mot · GL02Kr238 · 1997-10-06 00:00:00 — I kulturutredningen behandlades i flera avsnitt den skeva fördelningen mellan genrer inom det regionala musiklivet. omnämndes i det sammanhanget just jazzmusiken och man föreslog bl.a. att genrecentra skulle tillskapas. I kulturpropositionen avvisades detta utan motivering. I kulturutskottets betänkande med anledning av propositionen påpekades dock att de olika musikformerna inklusive jazz och nyare musik skulle få stöd och utvecklingsmöjligheter i enlighet med av oss och den moderna musikens företrädare framförda önskemål. Ingen märkbar förändring har skett. Det är angeläget att intentionerna nu följs upp med handling. Konstnärer och andra kulturskapare ger omistliga bidrag till ett demokratiskt samhälle där ett fritt tankeutbyte är en självklar del. Kulturskaparna kan ofta påtala och gestalta problem i sådana former att nya infallsvinklar kommer fram. Detta är en värdefull del i yttrandefriheten och bidrar till att vitalisera debatten. Det är angeläget att konstnärer och kulturskapare kan arbeta under sådana villkor att deras verksamhet inte i onödan hämmas av ekonomiska bekymmer. Det svenska skattesystemet är illa anpassat till konstnärlig verksamhet. Även den arbetsrättsliga lagstiftningen bidrar till en stelbenthet som gör att många konstnärligt verksamma får arbeta under sämre förhållanden än vad som vore möjligt med individuellt utformade överenskommelser och avtal. Bildkonstnärer, författare och andra fria kulturskapare har ofta svårt att klara ekonomin. Detta gäller framför allt . De regler för avdrag som tillämpas på skatteområdet måste vara så utformade att de tar i beaktande de speciella utvecklingskostnader som den konstnärliga verksamheten innebär. De stipendier som förekommer bör ge de konstnärligt verksamma möjlighet att under en längre men avgränsad tid få uppbära sådana. Vi anser för vår del att är en tillräckligt som ger en trygghet . Med bibehållen anslagsnivå kan med vårt alternativ dubbelt så många konstnärer komma i åtnjutande av stipendium, vilket också gagnar mångfalden. Vi menar att dessa stipendier skall ges till i första hand unga lovande konstnärer. Den individuella visningsersättningen skall fördelas på ett sådant sätt att alla yrkesverksamma konstnärer som uppfyller rimliga kvalitetskrav skall kunna komma i fråga. Vi anser att medlen skall fördelas av och avvisar förslaget att BUS skall ges myndighetsstatus. Det kan också finnas anledning att pröva BUS ställning när det gäller förmedlingen av vidareförsäljningspengarna mot bakgrund av deras höga utdebitering av administrationskostnader. Vi avvisar bestämt det förslag som framförs i SOU 1997:106 om en skatt på vidareförsäljning av icke upphovsrättsligt skyddad konst. Även förslaget till användning motsätter vi oss. Det är inte fler bidrag till sammanslutningar som ägnar sig åt verksamhet som stöder grupper av bildkonstnärer, eller individuella bidrag åt yngre eller i övrigt mindre etablerade bildkonstnärer behöver. har redan alltför många myndighetsuppgifter inom kulturområdet. Det är realistiskt att många av dem som är konstnärligt verksamma åtminstone för utövar denna verksamhet på deltid och att den resterande tiden fylls med annan yrkesverksamhet. Det finns flera metoder, främjande av uppdragsverksamhet, nya skatteregler för konstinköp och kanske en justering av bokmomsen m.m. som skulle ge fler chansen att försörja sig på sitt skapande. Konstnärer beskattas som andra egenföretagare. De betalar egenavgifter på samma sätt som andra självständiga yrkesutövare. Konstnären som säljer en tavla, musikern eller skådespelaren som erhåller ett gage, eller författaren som erhåller royalty arbetar alla under speciella förutsättningar. Bakom varje framträdande eller produkt finns ofta mycket långa perioder av studier eller övning innan arbetet kan resultera i en inkomst. Detta måste kunna vägas in vid beskattningen. Det är viktigt att kulturskapare möts av generositet vid bedömning för rätt till avdrag för genomförda studieresor och andra kostnader. Biblioteksersättningen är per boklån. Det sammanlagda beloppet uppgår till . Enligt förordningen om skall av ersättningen utbetalas som författarpenning. Därutöver finns vissa avtrappningsregler för de författare som har över 100 000 lån. För mindre än 2 000 lån betalas ingen ersättning. Totalt utbetalas på detta sätt till 3 500 författare och 1 300 översättare. Resten disponeras av . Ersättningen fördelas till författarna på basis av utlåningsstatistik. Den görs i form av stickprov som omfattade 830 000 lån från cirka 100 utlånade folkbibliotek. Vi föreslår att regeringen tillsätter en utredning med uppdrag att föreslå nya regler för biblioteksersättningen. Vi vill att en större del av ersättningen skall tillfalla författaren, utan mellanhänder och med en betydligt lägre minimigräns. Dessutom bör ersättningen baseras på den faktiska utlåningen från alla bibliotek med datoriserad registrering. De korporativistiska inslagen i fördelningen av pensioner, stipendier och bidrag måste minska. En viktig statlig uppgift på kulturområdet är att skydda och bevara värdefull kulturmiljö. Detta gäller både landskapsvård och bebyggelse. På många håll har dessvärre förstöringen av kulturskatter nått en sådan omfattning att många kulturminnen inte kan räddas. Det gäller också många äldre stadsmiljöer som i stor utsträckning raserades . Skulpturer vittrar sönder, underhållet av kyrkor och konstskatter försvåras och fördyras . de tillfälliga medel som anvisat för att åtgärda den stora mängd föremål som tillvaratagits men som inte konserverats eller registrerats, är en värdefull insats som måste fortsätta. Inte minst konserveringsarbetet kräver stora resurser. De konservatorsresurser som finns hos olika huvudmän bör om möjligt samordnas så att arbetet organiseras så effektivt som möjligt. På många håll finns fornlämningar som snabbt måste undersökas. Inte minst de senaste årens stora satsningar på infrastrukturen har lett till att mängder av nya fornlämningar blivit kända. Det är viktigt att de utgrävningar och undersökningar som genomförs sker under en strikt vetenskaplig kontroll. Detta kan emellertid utföras av företag med dokumenterad kompetens som efter anbudsförfarande får genomföra undersökningarna. Riksdagsbeslutet som förtydligade de privata aktörernas roll och uttryckligen angav att de skulle kunna utnyttjas har inte fått fullt genomslag. Man kan snarare tala om att det har motarbetats av vissa länsstyrelser. Den offentliga verksamheten på detta område bör inskränkas till myndighetsutövning och kontroll medan den reella fältundersökningen bör kunna bedrivas i konkurrens. Som en följd av de senaste årens intensiva undersökningsverksamhet finns en stor mängd obearbetat material, både hos RAÄ och hos olika länsmuseer. när själva utgrävningsverksamheten minskar måste insatserna inriktas på att de gamla undersökningarna dokumenteras och rapporteras. Det är en riktig åtgärd från RAÄ att tillse att resultaten av undersökningarna integreras bättre i den akademiska forskningen. Ansvarsfördelningen inom kulturmiljövården präglas av stor osäkerhet. Det skulle vara önskvärt med ett klargörande av ansvarsfördelningen mellan den centrala myndigheten, länsstyrelser, regionala och lokala museer samt med en precisering av villkoren för statsbidrag. () skulle kunna fungera som en ren sektorsmyndighet utan egna omfattande genomföranderesurser och med möjlighet att genom avtal med olika intressenter åstadkomma ett aktivt kulturmiljöarbete. Länsstyrelserna skulle då utöva den regionala myndighetsfunktionen och sköta upphandling och kontroll av olika insatser. Länsmuseernas roll som kunskapscentra och förmedlare av information om forskningsresultat kan renodlas liksom övriga regionala och lokala museers. Statsbidraget till länsmuseerna och andra museer som RAÄ sluter avtal med kan då ses som två oberoende delar, dels den som f.n. förmedlas av , dels den som avtalet med kan medföra. Hembygdsföreningarnas roll kan stärkas. Landsantikvariefunktionen kan genom att den får sitt statsbidrag direkt från RAÄ frigöras från museerna och ges en bred folklig förankring. måste ha tillgång till personal med kunskaper om äldre materialteknik och byggnadsteknik. Åtgärder måste vidtas för att stärka utbildningen i byggnadsvård, äldre byggnadsteknik och materialframställning. Många privatpersoner övertar nu äldre bebyggelse som fritidshus. Åtskilliga av dessa har en stark önskan att bevara sina byggnader i ursprungligt skick. Det är viktigt att det sprids kännedom om verksamheter liknande det som skapats i . Som en följd av de senaste årens intensiva undersökningsverksamhet finns en stor mängd obearbetat material, både hos RAÄ och hos olika länsmuseer. när själva utgrävningsverksamheten minskar måste insatserna inriktas på att de gamla undersökningarna dokumenteras och rapporteras. Det är en riktig åtgärd från RAÄ att tillse att resultaten av undersökningarna integreras bättre i den akademiska forskningen. 9 Renodla statens ansvar Kulturpolitiken står inför ett strategiskt vägval som gäller inriktning, långsiktighet och ansvarsfördelning. Det statliga ansvaret bör tydliggöras. Alla regioner skall ha möjlighet att erbjuda levande musikteater. Ett litet antal dansscener skall få del av statligt stöd och bedriva regional turnéverksamhet. På motsvarande sätt kan staten förklara sig ta ansvar för ett antal symfoni- och kammarorkestrar, så placerade att hela landet kan få rimlig del av ett vitalt musikutbud. Ansvaret för de teatrar som inte är nationalscener bör tas över av de regionala huvudmännen. Dessutom bör staten klargöra att all biblioteksverksamhet utom de statliga forskningsbiblioteken är kommunernas ansvar. Staten har ett särskilt ansvar för väsentliga delar av det nationella kulturarvet. Detta skall bevaras, utvecklas och föras vidare. Det innebär att statens ansvar gäller en rad institutioner på olika områden, t.ex. nationalscenerna, arkiv och vissa museer. Ett genomarbetat förslag till ansvarsmuseer på olika områden borde presenteras. Då skulle t. ex. de olika friluftsmuseerna, oberoende av vilka som är deras huvudmän, och deras verksamhet kunna samordnas i en struktur, med som ansvarsmuseum. Den nuvarande förvirringen där begreppen statliga museer, centrala museer och ansvarsmuseer förekommer sida vid sida kunde då också få en lösning. Regeringens förslag till nationella uppdrag skulle kunna utökas till att gälla flera verksamheter som finns spridda över landet. Staten träffar ett relativt detaljerat avtal med den institution som har bäst kompetens för uppdraget, oavsett huvudman och geografiskt läge, om att den ikläder sig samordnings- och ledaransvaret för en viss sektor. Avtalet bör göras tidsbegränsat. En viktig del av kulturförmedlingen ligger i statens ansvar för utbildningen. I de läroplaner som gäller för har målen och skolans ansvar för utbildningen lagts fast. Ämnen och avsnitt som har särskild betydelse från kultursynpunkt har formulerats tydligare. Det gäller t.ex ämnen som svenska eller historia. Huvuddelen av kulturutgifterna betalas av de enskilda människorna. Detta faktum kontrasterar starkt mot den bild som ofta förs fram om kulturverksamhetens förutsättningar. Här förs diskussionen som om ingen kultur kunde existera utan offentliga bidrag. Högt skatteuttag leder inom kulturområdet liksom inom andra områden till att det allmänna genom bidragsgivning får kompensera för det höga kostnadsläget. Väsentliga delar av kulturen blir därmed beroende av ett mecenatskap som bygger på politiska beslut, vilket skapar beroende och osäkerhet. Detta fenomen drabbar i praktiken all kulturverksamhet. Få aktiviteter kan av egen kraft fungera på den marknad som efterfrågan skapar när en så stor del av köpkraften dragits in skattevägen. För att få stadga inom kultursektorn med avseende på uppföljningen gentemot kulturpolitiska mål på olika nivåer och därmed följande bättre ekonomisk ordning bör alla anslag bygga på klara avtal mellan anslagsbeviljande instans och utförande institution.. Således bör ett kommunalt kulturprogram ligga till grund för ett avtal mellan ägaren (kommunen) och t.ex. den kommunala teatern. På samma sätt bör relationen vara mellan staten och en regional huvudman eller institution. Kulturen borde vila på flera finansieringsvägar. I första hand måste de enskildas avgifter utgöra ett viktigt bidrag till verksamheten. Enskilda kan också bidra i form av medlemskap i kulturföreningar etc. Andra bidrag kan komma från företag och institutioner, antingen som direkta bidrag till viss verksamhet eller som bidrag till fondavsättningar. Slutligen måste en del av kulturverksamheten finansieras genom offentliga bidrag. Vi förordar att möjligheter skapas för såväl lokala och regionala kulturfonder som en eller flera centrala fonder och att Stiftelsen återfår sina ursprungliga uppdrag och möjligheter. Detta främjar mångfalden både vad gäller idéer och finansieringsmöjligheter. Centrala fonder kan utformas som en Svenskarnas kulturfond dit man kan testamentera och donera medel, liksom att av de medel som tillfaller Allmänna Arvsfonden även en sådan fond skulle komma i fråga. En annan form av organisation som skulle kunna gynna vården av våra kulturmiljöer vore en motsvarighet till den brittiska , till vilken både offentliga och privata medel skulle kunna lämnas. Där kan ett hus eller en egendom tas över av , som är en privat fornminnes- och naturskyddsorganisation. Ägaren bidrar med en donation som skall täcka en del utgifter. Ägaren och dennes familj får bo kvar i huset, men skall i gengäld vara villiga att öppna det för allmänheten. skall vårda egendomen och kan vidta åtgärder för att bibehålla dess karaktär. Målet är inte att skapa museer, utan att bibehålla levande hem. Endast egendomar vars arkitektur eller historia är av intresse och vars ekonomiska framtid är säkrad kan accepteras. Stiftelsen är oberoende av staten och finansieras genom donationer, gåvor, arrenden, försäljning, m.m. samt inträdesavgifter, som är den viktigaste inkomstkällan. Man har två miljoner medlemmar. Av stor betydelse är de insatser som görs av frivilliga krafter. De fungerar som guider, sköter souvenirförsäljning m.m. Man accepterar också statsbidrag och har fått anslag för bevarande av vissa egendomar. Som välgörenhetsorganisation har man vissa skattelättnader, undantag från kapitalvinstskatt, gåvoskatt och arvsskatt. Vi förordar att man i skall kunna teckna vårdavtal mellan myndigheter och fastighetsägare som ger ägarna rätt till avdrag på fastighetsskatten mot att de vårdar de byggnader, parker, broar och andra anläggningar som har kulturhistoriskt värde. 1994 beslutade den borgerliga riksdagsmajoriteten att AB Tipstjänst skulle överlåtas till idrottsrörelsen och föreningslivet i övrigt på förmånliga villkor. Därigenom skulle främst ungdomsverksamheten successivt kunna tillföras nya resurser. Den socialdemokratiska regeringen rev upp detta beslut och har därefter slagit samman AB Tipstjänst med till AB . Vi anser att den tidigare borgerliga regeringens intentioner skall fullföljas. Vi föreslår i annat sammanhang att AB delas upp så att de spel som låg hos AB Tipstjänst överlåts på det sätt som beslutades av . Vi menar dessutom att övriga spel som tidigare låg hos bör överföras till en stiftelse, vars uppgift blir att på olika kulturella verksamheter fördela det överskott som uppkommer, efter avdrag för en koncessionsavgift till staten som motsvarar en tidigare genomsnittlig nivå och de skatter som inlevererats. Ökade intäkter av spelet kommer därmed att tillfalla kulturområdet. Beslut om bidrag kommer oftast via en enda offentlig kanal. Detta hindrar förnyelse och verkar hämmande på utvecklingen, utan att detta i och för sig är handläggarnas avsikt. Det är därför fel och en fara för kreativitetens möjligheter när nu ytterligare uppgifter läggs på . Än allvarligare blir det då också bereder och handlägger ansökningarna åt Stiftelsen . Stiftelsen som bildades genom medel från de tidigare löntagarfonderna har fått i uppgift att dela ut stöd motsvarande penningvärde. Avsikten med denna lösning var att ett betydande extra tillskott skulle komma kulturområdet till del . har det visat sig att stiftelsen beskattas med betydande belopp vilket minskar möjligheterna till utdelning. Vidare har diskuterats möjligheterna att värdesäkra stiftelsekapitalet och därmed permanenta stiftelsen som den årliga utdelningen ytterligare minskar. I kombination med en betydande beskattning blir detta inte ett realistiskt alternativ om den ursprungliga målsättningen för stiftelsen skall gälla. Regeringen utnyttjade möjligheten efter regeringsskiftet att utse en majoritet av ledamöterna och bytte ut stiftelsens styrelse. I samband med och de reaktioner som följt på dess genomförande har det beslutats att det parallellt skall genomföras aktiviteter under det gemensamma namnet Kultur i hela landet. Under förberedelserna 1997 har mera än dubbelt så mycket pengar till projekt som har bäring på Kultur i hela landet-satsningen hämtats från Framtidens kultur än som staten själv har bidragit med. För att klara genomförandet måste man på samma sätt styra stiftelsens utbetalningar. Ändamålet må i sig vara gott, men regeringens agerande strider direkt mot strävan efter pluralism och utgör ett hot mot kulturverksamhetens kvalitet. För kulturverksamheten, liksom för forskningen, är flera finansieringskällor förutsättningar för vitalitet. Såväl forskning som kulturverksamhet kan utmana rådande värderingar. Socialdemokraternas politik banar väg för likriktning av en typ som för tanken till styrsystem som övergivits i nästan alla länder. har kultursponsringen ökat. Många företag har funnit att kulturverksamhet är en värdefull kanal för att nå kunder och för att ge anställda en kulturupplevelse. Också andra t.ex. vänföreningar bidrar till ekonomiska insatser av olika slag. På många håll saknas dock organisationer som på ett effektivt sätt kan ta tillvara intresset för kultursponsring, enskilda gåvor eller testamentsförordnanden med kulturell inriktning. Det är angeläget att nya möjligheter skapas för alla som så önskar att bidra till svensk kulturliv. På andra områden har stora fonder byggts upp av enskilda medel. Kultursponsringens skattesituation präglas fortfarande av stor osäkerhet. Om inget annat hjälper måste regeringen ta initiativ till en förtydligande lagstiftning. 11 En fond för kulturell förnyelse Vi föreslår också att det inrättas en fond för kompletterande stöd av kulturverksamhet. Fonden skall kunna ge bidrag till alla former av kulturyttringar. Stöd bör utgå med samma belopp som genom enskildas bidrag eller sponsorsinsatser mobiliserats för verksamheten ifråga. Fonden skall icke bidra till att finansiera verksamheter som på annat sätt erhållit offentliga bidrag. Fondens ändamål bör vara att stödja det nyskapande inom alla konstområden. Den skall ej kunna ta över finansiering av befintlig verksamhet. Sökande kan vara institutioner, föreningar, enskilda konstnärer eller projektgrupperingar som mobiliserat resurser efter de kriterier vi angivit. Med den föreslagna ordningen uppnås en hävstångseffekt som kan tillföra kulturområdet nya resurser. bör bestå av aktade medborgare utan politisk bindning och utan bindning till någon särskild del av den kulturella verksamheten. Staten tillför medel som förbrukas i takt med att stöd beviljats. Det årliga stödet bör inledningsvis uppgå till . Vi föreslår att denna dubbleringsfond för kulturella ändamål inrättas i enlighet med de intentioner som här redovisats. Ett stort antal uppgifter inom det kulturpolitiska området utförs av personer med lönebidrag. Vidare finansieras ett antal projekt och utbildningar inom kulturområdet med arbetsmarknadsmedel. I realiteten bidrar arbetsmarknadspolitiken med medel till kulturområdet som vida överstiger de rörliga medel som disponeras av t.ex. . Det kan enligt vår mening inte vara rimligt att väsentliga delar av den svenska kulturpolitiken styrs från arbetsmarknadspolitiska utgångspunkter. Även länsstyrelserna stöder kulturprojekt inom ramen för det regionala utvecklingsstödet. Det finns exempel på att kulturprojekt som inte vunnit bifall på grund av brister i kvalitet i stället får medel via länsstyrelserna eller AMS. Vi ser en betydande risk i att pengar till kulturområdet fördelas utifrån regionalpolitiska aspekter och inte utifrån de kvalitetskriterier som bör gälla för kulturverksamheten. 12 Ungdoms- idrotts- och folkrörelsefrågor läggs grunden för den hälsosituation som möter senare i livet. En god fysik skapar ett allmänt större välbefinnande, ger bättre arbetsförmåga, till fromma såväl för den enskildes som samhällets ekonomiska utveckling. Därigenom görs också stora ekonomiska vinster genom väsentligt minskade kostnader för hälso- och sjukvård. Idrottsaktiviteter kan ge en höjd livskvalitet både i ungdomen och i högre ålder. Trots allt ekonomiskt stöd och alla bidrag som utgår till idrottsrörelsen, utförs den viktigaste delen av arbetet på just barn- och ungdomssidan av många eldsjälar och frivilliga krafter. Här visar många att de tar föräldraansvar och ett vuxenansvar även för andras barn. Säkerligen leder detta till de bästa resultaten och skapar den stämning av kamratanda och kontakter över generationsgränser som bör prägla folkrörelser av denna karaktär. Det gäller alltså för samhället att uppmuntra alla ideella krafter som lägger ner så mycket arbete på våra barn och ungdomar. Det är det allmännas uppgift att stödja och underlätta inte att styra och ta över. Liksom många andra rörelser har idrottsrörelsen rekryteringssvårigheter när det gäller ledare och tränare. Desto viktigare är det då att man ser till att regler för skatter, bilavdrag etc. utformas så att de inte utgör hinder för dem som är beredda att ställa upp ideellt för vår unga generation och offra sin lediga tid och och under semestrar. Idrotten kan också befordra en bättre livsstil hos den uppväxande generationen. Många har genom sport och idrott lyckats att ta sig upp till en bättre tillvaro ur en social situation med negativa förtecken. Det visar sig t.ex. att idrottande ungdomar dricker hälften så mycket alkohol och röker hälften så mycket som ungdomar i allmänhet enligt en studie som gjorts av ungdomars drogvanor. Eftersom vi vet att en övervägande del upp emot av våldsbrotten begås av berusade eller drogpåverkade individer, ger en god idrottsverksamhet positiva effekter även på det området. Idrotten liksom många andra verksamheter bör söka stöd från olika håll och inte göra sig ensidigt beroende av allmänna medel. Vart detta har lett för många samhällsaktiviteter när kassan har sinat hos såväl stat som kommun har dess utövare gjort bistra erfarenheter av . Ett finansieringsmedel bland flera är överskottet på spel anordnade för allmänheten. Det finns de som anser att ideella folkrörelser och spel inte passar ihop som företeelser, men vi utgår från att folk tycker om att spela när de vet att överskottet går till ett gott ändamål. Ett spel med goda syften är väsensskilt från det vanliga hasardspelet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utgångspunkterna för kulturpolitiken, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att den tekniska utvecklingen kommer att innebära nya möjligheter för kultur och media, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skolans kulturansvar, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stödet till jazz och moderna musikformer, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kulturskaparnas villkor och bidragsreglernas utformning, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av nya organisatoriska lösningar på kulturmiljöområdet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statens ansvar på kulturområdet,