mot · GL02Fi219 · 1997-10-06 00:00:00 — Under den ekonomiska tillbakagången försvann 400 000 jobb i den privata sektorn, många företag gick i konkurs och andra drog ner radikalt. Massarbetslösheten blev ett faktum. Ekonomin blev tydligt tudelad; exportindustrin blev oerhört konkurrensstark utomlands tack vare det reducerade värdet på kronan, inom landet blev lågkonjunkturen permanent med massarbetslöshet, låg efterfrågan, minskade disponibla inkomster hos hushållen (mest beroende på skattehöjningar för att finansiera arbetslösheten och EU-medlemskapet), fortsatt höga realräntor och naturligtvis fortsatt stora svårigheter för företagen. Den ekonomiska krisen och budgetsaneringen har inneburit att kostnaderna i huvudsak har övervältrats på hushållen och de mindre företagen. De stora exportföretagen och den offentliga sektorn har däremot stärkt sin ekonomi. Detta har medfört både hög arbetslöshet och bristande förnyelse och växtkraft i näringslivet. Förnyelsen och växtkraften hos mindre företag har varit bristfällig och utgör ett av svensk ekonomis allra största problem. En politik för minskad ofrivillig arbetslöshet och hyfsat välstånd (oavsett om det är privat eller offentligt finansierat) kräver att företagen blir både fler och större. Mänsklig skaparkraft och kreativitet måste bättre tillvaratas i näringspolitiken. Det är särskilt de små och medelstora företagen som drabbas av snåriga regelverk, stelheter på arbetsmarknaden, hög arbetsbeskattning och höga realräntor de större företagen har andra möjligheter att få råd med specialister som klarar byråkratin, förlägga verksamheter där lönsamheten blir bäst, skaffa internationellt kapital vid investeringar osv. Näringspolitiken måste därför särskilt inriktas på de små och medelstora företagen. I sammanhanget är det inte minst viktigt att satsa mer på kvinnor som företagare. Det här säger numera alltfler politiker i alla läger, inte minst i regeringskretsen. Det är därför förvånande att endast mycket marginella förslag nu läggs fram i budgetpropositionen. Vi föreslår sänkta (resp. ej höjda) arbetsgivaravgifter och egenavgifter med totalt , vilket motsvarar ca i minskade nettointäkter för staten. Finanseringen sker genom minskade kostnader för arbetslösheten i samband med att normalarbetstiden sänks och höjda energiskatter inom ramen för skatteväxlingen. Vår avsikt är att fortsätta med ytterligare sänkningar av arbetsgivar- och egenavgifterna, vilket då i sin helhet beräknas finansieras genom höjda energi- och miljöskatter. Därigenom minskas risken att satsa på investeringar och utveckling i de små företagen och i arbetsintensiva, kunskapsberoende framtidsbranscher. Sammantaget ger dessa avgifts- och skatteförändringar de allra flesta företagen bättre förutsättningar till en positiv utveckling där ytterligare värden tillförs hela samhällsekonomin. har risken för småföretagaren ökats genom övervältringar från det offentliga, från storföretag och banker samt från arbetsmarknaden. Det har försvårat för uppbyggnaden av tillräckligt eget kapital för att klara svåra år och kunna satsa framåt på egna meriter. Låneberoendet har blivit alltför stort. Detta kombinerat med höga realräntor har effektivt strypt förnyelsen. Den extremt höga risknivån har gynnat de spekulativa inslagen på bekostnad av mer långsiktiga och framsynta satsningar. Våra förslag om sänkt skatt på arbete och arbetande kapital minskar den ekonomiska risken och underlättar för kapitaluppbyggnaden och framtidssatsningarna i främst de mindre företagen. Regeringen räknar med att den totala sysselsättningen efter minskningen 1997 skall öka med i genomsnitt som BNP beräknas öka med i genomsnitt . Det är en betydligt mindre skillnad (1,) mellan BNP-ökningen och sysselsättningsförändringen än exempelvis under tillväxtåren 199495 då motsvarande skillnad var i genomsnitt . Regeringen motiverar skillnaden i bedömning med att medelarbetstiden inte förväntas öka som den gjorde 199495 och med att produktivitetsökningen kommer att bli betydligt lugnare än tidigare, bland annat eftersom en större del av BNP-ökningen faller på sektorer med lägre möjligheter till produktivitetsförbättringar. Även om produktivitetsutvecklingen kan variera mellan olika år tror vi att regeringens bedömning av sysselsättningsutvecklingen är alltför optimistisk. Ekonomisk tillväxt är inte längre på samma sätt som förr en garant för ökad sysselsättning och det vore farligt att bygga hela landets arbetsmarknadspolitik på antaganden om sådana starka samband. Risken är stor att förhoppningarna kommer på skam och då har situationen för både de arbetslösa och samhället i stort snarare förvärrats. I stället behövs mer strukturella grepp mot arbetslösheten i form av en kortare arbetstid och varaktigt sänkt beskattning av arbete. Vi har i våra beräkningar förutsatt att regeringens förslag skulle innebära en öppen arbetslöshet på , dvs högre än vad regeringen anger. de gröna anser det i och för sig positivt och nödvändigt att satsa på utbildning för att höja arbetskraftens kompetens för att öka internationella konkurrenskraft. Förutsättningen för detta är dock att utbildningen håller en hög kvalitet och att de studerande känner en god motivation för sina studier. På båda dessa punkter finns det anledning att hysa vissa farhågor med den snabba utbyggnad av utbildningsinsatser som regeringen föreslår. När det gäller utbildningens kvalitet är tillgången på bra lärare en nyckelfaktor. Lärarutbildningen har inte hängt med i de senaste årens snabba expansion av utbildningsväsendet. Vi anser därför att lärarutbildningen måste prioriteras inom den utbyggnad av högskolestudierna som regeringen föreslår. Elevernas motivation för studierna är givetvis som högst om de själva frivilligt valt att studera och också kunnat komma in på den utbildning de önskat. I arbetslöshetens spår har det tyvärr blivit allt vanligare att studier bedrivs i brist på bättre alternativ. Det visas av att ungefär hälften av de ca 200 000 latent arbetssökande enligt SCB består av studerande som i första hand skulle vilja arbeta. Motivationen försämras naturligtvis ytterligare om utbildningen sedan inte leder till arbete utan följs av en ny arbetslöshetsperiod. Därför måste en ökad satsning på utbildning kombineras med en arbetstidsförkortning som gör att fler har chans att få arbete efter studierna. Då blir utbildningssatsningen meningsfylld. Regeringens förslag till tillfällig avgångsersättning och generationskontrakt visar tydligt på den totala hållningslösheten och inkonsekvensen i regeringens politik. fanns inom ramen för förtidspensioneringen en möjlighet att göra en samlad bedömning av äldres medicinska och arbetsmarknadsmässiga status och bevilja förtidspension för dem där en återgång till arbetslivet inte längre bedömdes realistisk. Denna möjlighet har tagits bort och förtidspensioneringen, liksom den planerade nya ohälsoförsäkringen, har begränsats till renodlat medicinska kriterier. De som inte haft tillräckliga medicinska skäl har hänvisats till att fortsätta att söka arbete och leva på en osäker ersättning, som dessutom hotats av en bortre parentes trots att det varit uppenbart att chansen att få nytt arbete är mikroskopisk. väljer istället regeringen att förtidspensionera fem hela årskullar av arbetslösa genom att erbjuda dem en tillfällig avgångsersättning i form av arbetslöshetsersättning utan krav på att söka arbete. Erbjudandet gäller dock bara för en slumpmässigt utvald grupp. Erbjudandet gäller mellan och bara för dem som mellan och fått arbetslöshetsersättning eller deltagit i arbetsmarknadspolitisk åtgärd . Vad som händer efter sägs ingenting om och erbjudandet kan därför närmast karakteriseras som en sämre variant av Bingo-lotto: vissa har chansen att komma med och bli arbetsbefriade med god ersättning fram till pensionen. Andra, som varit något halvår för unga eller saknat någon månad i kvalificeringstid eller blivit arbetslösa för sent för att få ihop tiden , får kämpa vidare till. Det är knappast likhet inför lagen. Generationskontraktet där 63- och 64-åringar med arbete skall erbjudas förtidspension med A-kassa om deras arbete övertas av en ungdom är en kortsiktig och dålig åtgärd. Möjligheterna till fusk med övertagandevillkoret är stora, särskilt i något större företag som normalt har en personalomsättning där man även anställer ungdomar. Det torde sällan vara aktuellt, på grund av brister i utbildning och erfarenhet, att en ungdom hoppar in och övertar exakt de uppgifter som den äldre hade. I stället kan det bli omorganisationer och personalbyten i flera led som kanske i bästa fall resulterar i att en ungdom anställs i andra änden av kedjan. Men att bevisa dessa samband blir nästan omöjligt; de som ändå av andra orsaker anställer ungdomar kan alltid hävda att de ersätter en äldre fastän den egentliga orsaken kanske är en helt annan. Generationskontraktet liksom den tillfälliga avgångsersättningen kan ses som en sämre variant av arbetstidsförkortning där vissa får en kortare arbetstid och flertalet ingen förkortning alls. Även om regeringen anser sina åtgärder som tillfälliga är risken stor att de snart kommer att följas av flera liknande erbjudanden om det visar sig att arbetslösheten inte kan lösas på annat sätt. kan vi då ha en helt ny situation på arbetsmarknaden där större delen av de äldre permanent hamnar utanför arbetsmarknaden. Det kommer att bli mycket dyrbart för den förvärvsarbetande mellangenerationen som med sina skatter skall försörja ett allt större antal 100-procentiga arbetstidsförkortare. En långt bättre lösning, både mänskligt och ekonomiskt, är givetvis att göra en måttlig förkortning av arbetstiden för alla arbetande så att fler kan få arbete och också orkar arbeta fram till pensionsåldern. Vi har tidigare i en särskild rapport och i en motion till (motion 1996/97:A711) som återupprepas utförligt beskrivit vårt förslag till en arbetstidsförkortning fram . Därför återger vi här endast en sammanfattning av förslaget. de gröna anser att många skäl talar för både kortare och mer flexibla arbetstider. Kortare arbetstider är en fråga om ökad livskvalité som medger mer tid för barn och familj. I många slitsamma yrken kan också en kortare arbetstid bidra till färre arbetsskador och en förbättrad hälsa. Det har visats vid försöksverksamheter inom bland annat och sjukvården . I dagens läge på arbetsmarknaden skulle också en arbetstidsförkortning aktivt kunna bidra till en sänkning av arbetslösheten. De senaste årens utveckling visar att traditionella medel som ökad ekonomisk tillväxt inte längre förmår att komma till rätta med arbetslösheten. Framtidens arbetsliv kommer att se ut på ett helt annat sätt än man varit van vid. de grönas långsiktiga mål är en förkortning av arbetstiden till . Dagens höga arbetslöshet gör att det bör vara möjligt att sänka arbetstiderna i en första etapp utan att den totala produktionen minskar. I rapporten presenterar vi närmare hur detta kan gå till och genomföras. Arbetstidslagen bör ändras så att normalarbetstiden sänks från nuvarande 40 . Den nuvarande s k dispositiviteten i lagstiftningen bör finnas kvar. Den innebär att parterna på arbetsmarknaden genom avtal kan komma överens om avvikelser, särskilda villkor, flexibla regler, m m som underlättar ett flexibelt genomförande av reformen. Den föreslagna sänkningen innebär en minskning av antalet timmar i lönearbete med . Vi räknar med att storleksordningen av den minskningen kan komma att kompenseras av en förbättrad produktivitet. Resten av arbetstidsbortfallet kompenseras av att arbetslösa och personer som står utanför arbetskraften kan få jobb och att personer med låg deltid som önskar öka sitt arbete kan få göra det. Frågan om eventuell lönekompensation bör avgöras i fackliga förhandlingar. Om timlönerna höjs i samma grad som produktiviteten ökar till följd av arbetstidsförkortningen, ökar inte arbetsgivarnas kostnader för arbetskraften. För den offentliga sektorn innebär en arbetstidsförkortning både ett minskat skatteunderlag och minskade utgifter för stöd till arbetslösa. Netto, minskade utgifter minus minskade skatteintäkter, uppgår besparingarna i vårt räkneexempel till . Dessa nettobesparingar bör användas till att sänka egenavgifterna och till att höja grundavdraget med inriktning på gruppen lågavlönade heltidsarbetande. Höjd timlön, sänkta egenavgifter och höjt grundavdrag i kombination med att genomförandeårens normala utrymme för reallöneökningar ianspråktas, gör att arbetstidsförkortningen kan genomföras utan sänkningar av den reala månadsinkomsten för lågavlönade heltidsarbetande. Medel- och högavlönade får mindre sänkningar av inkomsten. De som är arbetslösa eller arbetar deltid får i stället en kraftigt höjd inkomst. Arbetstidsförkortningen bör genomföras i samspel mellan staten och parterna på arbetsmarknaden. Detta bör ske genom ett övergripande kontrakt mellan dessa parter som ger ramarna för arbetstidsförkortningen. Detaljerna fastställs sedan i avtal på arbetsmarknaden. Statens roll i kontraktet är att svara för en ny arbetstidslagstiftning, sänkta egenavgifter och att svara för nödvändig kompletterande utbildning av de arbetslösa. Löntagarorganisationerna åtar sig att medverka till en ökad flexibilitet och att inte kräva högre löneökningar än som motsvarar produktivitetsökningen. Arbetsgivarnas främsta bidrag är att åta sig att nyanställa och vid behov ge utbildningsinsatser till arbetslösa och andra för att fylla upp de luckor efter arbetstidsförkortningen som inte täcks av en ökad produktivitet. Regeringens resursarbeten enligt den s.k. Kalmarmodellen är ännu ett i den långa raden av tillfälliga och framimproviserade arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det kommer i längden att vara omöjligt att skilja resursarbetarna från den normalt anställda personalen och risken för övervältringseffekter och inlåsning är betydande. Inriktningen bör i stället vara att föra en sådan politik att kommuner och landsting har råd att mer permanent anställa fler personer. Effekterna för kommunsektorn av vår ekonomiska politik beskrivs närmare i ett separat kapitel. Förbättrad ekonomi för kommunsektorn avlastar arbetsmarknadspolitiken Den ytterligare förbättrade ekonomi för kommunsektorn som blir resultatet av våra förslag kommer också att leda till en ytterligare avlastning på arbetsmarknadspolitiken. Avlastningen ökar successivt från ca 0,7 till ca . Det innebär att fler får behålla eller kan erhålla anställningar istället för att bli placerade i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är uppenbart orimligt att människor först hamnar i arbetslöshet på grund av långtgående besparingar i offentlig verksamhet, och sedan via arbetsmarknadspolitiska åtgärder går tillbaka i ett liknande arbete. Särskilt allvarligt är det i de fall då den arbetslöse blir socialbidragsberoende. Med våra förslag går pengarna i högre grad direkt till verksamheterna så att människor inte behöver bli arbetslösa. 2.7 En bättre fördelning Internationellt sett har uppvisat en jämnare fördelning av inkomsterna än vad de flesta andra länder kunnat göra. Detta har otvivelaktigt varit en viktig orsak till en historiskt sett stark tillväxt och en fortfarande mycket hög bruttonationalprodukt. En extra tusenlapp till en fattig familj ökar välståndet betydligt mer för samhället som helhet än en extra tusenlapp till en rik familj. En jämn inkomstfördelning torde också ha den ekonomiska fördelen att inte i samma grad ge upphov till kriminalitet, sociala klyftor etc. har ökade inkomstskillnader redovisats för svensk del, bl.a. i ett särskilt avsnitt i budgetpropositionen . Dessa ökade skillnader har förstärkts av den statliga budgetsaneringen. De med minst disponibel inkomst har tvingats ge ifrån sig en större andel än medel- och till del även höginkomsttagare. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt och visar att vi i de gröna haft rätt när vi krävt en väsentligt skärpt fördelningpolitik i samband med budgetsaneringen. Vårt förslag till ekonomisk politik och budget innefattar en rad omfördelningar till dem med små inkomster och utsatta grupper både : Brutet tak med ersättningsnivåerna 85/i kortvariga socialförsäkringar och a-kassa Höjt och beskattat barnbidrag Höjt grundavdrag vid inkomstbeskattning i lägre inkomstskikt Generösare regler för inträde i a-kassa Införande av generellt grundskydd lika för alla i försäkringar vid långvarig ohälsa och arbetslöshet och i ålderspension Införande av försörjningstillägg i socialförsäkringarna som delvis tar över socialbidragen Lägre självrisk i tandvårdsförsäkringen Vi anser också att avgifter för barn i sjukvården bör avskaffas. Detta är en fråga som vi som parti avser att driva i de landsting som fortfarande tar ut patientavgifter även för barn. Väl så viktigt som dessa åtgärder är den minskning av arbetslösheten och förhöjda livskvalité som våra förslag om arbetstidsförkortning och skatteväxling ger. En stor del av de orättvisor vi sett växa har ett direkt eller indirekt samband med den ökade arbetslösheten. Den största orättvisan har uppkommit mellan den som blivit arbetslös och utförsäkrad, och den som kunnat fortsätta i jobbet, få lönelyft och halverad ränta på sina villalån. Den ytterligare satsning vi föreslår på kommunsektorn innebär att välfärdens kärnområden, skola, omsorg och vård, får ett viktigt resurstillskott till nytta för företag, hushåll och arbetslösa. Det har också stora positiva effekter på en rättvisare fördelning såväl mellan olika inkomstgrupper som mellan män och kvinnor. Det är de som är ekonomiskt och socialt missgynnade som vinner mest på en väl fungerande offentligt finansierad skola, omsorg och vård. 2.8 EMU och EU-medlemskapet Medlemskapet i Europeiska unionen har försvårat våra möjligheter att utveckla en socialt och ekologiskt hållbar ekonomi. Medlemskapet har för del inneburit en tilltagande underkastelse i en framväxande europeisk superstat. De utlovade ekonomiska fördelarna med medlemskapet har inte gått att skönja i verkligheten. Vi anser att det är helt fel väg att bilda nya superstater eller tätt sammanfoga superstatsblock som metod att möta en alltmer internationaliserad ekonomi. Det löser i praktiken inga problem, men hotar däremot att bygga upp allt större och farligare konflikter såväl inom som mellan superstaterna. Bildandet av EU har också medfört reaktioner i andra världsdelar som går ut på att stater går ihop i syfte att öka sin konkurrenskraft mot ett alltmer hotfullt . Den planerade valutaunionen i EU (EMU) framstår mer som ett hot än en möjlighet för och . En sådan union ökar de ekonomiska skillnaderna och de sociala spänningarna mellan unionens olika delar och hotar därmed den grundläggande idén att skapa ett fredligt, samarbetande . Den skulle också försvåra en ansvarsfull och för landet optimal ekonomisk politik i de enskilda länderna. de gröna säger därför nej till ett svenskt medlemskap i och anser att regeringen bör arbeta för att EMU inte förverkligas. Oaktat vårt ställningstagande i EMU-frågan anser vi att den ska avgöras i en folkomröstning. Frågan har vittgående konsekvenser för svenska folkets framtida självbestämmande och kräver flera grundlagsändringar. Det kan inte vara rimligt att i ett land med långtgående demokratiska ambitioner avstå från en folkomröstning i en sådan fråga. Det faktum att alla riksdagspartier, mer eller mindre, är splittrade i frågan förstärker behovet av en folkomröstning. En särskild proposition om EMU ska lämnas . Vi kommer då att i en partimotion närmare utveckla vår syn på valutaunionens för- och nackdelar och den ekonomiska politik som krävs för att med framgång stanna utanför EMU. 3 Fördelning av statens utgifter Vid fördelning av statens utgifter vidhåller vi samma utgiftstak för staten för som vi föreslog som bindande riktlinje för regeringens budgetarbete . Den ekonomiska utvecklingen har inte föranlett oss att omvärdera det ekonomiska utrymmet för . Vi presenterar i det följande också beräkningar för utgifterna och 2000. Vi har även i de fallen vidhållit våra tidigare angivna förslag till utgiftstak. Vid beräkningen av nivåerna för utgiftstaken har vi utgått från prioriteringarna i den gröna finansplanen och våra prioriteringar i övrigt mellan olika utgiftsområden. Vårt förslag till fördelning av utgifter på utgiftsområden och anslag för , samt preliminära beräkningar framgår av tabell 2. Beräkningar av statsbudgetens saldo och det offentliga sparandet finns i kapitel 6. Tabell 2 Utgiftstak och preliminär fördelning på utgiftsområden Avvikelser från regeringens förslag. Utrikesförvatlning och internationell samverkan Hälsovård, sjukvård och social omsorg Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp Ekonomisk trygghet vid ålderdom Ekonomisk trygghet för familjer och barn Ekonomisk trygghet vid arbetslöshet Kultur, medier, trossamfund och fritid Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande Regional utjämning och utveckling Allmän miljö- och naturvård Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar Allmänna bidrag till kommuner Avgiften till Europeiska gemenskapen Summa utgiftsområden (exkl. statsskuldsräntor) Socialförsäkringar vid sidan av statsbudgeten 3.1 Beskrivning av utgiftsområden Nedan beskrivs kortfattat de viktigaste förändringarna, jämfört med regeringens förslag, som vi föreslår inom olika utgiftsområden. För närmare motiveringar och konkreta anslag hänvisas till de partimotioner för olika utgiftsområden som inlämnas till parallellt med denna. Besparingar kan göras inom , m.m. genom effektiviseringar, mindre av onödiga och dyra resor inom EU, bättre utnyttjande av modern m.m. Den senaste uppräkningen av partibidragen bör återtas. Vi ser inget hållbart skäl till att de politiska partierna ska erhålla ökade bidrag när statsförvaltning, myndigheter, landsting, kommuner och en stor del av folkhushållet tvingas till kraftiga åtstramningar. de gröna har tidigare avvisat förslag om folk- och bostadsräkningar, inklusive inrättandet av lägenhetsregistret. Dessa undersökningar har ofta kränkande inslag och det kan ifrågasättas om nyttan med dem kan motivera både kostnaderna och ingreppen i den personliga integriteten. Anslaget till folk- och bostadsräkningar bör därför avskaffas. bör däremot tillföras medel för förbättrad miljöstatistik, könsuppdelad statistik liksom förbättrad statistik för att på ett bra sätt klara kostnadsutjämningen mellan landsting och kommuner. bör tillföras medel för att utveckla och påskynda arbetet med miljöjusterade nationalräkenskaper (s.k. grön BNP). revisorer föreslås byggas ut stegvis. kontroll och uppföljning av den statliga verksamheten förstärks därmed. och överförs en mindre del av effektivitetsrevisionen hos till revisorer. Ytterligare tillförs ramen för rättsväsendet som fördelas på dels åklagarväsendet, dels i . För att bl.a. förstärka och förbättra närpolisverksamheten överförs medel från A 2 Säkerhetspolisen till A 1 . vision är en global, total, militär nedrustning. Hoten är inte militära utan bl.a. miljöförstöring, resursutarmning samt ökande sociala och ekonomiska klyftor. I då en enig riksdag säger att det inte föreligger något som helst militärt hot mot satsar majoriteten i på t.ex. ytterligare inköp av stridsflygplanet 39 . Under beräknas medlen för JAS-programmet uppgå till . Hela JAS-ramen är nu uppe i fantastiska . Av dessa är 27,9 miljarder tillkommande investeringar för delserie tre, alltså ytterligare 64 flygplan, vilket regeringen beslutade . vill regeringen ha bemyndigande att beställa miltärt material för . Den totala bemyndiganderamen är . Detta är oacceptabelt! vill göra stora besparingar på det militära försvaret. vill vi ställa om från ett militärt försvar till ett starkt civilt försvar. Vi vill avbryta kostsamma materielprojekt, minska antalet armébrigader till sex och uppdra åt regeringen att förhandla med om att riva upp beslutet om anskaffning om ytterligare 64 plan i delserie tre till en kostnad av .