mot · GK02Fi59 · 1997-05-02 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:150 ekonomiska vårproposition SammanfattningI denna motion redovisas våra förslag avseendekommunsektorn med anledning av regeringens ekonomiskavårproposition.Kommunalskatten är den direkta skatt som utgör den största belastningenpå hushållens ekonomi, inte minst för låg- och medelinkomsttagare. När vivill sänka skatten för dessa grupper måste politiken inriktas på åtgärder sommöjliggör betydande kommunala skattesänkningar. De viktigaste inslagen ien sådan politik är att stimulera till fortsatt konkurrensutsättning avkommunal verksamhet i förening med borttagande av sådana statliga reglersom är allmänt kostnadsdrivande ute i kommunerna.Ett annat viktigt inslag för att åstadkomma skattesänkningar som germedborgarna större eget handlingsutrymme är att kommuner och landstingtydligt koncentrerar sig på sina kärnuppgifter. Det är vidare nödvändigt att enöversyn görs av uppgiftsfördelningen mellan stat, kommun och det civilasamhället. Inom ramen för en sådan översyn föreslår vi att finansieringen avskolan övergår till staten genom införandet av en nationell skolpeng, somgaranterar föräldrarna möjlighet att själva välja skola för sina barn. En sådanöverflyttning av skolans finansiering skapar utrymme för att sänkajust kommunalskatten.Vi vill stärka det lokala självstyret eftersom det vitaliserar demokratin.Viktiga inslag i vår politik är därför att låta kommuner och landsting merforma sin politik utifrån de lokala förutsättningarna. Antalet regleringar sombinder verksamheten till statligt påbjudna lösningar och normer bör minska.Exempel på betydande kostnadsdrivande regleringar som bör förändras ärt.ex. den s.k barnomsorgslagen samt socialtjänstlagens bestämmelser omsocialbidrag (inklusive de nya regler om riksnorm som ärföremål för behandling), vilka ej tar hänsyn till de variationer somär naturliga och beroende av de lokala förutsättningarna.Kommunsektorn är en viktig del av samhällsekonomin. Av detta följeräven att sektorn i mycket hög grad är beroende av tillväxttalen i ekonomin.En procents årlig högre tillväxt av skatteunderlaget än den som blir följdenav regeringens politik ger sålunda redan första året, 1998, kommuner ochlandsting mer i skatteintäkter. Summan ökar fram till år2000 så att skatteintäktsökningen då uppgår till 9,6 miljarder kronor.Siffrorna visar tydligt hur avgörande det är för kommunsektorns ekonomi attden ekonomiska politiken stimulerar tillväxt. När den statliga bidragsnivåntill kommunsektorn diskuteras på marginalen glöms lätt denna grund-läggande förutsättning bort. Inte minst kommuner och landsting är, med denstora omfattning deras verksamhet getts, starkt beroende av en politik somger ekonomisk tillväxt i landet. Den stagnationspolitik som regeringenbedriver är således mycket negativ för bl.a. kommuner och landsting.För att en god ekonomisk tillväxt skall uppnås är det även viktigt attkommuner och landsting själva uppmuntras till att medverka till en sådan.Det grundlagsstridiga inomkommunala utjämningssystem som för när-varande gäller är emellertid så uppbyggt att det inte uppmuntrar till enökning av det egna skatteunderlaget. Det är tvärtom så konstruerat attincitament saknas och i vissa fall blir direkt negativa. I likhet med tidigareårföreslår vi ett grundlagsriktigt och tillväxtbefrämjande system för de statligabidragen till kommuner och landsting med för sina uppgifter otillräcklig egenskattekraft.De samlade åtgärder som vi föreslår i vår partimotion och i dennakommittémotion och som berör kommunsektorn 1998 ger ett utrymme attbegränsa statens överföring till kommuner och landsting med 7,55 miljarderkronor (netto efter rena neutraliseringar). Vi åstadkommer redan1998 en sänkning av utdebiteringen av kommunalskatt på 8,3 miljarder kro-nor genom en höjning av grundavdraget till samt införandetav ett extra grundavdrag på per barn vid den kommunalabeskattningen. Detta belopp kompenserar vi emellertid kommunerna för.Den enda direkta besparing i förhållande till regeringen som vi lägger underutgiftsområde 25 är sålunda de extra som regeringentillfört sektorn. Bakgrunden till detta är att vi medvetet vill att kommuner ochlandsting skall tillvarata det skattesänkningsutrymme som därmed skapasmed våra förutsatta åtgärder; effektivisering och koncentration på kärnupp-gifterna, konkurrensutsättning och därmed fler entreprenader, bejakande avprivata initiativ på tjänstesektorn samt statlig avreglering. På några års siktskapar vi också ett betydande utrymme för en generell sänkning av kommu-nalskatten då staten enligt vårt förslag övertar ansvaret för skolans finansie-ring när den nationella skolpengen införs.Stärk det lokala självstyretoch vitalisera demokratinDe uppgifter i samhället som kräver gemensamma lösningaroch som bäst utformas på lokal nivå skall också skötaslokalt. Det är angeläget att dessa gemensamma uppgifter kanlösas utifrån de lokala förutsättningarna ochkommuninvånarnas uttalade vilja. Statlig reglering avkommunal verksamhet måste begränsas till att ange ramarnaför det kommunala ansvaret. Detta är viktigt för att de lokaltmest effektiva lösningarna skall kunna väljas, men också föratt reformera och vitalisera demokratin.Om en gemensam uppgift i samhället anses handläggas bäst på lokal nivåborde det vara av just den anledningen att man där enklast kan hitta lös-ningarna utifrån egna förutsättningar och möjligheter. Då är det inte motive-rat att staten reglerar och standardiserar verksamhet som kommunerna skallbedriva. Ett första steg mot en avreglering av den kommunala sektorn och ettåterupprättande av det lokala självstyret togs under den förra mandatperiod-en. Detta ledde till att nya och mer effektiva lösningar kunde väljas tillfördelför kommuninvånarna. Under innevarande mandatperiod har detta positivaförnyelsearbete på många håll ersatts av en återgång till kommunala monopolsom dessutom ofta försämrat servicen till medborgarna.Statliga regleringar av verksamhet leder till ett minskat för-troende för demokratin. Möjligheten för medborgarna att påverka den lokalapolitiken står i omvänd proportion till de statliga styråtgärderna. Statens rollbör vara att ställa upp ramarna för kommunernas verksamhet i stort och attfastlägga de ekonomiska förutsättningar som gäller för en sund offentligekonomi som helhet.Vår uppfattning är att de två politiska beslutsnivåerna skall vara stat ochkommuner. När samverkan behöver ske mellan flera kommuner för att lösaproblem som är gemensamma, bör detta ske på basis av frivillig samverkan,t.ex. genom kommunalförbund, och inte genom införandet av fler direktapolitiska beslutsnivåer. Landstingen bör i ett första steg koncentrera sinaresurser till sjukvården för att avvecklas till förmån för en allmänsjukvårdsförsäkring som garanterar vård och valfrihet, så att den enskildekan välja de lösningar han eller hon känner sig tryggast med.Kommunernas genuinauppgifterDen kommunala proportionella inkomstbeskattningen uppgårtill , varav primärkommunerna står för tvåtredjedelar. Detta är en betydande belastning på hushållensekonomi, inte minst för låg- och mellaninkomsttagare. Detkommunala skattetrycket måste sålunda sänkas ommedborgarna skall ges större möjligheter att själva fattabeslut om hur de intjänade pengarna skall användas. Vihävdar bestämt att detta kan uppnås om kommunernasverksamhet effektiviseras och koncentreras tillkärnuppgifterna, konkurrensutsätts med fler entreprenadersom resultat samt ges möjligheter att utvecklas efter delokala förutsättningarna genom en statlig avreglering. Då kanskatten sänkas och utrymme ges för människorna att växasamtidigt som ekonomisk tillväxt stimuleras.Kommunerna skall koncentrera sig på sina genuina ansvarsområden. Dithör det lokala samhällets utveckling genom bl.a. fysisk planering, tekniskservice och infrastruktur, viktiga omsorgsfrågor inte minst för de äldre samtmyndighetsutövning vad gäller sociala frågor och frågor som rör natur- ochstadsmiljö. Kommunerna skall ansvara för det sociala biståndet när andratrygghetssystem inte förslår.Stödet till barnfamiljer bör lämnas genom skatteminskning och inte genomkommunala subventioner av vissa barnomsorgsformer. De politiskaambitionerna att styra familjerna och lägga livet till rätta har lett till högaskatter och minskad frihet. Stödet till barnomsorg skall även komma dem tilldel som väljer att vårda och fostra barnen i hemmet eller genom samarbetemed andra. Familjepolitiken skall utformas så att det varken missgynnar deföräldrar som väljer att ta hand om barnen själva eller de föräldrar som villförvärvsarbeta.Rätten till en grundläggande utbildning och rätten att välja skola skallgaranteras genom införandet av en nationell skolpeng. När en sådan införsavlastas kommunerna kostnader, vilket ger utrymme för en betydande kom-munal skattesänkning.Varför finns kommunala bolag?Antalet kommunala företag har successivt ökat. Detta manartill eftertanke eftersom kommunala aktiebolag egentligen ären onödig företeelse. Kommunerna är befriade från skatt påsin verksamhet om den bedrivs i förvaltningsform. Däremotgäller samma skatteregler för kommunala aktiebolag som förandra bolag. Bildandet av kommunala företag har tidigare ibetydande grad motiverats med särreglerna för dessa, bl.a.beträffande insyn och offentlighet. är kommunalabolag i stort likställda med förvaltningsformen i dessaavseenden. Kommunala bolag innebär emellertid risker föratt kommunerna i strid med kommunallagen ägnar sig åtaffärsverksamhet som snedvrider konkurrensen på enmarknad där lokala småföretag skall kunna utvecklas.Konkurrensverket har lyft fram detta problem..har dessutom gett upphovtill koncernbildningar och avancerad skatteplanering för attpå artificiell väg uppnå den skattebefrielse som man ändåskulle ha om man bedrev verksamheten som kommunalförvaltning.Entreprenader ochkonkurrensDen konkurrensutsättning av verksamhet sompåtagligt ökades under föregående mandatperiod ledde till enmarkant höjd produktivitet. Effekten uppstår dels genom flerentreprenader efter upphandling, dels tack vare attegenregiverksamheten utvecklas när den konkurrensutsättsoch kostnadsjämförs. Mycket av det internautvecklingsarbetet i kommuner och landsting har sålundavarit en effekt av en mer stimulerande konkurrensmiljö. Densnabba produktivitets- och effektivitetsförbättringen under1992-1994 beskrev inrikesministern i en debatt den 20december 1996 som "otrolig". uttalade han att haninte trodde att detta skulle kunna upprepas en gång till. Vifinner det vara symtomatiskt att vi har en regering som intetilltror kommunsektorn att kunna fortsätta ett viktigteffektiviseringsarbete till gagn för medborgarna. I stället trorman att lösningen kan vara att överföra ytterligare statligapengar i bidrag. Troligtvis har den typen av åtgärder en påsikt direkt kontraproduktiv verkan.Det är tydligt att regeringen ägnar föga uppmärksamhet åt de för kommun-sektorn så viktiga konkurrens- och effektiviseringsfrågorna även om mannumera t.ex. i skrivelsen om utvecklingen inom den kommunala sektornverkar ha noterat att konkurrens som regel leder till sänkta kostnader. Vimoderater hävdar att det är uppenbart att kommuner och landsting har storaförutsättningar att genom bra konkurrensprogram förbättra kvaliteten i sinverksamhet och uppnå lägre relativa kostnader. Varje procentinnebär här stora vinster för kommunerna. Goda exempel borde aktivt gesspridning. Kommunsektorn är vidare så omfattande att positiva förändringargenom t.ex. ökad konkurrensutsättning skulle ge en långsiktigt gynnsameffekt på hela samhällsekonomin.MedborgarperspektivetDet framhålls ofta att undersökningar visar att medborgarnaär ganska nöjda med den kommunala servicen. Häravframgår att den produktivitetsförbättring som uppnåddes ikommunsektorn föregående mandatperiod lät sig väl förenasmed bibehållen service. Intressant är emellertid att de privataalternativen inom t.ex. skola och omsorg, vilka som regel harbetydligt lägre kostnader än de kommunala alternativen, oftahar mer nöjda kunder. Mot den bakgrunden vore det på sinplats att regeringen redovisar de skäl som ligger bakomregeringens ovilja mot elevers och föräldrars rätt att väljaskola och omsorg. Vi ser det som självklart med en rätt förföräldrar att kunna välja skola och barnomsorg.Det är vår övertygelse att kvalitet och variationsrikedom i t.ex. undervis-ningen bäst främjas om skolor med olika inriktning, arbetssätt och huvudmänkan verka sida vid sida. Gjorda undersökningar visar att detta också äråsikten hos dem som aktivt väljer ett alternativ som passar just dem ellerderas barn. I den diskussion som förs om mångfald och kvalitet inom dekommunala verksamhetsområdena är det särskilt viktigt att lyfta fram hurresultatet värderas av dem som verksamheten är till för.Angelägna åtgärder sompåverkar kommunernasekonomiUtvecklingen visar att den positivatrenden vänt i kommunsektorn. Det socialdemokratiskamaktövertagandet i flertalet kommuner och landsting leddetill en kraftig ökning av den genomsnittliga skattenivån.Förändringsarbetet avstannade på många håll. Regeringensoförmåga att lägga fram förslag till om ytterligareviktiga avregleringar har därutöver inneburit svårigheter förkommunsektorn att anpassa sin verksamhet efter t.ex. delokala förutsättningarna. Det mest flagranta exemplet ärbeslutsoförmågan när det gäller nödvändiga förändringar avsocialtjänstlagen, vilken dessvärre utmynnade i en nyriksnorm för socialbidrag, något som direkt motverkar enrimlig lokal anpassning och strider mot det kommunalasjälvstyrets grundläggande princip. Det är oacceptabelt attbestämmanderätten i denna ursprungligen kommunalakärnuppgift alltmer kommit att läggas på domstolar somöverprövar de kommunala nämndernas beslut.Genom sin bristande handlingsförmåga har regeringen fördröjt förnyelse-arbetet i kommunerna. Därmed hindras kommunerna från att bedriva sinverksamhet inom en rimligare samhällsekonomisk ram. barnomsorgslagen gör det svårt för kommunerna att utifrån lokalaförutsättningar fatta goda beslut. Barnomsorgslagen bör därför avskaffas.Vi moderater anser att den fortsatta avregleringen av kommunsektornmåste påskyndas, då en avreglering har förutsättningar att ge en bättre lokalpolitik för medborgarna som den har positiva samhällsekonomiskaverkningar. I vår beräkning av det skattefinansierade utrymmet för kommun-sektorn har vi förutom effekterna av konkurrensutsättningäven beaktat vad en avreglering av den kommunala verksamheten kommeratt innebära. Vi avvisar därför även regeringsförslaget att under det nulöpande kommunala och statliga budgetåret tillföra kommunsektorn ett ökatstatsbidrag. Det är viktigare för kommuner och landsting att få bedriva sinförnyelseverksamhet enligt vår modell så att långsiktiga resultat till gagn förmedborgarna uppnås.En särskilt märklig del av regeringens förslag till "nya" pengar tillkommunsektorn är tankarna att det skulle vara möjligt och lämpligt att "följaupp" hur just dessa bidrag används. Regeringen tycks tro att dessa pengarskulle ha någon speciell färg, som möjliggör en sådan uppföljning. Inomramen för den uppgiftsfördelning mellan stat och kommun som gjorts iförening med att statens överföring till kommunsektorn i huvudsak ärgenerell är detta synsätt mycket förvånande.Det kommunala självstyret bör förstärkas genom att kommunerna själva istörre utsträckning får besluta hur de vill bedriva sin verksamhet. De börexempelvis kunna avgöra i vilken utsträckning verksamhet skall avgifts-finansieras.Det är angeläget med en ekonomi i balans. Ursprungligenangav regeringen att detta skulle gälla . skjuts balanskravetytterligare framåt i tiden även för kommunerna. I förening med ökade statsbidrag och "förbud" mot skattesänkningarvill regeringen att förnyelsearbetet i kommunsektorn skall avbrytas i hoppom att detta skall kunna dölja situationen på arbetsmarknaden. Detta ärregeringens alternativ till att skapa förutsättningar för nya varaktiga jobb.Uppskjutandet av "balanskravet" har mycket riktigt på sina håll tolkats somatt kommuner och landsting under en övergångstid skulle kunna få låna tillsina löpande utgifter och verksamhet.Vi har vidare i vår kommittémotion med anledning av lagförslaget påtalatatt balanskravet är så utformat att en kommun själv kan besluta att frångådet, vilket är mycket anmärkningsvärt. Balanskravet har sålunda reduceratstill en rekommendation. Regeringens egna kalkyler kring kommunsektornsekonomi tycks också styrka att den bejakar detta. Därmed tillåts kommun-sektorn trots föreslagna ökade statsbidrag att redovisa ett fortsatt negativtsparande . Eftersom regeringen inte är beredd att ge kom-munerna tillräckliga möjligheter att själva påverka sin ekonomi förvånarknappast denna passiva hållning.Kommunal ekonomi ochskatterBudgetpropositionen innehåller en beskrivning avkommunsektorns ekonomi. Av denna framgår bl.a. att denkommunala skattenivån höjts från igenomsnitt till . Detta har skett trots attregeringen i tidigare propositioner framhållit desamhällsekonomiskt skadliga verkningar som kommunalaskattehöjningar har. I årets vårproposition säger regeringenatt utrymmet för kommunala skattehöjningar är "ytterligtbegränsat", vilket är ett understatement.I våra motioner om den kommunala sektorn har vi beskrivitett förslag till spärr mot kommunala skattehöjningar. Förslaget innebär attkommuner och landsting som höjer skatten i förhållande till föregående årendast får behålla högst av de merintäkter som skattehöjningenleder till genom motsvarande förändring av statsbidrag/neutraliseringsavgift.Vi gjorde bedömningen att denna modell skulle förhindra samhällsekono-miskt skadliga kommunalskattehöjningar, något som visat sig vara riktigt.Vårt förslag i denna del framlades nämligen senare av regeringen i prop.1995/96:223 och antogs av . Vi hävdar emellertid att regeringensförslag måste kompletteras med en stimulans till vissa kommuner att sänkasin höga kommunalskatt. Ett särskilt oroande faktum är nämligen attkommuner som gynnats av nya regler för inkomst- och strukturkost-nadsutjämning ej sänker sin skatt. Dessa kommuner som erhåller relativtförbättrade villkor har ofta hög skatt men begagnar ändå inte tillfället attsänka sin höga utdebitering. I stället konserveras den höga skattenivån trotsbidragstillskottet. Eftersom ett framskjutet argument för utjämningssystemetangavs vara att utjämna skillnader i kommunalskatt är det anmärkningsvärtatt någon uppföljning inte tycks ske av varför detta mål inte nås. Tvärtom gerregeringen nu tydliga signaler att den skulle ogilla om en kommun sänker sinskatt. Synsättet är orimligt och oacceptabelt men visar tydligt hur totalt manbl.a. struntar i att försöka uppnå sitt mål om minskade utdebiterings-skillnader. Regeringens underlåtenhet att stimulera till och uppmuntra skatte-sänkningar i dessa kommuner leder till att utdebiteringsskillnaderna kvarståroförändrade trots att man infört en mycket långtgående skattekrafts- ochkostnadsutjämning Genom att nu även framställa kommunalskattesänkningarsom oacceptabla visas också bilden av en regering som inte vill ge låg- ochmellaninkomsttagare en helt nödvändig lindring av skattebördan genom ensänkning av inkomstskatten.Inriktningen av regeringens s.k. saneringsprogram för statsfinanserna harkraftigt påverkat kommunerna . De massiva skattehöjningarna i förening medneddragningen av socialförsäkringsförmånerna har nämligen inneburit attkommunernas utgifter för socialbidrag ökat kraftigt. När regeringen anger attkärnverksamheter i kommunerna såsom skola, barnomsorg och äldreomsorghållits utanför saneringsprogrammet är detta i praktiken inte riktigt. Denförda politiken har inneburit att just dessa ofta drabbats av nedskärningar närkommunerna sökt kompensera sig för de skenande socialbidragskostnaderna.Eftersom regeringen gav signaler, som innebar attviktigt förändringsarbete i kommuner och landsting på många håll avstanna-de, upplevs situationen negativ av medborgarna. Vi har redan påtalat attproduktivitetsutvecklingen inom kommunsektorn, som var mycket positiv1991-1994, på nytt försämrats. Ideologisk stelbenthet och vaktslående kringkommunala monopol har sitt pris. De pånyttfödda vårdköerna kan ses somsymtom på en struktur som inte fungerar.Ersätt dagensinomkommunalautjämningssystemKommunernas beskattningsrätt ochgrundlagenDet s.k. inomkommunala utjämningssystem som infördesfr.o.m strider mot den svenska grundlagensbestämmelser. Bl.a. mot den bakgrunden är det nödvändigtatt ersätta detta med ett grundlagsriktigt system.För oss moderater har det varit självklart att hävda den för det kommunalasjälvstyret grundläggande principen att det en kommun upptar i kommunal-skatt skall disponeras fullt ut av kommunen för dess lokala uppgifter. Dennagrundlagsfästa princip är också bakgrunden till att kommuner och landstinginte tillerkänts rätt att uppta skatt för andra ändamål.När staten disponerar den skatt som en kommun eller ett landsting upptarför sina lokala uppgifter är detta ett grundskott mot det kommunala själv-styret. Den kommunala beskattningsrätten ändrar helt karaktär och sam-bandet mellan lokal skatt och lokala uppgifter bryts på ett sådant sätt att enstatskommunal skatt i praktiken successivt införs. Det borde vara självklartatt eftersträva enighet om ett system som låter sig förenas med vår grundlagoch fortsatt beskattningsrätt där en kommuns skatteinkomster isin helhet skall gå till kommunens skötsel.För kommuner och landsting som har en för sina uppgifter otillräckligskattekraft är det en statlig uppgift att ge bidrag hämtade från de skatte-inkomster som staten uppbär. Den ändrade uppgiftsfördelning mellan statoch kommun som vi moderater nedan föreslår underlättar därutöver påtagligten sådan reform.Ett grundlagsenligt statsbidragssystem måste sålunda införas. Denomläggning av bidragssystemet till kommunsektorn som beslutades avhöstriksdagen 1995 skedde i strid med den svenska grundlagens bestämmel-ser.Vi förordar att vårt förslag till statsbidragssystem för kommuner och lands-ting som återfanns i motion /96:Fi10 genomförs med verkan från 1januari 1998Förslaget innebär: att den svenska grundlagen respekteras, att lokalt uppburen skatt går till den egna kommunen och ej till ettomfördelningssystem, att det är en statlig uppgift att ge bidrag till kommuner med för sinauppgifter otillräcklig skattekraft, att fullt incitament att förbättra sin skattekraft föreligger för allakommuner och landsting, att regleringar mellan stat och kommun i enlighet med finansierings-principen m.m. sker genom den s.k. neutraliseringsavgiften i sambandmed utbetalningen av kommunalskattemedel, att systemet med individuell slutavräkning kommunvis återinförs.Felaktig fördelningspolitik med snedaeffekter!Hela debatten kring en inomkommunal skatteutjämningsfördelningseffekter förs ofta utifrån den felaktigaföreställningen att medborgarna i en kommun med högskattekraft också generellt skulle ha höga inkomster och lågakostnader till följd av låg kommunalskatt. Detta är envanföreställning.I kommuner som förlorar mycket på det nya systemet blir effekten nusärskilt kännbar, just för låg- och medelinkomsttagarna. Den kommunalaservicen påverkas negativt på grund av en politik där dessa grupper med sinkommunalskatt tvingas betala till service i andra kommuner.En relativt sett lägre kommunalskatt i dessa kommuner motsvaras till stordel av högre kostnader i andra avseenden. Högre prisnivå på bostadsrätteroch småhus leder till högre boendekostnader genom högre fastighetsskattoch större ränteutgifter. Inte minst fastighetsskatten ökar kraftigt från ochmed taxeringen 1997. Hushåll med små marginaler kommer därför att förlorakraftigt och kan känna sig tvingade att flytta. Priset på fasta tillgångarpåverkas av de ökade levnadskostnaderna i dessa kommuner, med förlusterför just enskilda hushåll som måste flytta som följd.