mot · GL02Sf305 · 1997-10-06 00:00:00 — Förtroendet för socialförsäkringarna måste återupprättas. Den ökande misstron mot socialförsäkringssystemen har flera orsaker. En är att Socialdemokraterna använder systemen som en budgetregulator. En annan är att principerna bakom socialförsäkringarna efterhand blivit alltmer obegripliga. En tredje orsak är att en del partier börjar tala om någon form av grundtrygghetsmodell som ett alternativ till dagens obligatoriska försäkringar. Det är ett alternativ som skulle försämra det ekonomiska inkomstbortfallsskyddet vid sjukdom, arbetsskada, arbetslöshet eller pension. föreslår att socialförsäkringarna skall innefatta tre försäkringar. En allmän pensionsförsäkring, en allmän sjukförsäkring och en allmän arbetslöshetsförsäkring. Alla tre försäkringarna skall vara obligatoriska och fristående från statens budget. De skall finansieras med egenavgifter. En avgiftsväxling skall genomföras som möjliggör detta. Alla löner höjs som arbetsgivaravgifterna sänks med samma belopp. På det sättet kan egenavgifterna i försäkringarna höjas. Försäkringarnas oberoende garanteras genom att de förvaltas i fondform. skall kontrollera försäkringsmässigheten. Avgifterna skall endast kunna ändras när det är motiverat av föräkringsmässiga skäl. Ett socialförsäkringssystem som har tydliga principer och där det finns raka rör mellan avgifter och förmåner vinner också en bred uppslutning bland medborgarna och motverkar fusk och överutnyttjande. Det bör också finnas möjlighet att göra ett förtida uttag av pensionsavsättningen i förväg, mitt i livet, för att använda till fortbildning eller att starta företag. Avdragsrätten för avsättningar till privata pensionsförsäkringar bör i och med det nya pensionssystemets ikraftträdande höjas från dagens 0,5 basbelopp till 1,5 basbelopp. bör ge regeringen i uppdrag att tillsätta en kommission som utreder förutsättningar för en bred parlamentarisk överenskommelse om det framtida socialförsäkringssystemet. Den socialdemokratiska regeringen för en politik som underminerar stödet för socialförsäkringssystemen. En rad beslut har ändrat förutsättningarna och reglerna i socialförsäkringssystemen. Det gäller ersättningsnivåerna i systemen, trixandet med sjukförsäkringen och återgången till en icke-allmän arbetslöshetsförsäkring. Sammantaget har dessa förändringar resulterat i minskad medborgerlig tillit till socialförsäkringssystemen. är kritiskt till dessa förändringar och anser att det finns ett stort behov av en stor socialförsäkringsreform. Förtroendet för socialförsäkringarna måste återupprättas. En sådan reform måste återskapa den tydlighet om principerna för socialförsäkringarna som en gång var den grund som de byggdes efter. anser att det skall finnas tre socialförsäkringar: De skall vara obligatoriska och fristående från statens budget. De skall i största möjliga utsträckning finansieras med egenavgifter. Alla löner höjs i en avgiftsväxling med som arbetsgivaravgifterna sänks med samma belopp och egenavgifterna höjs. Ändringar i avgifter skall endast göras av försäkringsmässiga skäl, aldrig av budgetskäl. Medborgarna skall kunna lita på sina försäkringar. Reglerna skall utformas så att det alltid finns incitament till arbete, rehabilitering m m. Det bör tillsättas en kommission som utreder möjligheterna till en bred parlamentarisk överenskommelse om det framtida socialförsäkringssystemet. Försäkringsmässigheten måste upprätthållas inom socialförsäkringarna. Det skall finnas ett direkt samband mellan inbetalda avgifter och förmåner. Där inga förmåner finns skall inga avgifter tas ut. Socialförsäkringarna skall vara utformade på ett sätt som gynnar rehabilitering och motverkar utslagning. Det skall alltid löna sig att arbeta. Försäkringarna skall innehålla en självrisk som motverkar överutnyttjande och stimulerar till arbete och till en så kort försäkringsperiod som möjligt. Genom en försäkringsmässig koppling mellan avgifter och förmåner minskar de s k skattekilarna och det lönar sig bättre att arbeta. Försäkringarna skall vara autonoma och finansieras med avgifter samt direkta statsbidrag för fördelningspolitiska inslag. Försäkringssystemen skall huvudsakligen finansieras med egenavgifter. Detta bidrar till att tydliggöra försäkringsmässigheten. Genom att försäkringarna lyfts ut ur statsbudgeten och särredovisas ökas försäkringarnas legitimitet. Det är viktigt att taket i socialförsäkringarna sätts så att det stora flertalet inkomsttagares inkomster ligger under taket. Eftersom inga avgifter skall tas ut där inga förmåner finns, så måste förmånstak och avgiftstak vara detsamma. Vi föreslår att taket i den nya ohälsoförsäkringen och i arbetslöshetsförsäkringen skall vara detsamma som överenskommits för det reformerade pensionssystemet 7,5 lönebasbelopp. En övergång till lönebasbelopp betyder att förmåns- och avgiftstaket räknas upp med standardstegringen i samhället. För att socialförsäkringarna skall ha sina positiva effekter på trygghet och utjämning av riskkostnader utan att ha de negativa effekter som skatter har på arbetsvilja och hederlighet, krävs att deras utformning är konsekvent och tydlig. 4 Behovet av en socialförsäkringsreform Återkommande undersökningar visar att förtroendet för socialförsäkringarna sjunker. Det är i sig ett problem genom att människors otrygghet ökar. I konjunkturskeden där en ökning av den privata konsumtionen vore önskvärd kan en sådan hållas tillbaka av att människor känner oro . Trots att socialdemokratin ideologiskt bekänner sig till försäkringsprincipen i välfärdspolitiken är de ständigt beredda att göra avsteg från principerna med fördelningsargument en viss grupp ska gynnas eller en annan grupp ska missgynnas. Låt oss påminna om några exempel ur s-politiken . Den allmänna a-kassan avskaffades efter valet. Motivet ansågs allmänt vara att Socialdemokraterna fallit undan för att LO behöver fackliga a-kassor som argument vid medlemsvärvning. Egenavgiften till a-kassan avskaffades, trots enorma behov av intäkter. Istället infördes en högre egenavgift till sjukförsäkringen, som redan gick med överskott. A-kasseersättningen sänktes från till trots löfte att höja till . Unga arbetslösa föreslogs gå miste om sin a-kassa, trots att de kvalificerat sig för ersättning. Enligt s-kongressens beslut skall värnskatten vara kvar, om än dämpad till 5 procents statlig skatt på inkomster Den socialdemokratiska kongressen beslutade även att det inte skall finnas en bortre parentes i a-kassan. Exemplen räcker för att visa att politiken präglats av förvirring och en stor portion principlöshet. Däremot menar vi naturligtvis inte att alla förändringar som gjorts har varit fel. Vi har medverkat till många av dem och tror att de flesta har varit helt nödvändiga. De har varit nödvändiga för att systemen inte byggts efter de principer vi talar om i detta program. Systemen har inte uppmuntrat till arbete och sparande. De har givit fel signaler till människor. Vi menar att ett socialförsäkringsskydd som byggs upp efter de principer vi angivit här inte behöver användas som budgetregulator. Det får en inbyggd följsamhet mot samhällsekonomin av samma slag som gäller enligt pensionsöverenskommelsen. Vi tror inte att ytterligare försämringar av förmånsreglerna är nödvändiga (utöver de ändringar som nämns i detta program, t ex ett hävdande av den bortre parentesen i a-kassan) för att systemet ska ha en tillräckligt arbetsstimulerande effekt. Men en förutsättning för den autonoma ställningen gentemot statsfinanserna är att principerna verkligen upprätthålls. Socialförsäkringarna är en så stor del av samhällsekonomin att t ex fel incitamentsstruktur får mycket kraftigt genomslag. Därför måste det bl a finnas självrisker, så att systemet just för att det existerar för de perioder då vi inte arbetar ändå uppmuntrar till arbete. 5 Trygghet genom obligatoriska socialförsäkringar För oss liberaler är det mycket viktigt att socialförsäkringarna är obligatoriska och därmed täcker alla. Genom obligatoriska försäkringar uppnås en riskutjämning mellan olika människor och grupper. Den som löper mindre risk att bli sjuk får vara med och betala till samma försäkring som de som löper större risk. Personer med ärftliga sjukdomar, kroniskt sjuka och människor med större sjuklighet än genomsnittet slipper därmed betala avsevärt högre än unga friska människor. Fördelen är alltså att premiernas storlek inte påverkas av risken för större eller mindre benägenhet för sjukdom utan endast av den försäkrade inkomstens storlek. Därmed kan vi upprätthålla principen att alla människor, oavsett risk, behandlas med samma hänsyn och respekt. Det ligger inget orättvist i att också högre inkomster än genomsnittet både kan och måste försäkras och att därmed människor med högre inkomster får betala högre och får en ersättning från försäkringen då de blir sjuka eller gamla som står i relation till den bortfallna inkomsten. I verkligheten sker det en omfördelning från högre inkomsttagare till lägre inom sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna. Det sker i och med att personer med högre inkomster behöver utnyttja dessa försäkringar i mindre utsträckning än personer med lägre inkomster. Uppgifter tyder på att de med de högsta inkomsterna bara var sjukskrivna hälften så ofta som genomsnittet. Därmed betalar de in mer till försäkringen än vad de får ut av den. Det omvända gäller därmed människor med lägre inkomster. Det sker inom socialförsäkringarna sålunda inte enbart den åsyftade omfördelningen mellan människor med olika risker utan också från högre till lägre inkomsttagare. Uppslutningen kring en generell välfärdspolitik är avhängig av minst tre förutsättningar. Att välfärdsprogrammen uppfattas som allmänt rättvisa, att de genomförs korrekt och att bördorna fördelas någorlunda rättvist. Missbruk och fusk undergräver stödet för den generella välfärdspolitiken. Det är därför avgörande för systemens fortsatta legitimitet att fusk och missbruk beivras och att systemen utformas och underhålls på ett sådant sätt som underlättar detta. Regeringens politik för socialförsäkringssystemen har alltsedan de tillträdde till regeringsmakten kännetecknats av allmän ryckighet. Åtskilliga förändringar har gjorts förändringar som sammantaget ger en bild av en splittrad politik. Avgifter har blivit skatter. Den allmänna a-kassan avskaffades. Sambandet mellan avgifter och förmåner har underminerats. Tandvårdsförsäkringen skall avskaffas och beviljade änkepensioner inkomstprövas, o s v. Sammantaget har detta och mera skapat en förtroendekris för välfärdspolitiken. En förtroendekris snarare underblåser än förebygger fusk och missbruk. Medborgarna vågar helt enkelt inte lita på att systemet kan leverera det som det borde kunna förväntas att det skall leverera. Människor upplever en stor osäkerhet om socialförsäkringssystemens framtid. Det är en politik som undergräver legitimiteten för välfärdspolitiken. anser att det är mycket viktigt för att motverka fusk och missbruk att den generella välfärdspolitikens legitimitet ökar men att regeringen i sin hittillsvarande politik har bidragit till att legitimiteten istället minskar. När fusk förekommer måste detta med all kraft beivras. Socialförsäkringarna är en central del av den generella välfärdspolitiken. Att alla ska ha en försäkring mot tillfälligt och permanent inkomstbortfall är en viktig förutsättning för den enskildes trygghet. I debatten föreslås ibland ett s k grundskydd som alternativ till inkomsttrygghet. Även om den tekniska utformningen av grundskyddsförslagen varierar har de ett gemensamt att inkomsttryggheten överges. En socialförsäkringsmodell grundad på behovsprövning och/eller någon form av grundskydd måste bygga på att den enskilde själv i stor utsträckning sparar till att det kan komma att behövas medel till egen sjukdomsersättning, till föräldrars ålderdom, inför arbetslöshet m m. I praktiken överlåter man alltså till individerna att själva sörja för inkomstbortfallsskyddet utöver grundnivån. Det är uppenbart att en sådan modell skulle minska de direkta utgifterna för de offentliga systemen. Om inte övergången till en sådan modell skall leda till kraftigt ökade skattekilar, måste naturligtvis premierna tas bort för de inkomstdelar som är försäkrade. Med tanke på hur riskerna fördelar sig mellan låg- och höginkomsttagare, så minskar premierna mer än vad utgifterna gör. Det ekonomiska nettoresultatet av en sådan övergång blir således negativt för det offentliga och detta redan innan man beaktar det ökade behovet av selektiva inslag som förändringen medför. För många individer leder ett sådant system till kraftigt höjda om de vill behålla motsvarande inkomstbortfallsskydd som . Eftersom det av skattesymmetriska skäl bör medges avdrag i inkomstbeskattningen för inbetalning av till frivilliga sjuk- och pensionsförsäkringar skulle en sådan utveckling kunna leda till minskade skatteintäkter för stat och kommun. Internationella erfarenheter visar att det är svårt, hart när omöjligt, att upprätthålla hyggliga förmånsnivåer i den typen av system, där de bättre ställda grupperna står utanför och får sin trygghet genom privata lösningar. Risken är överhängande att det skulle bli så att en stor grupp i huvudsak endast har sin grundtrygghet att lita på och en grupp som har ett slags gräddfilsmodell med privata eller avtalssäkrade försäkringar för dem med lägre risker. har olika idéer om s k medborgarkonton eller välfärdskonton förts fram i den offentliga debatten som alternativ till dagens socialförsäkringssystem och även som alternativ till andra delar av dagens välfärdssystem. Kanske hälften av dagens skatter, arbetsgivaravgifter, försäkringspremier och mervärdesskatt skulle omvandlas till insättningar på ett eget konto. Dagens välfärdssystem skulle ersättas med rätt till uttag från kontot. Vid pensioneringen omvandlas saldot på det personliga kontot till pensionsrättigheter. Om saldot vid pensioneringen skulle understiga den av staten garanterade lägsta pensionsnivån (ungefär dagens folkpension) betalar staten ut mellanskillnaden. Detta finansieras naturligtvis med allmänna skattemedel. Dagens pensionssystem, studiemedel, bostadsbidrag, barnbidrag, föräldraförsäkring, samt alla inkomstbortfallsförsäkringar tas bort och ersätts med medborgarkontot. Avgiftsfinansieringen av sjukvård och barnomsorg är tänkt att öka kraftigt. Sjukvårdens högkostnadsskydd föreslås höjt från dagens drygt 2 000:- till 15 000:- . Barnomsorgen föreslås bli helt och hållet avgiftsfinansierad. Det nu refererade förslaget om medborgarkonto lider av en uppenbar och stor brist ur ett liberalt perspektiv. Det innebär att människor inte kommer att behandlas med samma hänsyn och respekt. Och det beror på själva kärnan i förslaget att reducera försäkringsinslaget i trygghetssystemen. Förslaget innebär att de nuvarande obligatoriska försäkringarna till mycket stor del ersätts med obligatoriskt sparande på individuella konton. Vad är då skillnaden mellan försäkringar och sparande? Jo, att försäkringar fördelar kostnaden för risker på fler än dem som drabbas, medan individuellt sparande inte gör det. Detta betyder inte att försäkringar alltid är överlägsna sparande. Det betyder bara att försäkringar och sparande fyller olika funktioner. Människor med en större benägenhet för sjukdom och arbetslöshet eller liknande kommer att betydligt fortare tömma sitt konto än en person med låg sjukfrånvaro och låg risk för arbetslöshet. Konsekvensen blir att ett system med medborgarkonto kommer att behandla dessa människor på högst olika sätt. Risker som ligger utanför individens egen kontroll eller är svåra att påverka för den enskilde kommer att avgöra vilken ekonomisk och social standard individen kommer att få under de många pensionsåren. Obligatoriska socialförsäkringar gör inte skillnad på folk och folk på det sätt som ett individuellt sparande måste göra. En viktig fråga är också vilka konsekvenser för jämställdheten som ett medborgarkonto kommer att få om en viktig del av kontots uppbyggnad är att barnomsorg skall avgiftsfinansieras fullt ut. Om ekonomiska drivkrafter har någon betydelse för människors val, så kommer många kvinnor med barn att avstå från förvärvsarbete eller kraftigt dra ned på det. En stor fördel med dagens system är att föräldrar (läs: kvinnor) inte behöver välja mellan att vara hemma och att yrkesarbeta, utan kan uppnå en hyfsad kombination. Dagens föräldraförsäkring och skattesubventionerade barnomsorg ökar jämställdheten mellan kvinnor och män. Det finns de som hävdar att statens finanser inte kan restaureras på annat sätt än med en omfattande välfärdspolitisk avrustning. liberalerna delar inte den uppfattningen. Vi har ovan visat hur en grundskyddsmodell med lägre utgifter och ännu lägre inkomster försämrar de offentliga finanserna. Vi tror också att höga ambitioner i välfärdspolitikens båda huvuddelar bra offentlig finansierad service i form av skola, sjukvård etc och ett tillförlitligt socialförsäkringssystem främjar ekonomisk tillväxt och därmed balans i statsfinanserna. Ekonomin blir inte sundare, innovatörerna inte djärvare, småföretagen inte mer livskraftiga om daghemmen stängs eller de generella socialförsäkringarna avvecklas. Den privata sektorn kan inte expandera i ett vakuum. Den kan få tillräcklig växtkraft bara i ett genomtänkt samspel med en väl fungerande offentlig sektor. Det finns inga belägg för att de ekonomiska problem som har gått och går igenom till någon betydande del beror på den generella välfärdspolitikens obligatoriska socialförsäkringar och detta trots de överdrifter som tilläts inom försäkringarna . Flertalet av dessa överdrifter åtgärdades . En internationell jämförelse talar för att numera står sig väl med avseende på de sociala och demografiska förändringar som kommer. En förutsättning för denna bedömning är naturligtvis att den stora pensionsreformen genomförs. Men det är viktigt, även i motioner om socialförsäkringar, att företagandets roll för välfärden framhävs. klarar inte välfärden om vi inte får en snabb expansion i den privata sektorn. Det som krävs är en dramatiskt annorlunda värdering av företagande som livsstil för att skall kunna få fram de hundratusentals nya jobb i den privata sektorn som krävs för att massarbetslösheten skall besegras. Ålderspensionerna är den största och viktigaste socialförsäkringen. Det folkpartiledda ledde 19911994 arbetet med att ta fram ett reformerat och mera pensionssystem. Reformen togs fram inom , som bestod av representanter från samtliga dåvarande riksdagspartier. antog med bred majoritet propositionen om det nya pensionssystemet. Bakom beslutet stod de fyra dåvarande regeringspartierna och Socialdemokraterna. Huvudpunkterna i reformen var: Ålders- och förtidspensionerna skiljs åt. Pensionerna ska stå i proportion till vars och ens inkomst under hela det yrkesverksamma livet. Den pensionsförmån som utbetalas ska motsvaras av en inbetald pensionsavgift eller av direkta statsbidrag. Det ska dessutom finnas en lägsta garanterad nivå. Mellanskillnaden mellan intjänad pensionsrätt och denna nivå finansieras av staten. Pensionsförmånerna ska följa den ekonomiska utvecklingen i landet och påverkas av eventuella förändringar i medellivslängden. En del av pensionsavgiften får placeras av den enskilde i s k premiereserver. I frågan om avgifterna ovanför förmånstaket uppnåddes en kompromiss mellan de dåvarande regeringspartierna och Socialdemokraterna om att den nuvarande avgiften ska halveras i det reformerade systemet. Förändringen skulle uppnås genom en s k avgiftsväxling från arbetsgivaravgift till egenavgift eller om enighet därom kunde nås genom en arbetsgivaravgift med avgiftstak. Pensionsreformen innebär att pensionssystemet förbättras i många avseenden, bland annat ökar försäkringsmässigheten. bedömer det som utomordentligt viktigt för samhällsekonomin, för dagens och framtidens pensionärer och för medborgarnas tilltro till det politiska systemet att de fem politiska partier som står bakom pensionsreformen ser till att den genomförs. Det nya allmänna pensionssystemet görs också mycket flexibelt. Från och med 61- årsdagen kan pensionen lyftas när som helst. Detta sker helt och hållet på försäkringsmässiga villkor, d v s den sammanlagda pensionen blir vid en genomsnittlig livslängd densamma. Därav följer att den årliga pensionen blir lägre för den som väljer att gå i pension tidigt och högre för den som väljer att pensionera sig sent. Skillnaderna i årlig pension blir mycket stora mellan den som väljer att pensionera sig vid 61 och den som väljer att pensionera sig senare än dagens normala pensionsålder på . Det är också möjligt att bara ta ut en del av pensionen och fortsätta yrkesarbeta, ex arbeta halvtid och vara pensionerad halvtid. Att fortsätta arbeta efter är förstås möjligt för egna företagare, jordbrukare och de anställda vars arbetsgivare går med på det. För att möjliggöra för fler att yrkesarbeta överenskoms i pensionsuppgörelsen att möjligheten för arbetsmarknadens parter att avtala bort rätten att arbeta till skulle begränsas till speciella grupper på arbetsmarknaden som flygkaptener, balettdansöser etc. I riksdagsbeslutet uttalades att det var att föredra om parterna själva genomförde denna förändring. Regeringen har gett parterna tid att fatta beslut om detta. Enligt den ursprungliga uppgörelsen skulle rätt att arbeta kvar till införts fr o m och till fr o m . Flexibiliteten innebär också att den som börjat lyfta pension när som helst kan meddela att hon eller han upphör med det. En dryg tiondel av pensionsavgiften, d v s av lönesumman, blir då en premiereserv som sparas på ett konto som den enskilde själv väljer. Behållningen ska få överlåtas till maka eller make. Det blir också möjligt att på försäkringsmässiga villkor teckna ett frivilligt efterlevandeskydd. Dessa starka inslag av flexibilitet och valfrihet är möjliga eftersom utnyttjandet av dessa möjligheter sker på försäkringsmässiga villkor, d v s det är den som väljer som står för kostnaden eller har fördelen av valet. Sådana möjligheter är avsevärt svårare i riskförsäkringar som exempelvis sjukpenningförsäkringen. 7 Friår mitt i livet Den stora pensionsreformen innehåller således stora inslag av flexibilitet. Det bör vara möjligt att i denna socialförsäkring de allmänna pensionerna införa än mer flexibilitet. Vi har därför föreslagit att det skall vara möjligt, för den som så vill, att använda pensionsavsättningar till att mitt i livet fortbilda sig eller pröva att starta företag. Detta skulle ske på samma försäkringsmässiga villkor som gäller flexibiliteten fr o m . Denna möjlighet skulle, för dem som varit med i pensionssystemet under förslagsvis , gälla såväl ev privata pensionsförsäkringar och avtalsförsäkringar som det allmänna pensionssystemet. I många fall skulle tror vi kompetenshöjningen eller nyföretagandet leda till högre framtida inkomster och därmed högre framtida pensioner än om avbrottet inte gjorts. Skulle så inte bli fallet kan den enskilde välja att gå i pension han eller hon tidigare tänkt sig och då få en lägre årlig pension eller att som ett resultat av friåret gå i pension och få samma årliga pension som om avbrottet ej skett. 8 Större utrymme för frivilliga försäkringar Avsättningarna till det allmänna pensionssystemet och till de avtalade pensionerna beskattas inte då de sker utan först då pensionerna betalas ut. Att de bara beskattas en gång är ett resultat av kravet på symmetri i skattesystemet. För frivilliga privata pensionsförsäkringar gällde länge också att avsättningarna upp till 1 basbelopp (= ca 37.000:-) också var obeskattade då de gjordes och beskattades då pensionen togs ut. Detta möjliggjorde för dem som kunde och ville ett hyggligt mått av utjämning över livscykeln. Det nya pensionssystemet är mer rättvist än det gamla ATP-systemet.