mot · GL02Fi3 · 1997-10-27 00:00:00 — Även vid ett utanförskap kommer att ingå i det europeiska centralbankssystemet (ECBS) och i den europeiska () allmänna råd. Det allmänna rådet spelar bl.a. en viss roll när det gäller EUmedlemmars inträde i valutaunionen. Det har dock inget inflytande över penningpolitiken. Denna beslutas helt av , i vilket den svenska riksbankschefen inte kommer att få delta, och av ECB:s direktion, dit inte får vara med och utse ledamöter. Det är uppenbart att ett land som inte deltar i valutaunionen inte kan vara med om att fatta beslut om utformningen av dess löpande penningpolitik. Om står utanför, blir vi också utanför inflytandet över hur ramverket för penningpolitiken skall se ut. Det gäller exempelvis hur prisstabilitetsmålet skall utformas och genom vilka instrument penningpolitiken skall verkställas, frågor som är viktiga för hur effektivt penningpolitiken skall kunna bedrivas i , när vi väl kommer med i valutaunionen. 2.3.2 Inflytandet på andra områden minskar också Även inflytandet på andra politikområden kommer att påverkas negativt av ett svenskt utanförskap. Det kommer att te sig obegripligt för andra EUländer som, likt t.ex. vårt grannland , är angelägna att kvalificera sig för deltagande från starten. De betraktar vår hållning som motsträvig och feg. Att inta en avvaktande attityd och överlåta åt andra att ta påfrestningar och risker i startskedet försämrar med nödvändighet inte bara anseende i ekonomiska sammanhang utan även vårt inflytande på det europeiska samarbetet i stort. När regeringen dessutom vill ställa kronan utanför den reformerade växelkursmekanismen (ERM2) och fortsätta att ha en helt flytande valuta, försvagar detta naturligtvis ytterligare vår ställning i EU. lade relativt stor vikt vid det minskade inflytande över EUbeslut i allmänhet som utanförskap medför för . Den betonade att kostnaden blir högre, ju fler länder som kommer med från starten. Sedan utredningens betänkande presenterades har utsikterna för ett stort antal deltagarländer ökat. T.o.m. , som har ett formellt undantag från , ser nu mer positivt på ett deltagande. 2.3.3 Utanförskapet isolerar och försvårar För oss moderater framstår i sammanfattning utanförskapet som en väg till självvald isolering. Effekterna kommer att bli allvarliga för dem som inte har särskilda möjligheter att hävda sig. Små företag och medborgare i gemen får betala mest om väljer att vända ryggen åt EMUsamarbetet. Utanförskapet innebär att möjligheter att påverka hela EUsamarbetets utveckling reduceras. Det begränsade inflytandet kommer inte att stanna vid det ekonomiska och monetära området utan gälla mycket mer. Företag kommer att drabbas av extra kostnader när de tvingas att arbeta med dubbla valutor. För de små och medelstora företag som skall svara för den största delen av jobbtillväxten innebär detta att en särskilt tung sten läggs på börda. Osäkerheten om penning- och valutapolitiska avsikter kommer att förstärkas. Det innebär att företags intresse för att etablera sig i vårt land kommer att sjunka. När investeringar går förbi blir jobben färre och välståndet lägre. Utanförskapet leder till högre räntor. Det slår negativt mot företagens investeringar och mot enskilda människors ekonomi. Högre räntor gör det dyrare att bo, både i egen villa och i hyrd lägenhet. Det kommer att kosta mer för enskilda människor att resa till andra länder. Svenska kronor måste växlas till euro. I andra riktningen försvåras turismen genom att euro måste växlas till kronor och kronor till euro. Om väljer att stå utanför det ekonomiska och monetära samarbetet kommer således den förnyelse av det svenska samhället som borde sättas i centrum för det politiska arbetet att göras mycket svårare. Enligt EGfördraget skall valutaunionen bildas av de medlemsländer som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en gemensam valuta. Ett formellt villkor är att den nationella har en oberoende ställning. Övriga kriterier är: En hög grad av prisstabilitet. Inflationstakten får inte överstiga genomsnittet i de tre medlemsländer som har lägst inflationstakt med . En hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn. Det får inte föreligga ett beslut om att medlemslandet har ett alltför stort underskott enligt det s.k. underskottsförfarandet. De referensvärden som gäller är för underskottet och för bruttoskulden i förhållande till BNP. Ett deltagande i den europeiska växelkursmekanismens () normala fluktuationsband under utan att ha devalverat på eget initiativ i förhållande till någon annan medlemsstats valuta. En långfristig ränta som inte med överstiger genomsnittet i de länder som uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. Kravet att den nationella skall vara oberoende gäller för samtliga EUländer vid starten av tredje etappen , dvs. även för de länder som inte deltar i valutaunionen. De kriterier som avser prisstabilitet, låga räntor och stabil växelkurs gäller endast före inträdet i valutaunionen och syftar till att visa att kandidatländerna klarar sig utan penning- och finanspolitiken som anpassningsinstrument. Kriterierna avseende offentliga finanser kommer att kvarstå även för länder som deltar i valutaunionen. Konvergenskriterierna har redan visat sig vara mycket effektiva. Prisstegringen och räntenivån har sänkts kraftigt även i notoriska inflations- och högränteländer. Den konsolidering av de offentliga finanserna som europeiska regeringar talade om på men som de inte förmådde genomföra trots en gynnsam konjunktur har visat sig genomförbar under 1990talets mindre gynnsamma konjunkturförhållanden. Denna utveckling hade sannolikt inte varit möjlig utan det yttre tryck som konvergenskriterierna har utövat. Urvalet av deltagarländer till EMU:s tredje fas kommer att ske /och med utfallssiffror som grund. kommer att uppfylla kravet angående en oberoende centralbank förutsatt att fempartiuppgörelsen om ställning genomförs. Vårt land ser även ut att klara prisstabilitets- och räntekriterierna utan problem. har inte längre ett alltför stort underskott i de offentliga finanserna enligt underskottsförfarandet, men eftersom bruttoskulden kan antas uppgå till 1997, blir vi på denna punkt, liksom beträffande växelkurskriteriet, beroende av övriga medlemsländers välvilliga prövning. 3.2 Den offentliga skuldkvoten I strikt mening uppfyller inte kravet att bruttoskulden i den konsoliderade offentliga sektorn inte får överstiga av BNP. Den väntas 1997 uppgå till . Men det finns blivande deltagarländer som har ännu större skuldkvoter är värst med . En större skuldkvot än anses dock kunna godtas under förutsättning att utvecklingen snabbt är på väg åt rätt håll. var det första land som fick godkänt vid underskottsprövningen med en så hög skuldkvot som , därför att kvoten hade sjunkit med flera procentenheter under en följd av år och föreföll kunna göra det även fortsättningsvis. Frågan är om den minskningstakt som uppvisat kan anses vara tillräcklig. Som framgår av 3 har nedgången begränsats till . konsoliderade bruttoskuld 19941997 (% av BNP) Källa: /98 Regeringen förutser nu att den konsoliderade bruttoskulden skall sjunka i snabbare takt 2000 vara . Med det moderata budgetalternativet och vid samma reala tillväxt och inflation som regeringen antar skulle skuldkvoten enligt våra beräkningar minska till . Under förutsättning att de offentliga finanserna är i balans beror utvecklingen av skuldkvoten på hur snabb tillväxten blir. Vid rimliga tillväxtantaganden kan skuldkvoten väntas vara nere vid in på . Påskyndas privatiseringen av statsägda företag och andra tillgångar, går processen snabbare. Målet bör vara att skuldkvoten är nere vid av BNP . Regeringen har länge hävdat att förutsättningarna för tolkningen av växelkurskriteriet har ändrats i och med att den normala bandbredden i utvidgades kraftigt från ursprungliga ±2,. Den tvingas emellertid nu i propositionen till följande medgivande: Det förefaller dock som om kommissionen och flertalet medlemsstater har uppfattningen att deltagande i (eller ERM2) är nödvändigt före inträde i valutaunionen. Kravet medlemskap i syftar inte bara till att etablera valutastabilitet före övergången till EMU:s tredje fas. Det ger också blivande deltagarländer möjlighet att visa att de klarar att iaktta den disciplin som ett valutasamarbete förutsätter. Senaste tidpunkt för inträde i för att med någon trovärdighet kunna hävda att tvåårskravet uppfyllts var , då och tog steget. , som ännu formellt har beslutsrätten i denna fråga, har länge förordat en anslutning, men regeringen har motsatt sig detta. Även om man skulle pröva en friare tolkning av växelkurskriteriet, är det svårt att göra gällande att i praktiken förmått demonstrera valutastabilitet. Som framgår av 3 har kronans svängningar i förhållande till ecuindex varit stora. Medan fler potentiella deltagarländer än överskrider den föreskrivna bruttoskuldkvoten, är ensamt bland dem som kan ifrågakomma och som inte har medgetts undantag om att inte kunna hävda att växelkurskriteriet är uppfyllt. 4.1 Regeringen anför inga sakskäl Regeringen föreslår i propositionen att inte bör införa EU:s gemensamma valuta euron, då den tredje etappen av EMU inleds . anges dock böra hålla dörren öppen för ett senare svenskt deltagande i valutaunionen. Om regeringen senare finner att bör delta, skall frågan underställas svenska folket för prövning. Det verkligt anmärkningsvärda med detta förslag är att regeringen inte anför något som helst sakskäl för sin ståndpunkt. Ställningstagandet motiveras endast med att folkligt stöd för inträde i valutaunionen saknas, vilket kan avläsas i opinionsmätningar. Den närmast till hands liggande ursäkten för att inte delta från starten skulle kunna vara att hänvisa till att inte varit anslutet till före övergången till EMU:s tredje fas. En sådan argumentationslinje omöjliggörs dock av att regeringen envist förfäktat att växelkurskriteriet är aktuellt. Ändå förefaller det som om regeringen kan komma att åberopa detta förhållande gentemot övriga EUländer. efter det att regeringen i propositionen har förklarat att ERMdeltagande är irrelevant, följer denna slutkläm: Om godkänner regeringens förslag och antar som sin mening att inte bör införa Europeiska unionens gemensamma valuta euron då den tredje etappen av EMU inleds, så kommer regeringen, företrädd av finansministern och statsministern att agera i överensstämmelse med denna uppfattning då gör sin prövning enligt artikel 109j.4. (s. 69) Den artikel 109j.4 i som regeringen hänvisar till föreskriver att rådet ... genom beslut med kvalificerad majoritet ... skall bekräfta vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en enda valuta. Betyder detta att regeringens företrädare avser att rösta för att inte kan delta i valutaunionen, därför att vårt land inte uppfyller ett villkor som de gjort allt för att övertyga sina kollegor i EU:s övriga medlemsländer är irrelevant? Regeringen lutar sig i propositionen mycket mot , som förordade att skulle vänta med att inträda i valutaunionen. Den tvingas dock medge att remissopinionen varit betydligt mer positiv till ett deltagande redan från starten. främsta motiv för att avvakta med inträde var att strukturfelen i den svenska ekonomin först måste avhjälpas. Denna ståndpunkt avvisas dock med harm av regeringen, som förklarar att svensk ekonomi har nått en tillräcklig grad av styrka och varaktig stabilitet för att kunna delta i valutaunionen (s. 68). Men när regeringen avfärdar detta stabiliseringspolitiska argument för dröjsmål, kvarstår endast slutsatser att de samhällsekonomiska vinsterna och politiska inflytande i EU talar för snabbt inträde. Regeringen säger sig dela utredningens bedömningar. Särskilt anmärkningsvärt är medgivandet att inflytande skulle bli större om ingick i den krets länder som fördjupar integrationen genom att införa en gemensam valuta (s. 69). Regeringens enda i propositionen redovisade motiv för sin avvisande ståndpunkt är alltså hänvisningen till folkmeningen sådan den kommer till uttryck i opinionsmätningar. Detta är renodlad SIFOpolitik. Det har länge varnats för tendenser till sifokrati, där politiska beslut fattas beroende av utfallet i opinionsundersökningar. Socialdemokraterna bekänner sig nu öppet till en sådan uppläggning. Detta är särskilt anmärkningsvärt som det inte ges något besked om hur regeringen förhåller sig till denna som negativ avlästa folkmening. Är regeringen också negativt inställd, är den av motsatt uppfattning eller har den till äventyrs inte någon åsikt alls? Det är närmast det sistnämnda intrycket som propositionen förmedlar. Men det är i så fall en smått otrolig slutsats. Regeringen skulle alltså inte ha någon bestämd linje i en för landet så väsentlig fråga som tillhörighet till EU:s valutaunion! är väl förklaringen att skilda uppfattningar är företrädda bland statsråden. Ministrar med uppgifter på visst avstånd från valutapolitiken har framträtt som motståndare till EMU. Men vi vet fortfarande inte om statsministern eller ens finansministern anser att en svensk anslutning till euron är bra eller dålig för . avser tydligen den socialdemokratiska regeringen att slå sig till ro och avvakta att en partikongress finner att opinionen på något sätt har mognat, så att frågan kan föras till avgörande i allmänt val eller folkomröstning. En viktig förklaring till att den svenska EMUopinionen är skeptisk är naturligtvis att statsministern och finansministern beskriver frågan som så svår att inte ens de med den expertis de förfogar över kan komma fram till en bestämd mening. Regeringen har ju inte gjort någonting för att leda och forma den opinion som den nu förklarar måste följas. Situationen blir särskilt anmärkningsvärd mot bakgrund av att det i propositionen inte redovisas något sakskäl mot ett svenskt deltagande i valutaunionen. Regeringen borde då rimligen anstränga sig för att skingra folkets obefogade oro. I stället böjer sig statsministern passivt för den reaktion han avstått från att försöka påverka. Detta är om något brist på ledarskap och ansvarstagande för landets framtid! När den socialdemokratiska partistyrelsens ställningstagande till EMU presenterades , angavs som skäl vid sidan av bristen på folkligt stöd även bedömningen att var skakigt. Ledande socialdemokrater har i andra sammanhang förklarat att EMU är farligt, odemokratiskt och ägnat att framtvinga en gemensam finans- och skattepolitik. När nu sådana argument saknas i propositionen, kunde förklaringen vara att den ekonomiska konvergensen har fortskridit och att en stabilitetspakt har slutits. Därutöver har regeringskonferensen slutförts med Amsterdamfördraget utan att EU tillförts ökad behörighet i finanspolitiska frågor och utan att något medlemsland ifrågasatt den nationella vetorätten i skattefrågor. Vidare har flera praktiska aspekter av processen fram till valutaunionens start och av dess funktionssätt klarnat. När nu flertalet EUländer kan väntas gå med från starten, har dessutom priset stigit för att ställa sig vid sidan av. Men efter propositionens avgivande visar det sig att ledande socialdemokraters farhågor inte har skingrats. Såväl statsministern som finansministern har i en tidningsintervju resp. vid en konferens fällt uttalanden som visar att de har invändningar i väsentliga avseenden. Trots innehållet i det träffade Amsterdamfördraget handlar det för bådas del bl.a. om risken för att finans- och skattepolitiken kan utvecklas i överstatlig riktning. Över huvud taget är betänkligheterna och reservationerna av den karaktären att de har närmast evig aktualitet. På frågan från intervjuaren i varför regeringen inte har skrivit om denna oro i propositionen svarar statsministern: Av det enkla skälet att vi inte tycker att vi ska skriva andra länder på näsan hur kan utvecklas. De hävdar ju från andra delar av att så behöver det inte alls bli. kan fånga upp detta. Och säger jag, ja, njae, undrar det. Men vi får väl se då vad som händer. Men att i en proposition skriva in den hållningen vore ju att i praktiken skapa en konflikt med andra länder i . Och föregripa den sökande hållning vi vill ha. 43/1997, s. 62 Regeringens propositioner till är tydligen avsedda för utlandet, medan politiken redovisas för svenskar i tidningsintervjuer och vid konferenser. Ändå har statsministern sagt att regeringens politiska förslag först skall redovisas i . Det finns egentligen inget annat sätt att beskriva uppträdandet i detta sammanhang än som ett medvetet dubbelspel. 5 Den moderata ståndpunkten Den moderata linjen är att skall delta fullt ut i det europeiska valutasamarbetet. En gemensam marknad förutsätter enligt vår mening en gemensam valuta. Fördelarna med en anslutning till euron överväger klart de krav på anpassning som skulle bli följden. bör dessutom sträva efter att komma med i valutaunionen redan vid starten. En första förutsättning för detta är då en skyndsam anslutning till . Genom Socialdemokraternas demonstrerade motstånd i detta avseende kommer emellertid inte en sådan anknytning att ske för att vi skall kunna hävda att vi uppfyllt växelkurskriteriet. kan därför formellt inte göra anspråk på att få delta i valutaunionen från första början. Men vi kan begära dispens från kravet på valutastabilitet, och det bör enligt vår mening göra. Om en anslutning till valutaunionen redan från starten inte visar sig möjlig, bör sikta till ett inträde därefter. Naturligtvis är det önskvärt att ett sådant beslut kan tas med bred uppslutning. Socialdemokraterna har angett att om ett deltagande skulle bli aktuellt efter , skall frågan underställas folket för prövning. Enligt deras mening bör detta i första hand ske i ett allmänt val, men ett extraval eller en folkomröstning kan inte helt uteslutas. Med hänsyn till den splittring som präglar socialdemokraterna i denna fråga är det svårt att se när tiden kan bli mogen för att låta den avgöras i ett riksdagsval, oavsett om detta är ordinarie eller extra. Antingen befinner sig vid ett sådant tillfälle Socialdemokraterna i regeringsställning och vill så förbli, eller så är de i opposition och har då som huvudmål att erövra regeringsmakten. I båda fallen torde de tveka att komplicera bilden med att låta valutgången vara styrande även för EMUfrågans lösning. Vi moderater kommer givetvis att driva euroanslutning års val. Socialdemokraterna har emellertid förklarat att ställningstagandet måste ske . Från moderat håll har vi erinrat om att det därpå följande allmänna valet avser och äger rum . står inte regeringsmakten på spel. Under förutsättning att partierna tar klar ställning i EMUfrågan kan då ett tydligt valutfall göras utslagsgivande. Om alternativet folkomröstning väljs, kan en jamajoritet betyda skyndsamt inträde, medan en nejövervikt innebär att frågan skjuts . Fördelen med att avgöra frågan i anslutning till valet till är att då bör hinna inträda i valutaunionen , då vårt land skall utöva ordförandeskapet i EU. Det är mycket svårt att föreställa sig att på ett fullgott sätt skall kunna fullgöra denna uppgift, om vi är förhindrade att delta, när de så viktiga frågorna som rör valutaunionen skall behandlas. Med en sådan tidtabell skulle vi också vara med fullt ut i valutasamarbetet innan euron introduceras i form av sedlar och mynt . Företrädare för regeringen har reagerat på denna tanke med ord som för tidigt och bisarrt. Vi beklagar att de än så länge avvisar den erbjudna hjälpen att ta sig ur en situation som varje ansvarskännande regering borde undvika att försätta sig i. Men om vägen till fullt deltagande i därmed förefaller stängd för överskådlig tid, försvinner därför inte frågan om förhållande till euron. Den kan införas i vårt land på andra vägar än via ett svenskt deltagande i det europeiska centralbankssystemet. En möjlighet är att kronan ansluts till och därvid ges en fast relation eller en minimal bandbredd till euron. Det förefaller att bli den metod som väljs av , som redan är med i och har deklarerat sin avsikt att inträda i ERM2. Kronan blir då i praktiken en euro i annan form. Ytterligare en möjlighet är att euron genom en ändring av 5 § i Riksbankslagen ges ställning av lagligt betalningsmedel i . Det kan ske så att euron används antingen vid sidan av eller i stället för kronan. Detta är en väg som t.ex. kan tänkas välja, innan landet har blivit medlem i EU. har ju redan via en sedelfond knutit sin valuta till Dmarken. Både en fast knytning av kronan till euron och eurons införande som lagligt betalningsmedel i har karaktären av nödlösningar. Vi skulle exempelvis sakna inflytande på penningpolitiken inom valutaunionen. Men ett arrangemang av detta slag skulle från valutaunionens start kunna utgöra ett övergångsstadium i avvaktan på ett fullt deltagande i EU:s valutasamarbete, vilket för oss moderater kvarstår som det huvudmål som bör uppnås . Med hänvisning till det anförda hemställs att med avslag på de riktlinjer avseende den ekonomiska politiken och EMU som regeringen förordar godkänner vad i motionen anförts om att bör införa Europeiska unionens gemensamma valuta euron då den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen (EMU) inleds.