mot · GK02Fi45 · 1997-05-02 00:00:00 — Enbart ökningen avdessa räntekostnader under 90-taletmotsvarar de besparingar som statenhar gjort på sina övriga utgifterunder de sista tre åren.Denna negativa utveckling beroddepå två ekonomisk-politiska misstagsom i mångt och mycketkaraktäriserar socialdemokratiskpolitik under 70- och 80-tal - och somde s.k. "bevararna" verkar längtatillbaka till. För det första så innebarsammanbrottet av Bretton Woodssystemet att detblev fritt fram att finansieraunderskott i de offentliga finansernamed lån direkt eller idirekt på deinternationella marknaderna utan attdet återverkade på någon nämnvärtsätt på ekonomin. Avregleringarnaunder underlättadeytterligare för lånefinansering på dengigantiska globala finansmarknaden.Sverige var ingalunda ensam om att"upptäcka" att nu gick det att tänja ibudgeten och släppa fram populärakostnadsdrivande reformer - trots attdet i ökande grad ledde tilllånefinasierade underskott år ut ochår in. Det första misstaget var alltsåatt inte skaffa någon annan form aveffektivare utgiftskontroll när denintenationella motkraften försvann.Det är först nu med ny budgetprocessi staten och lagstadgat krav på balansi kommuner och landsting, som vi nuär på väg att återupprätta en hållbarbudgetpolitik.Det andra misstaget kan ses som enideologisk överbyggnad för attlegitimera en oansvarig budgetpolitik,men den kom att leva ett eget starktliv som effektivt förhindrade enrimlig finanspolitiskt åtstramningunder 80-talet - som hade kunnatförhindra mycket av den ekonomiskakris och massarbetslöshet som sedanföljde. Misstaget består i ett tankefel:att ständiga underskott i de offentligafinanserna är ofarliga och t.o.m. enverkningsfull metod att påskynda denekonomiska tillväxten. Ofarligagenom att staten alltid kan ta tillbakapengarna genom höjda skatter, ellergenom att på ett eller annat sättsläppa fram ökad inflation. Positivagenom de stimulanseffekter påekonomin som ökad offentligkonsumtion och ökadetransfereringar ger. Dessastimulanseffekter förutsätts då varastörre än den belastning som ökaderäntor medför. När vi nu ser tillbakapå statistiken för svensk ekonomi desista 25 åren så kan vi konstatera attdenna idé är ett önsketänkande som iverkligheten leder till sin motsats.Miljöpartiets hårda kritik mottillväxt- och konsumtionsfixeringen isvensk ekonomi komatt besannas på ett mycket konkretsätt under 90-talet.Det bör vara nu vara uppenbart att finanspolitiken påmedellång sikt snarare bör inriktas på att minskastatsskuldenFinanspolitiken måste kännetecknas av brautgiftskontroll och långsiktig balans i de offentligafinanserna. Offentliga underskott ska under normala år inteaccepteras. Statsskulden har på grund av långvariga och ibörjan av 90-talet accelererande underskott blivit så stor attenbart räntebetalningarna för denna utgör den störstaenskilda utgiftsposten på den statliga budgeten - för 1997beräknas räntorna till . Enbart ökningenav dessa räntekostnader motsvarar debesparingar som staten har gjort på sina övriga utgifter underde sista tre åren.Efter stora underskott beräknas de offentliga finansernaåter vara i balans 1998. Den offentliga sektorns totala finansiella sparandedetta år beräknas i propositionen till -1 mdkr, varav staten - 5 mdkr, AP-fonden +10 mdkr och kommunsektorn - 6 mdkr. Härvid bör dock beaktas attavsättningen till premiereserven i det nya pensionssystemet, ca 11 mdkr, harbetraktats som offentligt sparande.Regeringen föreslår ett långsiktigt mål om ett överskott i de offentligafinanserna på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. Målet skallnås successivt genom ett överskott på 1999, 2000 och år2001. Regeringen anför bl.a. följande skäl för detta: Den offentliga sektorn måste stå för att klara välfärdenför ett växande antal äldre. Ett överskott ger en marginal att aktivt använda finanspolitiken för attmotverka försvagningar av konjunkturen utan att underskottet i deoffentliga finanserna blir för stort. Tendenser till stora underskottuppmärksammas snabbt särskilt hos de länder som har en högskuldsättning. En stor offentlig sektor kräver ett gemensamt sparande som garanterardet demokratiska inflytandet över vård, omsorg och skola. Ett högt offentligt finansiellt sparande ger utrymme för högainvesteringar i utan att vår internationella skuldsättning ökar.Miljöpartiet delar den grundläggande värderingen om starkaoffentliga finanser men anser att delar i förslaget kandiskuteras.Minska räntebelastningen - men hur snabbt?Det är nödvändigt att den del av de offentliga inkomsternasom går till räntor på statsskulden minskar, bl.a. för att kunnamöta behoven från ett växande antal äldre utanatt andra gruppers behov trängs undan. Redan ett mål påbalans (plus minus noll) i det offentliga finansiella sparandetleder till att räntornas andel minskar i takt med attekonomisk tillväxt och ökade löner och priser leder till ökadeoffentliga inkomster. Med förutsättningarna i vårbudgetenkan räntornas andel av de offentliga inkomsterna, som 1998beräknas till , minska årligenäven utan krav på överskott i de offentliga finanserna. Ställskravet på ett överskott på av BNP, leder det till atträntornas andel av de offentliga inkomsterna minskar medytterligare vid oförändraderäntesatser. Om , då andelen pensionärer i befolkningenbörjar öka väsentligt, har då räntornas andel av de offentligainkomsterna minskat med 3 resp. , vilketger ett ökat disponibelt utrymme på i dagens penningvärde ca35 resp. 50 mdkr för äldreinsatser, m.m.Den ökade långsiktiga handlingsfriheten som följer av ett krav påöverskott nu i de offentliga finanserna skall vägas mot nyttan av en alternativanvändning av ett sådant överskott. Tänkbara sådana användningar är ökadeoffentliga investeringar för ekologisk omställning och uppröjning av gamlamiljösynder eller sänkta skatter framför allt för lägre inkomsttagare.Eftersom den totala arbetslösheten är hög iregeringens kalkyler, kan en sådan alternativ användning av ett ökatfinansiellt utrymme leda till ökad ekonomisk aktivitet som också på siktbidrar till tillväxt och ökade offentliga överskott. Effekten är dock intesjälvklar, eftersom importandelen kan vara relativt hög av en sådanstimulans, särskilt vid en skattesänkning.Offentligt eller privat sparande?Ytterligare en faktor att beakta vid bestämmandet av etteventuellt mål om överskott i de offentliga finanserna är hurvi vill att framtidens sparande skall kanaliseras. Skall dethuvudsakligen ske i den offentliga sektorn eller som privathushållssparande?Miljöpartiet anser principiellt att det privata hushållssparandet böruppmuntras. Därför har vi sett positivt på de senaste årens ökadehushållssparande. Förutsättningarna för privat sparande måste dock blijämnare fördelade genom en mer aktiv fördelningspolitik så att även hushållmed lägre inkomster får möjlighet att lägga undan en slant för att öka sinekonomiska trygghet och handlingsfrihet. Ett ökat och mer spritthushållssparande ger också ökade möjligheter till ett spritt ägande ochrisktagande i näringslivet.Mot den här bakgrunden finns det inget egenvärde i ett högt offentligtsparande mer än vad som är nödvändigt för att långsiktigt säkra den välfärdsom vi valt att trygga inom ramen för den gemensamma sektorn. Formernaför pensionssparandet bör här särskilt diskuteras.Miljöpartiet anser att statens åtaganden för trygghet på ålderdomen framförallt bör omfatta en bra grundpension för alla och ekonomiska garantier förgod vård och äldreomsorg. Det skall däremot inte vara en uppgift för statenatt trygga uppnådda högre inkomstnivåer. Det bör i första hand vara enuppgift för den enskilde att trygga genom avtalsförsäkringar och privataförsäkringar. Med den här utgångspunkten behövs inte något stort offentligtpensionssparande mer än för att säkra en "buffert" för väntade variationer ipensionsutbetalningarna. En lagom nivå på sparandet till en sådan buffertkan vara de ca 10 mdkr/år (av BNP) som sparasi AP-fonderna.Miljöpartiet anser av ovan angivna skäl att det inte behövs något offentligt"tvångssparande" i form av ett premiereservsystem i det nyapensionssystemet. Om en riksdagsmajoritet ändå beslutar om ett sådantsystem, anser vi det självklart att premierna till detta inte skall bokföras somoffentligt sparande utan som privat. En ändring av bokföringen av dessapremier vid sammanställningar av det offentliga sparandet bör därför skesnarast möjligt och senast från och med år 1999.Förändring av miljöskuldenSom vi tidigare framhållit blir inte bilden av Sverigesekonomiska utveckling, mätt i ökning av BNP, fullständigom inte också förändringen av miljöskulden redovisas. Deförsök till redovisning av miljöjusterad BNP som gjorts(SOU 1992:58, SEI 1996) visar att en ökande BNP undersenare decennier i själva verket varit minskande om hänsynockså tas till den ökande miljöskulden. Detta gällde i varjefall , som redovisningen avsåg. Det är en storbrist att redovisning för tiden därefter saknas, men det finnssannolikt inga skäl att tro att trenden avsevärt skulle haändrats.Mot den bakgrunden finns det skäl att diskutera om kravet på överskott ide offentliga finanserna också skall ta hänsyn till en trolig ökandemiljöskuld. En ökande miljöskuld kan ju leda till krav på ökade offentligautgifter på för att sanera denna skuld. Med den bristfälligamiljöpolitik som den nuvarande regeringen bedriver och som ligger iantagandena i vårpropositionen kan det därför vara motiverat att sätta upp ettrelativt högt krav på överskott i de offentliga finanserna.Betydligt bättre vore dock att, i enlighet med förslag, satsamer kraftfullt på åtgärder för att motverka en framtida ökning avmiljöskulden. Hit hör bland annat en kraftfull satsning på skatteväxling, enskärpt miljölagstiftning och ytterligare "reguljära" anslag på miljöområdet.Med sådana satsningar, som vi föreslår, kan också kravet på överskott i deoffentliga finanserna minskas.SlutsatserEn sammanvägning av den förda diskussionen leder, enligtvår mening, till att kravet på framtida överskott i deoffentliga finanserna kan ställas något lägre än vadregeringen föreslår. För detta talar främst en större betoningpå privat sparande i stället för offentligt och att miljöskuldeninte längre behöver öka med den av föreslagnainriktningen av den ekonomiska politiken. Mot denbakgrunden anser vi att ett långsiktigt mål om överskott i deoffentliga finanserna på av BNP i genomsnitt överen konjunkturcykel är tillräckligt. Även från en sådan nivå ärdet möjligt att aktivt använda finanspolitiken för attmotverka konjunkturavmattningar utan att underskottet i deoffentliga finanserna blir alltför stort.Vid en konjunktur över genomsnittet bör följaktligen kravet på överskottvara högre än av BNP. Regeringens kalkyler för åren 1998 till 2000visar tillväxttal på i genomsnitt , vilket får anses ligga över ensannolik långsiktig genomsnittlig tillväxt. Mot den bakgrunden har vi ingetatt invända mot det av regeringen föreslagna högre målet för överskottet i detoffentliga sparandet på av BNP . Skulle det visa sig atttillväxttakten blir lägre får kraven på överskott justeras ner i motsvarandemån. Mål 2001 bör fastställas först i samband medvårbudgeten 1998 när medelfristiga kalkyler finns tillgängliga.Penning- och valutapolitikenRiksbanken ska i högre grad än stödja den långsiktigaekonomiska politik som beslutat. Övergripandekrav att minska miljöskulden och arbetslösheten ska varacentrala. Vi anser att i lag ska fastställa attriksbankens mål ska vara att stödja den långsiktigaekonomiska politiken.Även det penningpolitiska målet för bör fastställas avriksdagen. Målet bör vara att bibehålla en prisstabilitet på god europeisknivå. Prisstabilitet har en avgörande betydelse för möjligheterna att uppnå enekologiskt hållbar ekonomisk utveckling. En varaktigt låg och stabilprisökningstakt leder bl.a. till lägre räntor och minskad känslighet förkonjunktursvängningar. Små företag med bra potential får bättre möjligheteratt investera, bygga upp eget kapital samt växa genom att lånat kapital blirbilligare. Bristen på medelstora företag och arbetstillfällen i den privatasektorn torde till stor del bero på att inflationsekonomieffektivt hindrade nya goda idéer och kreativa människor att bygga upp nyalivskraftiga företag. En varaktigt låg och stabil inflationstakt medför bättreförutsättningar för ökad självtillit och livskvalitet i vårt land.Avgörande förändringar i den valutapolitiska regimen som t.ex. eneventuell anslutning till , anser vi ska beslutas av regeringen i stället förRiksbanken. , eller riksdagspartierna, måste ges inflytande översådana beslut. Det kan lämpligen ske genom informella konsultationer på ettmotsvarande sätt som i säkerhetspolitiska frågor. Det kan övervägas att helavalutapolitiken i sista hand avgörs av regeringen - det ska i så fall ske i närasamarbete med Riksbanken.Vi anser att den nuvarande valutaregimen ska behållas och att kronan inteska knytas till andra valutor. En knytning till eller andra valutor skullemedföra att kronan riskerar utsättas för spekulation, att obalanser mellansvensk ekonomi och andra länder tilltar och att räntenivån pressas upp igen.SkattepolitikenEn grön skatteväxlSkatterna ska utformas så att en godhushållning med begränsade resurser främjas och så attenskilda människors kreativitet och skaparkraft gynnas. Enlägre beskattning av arbete, högre miljöskatter, och åtgärderför att skapa förutsättningar för en växande privat sektor medfler små och medelstora företag utgör viktiga led isträvandena att vrida utvecklingen i rätt riktning. Skatternapåverkar i hög grad prisbildningen och utgör ett mycketviktigt politiskt medel att påverka samhällsutvecklingen.Behov av skattefinansiering - problem med högtskattetryckEnligt vår uppfattning kommer behovet av skattefinansieringav offentliga verksamheter att vara stort även i framtiden.Skattetrycket är högt i jämfört med våromvärld. Det beror främst på omfattande offentligatransfereringar. Det höga skattetrycket har uppenbarafördelar som att det bekostar viktiga offentliga verksamhetersom skola, vård och omsorg och att det ger ett väl utvecklattrygghetssystem i livets alla faser. Men nackdelarna är ocksåpåtagliga. Medborgarnas möjligheter att själva välja vad devill göra med sin förtjänster minskar i samma grad som debetalar skatt, och deras beroende av de offentligatrygghetssystemen ökar. Graden av frihet för egenskaparkraft och självtillit minskar. Det höga skattetrycket görsvensk ekonomi mer känslig för konjunktursvängningar ochökar riskerna för budgetunderskott, högre räntenivåer ochobalanser i ekonomin. Paradoxalt nog innebär detta attmanöverutrymmet för den offentliga sektorn blir inskränkt.Det ökade internationella samarbetet och den tilltagandeinternationaliseringen av ekonomin innebär att höga skatter iökande grad är en nackdel för svensk ekonomi. I vissa fallinnebär samarbetet inom EU att vi direkt eller indirekttvingas att minska vissa skatter. Sammantaget bör därförskattetrycket sänkas. förslag tillarbetstidsförkortning innebär att kostnaderna förarbetsmarknadspolitiska åtgärder och ersättningar minskar,samt att skatter och avgifter på arbete minskas. ÄvenMiljöpartiets förslag till skatteväxling, som innebär att skattpå arbete sänks och miljörelaterade skatter höjs, bör på siktgynna framväxten av en större privat sektor och därmed enstörre skattebas totalt sett, vilket i sig också skaparmöjligheter till lägre skattetryck. Dessa effekter är emellertidlångsiktiga och ska kortsiktigt ställas mot den statsfinansiellasituationen och behovet av att minska statsskulden.SkatteväxlingVi bedömer att den totala skattekvoten med våra förslagkommer att minska något . Inom ramen förett totalt oförändrat skatteuttag föreslår vi att enskatteväxling genomförs med lägre skatter på arbete ochhögre på energi, utsläpp och råvaruförbrukning.Skatteväxlingen föreslås omfatta drygt 22 miljarder år 2000och ca 100 miljarder . Inom den ramen föreslåsskatten på arbete (arbetsgivaravgifter, egenavgifter och i vissmån inkomstskatten) sänkas med . Detbehövs klara långsiktiga beslut som anger färdriktningen motett ekologiskt hållbart kretsloppssamhälle. bördärför nu fatta beslut om skatteväxling för åren 1998-2000och principbeslut om fortsatt skatteväxling fram till år 2010.Förslag angående skatteinkomsterMiljöpartiets syn på skattepolitiken har tidigare i detaljutvecklats i en skattemotion till årets riksdag(1996/97:Fi420). Våra aktuella skatteförslag sammanfattas itabell 1 och kommenteras vidare nedan. Se också enillustration av vårt förslag till skatteväxling i avsnitt 6.3.Tabell 1 Statens inkomster Avvikelser från regeringens förslag. MiljonerkronorEnergi- och miljörelaterade skatterHöjningen av energi- och miljörelaterade skatter inom ramenför en skatteväxling bör ske successivt och enligt en i förvägannonserad plan för att ge företag och hushåll möjlighet attplanera för en smidig anpassning. bör en totalöversyn göras av energibeskattningens uppbyggnad som idagär ett osammanhängande lapptäcke.Energiskatten på både el och fossila bränslen föreslås höjas med 1öre per kWh (1,1998 enligt regeringensförslag). Koldioxidskatten höjs med per kg CO2.Produktionsskatten på el från kärnkraftverk höjs med per kWh.Miljöpartiet avvisar regeringens förslag att sänka den särskildafastighetsskatten på vattenkraftverk till . Skatten bör i stället höjastill4,från och med 1998.För de mest energikrävande företagen reserveras ett utrymme för tillfälligaskattenedsättningar för att ge möjlighet till smidiganpassning. I nedsättningen ingår också en reservation för kompensation tilltrafikanter i glesbygd.Vi föreslår också att avgiften på handelsgödsel och bekämpningsmedel ijordbruket höjs för att stimulera utvecklingen mot en ekologisk anpassningsamt att landningsavgifterna på flyg höjs för att kompensera för denborttagna miljöskatten 1997.Skatt på arbeteHöjda energirelaterade skatter och lägre kostnader förarbetslösheten vid en arbetstidsförkortning möjliggör sänktaskatter på arbete de närmaste åren.För företagen föreslås en sänkning av arbetsgivaravgifterna med enprocentenhet som företagen avlastaskostnader genom att sjuklöneperioden återställs till 14 dagar.Sänkningen av skatten på arbete för hushållen bör ha en tyngdpunkt pålåg- och mellanlönegrupper, bland annat för att underlätta enarbetstidsförkortning. Totalt kan egenavgifterna sänkas med 2,5 procent-enheter fram i stället för att höjas med en procentenhet enligtregeringens förslag. Vi föreslår vidare att grundavdragen höjs 1999 upp till23 vid inkomster mellan ca 125 000 och per år.När värnskatten avskaffas 1999 bör den ersättas permanent med ett skiktmed skatt i den statliga skatteskalan. Det är naturligt att det skiktetkopplas till taket i egenavgifterna, f.n. ca /år, eftersom annarsinkomster över det taket beskattas lägre på marginalen än inkomster undertaket. bör gränsen där statlig skatt skall betalas justerasnågot uppåt genom att den "frysning" av brytpunkten som gjordes för 1997återställs.Skatten på bilförmån bör höjas så att intäkterna återställs till nivån föresänkningen 1997.Övriga skatterHöjningen av fastighetsskatten på bostäder har, ikombination med höjda taxeringsvärden, inneburit enkraftigt ökad belastning för många boende. Skattesatsen bördärför, inom ramen för en skatteväxling, redan 1998återställas till den tidigare nivån . Fastighetstaxeringenses över - det är viktigt att miljöförbättringarinte straffas med högre skatt och taxeringsvärden inte höjs såatt fastboende i t.ex. attraktiva skärgårdsområden får så högfastighetsskatt att de tvingas flytta. anser Miljöpartietatt fastighetsskatten ska avskaffas.Vi föreslår vidare att förmögenhetsskatten på aktier åter skall beräknas på75 % av marknadsvärdet för att undvika beskattning av latenta skatteskulderoch ge en säkerhetsmarginal för kurssänkningar.Inkomsterna från skatt på alkohol föreslås återställas till nivån före densenaste sänkningen av skatten på öl.En politik för fler arbetenRegeringen klarar inte målet att minska den öppnaarbetslösheten till , trots mycket optimistiskaberäkningar av sysselsättningsutvecklingen och trots att enbetydande del av arbetslösheten "göms undan" i form av"förtidspensioneringar", extra utbildningsinsatser och nyaformer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Slutresultatet avregeringens strategi riskerar att bli en sorts sämre variant avarbetstidsförkortning där allt färre måste jobba allt hårdareför att med höga skatter försörja allt fler som utestängs frånarbetsmarknaden.Vi anser i stället att man skall gå den motsatta vägen och sänka skatternapå arbete, skapa bättre och långsiktigt hållbara förutsättningar för företagensamt förkorta normalarbetstiden. En generell arbetstidsförkortning innebäratt den ekonomiska tillväxten och den behövliga totala arbetstiden fördelaspå ett socialt mer rättvist sätt.NäringspolitikenUnder recessionen försvann 400 000 jobbi den privata sektorn, många företag gick i konkurs och andradrog ner radikalt. Spekulationsbubblorna påfastighetsmarknaden sprack, finanssystemet kom i gungning,både hushåll och företag förlorade enorma pengar.Massarbetslösheten blev ett faktum. Kostnaderna förarbetslösheten faller främst på staten i form av a-kassa ocharbetsmarknadspolitiska åtgärder, vilket medförde attunderskotten i statsfinanserna exploderade och nåddeotroliga en tredjedel av de totala utgifterna 1992.Åtstramningar i den offentliga sektorn tvingade ut ytterligareca 130 000 människor i arbetslöshet, den offentliga servicenurholkades till nackdel inte minst för företagen. bleven av de allra största låntagarna på den internationellafinansmarknaden, räntorna brakade i höjden, spekulation motden svenska kronan som då ingick i blev en intressantaffär - kronan föll och förlorarna blev hushållen och detnäringsliv som producerar för den inhemska marknaden. Vifick en tudelad ekonomi som följde;exportindustrin blev oerhört konkurrensstark utomlands tackvare det reducerade värdet på kronan, och inom landet blevlågkonjunkturen permanent med massarbetslöshet, lågefterfrågan, minskade disponibla inkomster hos hushållen(mest beroende på skattehöjningar för att finansieraarbetslösheten och EU-medlemskapet), fortsatt högarealräntor och naturligtvis fortsatt stora svårigheter förföretagen.En politik för minskad ofrivillig arbetslöshet och hyfsat välstånd (oavsettom det är privat eller offentligt finansierat) kräver att företagen blir bådefleroch större. Mänsklig skaparkraft och kreativitet måste bättre tillvaratas inäringspolitiken. Det är särskilt de små och medelstora företagen somdrabbas av snåriga regelverk, stelheter på arbetsmarknaden, högarbetsbeskattning och höga realräntor - de större företagen har andramöjligheter att få rum med specialister som klarar byråkratin, förläggaverksamheter där lönsamheten blir bäst, skaffa internationellt kapital vidinvesteringar osv. Näringspolitiken måste därför särskilt inriktas på de småoch medelstora företagen. I sammanhanget är det inte minst viktigt att satsamer på kvinnor som företagare. Det här säger numera alltfler politiker i allaläger, inte minst i regeringskretsen. Det är därför förvånande att endastmycket marginella förslag nu läggs fram i vårpropositionen. Särskiltförvånande är det att den hårt kritiserade förlängningen av arbetsgivar-perioden i sjukförsäkringen inte dragits tillbaka.Vi kräver att sjuklöneperioden åter kortas från nuvarande till 2veckor. Vi kräver också att förmögenhetsskatten på aktier åter skall beräknaspå av marknadsvärdet. Vi kräver dessutom att nedsättningen avsocialavgifterna i stödområdena återställs till tidigare nivå.Sänkta arbetsgivaravgifter och egenavgifter föreslår vi ska göras med totalt4,, vilket motsvarar ca 30 mrd i minskadenettointäkter för staten. Finanseringen sker främst genom minskadekostnader för arbetslösheten i samband med att normalarbetstiden sänks ochhöjda energiskatter inom ramen för skatteväxlingen. Vår avsikt är attfortsätta med ytterligare sänkningar av arbetsgivar- ochegenavgifterna, vilket då i sin helhet beräknas finansieras genom höjdaenergi- och miljöskatter.