mot · GL02Fi219 · 1997-10-06 00:00:00 — var ingalunda ensamt om att upptäcka att nu gick det att tänja i budgeten och släppa fram populära kostnadsdrivande reformer, trots att det medförde underskott år ut och år in. Det första misstaget var alltså att inte skaffa någon annan form av effektivare utgiftskontroll när den internationella motkraften försvann. Det är först nu med ny budgetprocess i staten och lagstadgat krav på balans i kommuner och landsting, som vi är på väg att återupprätta en hållbar budgetpolitik. Det andra misstaget består i ett tankefel: att ständiga underskott i de offentliga finanserna är ofarliga och t.o.m. en verkningsfull metod att påskynda den ekonomiska tillväxten. Ofarliga genom att staten alltid kan ta tillbaka pengarna genom höjda skatter, eller genom att på ett eller annat sätt släppa fram ökad inflation. Verkningsfulla genom de stimulanseffekter på ekonomin som ökad offentlig konsumtion och ökade transfereringar ger. Dessa stimulanseffekter förutsätts då vara större än den belastning som ökade räntor medför. När vi nu ser tillbaka på statistiken för svensk ekonomi kan vi konstatera att denna idé var ett önsketänkande som i verkligheten ledde till sin motsats. de grönas hårda kritik mot tillväxt- och konsumtionsfixeringen i svensk ekonomi kom att besannas på ett mycket konkret sätt . Det tredje misstaget var den underfinansierade skattereform som genomdrevs av Socialdemokraterna och 1990. motförslag var dessutom ännu mer underfinansierat! Underfinansieringen motiverades med att sänkta marginalskatter skulle få folk att arbeta mer, och därmed skulle skattebasen växa och skattemedlen flyta in i en så riklig ström att underskottet omdelbart skulle försvinna och snabbt övergå i överskott. Så blev det nu inte, tvärtom! Skattereformen förvärrade lågkonjunkturen . Underskottet i statsfinanserna växte oerhört snabbt åren efter skattereformen. Företagen slogs ut på löpande band, massarbetslösheten blev ett faktum, en fjärdedel av statens utgifter fick när det var som värst bekostas med nya lån. Detta bäddade för spekulation mot kronan som var ansluten till , dvs fast knuten till ecu, ett våldsamt och extremt kostsamt kronförsvar och stora ytterligare förluster för svensk samhällsekonomi som vi tvingas betala dyrt för. Denna erfarenhet visar bl.a. att skattesänkningar för de välbeställda inte alls automatiskt ger tillväxteffekter eller stimulerar till någon positiv samhällsutveckling. föreslog att välfärdsbegreppet borde utvidgas till att innefatta faktorer som utarmning av naturresurser och kostnader för reparation av miljöskador. Den svenska miljöskulden beräknades 1992 till minst 260 mrd kr med en årlig ökningstakt på ca 7 mrd kr (SOU 1992:58). Den om svensk miljövård som kom visar att har stora brister inom framför allt naturvården detta pekar på att miljöskulden sannolikt fortfarande ökar. Beräkningar av det s.k. rättvisa miljöutrymmet som gjorts av ett antal miljöorganisationer pekar på att har en ekologiskt ohållbar utveckling. En annan utredning (SOU 1991:37) föreslog att miljöräkenskaper i anslutning till nationalräkenskaperna ska införas och SCB, KI och SNV fick i uppdrag att utveckla dessa. Det sistnämnda projektet pågår . 1996 publicerade () en rapport om bl.a. miljöjusterad BNP för . Metoden, som har prövats på en rad västländer, innebär att ett index för hållbar ekonomisk välfärd (Index of Sustainable Economic Welfare, ISEW) beräknas och adderas till det traditionellt beräknade BNP-värdet. Förutom en rad miljöfaktorer ingår även vissa sociala faktorer, främst för inkomstfördelning (jämnare fördelning ger högre värde) och kostnader för sjukvård m.m. De största neddragande komponenterna är utarmning av naturresurser, långsiktiga miljöskador och kostnader för utsläpp till luft och vatten. De miljökostnader man räknat med ligger i linje med eller lägre än svenska bedömningar i bl.a. (bl.a. SOU 1989:83) och (SOU 1992:58). Naturligtvis har man av praktiska skäl inte kunnat räkna med alla miljökostnader, varför bedömningarna kan antas ligga i underkant. De största pluskomponenterna är jämnare inkomstfördelning och hushållsarbete (informell sektor). Enligt dessa beräkningar skedde ett trendbrott kring 1980, varefter den justerade BNP-siffran har haft en fallande trend. 1992 ligger den justerade BNP-siffran per capita lägre än den traditionellt beräknade. Den ekonomiska utvecklingen 19501992 har således varit betydligt svagare än vad den tradionella BNP-beräkningen visar. Tillväxten har i medeltal varit och invånare, dvs knappt hälften av vad som vanligen uppges. har tillväxten varit obefintlig eller negativ, dvs de negativa miljöeffekterna har varit större än den traditionellt beräknade ekonomiska tillväxten. har inga förändringar skett som kan antas ha minskat de negativa miljöeffekterna i någon större omfattning. Inkomstfördelningen har däremot blivit mindre jämlik, varför vi kan anta att en fortsatt fallande trend är för handen. Regeringen har i en bilaga till budgetpropositionen nu gjort ett första försök till en motsvarande redovisning av miljösituationens förändring som en följd av den ekonomiska utvecklingen. Därmed tillgodoses delvis den överenskommelse som gjordes mellan de gröna och regeringen i konvergensprogrammet . Det är i sig utmärkt och efterlängtat. Regeringens redovisning av miljösituationens förändring har emellertid inte tagit till vara de ovan refererade studierna och analyserna. Redovisningen är också så pass ostrukturerad och knapphändig att det är svårt att av den avgöra hur miljöskulden eller miljösituationen i sin helhet förändrats. Likväl drar regeringen slutsatsen att miljön inte har försämrats under de år konvergensprogrammet har gällt. Det framstår i sammanhanget som en visserligen from, men dessvärre alltför ogrundad förhoppning. Det är därför angeläget att regeringen även redovisar även miljöskuldens utveckling, och att denna redovisning fördjupas och förstärks. Det skall också sägas att de allmänna föresatser som regeringen ger uttryck för i sin miljöbilaga till budgeten är utmärkta. De följer synbarligen den överenskommelse de gröna och regeringen gjorde i tillväxtpropositionen . Dessa föresatser borde dock komma till betydligt tydligare uttryck i den ekonomiska politikens konkreta utformning än vad som skett. Finanspolitiken måste kännetecknas av bra utgiftskontroll och långsiktig balans i de offentliga finanserna. Offentliga underskott ska under normala år inte accepteras. Statsskulden har på grund av långvariga och accelererande underskott blivit så stor att enbart räntebetalningarna för denna utgör den största enskilda utgiftsposten på den statliga budgeten beräknas nu räntekostnaden till . Det kan jämföras med budetåret 91/92 då räntekostnaden var ca 60 mdkr. Ökningen motsvarar större delen av de besparingar som staten har gjort på sina övriga utgifter . Efter stora underskott beräknas de offentliga finanserna åter vara i balans 1998. Det är emellertid också nödvändigt att den del av de offentliga inkomsterna som går till räntor på statsskulden minskar, bl.a. för att kunna möta behoven från ett växande antal äldre utan att andra gruppers behov trängs undan. Det är nödvändigt att på en rad olika sätt förbättra statens och kommunsektorns utgiftskontroll, att minska utgiftstrycket i den offentliga ekonomin genom besparingar i främst transfereringar med liten fördelningseffekt och vissa föråldrade statliga verksamheter. Ytterligare steg bör tas för att bättre organisera och effektivisera i offentliga verksamheter och transfereringssystem; kostnadstrycket måste hållas tillbaka på långsiktigt hållbara nivåer. Prioriteringarna ur social och miljömässig synpunkt måste förbättras avsevärt. Besparingar kan ske på transfereringar till hög- och medelinkomsttagare, men inte till dem som saknar ekonomiska marginaler. I det sistnämnda fallet leder det till övervältringar på socialbidragssystemen som kommunerna bekostar. Besparingar kan göras i betydligt högre grad på militär och större vägbyggen, men däremot är de genomförda besparingarna på t.ex. kalkning mot försurning, sanering av allvarligt miljöskadade områden och miljöforskning klart kontraproduktiva. de gröna anser principiellt att det privata hushållssparandet bör uppmuntras. Därför har vi sett positivt på de senaste årens ökade hushållssparande. Förutsättningarna för privat sparande måste dock bli jämnare fördelade genom en mer aktiv fördelningspolitik så att även hushåll med lägre inkomster får möjlighet att minska sin skuldsättning och helst också lägga undan en slant för att öka sin ekonomiska trygghet och handlingsfrihet. Ett ökat och mer spritt hushållssparande ger också ökade möjligheter till ett spritt ägande och risktagande i näringslivet. Mot den här bakgrunden finns det inget egenvärde i ett högt offentligt sparande mer än vad som är nödvändigt för att långsiktigt säkra den välfärd som vi valt att trygga inom ramen för den gemensamma sektorn. Formerna för pensionssparandet bör här särskilt diskuteras. de gröna anser att statens åtaganden för trygghet på ålderdomen framför allt bör omfatta en bra grundpension för alla och ekonomiska garantier för god vård och äldreomsorg. Det skall däremot inte vara en uppgift för staten att trygga uppnådda högre inkomstnivåer. Det bör i första hand vara en uppgift för den enskilde att trygga genom avtalsförsäkringar, privata försäkringar eller sparande i andra former. Med den här utgångspunkten behövs inte något stort offentligt pensionssparande mer än för att säkra en buffert för väntade variationer i pensionsutbetalningarna. En lagom nivå på sparandet till en sådan buffert kan vara de ca 10 mdkr/år (ca 0,av BNP) som sparas i AP-fonderna. de gröna anser av ovan angivna skäl att det inte behövs något offentligt tvångssparande i form av ett premiereservsystem i det nya pensionssystemet. En annan faktor som har stor betydelse i bedömningen av den framtida finanspolitiken är miljöskuldens utveckling. En ökande miljöskuld leder till krav på ökade offentliga utgifter eller minskande skatter på för att sanera även denna skuld. Ju tidigare denna sanering kommer igång desto mindre blir den totala kostnaden. Detta är också av stor betydelse för ekonomins framtida bärkraft och utvecklingsförmåga. Vi föreslår därför bl.a. en rad åtgärder och satsningar för att motverka den framtida ökningen av miljöskulden. Hit hör bland annat en kraftfull satsning på skatteväxling, en skärpt miljölagstiftning och ytterligare reguljära anslag på miljöområdet. En sammanvägning av den förda diskussionen leder, enligt vår mening, till att kravet på framtida överskott i de offentliga finanserna kan ställas något lägre än vad regeringen föreslår. För detta talar främst en större betoning på privat sparande i stället för offentligt och att miljöskulden inte längre behöver öka med den av de gröna föreslagna inriktningen av den ekonomiska politiken. Mot den bakgrunden anser vi att ett långsiktigt mål om överskott i de offentliga finanserna på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel är tillräckligt. Vid en konjunktur över genomsnittet bör följaktligen kravet på överskott vara högre än av BNP. Med de tillväxtprognoser som regeringen presenterat är, även om prognoserna kan ifrågasättas, ett överskott på av BNP rimligt. 2.4 Penning- och valutapolitiken ska i högre grad än stödja den långsiktiga ekonomiska politik som beslutat. Övergripande krav att minska miljöskulden och arbetslösheten ska vara centrala. Vi anser att i lag ska fastställa att mål ska vara att stödja den långsiktiga ekonomiska politiken. Även det penningpolitiska målet för bör fastställas av . Målet bör vara att bibehålla en prisstabilitet på god europeisk nivå. Prisstabilitet har en avgörande betydelse för möjligheterna att uppnå en ekologiskt hållbar ekonomisk utveckling. En varaktigt låg och stabil prisökningstakt leder bl.a. till lägre räntor och minskad känslighet för konjunktursvängningar. Små företag med bra potential får bättre möjligheter att investera, bygga upp eget kapital samt växa genom att lånat kapital blir billigare. Bristen på medelstora företag och arbetstillfällen i den privata sektorn torde till stor del bero på att inflationsekonomi effektivt hindrade nya goda idéer och kreativa människor att bygga upp nya livskraftiga företag. En varaktigt låg och stabil inflationstakt medför bättre förutsättningar för ökad självtillit och livskvalitet i vårt land. har emellertid inflationen antingen understigit eller legat i underkanten av mål. Det tyder på att styrräntor har hållits på en onödigt hög nivå. Även framgent tyder så gott som alla prognoser på fortsatt mycket låg inflation. Vi anser därför att borde ge låga räntor en större vikt i penningpolitiken. Det nu krympande räntegapet gentemot bl.a. borde också kunna medge en sänkning av styrräntorna. Avgörande förändringar i den valutapolitiska regimen som t.ex. en eventuell anslutning till , anser vi ska beslutas av regeringen istället för . , eller riksdagspartierna, måste ges inflytande över sådana beslut. Det kan lämpligen ske genom informella konsultationer på ett motsvarande sätt som i säkerhetspolitiska frågor. Det kan övervägas att hela valutapolitiken i sista hand avgörs av regeringen det ska i så fall ske i nära samarbete med . Vi anser att den nuvarande valutaregimen ska behållas och att kronan inte ska knytas till andra valutor. En knytning till eller andra valutor skulle medföra att kronan riskerar utsättas för spekulation, att obalanser mellan svensk ekonomi och andra länder tilltar och att räntenivån pressas upp igen. Skatterna ska utformas så att en god hushållning med begränsade resurser främjas och så att enskilda människors kreativitet och skaparkraft gynnas. En lägre beskattning av arbete, högre miljöskatter och åtgärder för att skapa förutsättningar för en växande privat sektor med fler små och medelstora företag utgör viktiga led i strävandena att vrida utvecklingen i rätt riktning. Skatterna påverkar i hög grad prisbildningen och utgör ett mycket viktigt politiskt medel att påverka samhällsutvecklingen. Som en del av budgetsaneringen har skattetrycket pressats upp, men det har haft en åtstramande effekt främst på hushållen och de mindre företagen. Det har bidragit till den höga arbetslösheten. Våra förslag innebär att minskande kostnader vid lägre arbetslöshet åtminstone delvis ska användas till att minska skattetrycket genom att i första hand sänka egenavgifterna och inkomstskatten. Även arbetsgivaravgiftena måste sänkas, vilket vi föreslår genom växling mot energi- och miljöskatter. På bör skattetrycket kunna dämpas ytterligare genom ökade inslag av grundtrygghet i socialförsäkringar och a-kassa. Våra förslag på skatteområdet beskrivs mer ingående i en särskild skattepolitisk partimotion som inlämnas med denna. I det följande följer en kort sammanfattning. Behov av skattefinansiering problem med högt skattetryck Behoven av offentligt finansierade miljöinvesteringar, bättre vård, bättre skola och bättre omsorg, det faktum att andelen äldre blir fler , samt förhållandet att produktivitetsutvecklingen i många av dessa verksamheter är lägre än i näringslivet, gör att det finns ett starkt tryck på att snarare öka än sänka skatterna. Men är skattetrycket redan högt i jämfört med vår omvärld bland de högsta i världen. Det beror främst på omfattande offentliga transfereringar i , och det faktum att dessa, till skillnad från andra länder, till stor del är beskattade påverkar också det redovisade skattetrycket. Skatterna har den uppenbara fördelen att de bekostar viktiga offentliga verksamheter som skola, vård och omsorg och att de ger ett väl utvecklat trygghetssystem i livets alla faser. Vi anser att välfärdens kärnområden, vården, skolan och omsorgen, måste byggas ut och få kosta mer. Men nackdelarna är också påtagliga. Enskilda människor får vidkännas dryga direkta och indirekta skattekostnader och får mindre över till det de själva vill köpa eller bekosta. För många människor ökar dessutom beroendet av bidrag och andra transfereringar. Företag, särskilt de mindre, får svårare att bygga upp tillräckligt med eget kapital för att klara framtidssatsningar, ökad konkurrens eller djupare lågkonjunkturer. Det leder till färre arbetstillfällen och mindre skattebas. Det ökade internationella samarbetet och den tilltagande internationaliseringen av ekonomin innebär att höga skatter i ökande grad är en nackdel för svensk ekonomi. I vissa fall innebär samarbetet inom EU att vi direkt eller indirekt tvingas att minska vissa skatter. Sammantaget är det troligen inte möjligt att höja skattetrycket utan att de negativa effekterna överväger de positiva. Ett visst utrymme för angelägna satsningar inom offentliga verksamheter och skattesänkningar kan emellertid erhållas genom att minska arbetslösheten och minska på transfereringar till välbeställda och företag. de grönas förslag till arbetstidsförkortning innebär att kostnaderna för arbetsmarknadspolitiska åtgärder och ersättningar minskar, samt att skatter och avgifter på arbete minskas. Skattesänkningen är en direkt förutsättning för att arbetstidsförkortningen verkligen ska kunna ge nya arbetstillfällen. räknar vi med att den ekonomiska ramen för kommunsektorn förbättras med som statsskatterna minskar med jämfört med regeringens förslag. Skattesänkningen finansieras således med minskade kostnader för arbetslöshet. Vi bedömer att den totala skattekvoten med våra förslag kommer att minska något . Inom ramen för detta skatteuttag föreslår vi att en skatteväxling genomförs med lägre skatt på arbete och högre på energi, utsläpp och råvaruförbrukning. Skatteväxlingen föreslås omfatta ca 25 mdkr och ca 100 miljarder . Inom den ramen föreslås skatten på arbete (arbetsgivaravgifter, egenavgifter och i viss mån inkomstskatten) sänkas med . Det behövs klara långsiktiga beslut som anger färdriktningen mot ett ekologiskt hållbart kretsloppssamhälle. bör därför nu fatta beslut om skatteväxling för åren 19982000 och principbeslut om fortsatt skatteväxling fram . de grönas syn på skattepolitiken utvecklas i detalj i vår skattemotion. Våra aktuella skatteförslag sammanfattas i tabell 1 och kommenteras vidare nedan. Se också en illustration av vårt förslag till skatteväxling i avsnitt 6.3. Tabell 1 Statens inkomster Avvikelse från regeringens förslag. Extra uppräkning av skiktgräns pga av utebliven höjning 1997 Återgång till tidigare intäktsnivå Ändrad skatteskala när värnskatten tas bort 1999 Ej höjd gräns för avdragsgilla resekostnader till 7 000 Reseavdrag görs om till skattereduktion Bolagsskatt höjs från 1999 Slopat avdrag för representation Ej höjd egenavgift 1998 Aktier värderas till i stället för Följd av höjda energiskatter Särskild skatt på elektrisk kraft från kärnkraftverk Höjd avgift på handelsgödsel och bekämpningsmedel Höjda landningsavgifter, flyg Ej så stor ökning av bidrag Energi- och miljörelaterade skatter Höjningen av energi- och miljörelaterade skatter inom ramen för en skatteväxling bör ske successivt och enligt en i förväg annonserad plan för att ge företag och hushåll möjlighet att planera för en smidig anpassning. bör en total översyn göras av energibeskattningens uppbyggnad som är ett osammanhängande lapptäcke. Energiskatten på el och fossila bränslen föreslås höjas med ca per kWh. Koldioxidskatten höjs med per kg CO2. Produktionsskatten på el från kärnkraftverk höjs 1998 med per kWh och sedan med per kWh. Den särskilda fastighetsskatten på vattenkraftverk bör höjas till 4,. För de mest energikrävande företagen reserveras ett utrymme för tillfälliga skattenedsättningar för att ge möjlighet till smidig anpassning. I nedsättningen ingår också en reservation för kompensation till trafikanter i glesbygd. Vi föreslår också att avgiften på handelsgödsel och bekämpningsmedel i jordbruket höjs för att stimulera utvecklingen mot en ekologisk anpassning samt att landningsavgifterna på flyg höjs för att kompensera för den borttagna miljöskatten 1997. Höjda energirelaterade skatter och lägre kostnader för arbetslösheten vid en arbetstidsförkortning möjliggör sänkta skatter på arbete . För företagen föreslås en sänkning av arbetsgivaravgifterna med en och en halv procentenhet . Vi avvisar regeringens förslag om en höjning 1998. Sänkningen av skatten på arbete för hushållen bör ha en tyngdpunkt på låg- och mellanlönegrupper, bland annat för att underlätta en arbetstidsförkortning. Totalt kan egenavgifterna sänkas fram i stället för att höjas med en procentenhet enligt regeringens förslag. Vi föreslår vidare att grundavdragen höjs 1999 upp till ca vid inkomster mellan ca 125 000 och . När värnskatten avskaffas 1999 bör den ersättas permanent med ett skikt skatt i den statliga skatteskalan. Det är naturligt att det skiktet kopplas till taket i egenavgifterna, f.n. ca /år, eftersom annars inkomster över det taket beskattas lägre på marginalen än inkomster under taket. bör gränsen där statlig skatt skall betalas justeras något uppåt genom att den frysning av brytpunkten som gjordes återställs. Skatten på bilförmån bör höjas så att intäkterna återställs till nivån före sänkningen 1997. Vi avvisar regeringens förslag till förlängt s.k. ROT-avdrag och föreslår istället på utgiftsbudgeten riktade bidrag för allergisanering m.m. Vi avvisar också förslaget att höja gränsen för reseavdrag . I stället föreslår vi att reseavdraget görs om till en skattereduktion på , lika för alla oberoende av inkomst. Höjningen av fastighetsskatten på bostäder har, i kombination med höjda taxeringsvärden, inneburit en kraftigt ökad belastning för många boende. Skattesatsen bör därför, inom ramen för en skatteväxling, återställas till den tidigare nivån 1,. Fastighetstaxeringen ses över det är viktigt att miljöförbättringar inte straffas med högre skatt och taxeringsvärden inte höjs så att fastboende i t.ex. attraktiva skärgårdsområden får så hög fastighetsskatt att de tvingas flytta. anser de gröna att den statliga fastighetsskatten i nuvarande form bör avskaffas. Vi föreslår vidare att sambeskattningen i förmögenhetsskatten avskaffas och att istället bolagsskatten höjs med en procentenhet till . Dessutom föreslår vi att förmögenhetsskatten på A-aktier sänks till av börsvärdet. Förmögenhetsskatten, som liksom fastighetsskatten beräknas på fiktiva värden och inte reella inkomster, har visat sig medföra stora problem för såväl aktie- som fastighetsinnehav. Det kan visa sig omöjligt att ha olika skattesatser på olika aktielistor på börsen. Omflyttningar mellan listorna illustrerar detta. Det är inte heller bra att beskatta arbetande kapital, vilket skulle bli följden om även O- och OTC-listorna skulle beskattas. Regeringens förslag till ändrad förmögenhetsbeskattning av aktier har dessutom den absurda konsekvensen att de mest förmögna helt slipper skatt. Det är enligt de grönas mening angeläget att kapitalförsörjningen för företagen istället underlättas det gäller särskilt för de mindre företagen. Däremot är det rimligt att något öka beskattningen av vinsten hos företagen för att på så vis undvika en försvagning av de offentliga finanserna. 2.6 En politik för fler arbeten Regeringen klarar inte målet att minska den öppna arbetslösheten till , trots mycket optimistiska beräkningar av sysselsättningsutvecklingen och trots att en betydande del av arbetslösheten göms undan i form av förtidspensioneringar, extra utbildningsinsatser och nya former av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Slutresultatet av regeringens strategi riskerar att bli en sorts sämre variant av arbetstidsförkortning där allt färre måste jobba allt hårdare för att med höga skatter försörja allt fler som utestängs från arbetsmarknaden. Vi anser i stället att man skall gå den motsatta vägen och sänka skatterna på arbete, skapa bättre och långsiktigt hållbara förutsättningar för företagen, samt förkorta normalarbetstiden. En generell arbetstidsförkortning innebär att den ekonomiska tillväxten och den behövliga totala arbetstiden fördelas på ett socialt mer rättvist sätt.