mot · GL02So240 · 1997-10-06 00:00:00 — Trygghetens och välfärdens förnyelse 2 Revorna i välfärden växer 3.3 Det behövs en ny välfärdspolitik 4 Hälso- och sjukvård 4.1 Prioritera hälso- och sjukvården 4.4 Slopat remisstvång och åldersgräns 4.5 Privat vård billigare 4.6 Avskaffa åldersgränsen för privatläkare 5.1 Förändringar på kort sikt 5.3 Försäkring vid arbetsskada 6.3 Hur ser verkligheten ut? 6.4 Skattetrycket skadar familjen 6.5 Avdragsrätten och vårdnadsbidraget 6.10 Föräldrarollen och beroendet 6.11 Den framtida inriktningen av familjepolitiken 8.1 Äldreomsorg i kris behöver en ny politik som sätter den enskildes trygghet och inte de offentliga verksamheternas främst. De offentliga systemen förmår inte upprätthålla den trygghet som medborgarna har rätt att kräva. Staten, kommunerna och landstingen klarar inte att uppfylla de krav medborgarna har rätt att ställa. Trots en omfattande sektor som tar i anspråk tre femtedelar av hela vår ekonomi förmår den inte lösa kärnuppgifterna på ett tillfredsställande sätt. Genom brist på koncentration och alltför omfattande åtaganden används resurserna fel och ineffektivt. Genom en skattepolitik som innebär att svenska låg- och medelinkomsttagare betalar världens högsta skatter har Socialdemokraterna gjort miljoner svenskar beroende av de offentliga försörjningssystemen. av alla svenskar får hela eller delar av sin försörjning från de offentliga transfereringssystemen. Trots detta enorma skattetryck och trots den allomfattande offentliga sektorn blir revorna i den del av välfärden som måste hanteras gemensamt allt tydligare. Köerna till vård och behandling inom hälso- och sjukvården blir allt längre. Köerna till barnomsorgen likaså. De funktionshindrade fråntas sin rätt till personlig assistans och äldre människor far illa på sjukhemmen. Socialdemokraterna håller fast vid gamla lösningar och gamla system som visat sig inte hålla måttet. I stället fortsätter de i samma spår, med löften om högre bidrag, mer pengar och högre skatter. Det innebär att man försöker lindra symptomen, men problemen finns kvar. I föreliggande motion redovisar vi en strategi för att förändra dagens välfärdssystem. Förändringarna syftar till att fördjupa välfärden och göra den anpassad till dagens verklighet. Man skall kunna leva på sin lön när skatten är betald. måste förtroendet för att stat och kommun kan fullfölja sina grundläggande åtaganden återskapas. Vårdköerna skall avskaffas och valet av vård och omsorg skall vara den enskildes. Det offentliga skall garantera att alla som har ett behov av stöd, omsorg eller vård alltid skall veta att de får detta. En vårdgaranti bör ersätta den införda besöksgarantin. Etableringsfriheten för specialistläkare och sjukgymnaster skall återinföras. Åldersgränsen för rätt till sjukvårdsersättning och förbudet mot ersättningsetableringar skall avskaffas. På förordar vi att det införs en obligatorisk hälsoförsäkring som skall omfatta alla medborgare och följa den enskilde patienten i dennes val av hälso- och sjukvård oavsett huvudman. Ett helt nytt skydd bör gälla vid tillfälliga inkomstbortfall. Vi presenterar två möjliga vägar: dels en inkomstbortfallsförsäkring, dels tankar kring införande av sparkonto för den egna tryggheten. Beslut om ett framtida skydd vid inkomstbortfall bör fattas i så stor politisk enighet som möjligt. Trygghetssystemen får inte ändras beroende på skiftande politisk majoritet. Vi föreslår också ett antal förändringar inom ramen för dagens socialförsäkring. Det gäller ökad samordning, förändrad försäkring vid arbetsskada och överföring av sjukskrivningar som beror på trafikolyckor från den allmänna sjukförsäkringen till den obligatoriska trafikskadeförsäkringen. Familjen måste stärkas ekonomiskt. Detta sker genom att sänka skattetrycket för låg- och medelinkomsttagare, öka valfriheten inom barnomsorgen och återinföra rätten till avdrag för styrkta barnomsorgskostnader. Av hänsyn till barnfamiljernas större försörjningsbörda bör det generella ekonomiska stödet öka från till ca och barn. Det sker genom ett grundavdrag på per barn och år vid den kommunala beskattningen som ett komplement till ett oförändrat barnbidrag. Det innebär att barnfamiljerna får bättre ekonomiska förutsättningar. har de funktionshindrade fått bära många av Socialdemokraternas nedskärningar. De funktionshindrade barnen har drabbats särskilt hårt. Moderata samlingspartiet har motsatt sig samtliga dessa försämringar. Vi föreslår att assistansreformen återställs. En hjälpmedelsgaranti skall garantera den enskilde funktionshindrade en ovillkorlig rätt till hjälpmedel. Avslutningsvis framhålls att våra äldre har rätt till samma valfrihet och trygghet som andra grupper i samhället. Gamla människor får inte alltid den vård och omsorg de har rätt till. 2 Revorna i välfärden växer På en rad områden kan vi nu nästan konstatera att bristerna och problemen i det som kallas välfärdsstaten blir allt större. Larmrapporter om att människor inte får vård , att äldre inte får den omsorg de behöver och att allt fler människor hamnar i bidragsberoende är i det närmaste vardagsmat. Senaste köade mer än 13 000 patienter för behandling av ett slag som en gång omfattades av vårdgarantin. Väntetider på upp emot , ibland betydligt mer, är dessvärre inte ovanliga. Kötiderna leder till lidande för den som drabbas och kostnader för skattebetalarna i form av sjukskrivningar. 1996 dog över 60 personer av svält på institutioner enligt uppgifter från . De flesta var och bodde på kommunernas och sjukhem. Enligt Social Rapport 1997 befinner sig fler än 800 000 hushåll på en nivå under socialbidragsnormen. Arbetande hushåll, särskilt barnfamiljer, klarar inte längre sin försörjning. Antalet socialbidragstagare var 1980 drygt 340 000. 1996 hade antalet bidragstagare mer än fördubblats till drygt 753 000 personer. Enligt betalar en genomsnittlig socialbidragstagare i skatt och erhåller i socialbidrag. Att eliminera arbetslösheten är en gemensam uppgift för hela det svenska samhället. För den enskilde är arbetet av avgörande betydelse för den sociala tryggheten och identiteten. I rapporten och samhällsekonomin som presenterades konstateras följande: En tillväxt som är baserad på att allt färre producerar allt mer löser inte problemet (med den framtida välfärdsutvecklingen.). Man kunde tycka att som trots allt är ett rikare land än mätt i BNP per capita skulle ha lättare nu än då att bära välfärdssystemet, men så behöver alltså inte vara fallet. För detta krävs en tillväxt där både fler är aktiva i produktionen och de aktiva producerar mer. De avgörande faktorerna är alltså sysselsättning och produktivitetsutveckling. Under 1990talets ekonomiska kris har antalet sysselsatta sjunkit mycket kraftigt. (Socialdepartemetet, ) I rapporten konstateras att sysselsättningsutvecklingen i näringslivet har visat en negativ trend och endast kunnat döljas genom konjunkturella variationer, särskilt . Om denna trend fortsätter, blir konsekvenserna för välfärden förödande: Trots den bevarade offentliga sektorn växer arbetslösheten i detta scenario för varje konjunkturnedgång till en allt högre nivå. Att söka minska arbetslösheten genom ökad offentlig sysselsättning eller försörjning medför bara större underskott och hastigt ökade ränteutgifter. De senare leder förr eller senare oundvikligen till att övriga offentliga utgifter trängs ut. Offentlig expansion skjuter endast upp problemen och förvärrar dem . Allt färre kan inte försörja allt fler och garantera dagens välfärd. En utveckling där allt färre arbetar kommer att ställa krav på höjda skatter och omfördelning till dem som inte arbetar. Det leder i sin tur till att en allt större del av skatterna kommer att gå till att försörja dem som inte har en egen försörjning och en allt mindre del till välfärdens kärnverksamheter. För att skapa fler arbeten och varaktig trygghet är det viktigt att skatterna för låg- och normalinkomsttagare sänks. De som vill höja skatterna och egenavgifterna för låginkomsttagarna saknar i praktiken respekt för människors egen personliga välfärd. De höga skatterna leder till små marginaler som i sin tur leder till att människor förlorar kontrollen över sin egen ekonomi och tillvaro. Detta leder till otrygghet och ökat beroende av kortsiktiga politiska beslut. Den enskildes trygghet måste bygga på att man kan leva på sin lön, att familjer beskattas med hänsyn till försörjningsbördan, på robusta socialförsäkringssystem som oberoende av politiska förändringar håller vad som lovats, på en rättstrygghet som värnar rätten för medborgarna att var de än bor känna en trygghet för sig och sina barn samt en prioritering av de verksamheter som för medborgarna är oumbärliga delar av välfärden, nämligen skolan, vården och omsorgen. Friheten att välja och ett minskat beroende av bidrag ger en kontroll över den egna vardagen som stärker både personligt ansvar och gemenskap i den lilla världen och tryggheten för den enskilde. Genom att koncentrera kommuners och landstings verksamhet till de viktigaste uppgifterna säkras förutsättningarna för sjukvård, omsorg och skola. En politik som förutsätter att stat och kommun kontrollerar och styr över medborgarnas välfärd leder inte bara till byråkrati och dålig hushållning utan också till bristande förmåga att prioritera till förmån för ständigt nya politiska projekt och till förfång för det offentligas kärnuppgifter. Det är inte genom politisk styrning och växande offentlig maktutövning som den enskildes välfärd tryggas utan genom mångfald, valfrihet och förnyelse som sätter den enskildes krav och behov främst och som ger största möjliga utrymme åt personligt engagemang och hänsynstagande. Trygghet är att kunna välja den vård och omsorg man behöver och de institutioner och människor som man känner störst förtroende för. Trygghet är inte så många och så stora bidrag som möjligt utan att de enskilda medborgarna är beroende av så få och så små bidrag som möjligt. Beroende av andras beslut ger vare sig den enskilde eller den lilla världens gemenskaper den trygghet som är möjlig att realisera i ett verkligt välfärdssamhälle. En ny social politik skall bygga på fem grundpelare. Den enskilde skall veta att han eller hon kan försörja sig på ett arbete och leva på sin lön. skall vara ett samhälle där arbete, företagande och utbildning lönar sig. Det är ur denna rätt att kunna få det bättre som en viktig del av tryggheten växer fram. Det kräver en ny skattepolitik som leder till arbete och minskat bidragsberoende. Det grundläggande problemet med högskattesamhället är inte att de med höga inkomster får betala mycket skatt utan att de med låga och normala inkomster får så lite kvar. Det ökade bidragsberoendet och det faktum att massarbetslösheten inte minskar med regeringens politik är ett tydligt tecken på den nuvarande politikens misslyckande. Den enskilde skall känna att han eller hon behövs i den lilla världens många gemenskaper liksom andra behöver honom och henne. Rätten och möjligheten att fatta egna beslut i vardagliga frågor är avgörande för förmågan att ta ansvar för sig själv och den egna familjen. Familjen är basen för trygghet för den enskilde medborgaren. Det gäller i allra högsta grad våra barn som bör ha rätten att ha trygga föräldrar och att föräldrarna kan ta sitt ansvar. Beskattningen måste ta hänsyn till familjernas försörjningsbörda. De verksamheter som utgör kärnan i de offentliga åtagandena skall prioriteras oavsett om de utförs i privat eller offentlig regi. Det innebär att skola, omsorg och sjukvård är de verksamheter som främst skall prioriteras. En nationell skolpeng och en allmän hälsovårdsförsäkring säkrar att de resurser som anslås också kommer till användning för rätt uppgift. En skola med största möjliga kvalitet i de kunskaper som eleverna tar med sig ut i livet ger en trygghet som inga transfererings- eller bidragssystem kan ersätta. Socialförsäkringssystemen skall vara robusta oavsett den politiska majoritetens budgetpolitik. Det ställer krav på mer av försäkringar och mindre av omfördelning. Försäkringarna för inkomstbortfall och en god hälsovård skall vara obligatoriska och säkra att de pengar vi betalar för tryggheten också används till försäkringstrygghet och en bra hälsovård. De som inte har någon annan trygghet än den som offentligt stöd kan ge dem skall värnas. De senaste årens politik med förslag som riktat sig emot mot änkor, handikappade och föräldralösa barn illustrerar en politik som saknar en genomtänkt social profil. Den osäkerhet som människor känner inför de sociala försäkringssystemen visar vad som händer när politiken själv genom ständiga återställare skapar osäkerhet. De som känner störst osäkerhet och har minst förutsättningar att forma sin egen trygghet skall kunna lita på att de åtaganden som stat och kommun gjort inte är tomma ord. Var och en skall känna en trygghet till liv och egendom. För staten är uppgiften att värna trygghet på gator och torg en central uppgift. Oavsett var man bor skall man kunna känna denna trygghet för sig själv och för sina barn. Respekten för lagar och regler lägger grunden för ett samhälle där social rörlighet ger medborgarna ständigt nya möjligheter. Ett civiliserat samhälle kännetecknas av att det inte bara till orden värnar om dem som råkat i svårigheter på grund av sjukdom, handikapp och långtidsarbetslöshet. måste medborgarnas ansvar för sig själva och sina närmaste inte bara respekteras utan också värnas. Goda levnadsförhållanden, trygghet för familjen, för arbetet och för ålderdomen, utvecklingsmöjligheter, utlopp för nya initiativ och nya idéer skapas inte genom politiska beslut. Det goda samhället med självständiga människor, som har framtidstro, växer fram i familjen, i de lokala gemenskaperna, på arbetsplatserna, i skolorna, i vänkretsen, i föreningslivet i det som brukar kallas det civila samhället. Det allmänna, och därmed politiken, har en viktig stödjande roll. Ett civiliserat samhälle kan inte lämna människor vind för våg när de inte klarar att upprätthålla den mer grundläggande tryggheten. Ett land som kännetecknas av ett gap mellan olika människors livschanser riskerar att bli en delad nation. Det är mot denna bakgrund som vi anser att staten, kommunerna och landstingen måste renodla sina verksamheter. Stat och kommun skall hantera det genuint gemensamma, de problem som ingen annan kan lösa lika bra eller bättre. Det går inte att med begränsade resurser upprätthålla och utsträcka det offentliga engagemanget till uppgifter som med fördel kan skötas av någon annan. I valet mellan att säkra vårdens resurser och att satsa skattepengar på allt från tvättinrättningar och länsmuseer till storstilade kommunala projekt borde valet vare enkelt. Totalt omsluter den offentliga sektorn , vilket utgör av hela samhällsekonomin. Av detta utgör kommunernas och landstingens verksamhet . har skatterna höjts med nära . Trots detta hävdar regeringen att den offentliga sektorn måste tillföras ytterligare resurser för att kunna klara det som måste anses vara dess mest centrala uppgifter. Detta illustrerar vikten av att snarare diskutera förändringar och förnyelse för att medborgarna skall få valuta för de mer än 1 000 miljarder de betalar än att undvika förändringar genom ständigt fortsatta skattehöjningar som för den enskilde innebär nedskärningar i den personliga välfärden. har världens största offentliga sektor. Trots detta kan vi se allt större revor i det skyddsnät som den generella välfärden en gång utgjorde, men som inte längre klarar att ge människor den trygghet och den välfärd som de borde ha rätt att kräva. 3.3 Det behövs en ny välfärdspolitik Det borde inte föreligga stora åsiktsskillnader vad gäller målet för välfärdspolitiken. De s.k. trygghetsfrågorna har stått i fokus för politiska meningsskiljaktigheter , och grunden till detta ligger i synen på den enskilda människans förmåga och i ansvarsfördelningen mellan individ och samhälle. När dagens demokrati växte fram var dess grundläggande syfte att ge den enskilda människan makt och inflytande över samhällets uppbyggnad och funktion. Humanism, medmänsklighet, människovärde, individens frihets- och trygghetssträvanden utgjorde utgångspunkter. har vi anledning att fråga oss vart den enskilda människan egentligen har tagit vägen i vårt byråkratiserade samhälle. Det är nödvändigt att reformera dagens trygghetssystem, men det räcker inte med ändringar i detaljer. Det krävs långt djupare förändringar för att komma åt strukturella brister i systemen. Ett bra trygghetssystem skall i första hand värna dem som har stora problem och behov av stöd. Det är därför som Moderata samlingspartiet inte kunnat acceptera de besparingar som regeringen föreslagit. som regeringen låtit LO stoppa besparingar som avsett långtidsfriska och arbetsföra har den haft sin faktiska udd riktad mot de svagaste grupperna. Landets änkor fick uppleva att regeringen bröt ett ingånget avtal som ändrade de ekonomiska förutsättningarna för tiotusentals hushåll. Socialdemokraterna avsåg t.o.m. gå så långt att barn som förlorat en eller båda sina föräldrar skulle få sitt ekonomiska skydd halverat. Förslaget förverkligades inte, även om en riksdagsmajoritet först biföll regeringens förslag. Regeringen har urholkat assistansersättningen och rätten till personlig assistans. Senast halverade regeringen stimulansbidragen för utveckling av habilitering av funktionshindrade, utvecklingen av hjälpmedel och utbildning av tolkar för döva och dövblinda. Listan över försämringar som drabbat en redan utsatt grupp kan göras än längre. Bidragande till den nya otryggheten är den ryckighet som har kännetecknat Socialdemokraternas agerande: först sänks barnbidraget för att i årets budgetproposition höjas till den nivå det hade när den borgerliga regeringen lämnade över. Flerbarnstillägget avskaffades successivt, för att nu återinföras. Kompensationsgraden i sjuk- och föräldraförsäkringen höjs inte som utlovat till utan sänks till för att återigen höjas till . Bostadstillägget för pensionärer sänks från , för att återgå till . Listan över åtgärder och motåtgärder kan göras längre. Det allvarliga är att ryckigheten förhindrar varje form av långsiktig planering för de enskilda hushållen. Politiken blir orsak till medborgarnas osäkerhet. Staten och kommunerna har det yttersta ansvaret för medborgarnas sociala skydd. I detta ansvar ligger dock också en skyldighet att se till att så få som möjligt behöver denna hjälp. Då kan också stödet till dem som står svagast bli starkt och beständigt. Ett bra trygghetssystem får inte innehålla drivkrafter som motverkar egenförsörjning. Arbete måste löna sig. Ett bra trygghetssystem måste vara stabilt, annars kan inte människor planera sitt sparande, sin konsumtion och sina investeringar långsiktigt. Skydd vid inkomstbortfall måste vara uppbyggda på ett mer försäkringsmässigt sätt än dagens system. Detta innebär att den enskilda människan måste veta att det han eller hon betalar i avgift eller skatt till ett visst förmånssystem inte går till något annat. har sjukförsäkringssystemet givit ett överskott på ca . Det har blivit en skatt som använts för att täcka underskott i andra delar av socialförsäkringssektorn. Detta är inte acceptabelt. I andra sammanhang har det funnits en enighet om att de kostnader som uppkommer inom ett socialförsäkringsområde skall hanteras inom just det området. En sådan inriktning innebär att det blir lättare att göra prioriteringar inom och mellan de olika systemen och det gör också systemen mer lättöverskådliga för medborgarna. Det överuttag som har ägt rum och fortfarande äger rum inom socialförsäkringen innebär att dessa kopplingar helt har försvunnit. Försäkringsmässigheten i de offentliga trygghetssystemen finns således inte längre. Vår välfärdspolitik bygger på en annan syn på vad trygghet är än den som ligger till grund för dagens välfärdsstat. Samtliga de förslag som vi presenterat , vad gäller t.ex. ersättningsnivåer och karensdagar, bygger på en mycket central förutsättning, nämligen att skatterna sänks för låg- och medelinkomsttagare. Vårt förslag om ytterligare en karensdag i sjukförsäkringen kan därför inte ses isolerat utan det skall ses mot bakgrund av våra förslag på kommunala skattesänkningar och sänkningar av andra skatter. har hushållen fått vidkännas skattehöjningar på . har Socialdemokraterna sänkt barnbidrag, ersättningsnivåer, pensioner och andra förmåner. Hushållens ekonomiska marginaler har krympt eller helt försvunnit. Vi kan inte acceptera en sådan politik. Våra förslag vad gäller transfereringssystemen hänger intimt samman med våra förslag på skatteområdet. Vårt mål är ett välfärdssamhälle där den enskilde har många skyddsnät att falla tillbaka på i svåra situationer. Staten och de offentliga organen har ett viktigt ansvar, men det har också familjen, de civila nätverken och arbetslivet. Systemen måste också kunna möta den verklighet vi lever i. De omfattande svenska transfereringssystemen byggdes upp då samhället var helt annorlunda. En person arbetade heltid, hade en arbetsgivare i taget och flyttade sällan över gränserna. är verkligheten helt annorlunda. Människor har fler arbetsgivare, arbetar bara under vissa perioder i sitt liv och arbetar dessutom kanske utomlands under . När dagens socialförsäkringar skall möta verkligheten uppstår problem. Ett av de mer uppenbara är karensdagen. Som karensdagen är konstruerad innebär den att en person som t.ex. har två arbetsgivare eller arbetar skift får . Moderata samlingspartiet har vid ett flertal tillfällen påtalat detta problem och trots att alla är medvetna om problemet är det i det närmaste omöjligt att göra någonting åt det om man inte väljer att skapa ett helt nytt system som tar individuella hänsyn. Dagens system utgår från att man är anställd. Egna företagare står i praktiken utan många av de skydd som finns inom socialförsäkringssektorn. Det är centralt att en diskussion inleds om hur framtidens trygghetssystem skall byggas upp. Vår målsättning är att en sådan diskussion skall föras så brett att vi uppnår en långsiktig stabilitet och ett robust system. Människor skall helt enkelt kunna lita på att det de betalar i också utfaller i förmåner, som man skall kunna planera på och veta vilka förutsättningar som gäller. Vi vill skapa flexibilitet för människor genom ökade möjligheter till personliga ekonomiska prioriteringar. Pensionsreformen är ett tydligt exempel på en bred politisk överenskommelse som ger människor en långsiktig möjlighet att planera. Att nå samma breda politiska uppgörelse även inom andra delar av socialförsäkringssektorn skulle vara av stor betydelse. Våra förslag bygger på den fasta övertygelsen att det finns alternativ till dagens välfärdsstat. Alternativ som innebär ökad välfärd, större mått av personligt ansvar och en respekt för individens rätt att välja den vård och omsorg som passar just honom eller henne bäst. 4 Hälso- och sjukvård 4.1 Prioritera hälso- och sjukvården Moderata samlingspartiet anser att landstingen skall koncentrera sin verksamhet på i första hand hälso- och sjukvård. Av de som landstingens verksamhet kostar går en fjärdedel till annat än hälso- och sjukvård. Har man utgångspunkten att sjukvården är landstingens viktigaste uppgift är det svårt att hävda att landstingen inte har råd med sjukvården. Om sjukvårdens problem är bristen på resurser vore det naturliga att finna dessa inom ramen för landstingens befintliga verksamhet. En kritisk prövning och prioritering av landstingens resurser har mer att ge än nya skattemedel som tillförs för att undvika prioriteringar och skärpta krav på att skattebetalarna skall få valuta för sina pengar. Denna utgångspunkt är väsentligt mer rimlig än den som präglar regeringens påståenden att begränsade resurser i första hand skall drabba sjukvården. Det förhållningssättet vittnar om en ovilja att hushålla med skattebetalarnas pengar. Det borde framstå som naturligt att man inte i första hand drar ner på de verksamheter som är viktigast.