mot · GK02Fi43 · 1997-05-02 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:150 ekonomiska vårproposition Sammanfattning: Krisplanför SverigeDenna motion är en krisplan för Sverige.Massarbetslöshetens sociala och ekonomiskaskadeverkningar är nu så omfattande att snabba ochgenomgripande åtgärder är nödvändiga.Sverige behöver en politik för fler jobb.Läget är akut. 40 000 fler än är arbetslösa. ochNorrköping hotar att bara bli två i en lång rad av drabbade svenska krisorter.Vi föreslår i denna motion omprioriteringar av , av vilkaden överväldigande delen används för att stimulera nya jobb.Redan från halvårsskiftet bör följande förändringar genomföras: Sänkning av arbetsgivaravgifter, i ett första steg med 5 procentenheterför företag i tjänstesektorn - från till . (Kortsiktig budgeteffekt på helår för staten: .) Pålängre sikt bör arbetsgivaravgiften för alla företag sänkas genom attden allmänna löneskatten avskaffas. Om majoritet för detta kan uppnåsvid utskottets behandling bör regeringen utan att avvakta ett formelltriksdagsbeslut lägga fram ett sådant förslag. Helt avskaffande av arbetsgivaravgiften för tjänster i hushåll (0,5miljarder kronor). Återgång till två veckors sjuklöneperiod (). Ändringar i arbetsrätten (LAS och MBL) - i enlighet med liggande fp-motioner - som underlättar anställningar.Företagsklimatet kan vidare påtagligt förbättras genom trebeslut, som kan fattas av : Energipolitiken: en ny överenskommelse byggd på Linje 2, dvs. nejtill snabbstängning av men ja till åtgärder för att främja enlångsiktig omställning av energisystemet. EMU: Uttalande av om att eftersträvar medlemskapfrån starten . Lönebildningen: Principbeslut om åtgärder för en bättre fungerandelönebildning, i första hand ett system med större fackligt ansvar förfinansieringen av a-kassorna.Senast /98 bör en rad ytterligareförändringar genomföras, bl.a. följande: Återinförande av "hälften kvar" i skattesystemet. Avskaffande av dubbelskatten på investeringar. "Aktivering" av pengar från sjukförsäkringen i vården. Förenklingar för enmansföretag och gynnsammare skattevillkor förfåmansbolag, rimligare regler för momsinbetalningar m.m. Servicecheckar för köp av hushållstjänster. Möjlighet till "ett friår mitt i livet" för kompetensutveckling ellerstarta-eget genom gynnsammare skatteregler för sparande ochåterlånerätt i pensionssystemet. Omfattande utförsäljningar av statliga aktieinnehav på i storleks-ordningen , vilket är motiverat just nu genom denstora tillgången på placeringskapital och i sak är motiverat av att detstärker statens likviditet, minskar räntebelastningen och ger de berördaföretagen bättre utvecklingsmöjligheter.De sociala effekterna av regeringens oförmåga att skapatillväxt blir alltmer påtagliga. Förslagen i vårbudgeteninnebär att takten i uppsägningarna i den offentliga sektornbromsas upp, men nästan ingenting görs för att främjatillkomsten av icke skattefinansierade jobb. Därmed riskerarbasen för välfärdspolitiken att erodera ytterligare. Följdenblir växande misstro mot socialförsäkringarna, oacceptablaförsämringar i omhändertagandet av våra äldsta, allvarligakvalitetsbrister i skolorna etc.Sverige kan bliMöjligheternas landÄven akuta krisåtgärder bör vara ideologiskt förankrade ochlångsiktigt motiverade. Våra förslag ingår i en strategi för attförändra i liberal riktning.Sverige skulle kunna bli ett Möjligheternas land. Det kan vara svårt att troi dag när så många dörrar är stängda för människor. Men blunda och tänk!Tänk på ett land där den som vill arbeta kan välja arbetsgivare. Där den somvill starta eget har god chans att lyckas. Där människor satsar för att de trorpå framtiden. Där det finns en mångfald av alternativ som ger verkligvalfrihet.Tänk på ett land där segregerade betongförorter har fått nytt liv och nystolthet genom att också de nya svenskarnas förmåga och särart har tagits tillvara. Där kvinnor och män har samma möjligheter genom att fördomar,lönediskriminering och andra rester av ett förlegat tänkande har förpassatstill historiens skräpkammare. Där människor med handikapp är efterfrågadedärför att samhället byggts också för deras förutsättningar.Det vi ser med öppna ögon är ett annat land. Resultaten avmassarbetslösheten och nedskärningspolitiken blir nu allt tydligare. Desociala skillnaderna växer. Drogmissbruket växer.Vuxenvärldens problem drabbar oskyddade barn med skoningslös styrka.Mottagningar för barn och ungdomar med psykiska problem är överlupnamed arbete.Inget parti har alla lösningar. Vi skall över huvud taget inte tro att allalösningar finns i den politiska sfären. Men det politiska ledarskapet har -åtminstone än så länge - betydande möjligheter att länka samhällsutveck-lingen i bättre eller sämre banor.Ekonomiska analyser av behandlar allt oftare det politiskaledarskapets förmåga att hantera problemen. Visserligen finns en förbättradvärldskonjunktur i bakgrunden. Men, frågar sig alltfler bedömare, harSveriges politiska ledning förmågan att utnyttja de bättre förutsättningarna?Vi delar den oron. Alldeles bortsett från att vi ogillar mycket av innehålleti regeringspolitiken är vi också mycket kritiska till hur regeringsmaktenutövas. Samarbetet med , som hade kunnat vara en samförståndetsbrygga, har blivit en täckmantel för en ohöljd makt- och intressepolitik.Energifrågans hantering var förödande för förtroendet för regeringensförmåga att skapa samling och långsiktighet.Också ett oppositionsparti har ett stort ansvar. Vi söker leva upp till det.Däri ingår att bilda opinion för de idéer som vi tror kan ta ur krisen.Men däri ingår också att bedriva det politiska arbetet så att vi ständigt -genom uppdaterade samhällsanalyser, genomtänkta förslag och en kompetentpersonuppsättning - är beredda att axla ett större direkt ansvar för beslutenom förutsättningarna skulle föreligga.En huvuduppgift för det politiska ledarskapet är att medverka till attsvenska folket kan återfå sin tro . Genom sin oförmåga att levaupp till sina vallöften om låg arbetslöshet och stopp för nedskärningarna ioffentliga sektorn har Socialdemokraterna givit ytterligare gödning åtpolitikerföraktet. "kan bättre" har blivit "- var god dröj".Det är viktigt att det politiska ledarskapets anseende kan återupprättas genomatt givna löften gäller och resultat kan påvisas.Sverige behöver en ny kurs. Den handlar mycket om jobb genomföretagande. behöver inte fler skatter utan fler skattebetalare. Det ärså vi får uthålliga resurser till värdig vård och bättre skolor.Vårbudgeten - denförlorade chansenVar är tillväxtpolitiken?Vårpropositionen var regeringens sista chans undermandatperioden att inleda en tillväxtpolitik. Menpropositionen är De missade möjligheternas dokument.Prognoserna visar att antalet nya jobb under hela mandatperioden blir -noll. Verkligheten kan sluta på - minus. Och utan en ny inriktning på denekonomiska politiken väntar nya bakslag i den konjunkturnedgång som förreller senare kommer. "ljusnar det för " är budskapet i vårens finansplan. Det är enmärklig beskrivning av ett land med massarbetslöshet och fortsatt fallandesysselsättning. Inte ens när det påstås "vända" ser det särskilt ljust ut för de700.000 arbetslösa. På varje nytt jobb som enligt propositionen beräknastillkomma i näringslivet går det fortfarande 25 arbetslösa.Ljuset som regeringen ser är tecknen på att världsekonomin går in i enhögkonjunktur, vilket kommer att ge en skjuts åt svensk exportindustri.Regeringen bedömer att tillväxten i kommer att öka i takt med övrigaOECD-länder. tar den privata konsumtionen fart efter ett parmagra år. Men sammantaget växer efterfrågan för litet för att sysselsätt-ningen skall kunna öka påtagligt.För att efterfrågan skall kunna växa tillräckligt, utan att inflationensamtidigt tar fart, krävs reformer på arbetsmarknaden. Några sådana har ännuinte åstadkommits.Massarbetslösheten i beror inte på variationer i konjunkturen. Denberor på strukturella problem, framför allt när det gäller företagarklimat,lönebildning och skattepolitik - och de lämnas olösta i vårpropositionen.Effekterna på sysselsättningen bedöms därför bli marginella, och regeringenförsöker i stället nå målet om en halverad öppen arbetslöshet till sekelskiftetgenom att på olika sätt locka människor att lämna arbetsmarknaden.Den offentliga expansion som föreslås med Fempunktsprogrammet förarbete och utbildning innebär att den grundläggande obalansen i svenskekonomi mellan privat och offentlig sektor förstärks. Socialdemokraternaupprepar sitt klassiska misstag; den offentliga sektorn ska återigen fåexpandera utan att den privata sektorn växer. Strategin för de s.k. lokalamiljöomställningsprogrammen har dessutom klara paralleller till 1960-taletsmiljonprogram. Bygg- och bostadssektorn skall utsättas för ännu ettplanekonomiskt experiment när "bygger grönt".Det är positivt att budgeten ser ut att gå mot balans och att inflations-förväntningarna är låga. Men eftersom budgetsaneringen till större delengenomförts genom skattehöjningar är den svenska ekonomin mycket känsligför variationer i konjunkturen. Det framgår mycket tydligt av bedömningar att konjunkturkänsligheten i de offentliga finanserna ärväsentligt högre i än i andra länder.Regeringen resonerar som om det bara fanns ett möjligt budgetsanerings-program. Regeringen har valt att låta skattehöjningar dominera. Folkpartiethar konsekvent föreslagit fler besparingar och färre skattehöjningar. Detskulle ha inneburit både mindre konjunkturkänslighet i budgeten och starkareutvecklingskraft i den svenska ekonomin.Sammantaget ger vårpropositionen bilden av ett land som givit uppkampen mot arbetslösheten och skapat dålig beredskap för den konjunktur-avmattning som förr eller senare kommer. När konjunkturen vänder nedåtigen och de hundratusentals extraordinära utbildningsplatserna skall avveck-las kommer de underliggande strukturproblemen upp till ytan med förnyadkraft.Många problem och brister i just i ekonomins svagaväxtkraft. Ökande klyftor i arbetslöshetens spår, en tilltagande bostadsse-gregation, slitna och nerklottrade skolor, täta larmrapporter om brister ivården och gamla som far illa - den gemensamma nämnaren är attproduktionen inte är tillräckligt stor för att uppfylla våra krav på materiellstandard, bra skolor och trygg vård.De långsiktiga tillväxtproblemen är vid det här laget ordentligt utredda ochkartlagda. Det behövs inte fler utredningar - det krävs handling ochmålmedvetna satsningar på att återge en position som ledandeindustri- och kunskapsnation. Basen för välfärden måste återställas.Så varför lägger regeringen inga förslag för att få fart på näringslivet ochtillväxten? Varför sker ingenting med lönebildningen? Regeringen skriver ifinansplanen att en förutsättning för en god ekonomisk utveckling är enbättre fungerande lönebildning, men man kommer inte med ett enda konkretförslag för att göra en sådan utveckling sannolik. I stället aviseras en nyutredning.Varför sker ingenting med arbetsrätten? Regeringen har ju själv röjtinsikten att regelverket behöver anpassas till ett modernt företagande.Varför läggs inga förslag för att lyfta tjänstesektorn? Det är ju här denstora sysselsättningspotentialen finns! Allt regeringen har att säga är att DanAnderssons utredning remissbehandlas.Varför förbättras inte villkoren för näringslivet och småföretagen? En avhörnstenarna i regeringens sysselsättningspolitik skall ju vara att huvuddelenav sysselsättningsökningen bör ske i den privata sektorn.Vi är övertygade om att utsikterna för svensk ekonomi varit bättre om enliberal politik fått prägla beslut . Skatte-politiken hade inriktats på att förbättra de långsiktiga villkoren förföretagande, arbete, sparande och investeringar. Arbetet med att reformerasocialförsäkringarna hade gått vidare. Systemen skulle varit robusta ochpålitliga. Budgetsaneringen hade fått en annan sammansättning, med merutgiftsminskningar, så att svensk ekonomi blivit mindre konjunkturkänslig.Utrymmet för entreprenörer hade varit större genom skattelättnader ochförenklingar. Lönebildning och arbetsrätt hade reformerats. Människors viljaatt satsa på företagande hade tagits till vara.En tillväxtorienterad politik kunde ha lagt grunden för en ny period avframgångsrikt företagande. Då skulle den internationella högkonjunkturenlett till ett ordentligt uppsving i sysselsättningen.Med vårpropositionen hade regeringen sin sista chans att inleda en tillväxt-politik . Den chansen tog man inte. medsocialdemokratisk politik blir därför fyra förlorade år i arbetet med att återgesvensk ekonomi dess växtkraft och vitalitet och att lägga grunden förexpanderande sysselsättning. Konjunkturen förbättras av allt att döma, menutan en ny inriktning på den ekonomiska politiken väntar nya bakslag.Var är de nya jobben?För varje nytt prognostillfälle försämras läget påarbetsmarknaden. Den tidpunkt då arbetslösheten skallsjunka kommer allt . För precis gjorderegeringen en prognos över arbetslösheteni år. Då angavs siffran . anges siffran 12,6procent. En prognosmiss på , eller över80.000 personer.Bara jämfört med budgetpropositionen har prognosen för totalarbetslöshet höjts till . Enprognosmiss motsvarande nära 30.000 personer!Nu gör regeringen i stället glädjekalkyler framåt i tiden. () bedömning, som ligger till grund för regeringens prognoser,är att den totala arbetslösheten uppgår till vid sekelskiftet.Regeringen gör i stället bedömningen att den ligger på . Det mestsannolika är att regeringen har fel även , och att KI ligger närmareverkligheten.Arbetslinjen överges. Tabellerna i finansplanen visar på ett trendbrott isvensk arbetsmarknadspolitik. Insatserna i arbetskraften förskjuts till insatserutanför arbetskraften. Jämfört med 1995 minskar åtgärderna i arbetskraftenmed 35.000 personer, medan åtgärderna utanför arbetskraften ökar med50.000. De arbetslösa ska bort från arbetsmarknaden. Kampen motarbetslösheten har blivit en kamp mot arbetskraften.Vi anser att regeringens strategi för att nå målet om en halverad öppenarbetslöshet har ett drag av cynism. I stället för att bedriva enpolitik som ökar chanserna till fler jobb i näringslivet, sätts massiva åtgärderin för att pressa tillbaka utbudet av arbetskraft. Hundratusentals människorskall in i extraordinära utbildningsåtgärder, förtidspensioneras eller"erbjudas" att lämna sitt jobb till förmån för någon yngre person.Vi tror att det här är en farlig väg av flera skäl. För det första underblåseråtgärderna uppfattningen att jobben i har tagit slut. Signalen kanuppfattas som att äldre på något sätt "sitter i vägen" för yngre och riskerarattskapa en konstlad motsättning mellan generationerna. Den öppnar ocksådörren för en farlig diskussion om vilka som egentligen har "rätt" till jobbeni Sverige.För det andra riskerar klyftan mellan den politiska ledningens retorik "nunärmar vi oss målet" och den verklighet som människor lever i att öka. Deflesta måste ha uppfattat löftet om halverad arbetslöshet som ett löfte om flernya jobb. Kommer man att känna att "det ljusnar för " när ensarbetslöse granne går i förtidspension? Blir föräldrar mindre oroliga förbarnens chanser på arbetsmarknaden bara för att de erbjuds ständigt nyakurser? Vi tror inte det. Misstron mot politiker riskerar att öka ännu mer.För det tredje innebär strategin att basen för välfärden fortsätter atturholkas. Vi behöver fler, inte färre, människor i arbete, fler, inte färre, sombetalar skatt och fler, inte färre, som bidrar till välfärden.Var är pengarna?Huvudnumret i finansplanen är det s.k.fempunktsprogrammet för arbete och utbildning. Regeringenanser sig ha 16,3 miljarder att spendera 1998 och 21miljarder . Pengarna hämtas från ett prognostiseratöverskott i de offentliga finanserna.För det första är det mycket tveksamt om överskotten finns. Regeringenhar bokfört de individuella pensionsbetalningarna, de s.k. premiereserverna,som löpande statsinkomster i stället för att redovisa dem som en inneståendeskuld. är inbetalningarna nästan lika stora som det prognostiseradeöverskottet. Det är alltså de privata pensionspengarna som regeringen villspendera. Därtill kommer att ca 10 miljarder i inleveranser från för1997 och 1998 räknas in i det finansiella sparandet - en mycket dubiösfinansiering.För det andra har regeringen tidigare misslyckats med att prognostiserainkomstutvecklingen i stat och kommun. Det visar sig att det s.k.överprövningsbeslutet - när regeringen körde över RRV:sprognos för att kunna tillföra 2,5 miljarder till kommunsektorn utan attspräcka budgeten - var fel. Egentligen skulle kommunerna betala tillbaka,men det täcks av ett engångsvist bidrag 1999 på 2,3 miljarder.För det tredje: kalkyler tyder på att landstingensskatteinkomster blir 2,3 miljarder lägre 1998 och 2,5 miljarder lägre 1999jämfört med prognosen . Detta innebär att de pengar somregeringen skall skjuta till extra i praktiken redan har "ätits upp" av det somlandstingen förlorar på det sviktande skatteunderlaget.För det fjärde: för att de tänkta överskotten skall realiseras krävs blandannat: att det sker ett trendbrott i lönebildningen. på 30 årska de svenska löneökningarna gå i takt med omvärldens. Förutsätt-ningarna har förbättrats eftersom inflationen väntas bli fortsatt låg,men det krävs också reformer på lönebildningens område. Någrasådana föreslås inte. att ränteprognoserna slår in. Regeringen räknar först med en vissräntenedgång och sedan med en blygsam ränteuppgång. Skillnadengentemot väntas sjunka till . Men inför valetav vilka länder som skall delta i finns risk för turbulens på ränte-och valutamarknaderna. Är de svenska avsikterna fortfarande oklarakan vi drabbas hårdare än andra länder. att den öppna arbetslösheten minskar enligt regeringens plan, vilket fårbedömas som osannolikt.Vi tycker att det är bra att vården och skolan hamnat i fokus,och vi stöder ett resurstillskott som mildrar vådorna avregeringens politik. Men den långsiktiga lösningen förkommuner och landsting ligger i att stärka skatteunderlaget -det är det som är "riktiga" pengar till vård och skola.Folkpartiets prioriteringar:jobb, vård och skolaMed politik vill vi skapa förutsättningar för endynamisk samhällsekonomi, med växande näringsliv ochsysselsättning. Ett sådant samhälle ger utrymme åtinitiativrika människor, skapar många återkommandelivschanser för alla medborgare, har resurser att skapakunskapsbejakande skolor och en värdig vård och omsorg.Politiken illustreras i nedanstående tabell, som avser 1998, och innehållerfp-förslag i jämförelse med regeringens förslag:Tabell 4.1 Jobb genom företagande (miljarder kronor)Jobb genom företagande36,5därav lägre skatter34,5"hälften kvar"5slopad dubbelskatt på investeringar3sänkt inkomstskatt9fåmansbolag, förtida moms, m m1sänkta arbetsgivaravgifter, slopade för vissahushållstjänster12,5sänkt skatt på sparande2höjt avdrag för pensionssparande1lägre fastighetsskatt1därav åter till två veckors sjuklöneperiod2Tabell 4.2 Satsning på vård, omsorg och det glömda (miljarder kronor)Satsning på vård, omsorg och det glömdaSverige7,1bättre assistansersättning0,4bättre änkepension1bättre aidsvård0,1bättre högkostnadsskydd0,4fler äldrebostäder ("eget rum")0,5kortare sjukvårdsköer (FINSAM)2bättre insatser för arbetshandikappade0,2höjda barnbidrag2,3flerbarnstillägg, mamma/pappamånad0,2Vi vill i detta fördelningspolitiska sammanhang påminna omatt vi också avsätter för ökat u-landsbistånd.Tabell 4.3 Satsning på skola och utbildning (miljarderkronor)Satsning på skola och utbildning0,7sommaruniversitet0,1barntillägg i SVUX/SVUXA0,2svenska för invandrare0,1utlandsstudier0,1grundutbildning och forskning vid högskolor ochuniversitet0,2Dessa förslag innebär att vi prioriterar om drygt 45 miljarderkronor, så att användningen bättre speglar våra liberalavärderingar. Vi återkommer nedan till finansieringen.Bättre vård och skola"Personalen ska utvecklas, inte avvecklas", lovadesocialdemokraterna på valaffischerna 1994. harsysselsättningen i kommuner och landsting minskat medomkring 35 000 personer.Inte heller med den föreslagna höjningen av statsbidragen till kommunernakommer uppsägningarna att upphöra. beräkningar tyderpå att takten i uppsägningarna kommer att dämpas. har man räknatmed att ytterligare 35 000 jobb skulle försvinna fram . Nuförsvinner kanske "bara" hälften av dessa jobb. Enligt Kommunförbundetkvarstår ett resursgap på 2000,men det framgår inte av regeringens tabeller eftersom balanskravet föreslåsgälla från och med detta år och något underskott följaktligen inte kanredovisas.Regeringens insatser är alltså otillräckliga.De som tillförs kommunsektorn i propositionen hardessutom redan "devalverats". prognos visar att ettsviktande skatteunderlag - alltså färre skattebetalare - redan har "gjort slut"på de 2 extra miljarder kronor som regeringen lovar skjuta till för att blandannat kapa de växande vårdköerna.Landstingsförbundets prognos är en tydlig illustration till att Sverigebehöver fler skattebetalare.Den långsiktigt hållbara vägen till trygg vård och bra skolor går genom enpolitik för fler skattebetalare. Våra prioriteringar ser därför annorlunda ut änregeringens.Vi kastar inte bort 20 miljarder på att snabbstänga fungerande och säkrakärnkraftverk.Vi satsar inte pengar på att locka bort arbetskraften från arbetsmarknaden.Vi använder inte löntagarnas premiereserver.Vi vill i första hand driva en politik som leder till tillväxt i det privatanäringslivet så att basen för de kommunala verksamheterna stadigt kan öka. För varje procent som arbetslösheten sjunker tjänar det offentliga 10miljarder kronor. Med en årlig tillväxt omkring 3-3,skulle landsting och kom-muner ha ca 15-20 miljarder mer att förfoga över än vad somblir fallet med drygt 2 procents årlig tillväxt. Det s.k. vårdgapet,skillnaden mellan behov och resurser, som beräknats av Hälso- ochsjukvårdsutredningen, kan slutas om svensk ekonomi växlar in på enhögre tillväxtbana.Folkpartiet har hävdat att bristernai vården, särskilt i äldreomsorgen, och i skolorna på sina hållnu blivit så akuta att det krävs omedelbara resurstillskott. Visäger därför ja till den föreslagna höjningen av statsbidragentill kommuner och landsting. Vi har dock en något annanuppfattning när det gäller den del av dessa miljarder somavsätts till en särskild "kommunakut" och som kommer attuppgå till sammanlagt . Vi anser attdessa medel skall destineras till de förortsområden runt vårastörre städer där segregationsproblemen är allra störst. Vikommer att återkomma i en motion om hur vianser att dessa medel bör användas för att skapa lokalmobilisering i dessa problemtyngda områden. Vi uppreparvårt tidigare förslag om ytterligare tillskott för en satsning påfler äldrebostäder, så att fler som så önskar kan få möjlighettill ett eget rum.Kommuner och landsting bör i allt väsentligt få förfoga fritt över de extramedlen. Vi är kritiska till regeringens förslag att "öronmärka" belopp tillsärskilda åldersgrupper. Det är i respektive kommun som man bäst vet var deextra resurserna gör störst nytta. Om någon kommun gör bedömningen attden bästa metoden för att skapa livskraft och ekonomisk utveckling är enstimulans genom lägre skatter skall detta självklart vara tillåtet.I all sin enkelhet är regeringens nya innebörd av ordet "skattestopp" - somalltid betytt förbud mot skattehöjningar men som plötsligt betyder förbudmot skattesänkningar - en illustration till en viktig skiljelinje i svenskpolitik.Väl så viktigt som att tillföra nya resurser är att ägna uppmärksamhet åthur de betydande resurser som står till förfogande används. Det handlar delsom att göra rätt saker, dels om att göra saker rätt.Gör kommunerna rätt saker?Vi menar att de kommunala kärnområdena, vården och skolan, kanprioriteras tydligare. I motioner till har vi bland annat krävt att dekommunala bolagen successivt avvecklas. Kommunerna subventionerar rad solarier, hotell, restauranger och städfirmor, som drivs i kommunalbolagsform.