder har hormonliknande egenskaper. Misstänkta ämnen är DDToch dess nedbrytningsprodukter, vissa PCB-föreningar, bekämpningsmedel,plastmonomerer, kadmium, bly, kvicksilver och dess organiska tennföreningTBT. De liknar det kvinnliga könshormonet östrogen och kan störahormonsignaler i kroppen och orsaka en rad skador och beteenderubbningar.En ny konferens anordnades 1994, där studier visade att hormonliknandeämnen påverkar människan. Fysiologiska förändringar som minskadspermieproduktion, testikelcancer och påtagliga inlärningssvårigheterpåvisades i samband med miljögiftet PCB. När vi äter lagras hormonstörandeämnen i kroppsfett och andra organ. Alla människor har mätbara halter avDDT, PCB, PBB, dioxiner och furaner i kroppen.Kadmiumhaltigt handelsgödsel och läckage från deponier har gettveteskördar med höga kadmiumhalter. av västvärldensbefolkning beräknas ha så höga halter kadmium i sina inre organ att stördanjurfunktioner kan förväntas. Många naturfrämmande kemikalier ärlånglivade och kan transporteras långa sträckor. Bromerade flamskydds-medel som aldrig använts i jordens polarområden finns i sin högsta koncen-tration just där. Bekämpningsmedel som används i tropikerna kan återfinnasi fisk utanför . Tidsaspekten för att studera effekterna påkommande generationer kan sägas vara begränsad till de ,vilket gör våra kunskaper otillräckliga och understryker vikten av storförsiktighet i användningen av kemikalier.Efter decennier av okontrollerad kemikaliespridning växer insikten omsamspelet mellan teknosfär och natur. En milstolpe i detta sammanhang ärden miljödeklaration som antogs i danska 1995. Den kräver attföroreningen av förhindras genom kontinuerligt minskade utsläppsom helt upphört inom en generation (). Detta bör även gälla alla andradelar av ekosystemet. såväl som EU bör inleda enimplementeringsprocess för att kunna uppfylla målet i Esbjergdeklarationen.Detta bör ges regeringen till känna.Svenskt kemikaliearbeteDet svenska kemikaliearbetet har ett gott rykte i resten avvärlden. Vi förväntas driva en progressiv politik bådenationellt och internationellt. Som medlem i EU har Sverigeemellertid sänkt ambitionsnivån. Svenska myndigheterhävdar att EU inte tillåter strängare svenska regler, ochkoncentrerar sig i stället på att behålla de undantag somSverige fick enligt anslutningsavtalet. En sammanställningsom gjorts av beslut om kemikaliebegränsningar från 1985och framåt visar att ett flertal kraftiga restriktioner införtsårligen . Därefter har antalet kraftigt reducerats.Ett undantag är dock bekämpningsmedel, där metoden medförhandsgranskning gör att ett antal verksamma ämnenförbjuds . En förskjutning har skett, där man går frånåtgärder mot enskilda ämnen till att tala om producentmåloch återvinningsmål.Tvingande eller frivilliga åtgärder mot ämnen/ämnesgrupper har betydelse-fulla effekter. Den s k 13-listan och det åtgärdsprogram som och Kemikalieinspektionen tog fram, och som fattadebeslut om att genomföra, har lett till betydande resultat. Trikloretylenförbjöds 1996 och har ersatts med alternativa lösningar. Perkloretylen,som används vid kemtvätt, saknar fortfarande ett förbud mot yrkesmässiganvändning. Ledande tillverkare av kemtvättmaskiner marknadsför i daglösningsmedelsfria maskiner. Ett totalförbud hade sett till att ersätta hälso-och miljöfarlig kemtvättning med skonsammare metoder. För kadmium-batterier diskuterades ett förbud, men resultatet blev i stället ett krav påinsamling. Målet sattes till i insamlingsgrad, men 1996 återvannsbara . Ett resolut avvecklingsbeslut hade sannolikt tvingat framkadmiumfria alternativ betydligt snabbare än vad som skett. Enuppföljning av riksdagsbeslutet runt den s k 13-listan är nu på sin plats attgenomföra.Kemikalieinspektionen har även tagit fram en ny lista med utgångspunkt isolnedgångsprojektet som genomfördes . Av 45 ämnenvaldes 29 ut som ansågs särskilt viktiga att begränsa användningen av.Denna lista, som bygger på en betydligt grundligare analys, har inte föranlettnågra åtgärder från regeringens sida.Om det nu inte är möjligt enligt EU-regler att införa förbud, bör regeringenändå ta fram ett åtgärdsprogram runt ämnena på den s k 29-listan ochöverväga att införa miljöavgifter på samtliga. Detta bör ges regeringen tillkänna.Staten har en nyckelroll när det gäller att ställa om till en ren produktion,dvs en resurssnål tillverkning utan giftiga ämnen. Då gäller det att utvecklamål och metoder som påskyndar en sådan utveckling i linje medEsbjergdeklarationen. föreslår här en rad metoder för attförverkliga detta.Åtgärdsprogram för en mer kemikaliefri miljöInför stupstocksregler, dvs att ett ämne kan förbjudas pågrund av en viss egenskap, även om ingen miljö- ellerhälsoeffekt har dokumenterats! Exempel på stupstocksvärdensom används är nedbrytbarhet , kortarehalveringstid än , högst tvåtusen gånger högrebioackumulering i fisk än i den omgivande miljön. Metodenanvänds i , men kraven där är alldeles för milda ochmåste anpassas till svenska förhållanden.Utöka användningen av s k positiv listning! Den svenska bekämpnings-förordningen bygger på att endast i förväg godkända substanser tillåts. Allamedel som inte är godkända av myndigheterna är automatiskt underkändaoch därmed förbjudna. Positiv listning tillämpas endast i mycketbegränsad omfattning inom miljö- och hälsolagstiftningen. Positiv listningbygger på att man listar alla ämnen som är tillåtna, i stället för attsvartlistadem som är förbjudna, svartlistningens raka motsats.Den stora fördelen med positiv listning är hänsynen till försiktighets-principen. Ämnen med bristfällig dokumentation faller bort ur systemet ochantalet kemikalier begränsas till ett hanterbart antal.Det bör vara en självklar rättighet att få vetskap om vilka farligakemikalier som förekommer i vår boendemiljö och på våra arbetsplatser,liksom i de varor som vi köper och använder. Ett system med miljö-varudeklarationer bör införas, där alla marknadsaktörer har tillgång till såfullständig varuinformation som möjligt. Tanken på en obligatoriskmiljövarudeklaration är inte ny, utan har förekommit i en rad offentligautredningar. En miljövarudeklaration bör alltid finnas tillgänglig för enkemisk produkt. Farliga ämnen bör vara deklarerade och krav på negativmiljömärkning bör införas. Det senare är t ex att ange en ingrediens som harhormonpåverkande effekt.Satsningen på ren produktion, dvs resurssnål tillverkning utan giftigaämnen, bör förstärkas. Teknikstöd till små och medelstora företag ärnödvändigt, då dessa har begränsade möjligheter att bedriva forskning ochutveckling. bör ges i uppdrag att ge information och tekniskt stödtill företag som vill införa renare produktionsmetoder.Miljömärkning har visat sig vara ett mycket effektivt verktyg för att styramarknaden mot miljövänligare produkter. I har märkning avtvättmedel, batterier och papper framgångsrikt och snabbt rensat bortoönskade produkter ur produktflödet. Miljömärkningen måste vara till-förlitlig och oberoende av egenintressen hos producenter. För att garanteradenna tillförlitlighet, måste den som sätter kriterierna för märkningen dels hatillgång till KemIs listor över olämpliga ämnen som underlag förkriterieformuleringen, dels ha tillgång till objektiva miljövarudeklarationerför produkterna. En period av framgångsrik märkning måste följas upp medlagstiftning. Detta för att oönskade produkter som i princip försvunnit påmarknaden, inte kommer igen då märkningen tas bort.Standardiseringsmodeller inom EU:s officiella miljömärkningssystem ochden internationella certifieringsorganisationen hotar emellertid attbakbinda framgångsrik märkning som avviker från dessa system. Det ärmycket viktigt att nya EU-regler inte tillåts stoppa system medmiljömärkning, vare sig i eller i andra länder i Europa.Myndigheter och den offentliga sektorns rollMyndighetsuppgiften i kemikaliearbetet är att i första handutöva tillsyn enligt miljölagstiftningen. Detta arbete är i daguppdelat mellan , som bland annat jobbarmed utsläppsfrågor, och Kemikalieinspektionen, somövervakar hanteringen av ämnen. Uppdelningen är bådekonstlad och otidsenlig, utifrån dagens livscykelperspektivpå kemikalier. måste myndigheterna ta aktivaredel i att prioritera kemikalieproblemen, föreslå lagregleringaroch ge anvisningar och råd till marknadens aktörer. Inteminst bör myndigheterna identifiera företag, branscher ochprodukter där ett ökat kommersiellt miljöarbete är särskiltviktigt. Organisationen för kemikaliearbetet bör ses över.En annan viktig uppgift är att samordna arbetet med upphandlingsrutinerbåde i det offentliga och det privata näringslivet. Staten bör stödja ettframtagande av en mall för grön statlig och kommersiell upphandling avsåväl kemikalier som varor. kriterier kan vara till hjälp för bl a kom-munerna. Uppköpare, kunder och leverantörer måste också utbildas så attkriterierna följs.Paragraf fem i lagen om kemiska produkter, LKP, går under namnetutbytesregeln. Den har få motsvarigheter i andra länders rättsakter och harännu inte använts i högsta rättsinstans. Det råder en del förvirring om hurden ska tillämpas och den används i ringa omfattning. Det beror bland annatpå att centrala myndigheter varit obenägna att använda och informera omlagen. Även kommunerna har möjlighet att tillämpa utbytesregeln, menkunskapen och viljan därtill är bristfälliga. har dock i enrapport visat att där utbytesregeln tillämpats lokalt är effektiviteten myckethög. Här måste regelns tillämpning göras tydligare och information spridasom dess användning.Kemikaliearbetet inom EUEU:s nuvarande kemikalielagstiftning har en bristfälligstruktur och fungerar dåligt med svenska mått mätt. Detsaknas genomgripande strategier för avveckling ochbegränsning av farliga ämnen. Harmoniseringen av EU:skemikalieregler innebär också en effektiv broms förprogressivt miljöarbete i genom att den försvårar förländer som vill fortsätta driva en offensiv kemikaliepolitik.Nya signaler i Amsterdamfördraget, EU:s nyagrunddokument, talar om att länder ska få gå före påmiljöområdet. Det finns dock ingen anledning att stanna upp.Miljöskyddet och rätten till strängare regler fanns redan,problemet är att fastslå när miljöhänsyn måste anses vägatyngre än skyddet för den fria marknaden. I EU är manmedveten om intressekonflikten mellan marknads- ochmiljöhänsyn. Ett försök att lösa konflikten är den s kmiljögarantin som infördes i EU:s lagstiftning i och medMaastrichtfördraget. Progressivare länder, som ochDanmark, måste ta sitt ansvar för att minska gapet mellanrättigheterna enligt lagtexten och den verkliga rätten till ensträngare miljölagstiftning. Endast dessa länder haranledning att pröva befintliga regler och starta processer somkan leda till en förbättrad miljölagstiftning, avpassad för enunion med miljöprogressiva medlemmar.Sveriges utgångspunkt för arbetet i EU bör vara ett bibehållet starkt ochtydligt nationellt miljöarbete. Detta är vårt viktigaste verktyg för att kunnadriva på utvecklingen i övriga . Nya gemensamma EU-regler böralltid baseras på det land som har den högsta miljö- och hälsoskyddsnivån.Sverige bör tolka fördragen och rättsakterna till svensk fördel och undersökasamtliga rättsliga och politiska möjligheter till stöd för sak. Det ärSveriges skyldighet att göra bruk av miljögarantin, för att åtminstone ta redapå om den är värd namnet. Det är viktigt att inte undvika konflikter somleder till domstolsprövning. Rättstvister måste ses som ett verktyg att påverkaEG-rätten inifrån, som man inte får underskatta den politiska vägentill framgång.Motkrafter mot en progressiv lagstiftningFrån att passivt ha betraktat miljölagstiftningens framväxtunder och , harkemibranschen numera utvecklat en gemensam strategi föratt möta nya krav på miljölagar. För att förbättra sittanseende hos allmänheten och politiker startade denkanadensiska kemiindustrin 1984 ett miljöprogram, kallat"Responsible Care". I har kemibranschen döpt sinmotsvarighet till "Ansvar & Omsorg". Responsible Care haren uttalad strategi att begränsa all slags miljölagstiftning.Liknande uttalanden har svensk kemiindustris representant iBryssel gjort. Syftet med Ansvar & Omsorg är att möta kravpå fler och detaljerade lagar och regler med ett fungerandefrivilligarbete. Det passar väl in i EU:s arbete för att kunnabehålla en konkurrenskraftig kemiindustri. Hela konceptetbygger på frivillighet. Ett företag vars egenintresse intesammanfaller med samhällets miljöskyddsambitioner, kaninte tvingas till åtgärder.I försöker t ex tensidtillverkarna införa ett eget system som svar påallt strängare krav inom Bra Miljöval och Svanenmärkningen. Inomjordbrukssektorn utarbetar producenterna ett alternativ till kravmärkning avlivsmedel, kallat "Odling i balans". Till skillnad från kravreglerna tillåterOdling i balans användning av kemiska bekämpningsmedel. Producentstyrdmiljömärkning riskerar att underminera förtroendet för hela miljö-märkningssystemet. Ett annat exempel är den svenska debatten runt PVC.Riksdagen har dömt ut PVC utifrån dess miljöfarliga egenskaper. Företagmed egenintresse av fortsatt PVC-försäljning, och faktiskt även , hävdar att PVC ändå bör tillåtas, eftersom alternativen iframtiden kan komma att visa sig orsaka större skada än PVC gör. Ett sådantställningstagande saknar dock både vetenskaplig och politisk relevans.Eftersom de vetenskapligt grundade misstankarna mot PVC är betydligtstörre än misstankarna mot alternativen ska en substituering ske. Enavveckling är helt i linje med försiktighetsprincipen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att börja implementeringsprocessen i enlighet medEsbjergsdeklarationen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om den s.k. 13-listan,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts runt ämnen på den s.k. 29-listan,4. att som sin mening ger regeringen vad i motionen anförts ommyndigheters och den offentliga sektorns roll i kemikaliearbetet,5. att som sin mening ger regeringen till känna till känna vad imotionen anförts om utgångspunkt för kemikaliearbetet inom EU.