mot · GL02Ju904 · 1997-10-06 00:00:00 — Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning bör regeringen ta initiativ till en bred kartläggning av hur nuvarande lagstiftning allmänt sett kan förbättras i syfte att tydliggöra och stärka föräldrars och andra vårdnadshavares ansvar i rollen som goda fostrare, normöverförare och brottsförebyggare. 5.2 Föräldrars rätt till polisstöd Så gott som alla föräldrar önskar inget hellre än att se sina barn växa upp till hela människor med förmåga att leva ett så fullödigt liv som möjligt, men trots det upplever vissa föräldrar maktlöshet inför sin fostrande uppgift. Man misslyckas helt enkelt, och barnet kan redan i mycket unga år uppvisa tendenser till ett aggressivt och våldsamt beteende som om det inte bryts kommer att leda rakt in i missbruk, våld och annan kriminalitet. Ett sätt att stödja föräldrar eller andra vårdnadshavare som av olika skäl upplever att de inte fullt ut i alla situationer klarar att leva upp till det ansvarstagande som fostrarrollen kräver kan vara att införa en laglig rätt för vårdnadshavaren att begära hjälp av polisen och/eller med att få hem sitt barn när barnet vistas ute sena kvällar utan föräldrars eller annan vårdnadshavares tillåtelse. Införandet av en rätt till polisstöd då föräldrar beslutat att barnet inte får vara ute skulle utgöra ett komplement till det utökade skadeståndsansvar som åvilar den förälder som uppsåtligen eller av oaktsamhet brister i uppsikten över sitt barn. Införandet av ett föräldrastyrt utegångsförbud skulle tjäna två goda syften. Dels genom att ge föräldrar en bättre möjlighet att utöva kontroll över sina barn, dels genom att verka brottsförebyggande. Frågan om vilken åldersgräns och vilka tider som skulle omfattas bör lämpligtvis överlåtas till den lokala nivån att avgöra. Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning skulle införandet av en laglig rätt till polisstöd för föräldrar i deras fostrande roll också korrespondera väl med den möjlighet som polisen har att omhänderta personer enligt 12 § polislagen. Regeringen bör närmare utreda förutsättningarna och detaljerna för en sådan lagstiftning. Efter familjen är det skolan som har den viktigaste uppgiften då det gäller att förebygga brott. Det är här inte endast fråga om att skolan skall förmedla grundläggande kunskaper om vad som är rätt och fel i samhället. Det gäller i lika hög grad att se till att skolarbetet fungerar. Märker elever att de inte behöver följa lärarnas anvisningar eller att de kan skada andra elever eller skolans egendom utan att de möts av en reaktion är detta ett svek både mot de elever som drabbas och mot den normöverföring som familj och lagstiftare bedriver. Det är av största vikt att den unge inser att samma regler gäller i skolans värld som för samhället i övrigt. Skolans personal och ledning måste ta på sig ansvaret för att grundläggande moraliska normer förmedlas till eleverna och att brott som begås i skolan leder till anmälan. Att så sker är av stor betydelse för att nedbringa brottsutvecklingen. En av närpolisens viktigaste uppgifter är att fungera brottsförebyggande. Närpoliser kan t.ex. informera de boende om hur de skall göra hemmen mer inbrottssäkra. kan de boende informera närpolisen om sådant som försiggår i området och därmed underlätta för polisen att upptäcka och ingripa när något egendomligt eller avvikande sker. En stor del av vardagsbrottsligheten skulle därmed kunna förebyggas och upptäckas. Närpolisverksamheten skulle enligt den borgerliga regeringens intentioner främst inriktas på att öka polisens synlighet på gator och torg genom fotpatrullering. Även brottsutredningsarbetet skulle i stor utsträckning skötas av närpolisen. Brottsuppklaringen antogs bli mer framgångsrik när polisen fick bättre möjligheter att i sina dagliga kontakter med de boende direkt fånga upp tips och iakttagelser om inträffade brott och misstänkta personer. Närpolisverksamheten förväntades också bli framgångsrik i det viktiga brottsförebyggande arbete som går ut på att upptäcka unga människor som är på väg att spåra ur i allmän stökighet, narkotikamissbruk eller annan brottslighet. Den socialdemokratiska regeringens tunga sparkrav på den lokala polisverksamheten har emellertid lett till att utbyggnaden av närpolisverksamheten allvarligt försvårats eller rent av stannat av. Landets länspolismästare, som var för sig har att svara för utbyggnaden av respektive läns närpolisverksamhet, har vid upprepade tillfällen påtalat att polisverksamheten inte kan fungera som den borde med de otillräckliga resurser som står till buds. I detta sammanhang måste beaktas att närpolisverksamhet inte är en billig verksamhet som på kort sikt kan ersätta annan polisverksamhet, som t.ex. utrednings- och utryckningsverksamhet. Regeringens besparingar på framför allt närpolisverksamheten har därför kommit att påverka alla delar inom polisen. I åtskilliga polisdistrikt lever man på sparlåga, och och semestertid är bemanningen minimal, ibland obefintlig. I strid mot allt brottsförebyggande tänkande tvingas närpoliser lämna kända orosområden obevakade och nätter. Så ser verkligheten ut. verkar det finnas en stor politisk enighet om att den framtida brottsutvecklingen är beroende av hur det framtida brottsförebyggande arbetet kommer att utvecklas, dvs. vilka faktiska möjligheter som närpolisen kommer att ha att arbeta brottsförebyggande ute bland folk, på tider och platser då bråk uppstår och brott begås. I en särskild motion av m.fl. (m) behandlas regeringens budgetförslag avseende polisväsendet. Redan här måste dock understrykas att för Moderata samlingspartiet framstår inte regeringens ökade anslag till polisen som tillräckliga för att kunna garantera en effektiv och brottsförebyggande närpolisverksamhet. I BRÅ:s undersökning om vilka omvärldsfaktorer som kan vara styrande för brottsligheten i landet (Brottsförebyggande rådets framtids- och omvärldsanalys, BRÅ 1994:1) understryks behovet av att ingripa mot en liten grupp (pojkar till ) i nedre tonåren som, om ingenting görs, blir den kärna på ett par hundra återfallsförbrytare som svarar för den övervägande delen av den grövre brottsligheten. Av detta kan vi alla dra slutsatsen att det är bättre att reagera , än att behöva låsa in dem när de passerat vissa åldersgränser och lämnat för gott. Så som det är kommer reaktionen ofta för sent och saknar dessutom ofta verkan. Den unge upplever att han har fått samhällets tillstånd att fortsätta att begå brott. Först då den brottsliga verksamheten har pågått tillräckligt eller tagit sig synnerligen allvarlig form och han dömts till fängelse upptäcker den unge plötsligt att samhället har reagerat på hans brottslighet. En sådan ordning är minst sagt otillfredsställande. Det är ett i högsta grad inhumant system att låta unga människor slippa ifrån ansvaret för brottsliga handlingar. Som straffsystemet är utformat sviker samhället den unge när man tydligt visar att man misstror dennes förmåga att ta ansvar för sina handlingar. 6.2 Krav som måste ställas på ett nytt påföljdssystem I en rad uppmärksammade fall har tonårspojkar som hamnat i bråk gått långt utöver gränserna för ett vanligt slagsmål och brutalt misshandlat sin antagonist till döds. I vissa fall har domstolen dömt till vård enligt socialtjänstlagen, i andra fall har man dömt till fängelse. Att domstolarna enligt vårt nuvarande påföljdssystem tvingas döma personer till fängelsestraff är ett nederlag för rättssamhället och också av andra skäl tveksamt. Bl.a. har ifrågasatts om bryter mot , vars regler rör personer . Konventionen uppställer inte något absolut förbud mot frihetsberövande av barn , men om det sker skall barnet inte placeras tillsammans med vuxna om detta inte är till barnets bästa, vilket det självfallet sällan är. har förbundit sig att följa konventionen även om den inte är direkt tillämplig som svensk lag. I regeringens brottsförebyggande program tillmäts insatserna mot unga lagöverträdare en viktig brottsförebyggande roll. har under pågått en översyn av påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Något förslag har dessvärre ännu inte överlämnats till . I årets budgetproposition utlovas dock att nya påföljdsregler för ungdomar kommer att presenteras . Trots att något lagförslag ännu inte föreligger har justitieministern redan klargjort att huvudansvaret för ungdomar som begår brott även fortsättningsvis skall ligga inom . Kritiken mot nuvarande ordning kräver dock att vi skapar ett nytt, bättre påföljdssystem för unga människor som både är tydligt för den unge och tar hänsyn till allmänhetens uppfattning om vad som är rätt och rättvist. Hur illa vi än tycker om att låsa in unga människor i fängelse så måste vi vara realister och inse att vi även kommer att behöva beröva personer friheten på grund av brott. Det rör sig om en förhållandevis liten grupp som det oaktat måste mötas av en handfast och tydlig reaktion från samhället. Moderata samlingspartiet har i olika sammanhang angående ungdomsbrottsligheten utvecklat vad som behöver göras. Bl.a. kräver vi följande förändringar. I ett första steg avskaffas påföljden vård enligt socialtjänstlagen och i stället överlåts till domstolen att bestämma längden av ett frihetsberövande. Även om den lösning som regeringen har aviserat kommer att innehålla ett ökat domstolsinflytande, är den inte tillräckligt distinkt utformad. När frihetsberövande inte kan undvikas, dvs. då det föreligger synnerliga skäl enligt 30 kap. 5 § , skall ungdomar kunna avtjäna straffet, benämnt ungdomsstraff, på särskilt inrättade kriminalvårdshem i kriminalvårdens regi. Härigenom undviks eventuella konflikter med . För de personer som är skall i fortsättningen påföljdsvalet i större utsträckning ske i överensstämmelse med de regler som gäller för vuxna lagöverträdare. Är man myndig nog att rösta, bör man vara vuxen nog att svara för sina handlingar i övrigt. Vid verkställighet av ungdomsstraff bör straffrabatter (villkorlig frigivning) kunna ges av domstol, men aldrig i förskott utan först när den unge har visat prov på gott uppförande . Kriminalvårdshemmens personal skall ha särskilda erfarenheter av arbete med ungdomar och personaltätheten skall vara högre än inom kriminalvården i övrigt. Vidare är det angeläget att inom ramen för verkställigheten av fängelsestraffet också tillgodose ungdomars särskilda behov av sociala och kurativa insatser. Det handlar både om att erbjuda relevant vård och rehabilitering samt om att ta igen förlorad skolgång. Eftersom ungdomsstraff skall vara en frihetsberövande påföljd måste det finnas möjlighet att begränsa rörelsefriheten. Kriminalvårdshemmen bör därför utnyttjas på ett flexibelt sätt, t.ex. genom att hålla en avdelning inom hemmet låst. Utformningen och lokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunkt från behandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet. Enligt Moderata samlingspartiet är det angeläget att dessa förslag beaktas inom ramen för det arbete som pågår inom med att se över påföljdssystemet för unga brottslingar. Härutöver behöver det alternativa påföljdssystemet ses över och kompletteras för att bättre anpassas till unga brottslingar. Det moderata förslaget i denna del behandlas nedan. 6.3 Registrering av minderåriga lagöverträdare Vad som saknas i det samlade arbetet mot våld och annan brottslighet är förutsättningar för snabba ingripanden mot unga människor som är på väg att utveckla ett kriminellt beteende. Detta är en helt avgörande förutsättning för ett snabbt ingripande. Det har länge varit ett moderat krav att även den som är och skäligen misstänkt för brott skall registreras. Enligt vår uppfattning är det av stor betydelse för polisens kartläggning av brott och brottsbekämpning i stort att även brott som begås av minderåriga lagöverträdare kan omfattas av polisens misstankeregister. Därmed skulle bl.a. möjligheterna till snabba ingripanden mot unga som är på väg att spåra ur förbättras betydligt, vilket måste tillmätas stor brottsförebyggande effekt. Ofrånkomligen skulle en möjlighet till registrering ge polisen och andra rättsvårdande myndigheter en betydligt klarare bild av den gripne och den situation han befinner sig i. Vidare skulle en registrering möjliggöra en mer rättvisande statistik över brott som begås av barn . Att så kan ske är naturligtvis av stor betydelse vid planering av brottsförebyggande åtgärder i allmänhet och insatser mot ungdomsbrottslighet i synnerhet. Införandet av ett registreringsinstrument skulle vara mycket värdefullt i polisens arbete med att kartlägga och bekämpa ungdomsbrottsligheten. bör uppdra åt regeringen att ta fram lagstiftning som ger polisen möjlighet att registrera även personer som skäligen kan misstänkas för brott. 6.4 Sekretesslagen får inte försvåra samarbetet mellan myndigheter konstaterade BRÅ i en rapport (BRÅ:s utvärdering av ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och av försöksverksamheten) att samarbetsproblem förelåg mellan polisen och , framför allt beroende på de sekretessbestämmelser som var tillämpliga för de olika myndigheterna. Bl.a. hade polisen opponerat sig mot att man i det brottsförebyggande arbetet inte fick tillgång till viktiga uppgifter från om unga personer. Även skolväsendet hade påtalat att det fanns sekretessbestämmelser som försvårade det brottsförebyggande arbetet mellan myndigheterna. Frågan om sekretessbestämmelsernas utformning har därefter uppmärksammats i olika utredningssammanhang. framhöll i sitt betänkande SOU 1993:35, Reaktioner mot ungdomsbrott, att det var en synnerligen viktig uppgift att komma till rätta med samarbetssvårigheter som på sina håll fanns mellan polis och socialtjänst. Utredningens förslag resulterade i att den dåvarande moderata justitieministern uppdrog åt en särskild utredare att överväga vilka ändringar som skulle behöva göras i sekretessreglerna för att underlätta samarbetet mellan de myndigheter som handlägger ungdomsmål. Utredaren stannade vid en lösning som innebar att uppgifter hos om ungdomar och deras närstående skulle kunna lämnas till polisen om det fanns en påtaglig risk att den unge skulle begå brott och uppgifterna dessutom kunde antas bidra till att förhindra brott (Ju 1994:E, Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott och ekobrott). Enligt vår uppfattning är det nu hög tid att regeringen visar att den tar uppgiften att minska ungdomsbrottsligheten och förhindra att unga människor fastnar i kriminalitet på allvar. Detta kan ske bl.a. genom att sekretesslagen ändras enligt det konkreta lagförslag som redan finns. 6.5 Familjegruppskonferenser och medlingsverksamhet Ett förslag som vi moderater fört fram , och som också närmare beskrivs i en motion av m.fl. (m) angående åtgärder mot ungdomsbrottsligheten, är införandet av familjegruppskonferenser efter förebild från bl.a. . kan vi också med glädje konstatera att det inom vissa kommuner pågår eller planeras olika projekt med denna inriktning. Bl.a. har inlett en försöksverksamhet med s.k. familjerådslag som i mångt och mycket påminner om den nyzeeländska modellen, dvs. man samlar den unges nätverk och försöker gemensamt komma fram till en plan för tillrättaförande. Förutom familjegruppskonferenser anser vi moderater, att s.k. medling kan vara ett effektivt sätt att tydliggöra för den unge vilka skador han orsakat genom sitt brott som brottsoffret och den unge får en möjlighet att komma överens om hur skadan bäst kan kompenseras. På vissa platser i landet pågår försöksverksamhet med medling. Från Moderata samlingspartiets sida ser vi med tillfredsställelse på det uppdrag givit regeringen att utarbeta en samordnad och rikstäckande fortsatt försöksverksamhet med medling. Regeringen bör skyndsamt se till att den fortsatta utvecklingen av medlingsverksamheten kan genomföras samt ta initiativ till en utveckling av familjegruppskonferenser. Regeringen bör beakta dessa förslag inom ramen för det pågående arbetet med att ta fram ett nytt påföljdssystem för ungdomsbrottslingar. Narkotikamissbruket är ett av samhällets allvarligaste och mest svårlösta problem. Missbruket orsakar stort lidande för missbrukaren och dennes anhöriga. Med missbruket följer ofta en grov kriminalitet, som drabbar enskilda och förorsakar samhället stora kostnader. Moderata samlingspartiet har därför alltid förordat en restriktiv politik på detta område. Den strikta hållningen gentemot narkotikamissbruk har också varit framgångsrik jämfört med andra länders sätt att hantera narkotikaproblemet. Den som missbrukar narkotika finansierar ofta sin drogkonsumtion genom stölder och annan brottslighet. Det finns således ett klart samband mellan att bekämpa missbruket och att bekämpa brottsligheten. Många finansierar också sitt eget missbruk genom att sälja till andra. Det innebär att vi också måste föra en målmedveten politik mot dem som för in narkotika i vårt land och mot dem som distribuerar narkotika till missbrukare. Narkotikabekämpningen måste inriktas mot både grossistled och användarled för att vara effektiv. Narkotika är och förblir ett dödande gift, och det finns därför inga skäl för oss att kompromissa med den som vill sprida den vidare. 7.2 Strängare syn på knarket I och med att fick en borgerlig regering infördes en ny narkotikapolitik. I den nytillträdda regeringens regeringsförklaring stod att läsa: Regeringen kommer att tillmäta all brottsbekämpning stor betydelse, men den inriktas i ökad utsträckning mot vålds- och narkotikabrott. Narkotikamissbruk kan aldrig accepteras. För att stoppa missbruket tidigt och kunna sätta in erforderligt stöd skärps straffskalan vid ringa narkotikabrott. Arbetet med patt bekämpa narkotikamissbruket på anstalterna tillmäts stor vikt. Fängelse infördes som möjlig påföljd för eget bruk av narkotika och ringa narkotikabrott. Socialdemokraterna visade här samma motvilja att införa fängelse för eget bruk av narkotika som de visade i regeringsställning 19821988 när de vägrade gå med på kriminaliseringen av narkotikakonsumtion. Några nya initiativ till att ytterligare skärpa synen på narkotika har heller inte tagits efter det att Socialdemokraterna tog över regeringsansvaret . budgetproposition aviseras dock att regeringen avser att presentera en strategi för kampen mot narkotika. I då unga människors tidigare så stränga attityd mot narkotika håller på att luckras upp och såväl läkare som polisen varnar för att narkotika och nya kemiska droger sprider sig allt längre ner i åldrarna så behöver åtgärder sättas in. Moderata samlingspartiet har förslag till effektiva åtgärder som regeringen bör ta i bruk i kampen mot narkotika. 7.3 Stoppa försöksverksamheten med fria sprutor I bedrivs en försöksverksamhet med utdelning av rena sprutor till narkotikamissbrukare i och . Trots att , som haft i uppdrag att utvärdera verksamheten, inte kunnat påvisa några positiva effekter från smittospridnings- och narkotikasynpunkt pågår försöksverksamheten än . Enligt Moderata samlingspartiets bestämda uppfattning är det motstridigt att förena riksdags beslut om totalförbud mot all icke-medicinsk hantering av narkotika med en verksamhet som går ut på att dela ut verktygen för att kunna injicera narkotika. I EU-sammanhang har tydligt markerat sitt avståndstagande mot legaliseringsivrarna och i stället framhållit restriktiva syn på narkotika. Vi motsätter oss utdelning av rena sprutor i men tillåter det här hemma. Detta är ett dubbeltydigt budskap som vi moderater inte ställer oss bakom. En fortsatt utbytesverksamhet med rena sprutor till narkotikamissbrukare i kan rent av skapa osäkerhet både här hemma och i om vad svensk narkotikapolitik egentligen står för. I regeringens nationella brottsförebyggande program framhålls att det finns en oroande tendens till en mer drogpositiv hållning och ett ökat experimenterande med droger i vissa ungdomsgrupper (s. 40). Enligt regeringen medför denna tendens ett ökat behov av förebyggande arbete, främst i form av information och opinionsbildning. Detta är naturligtvis sant och lovvärt, men när regeringen sanktionerar en försöksverksamhet som ger signaler i diametralt motsatt riktning blir budskapet tvetydigt. Det är hög tid att regeringen avbryter den nu pågående försöksverksamheten med utdelning av fria sprutor till narkotikamissbrukare. 7.4 Provtagning även på personer Som ett svar på senare tids varningar från såväl medicinsk expertis som från tull och polis om att narkotikamissbruket successivt ökar bland unga människor måste samhällets positioner mot narkotika flyttas fram ytterligare. Enligt Moderata samlingspartiet bör polisen få rätt att utföra blod- och urinprov även på personer när misstanke föreligger om att den unge tagit narkotika. bör uppdra åt regeringen att ta fram förslag till en sådan lagändring. 7.5 Kräkmedel åt knarklangarna Om polisen skall ha en chans att leva upp till statsmakternas fastlagda mål om ett narkotikafritt samhälle krävs att polisen får tillgång till effektiva instrument att sätta in mot narkotikan. har framkommit att heroinförsäljarna utvecklat en ny försäljningsmetod som går ut på att heroinet säljs i kapslar inlindade i plast. Heroinlangaren förvarar kapslarna i munnen, och då affären gjorts upp och kapseln överlämnats till köparen stoppar denne kapseln snabbt i sin mun. När polisen försöker ingripa mot knarklangaren eller köparen sväljs kapslarna. Detta mycket raffinerade tillvägagångssätt har polisen ingen som helst chans att komma åt. Från polisens sida har man därför framfört önskemål om att svensk polis, i likhet med exempelvis polisen i , skall kunna ingripa mot denna form av langning genom att ta med sig den misstänkte till sjukhus, där han eller hon ges kräkmedel av sjukhusets personal för att säkra bevisningen för brottet. Enligt vår uppfattning bör användandet av kräkmedel på det sätt som sker i kunna tillämpas även för knarklangare i . 7.6 Livstids fängelse för grov narkotikabrottslighet Inom narkotikahanteringen finns enorma ekonomiska vinster att göra för dem som är tillräckligt hänsyns- och samvetslösa. De grova narkotikabrottslingarna profiterar cyniskt på andra människors beroende och olycka. I detta perspektiv och med hänsyn till det allmänna rättsmedvetandet är de straffsatser som kan utdömas inte tillräckliga. Lagens strängaste straff, livstids fängelse, skall därför kunna utdömas för grovt narkotikabrott. 7.7 Möjlighet till hemlig teknisk avlyssning Framväxten av grov, organiserad brottslighet ställer nya krav på polisens arbetsmetoder. För att polisen skall kunna bedriva ett framgångsrikt brottsbekämpningsarbete i kampen mot den kvalificerade brottsligheten bör polisen ges en laglig rätt att använda hemlig teknisk avlyssning, s.k. buggning, vid spaning efter grova narkotikabrottslingar. Det är väl känt att grov narkotikabrottslighet ofta utgör ett centralt moment i bl.a. den mc-relaterade brottsligheten och i annan gränsöverskridande brottslighet. Även vid brott mot rikets säkerhet, t.ex. vid grovt spioneri, bör buggning vara tillåten. Hemlig teknisk avlyssning är ett grovt intrång i den personliga integriteten och måste därför användas med stor försiktighet och restriktivitet. Metoden innebär inte bara att brottsliga personer avlyssnas, utan även att oskyldiga riskerar att bli avlyssnade. Den information som framkommer vid buggning är generellt sett betydligt mer omfattande än den som inhämtas vid telefonavlyssning. Buggning bör därför få ske endast i strikt avgränsade situationer och med iakttagande av de krav som rättssäkerheten ställer. Det ligger i sakens natur att man måste vara mycket restriktiv med all överskottsinformation. Allt material som inte är av betydelse för den aktuella brottsundersökningen skall därför omgående förstöras på ett betryggande sätt. pågår ett utredningsarbete om bl.a. hemlig avlyssning, som skall presenteras . Moderata samlingspartiet anser dock att frågan redan har utretts tillräckligt av den s.k. (SOU 1990:51). En lagändring med ovan angivna begränsningar bör därför kunna föreslås .