mot · GL02Ub458 · 1997-10-06 00:00:00 — Satsningar på utbyggnad av högskolan och på är några av de viktigaste åtgärderna för att regeringen skall nå målet om en halverad öppen arbetslöshet . är positivt till utökningen av antalet utbildningsplatser på högskolan . Vi välkomnar också förslaget att tidigarelägga en del av utökningen . Trots en kraftig expansion kunde inte alla sökande beredas plats vid den senaste antagningsomgången. Vår grundsyn är att alla som uppfyller behörighetskraven skall beredas möjlighet att studera. Kravet på en fri dimensionering av utbildningsplatserna menar vi är väl motiverat både ur den enskildes och samhällets perspektiv. Ur den synpunkten är den pågående utbyggnaden av universitet och högskolor enbart glädjande. måste kvaliteten på utbildningen säkras. Vi tycker inte att regeringen på ett tillfredsställande sätt redovisat hur man tänker lösa det ökande behovet av kvalificerade lärare, vilket bekymrar oss. Enligt för universitet och högskolor ökade antalet studenter läsåren 1986/87 till 1995/96. Antalet lärare och forskare ökade med . är medvetet om behovet av expansion inom det tekniska och naturvetenskapliga området. Vi ser dock en fara i att alltför ensidigt prioritera vissa områden. Vi tror att arbetslivet i högre grad kommer att efterfråga personer med olika kombinationsutbildningar . Ett av problemen med dagens forskarutbildning är att det för många doktorander tar att bli färdig med sin examen. Normalstudietiden för en forskarutbildning är , men för doktorander i naturvetenskap och teknik är studietiden , för samhällsvetare och jurister och för humanister . Det finns flera anledningar till att normalstudietiden inte hålls. Ofta är inte forskarutbildningen finansierad fullt ut utan doktoranderna studerar på deltid och arbetar som lärare, utredare, administratörer etc. Många doktorandtjänster är också utformade så att de vid sidan av utrymme för studier inrymmer väsentliga delar av annat arbete. Regeringen föreslår nu att antalet doktorandtjänster utökas till 1 500 som reglerna för antagning till forskarutbildning skärps. Skärpningen innebär att man kan antas till forskarstudier antingen genom att man får en heltids doktorandtjänst. Den måste innehålla egna studier och ska vara , eller att man beviljas utbildningsbidrag , varvid bidragen omvandlas till anställning som doktorand. Övriga som antas måste vid antagningstillfället kunna visa att de har sin studiefinansiering klar för hela studieperioden som då högst får omfatta . ställer sig positivt till vissa delar av förslaget. Vi välkomnar sålunda utökningen av antalet doktorandtjänster. Vi anser att den bästa formen för studiefinansiering är doktorandtjänster, eftersom de är pensionsgrundande och ger de sociala förmåner som normalt gäller för ett anställningsförhållande. Den utökning som regeringen föreslår innebär dock för universiteten endast en faktisk ökning med 400 tjänster, eftersom 1 000 av tjänsterna finns finansierade av forskningsstiftelserna och . Vi anser att det behövs rejält utökade resurser om målet om en fördubbling av antalet disputerade skall nås. bör också målet vara att alla som börjar en forskarutbildning skall erbjudas anställning som doktorand. stöder regeringens förslag att en doktorandtjänst till skall fyllas av egna studier. Om man utöver detta önskar bedriva annan verksamhet bör detta ske genom att man söker tjänstledighet från forskarstudierna. Vi delar vidare regeringens uppfattning att den individuella studieplanen skall formuleras gemensamt av doktorand och handledare. Rätt använd är den individuella studieplanen ett utmärkt planerings-, uppföljnings- och utvärderingsinstrument. Det finns emellertid delar av regeringens förslag som vi i ställer oss mycket tveksamma till. De framförda förslagen kommer för många institutioner, i synnerhet för institutioner inom humanistisk fakultet att innebära drastiska minskningar av antalet doktorander. Detta kan leda till att det inom flera ämnen kommer att bli svårt att anordna kurser eller seminarier p.g.a. att det inte finns ett tillräckligt antal studerande. Den s.k. kritiska massan som anses vara nödvändig för att en god forskarutbildningsmiljö skall kunna åstadkommas kanske inte heller kan nås. Det finns även en uppenbar risk att det skulle uppstå ett antal skuggdoktorander, dvs. personer som håller på att doktorera utan att vara antagna till forskarutbildningen. Dessa personer kommer att vara helt rättslösa de konkurrerar om de åtråvärda doktorandtjänsterna. skapas ett forskarproletariat. menar vidare att frågan om effektivitet i forskarutbildningen inte enbart hänger samman med genomströmningen. Forskarutbildning är ju inte en yrkesutbildning i vanlig mening, eller en förlängning av en grundutbildning. För att bli en god forskare krävs en bred personlig erfarenhetsbas och mognad som bl.a. kommer genom arbetslivserfarenhet, genom aktiv dialog med andra forskare m.m. Det måste därför vara möjligt och naturligt att kombinera forskarutbildning med annan verksamhet, som t.ex. undervisning eller näringslivspraktik. Forskarutbildningen bör inte heller nödvändigtvis vara stöpt i samma form för alla ämnen och institutioner utan kunna formas utifrån de speciella krav som kan finnas. För gruppen kvinnor är förslaget att all forskarutbildning skall ske på heltid och utan avbrott av inte realistiskt. kan inte heller acceptera att endast de studerande som kan uppvisa full studiefinansiering för hela utbildningsperioden, som alltså kan omfatta upp till , skall kunna antas till forskarutbildning. Det är orimligt eftersom externa forskningsanslag och stipendier som skulle kunna vara alternativa finansieringsformer oftast beviljas eller i taget. Genom kravet på full finansiering gör regeringen också ett avsteg från sin uttalade princip om att man strävar mot en mer fri dimensionering. Vi motsätter oss också att alla doktorander som bedöms vara passiva skall avregistreras. De förslag om forskarutbildningen som framförs i årets budgetproposition har beretts i en liten grupp på och gruppen har haft en referensgrupp knuten till sig. Det finns emellertid inte någon analys av vilka konsekvenser som förslagen kan leda till och förslagen har inte remissbehandlats. Detta är förvånande med tanke på de djupgående förändringar av forskarutbildningen som förslagen innebär. anser att forskarutbildningen är för viktig för att bort i den allmänna brådskan i dagspolitiken. Konsekvenserna av besluten får vi leva med långt in . Om regeringen verkligen menar allvar med talet om en fördubbling av antalet disputerade måste en seriös diskussion föras med forskarsamhället om hur ett sådant mål kan uppnås. yrkar därför i första hand på att regeringen ges i uppdrag att återkomma till med ett nytt förslag om forskarutbildning. Då kan en seriös dialog ske med forskarsamhället och studentorganisationerna. Det förslag som sedan arbetas fram kan då också remissbehandlas. I andra hand yrkar vi att förslaget i dess helhet avstyrks. Det stora problemet för svensk universitetsutbildning är att alltför många avslutar sina studier på för låg nivå. Ett starkt önskemål finns därför att fler studerar på C- och D-nivå. gällande bidragssystem till universiteten motverkar dock en sådan utveckling. Det finns mängder av exempel som visar att universiteten antar ett stort antal studenter på de enstaka kurserna. De enstaka kursernas A- och B-nivåer reduceras sedan radikalt vid antagningen till de efterföljande nivåerna (60 platser på följs av 20 platser på ), trots studenternas önskemål att få läsa vidare. Skälen till detta är ofta ekonomiska. Det nuvarande bidragssystemet gynnar en antagningsmodell som leder till stora studerandegrupper. Stora studerandegrupper på C- och D-nivån är emellertid dyra eftersom studierna där har stora individuella inslag som kräver dyrbar handledning. Fördelen med stora antagningsgrupper gäller alltså bara A- och B-nivån. Om statsmakterna verkligen önskar fler studerande på C- och D-nivå måste det statliga bidragssystemet förändras så att det tar hänsyn till de kraftigt ökade kostnader som individuell handledning innebär på dessa nivåer. Många studenter tvingas nu att antingen helt avbryta sin studier eller göra ett längre studieavbrott för att de inte kan beredas plats på C- och D-nivåerna. Detta kan inte vara förenligt med regeringens ambitioner att fördubbla antalet doktorander . Det är också ett klart avsteg från principen om det livslånga lärandet. Vidare bidrar utbudet av enstaka kurser till att motverka den sociala snedrekryteringen till högre utbildning. Vi tror att det måste finnas ett starkare incitament för universiteten att stödja studier på C- och D-nivå, trots att de är dyra och därför kräver en omfördelning av medel inom lärosätet. Ett möjligt sätt att lösa problemet kan vara ett differentierat bidragssystem till enstaka kurser på C- och D-nivå. föreslår att frågan om hur man kan ge universiteten incitament att öka antalet utbild-ningsplatser på C- och D-nivå då det gäller enstaka kurser utreds. Rättssäkerhet är ett grundläggande begrepp i vår demokrati. Det betyder att det offentligas makt inte får utövas godtyckligt. Lika fall skall behandlas lika och ovidkommande hänsyn får inte spela in i myndighetens verksamhet. Inom högskolan verkar över 300 000 studenter och anställda och där befarar vi att det finns brister i rättssäkerheten. Högskoleväsendet har varit föremål för omfattande avreglering. universitets- och högskolereform innebar att tidigare centrala bestämmelser om bland annat antagning, högskolornas utbildningsutbud och studieorganisation avskaffades. Ett nytt resurstilldelningssystem infördes som innebar en betydande decentralisering av beslut om resursanvändning i högskolan. Det centrala ämbetsverket på högskolornas område, UHÄ, lades ner. Två högskolemyndigheter övergick dessutom i stiftelseform. 4.2 Bristfällig rättssäkerhet för studenter Den decentralisering av högskolans beslut som skett har på flertalet områden lett till att beslut fattas närmare dem som berörs och att de fattas mer med hänsyn till lokala omständigheter. Vinsten är också en ökad effektivitet och ett mindre byråkratiskt arbetssätt. Men för studenters rättssäkerhet har decentraliseringen varit en förlust. Viktiga beslut som rör studenter fattas på, konstitutionellt och rättsligt sett, lösa grunder och är inte förutsägbara. En sak gäller på en institution eller högskola men inte på en annan. Det finns skäl att befara att stora skillnader råder mellan högskolornas tillämpning av bestämmelser på områden som om en kurs som tidigare inräknats i en examen kan inräknas i ytterligare en examen, om former för reservantagning, om studieuppehåll och anstånd med studiernas påbörjande, om avgifter för förbrukningsmaterial i samband med praktisk-estetiska utbildningar. Trots avsaknad av uttryckligt bemyndigande meddelar högskolan lokala föreskrifter i vitt skilda ämnen. Föreskrifterna meddelas vanligen utan angivande av med vilket bemyndigande detta sker. anser att det ovissa rättsläget är ett allvarligt problem. 4.3 Rätt till förnyat prov ett exempel på brist på rättssäkerhet 4.3.1 Olika regler på olika högskolor Vi vill ge exempel på ett område där studenters brist på rättssäkerhet är särskilt tydlig. Det gäller rätten för en student att få genomgå förnyat prov då studenten blivit underkänd. Högskolor har meddelat föreskrifter på det här området och det är oklart vilka principer som gäller. En bestämmelse som inte finns men som fanns i den äldre högskoleförordningen är att en student som underkänts har rätt att gå igenom ett nytt prov. råder betydande osäkerhet om huruvida en student som underkänts har rätt att genomgå förnyat prov. Bestämmelser om begränsningar av rätten att genomgå prov har meddelats vid vissa högskolor och apotekarlinjen i för att nämna några.1 En begränsning av antalet provtillfällen är en viktig fråga som inte bör lämnas oreglerad. Regeringen borde, om möjligheten att begränsa antalet provtillfällen anses viktigt utfärda ett särskilt bemyndigande för högskolorna att meddela sådana föreskrifter. 4.3.2 Föreskrifter som högskolan får meddela Vi anser att det är angeläget att statsmakterna ser över detta. Det måste vara tydligt vilka föreskrifter som får utfärdas lokalt. Högskoleförordningen bör uttryckligen bemyndiga högskolorna att meddela föreskrifter på vissa områden. 5 Jämställdhet inom högre utbildning Vi vet att trots att en majoritet av studenterna på högskolornas grundutbildningar är kvinnor återfinns väldigt få högre upp i högskolehierarkin. Av landets professorer är kvinnor. De så kallade Tham-professurerna skapade debatt och regeringens åtgärder på jämställdhetsområdet har varit både djärva och framgångsrika. har gett sitt stöd till dessa men vill betona vikten av att mer långsiktiga åtgärder nu vidtas. 5.1 Högskolans uppdrag för föreslår att högre utbildning utgör ett särskilt ansvarsområde för JämO. I jämställdhetslagen föreskrivs att jämställdhetsplaner skall upprättas på alla arbetsplatser med fler än tio anställda. Innebär det att elva personer som arbetar inom ett forskningsprojekt på en högskola skall upprätta en jämställdhetsplan? Lönekartläggning skall göras inom ramen för jämställdhetsplanen. Skall doktorander med stipendier tas med i den kartläggningen? Det finns många frågetecken vilket gör att jämställdhetsarbetet inom högskolan försvåras. Förutom frågan om jämställdhetsplanerna är tjänstetillsättningar och jämställdhet ett område där JämO skulle kunna göra en viktig insats. har i ett avgörande behandlat frågan om positiv särbehandling är förenlig med EG:s likabehandlingsdirektiv. Ärendet gällde en tillsättning av en forskarassistenttjänst vid där en manlig och en kvinnlig sökande ansågs vara i det närmaste jämbördiga i merithänseende. fann att just den form av positiv särbehandling som använts i detta fall var förenlig med likabehandlingsdirektivet. Vilka möjligheter det finns, inom ramen för tjänstetillsättningar, att använda sig av jämställdhetsaspekten är fortfarande mycket oklart. Rekryteringsmål för könsfördelningen på olika tjänster är en metod som regeringen infört. Vi är positiva till att regeringen nu formulerar rekryteringsmål för kvinnliga professurer. Vi anser dock att det behövs rekryteringsmål även på andra nivåer. De bör tydligt formuleras i universitetens och högskolornas jämställdhetsplaner. Regeringen bör ge i uppdrag att följa upp detta. 5.3 Kvinnors och mäns efterfrågan på högre utbildning Ett ledmotiv universitets- och högskolereform var att utbildningsutbudet inom den grundläggande högskoleutbildningen skulle anpassas till studenternas efterfrågan. Inga konkreta rutiner har införts för att försöka klarlägga studentefterfrågan, än mindre för att anpassa utbildningsplaneringen därefter. Statsmakterna har också fortsatt att tala om vilken utbildning som borde expandera naturvetenskap och teknik, som definitivt inte har det största sökandetrycket. Av samtliga sökande till högskolan som inte sökt tidigare är kvinnor och män. Bland högskolenybörjarna är andelen kvinnor och män . Att jämförelsevis fler män än kvinnor av de sökande antas till högskolan beror på att kvinnor och män i stor utsträckning söker till olika utbildningar. Sökandetrycket är mindre till de kraftigt utbyggda ingenjörs- och civilingenjörsutbildningarna, som män i första hand efterfrågar, än till vårdhögskolornas utbildningar som kvinnor i första hand efterfrågar. Trots att kvinnorna i större utsträckning än männen anser sig behöva en fortsatt utbildning i högskolan är således utbildningsutbudet bättre anpassat till männens än kvinnornas efterfrågan. anser att detta förhållande behöver beaktas vid fördelningen av resurser till högre utbildning. 6 Rådgivning för studenter Med hjälp av en effektiv studierådgivning kan studenter lättare och fortare hitta till den utbildning som passar dem bäst. Genom att få goda råd sparar studenten både tid och pengar. Huvudansvaret för studierådgivning bör ligga på universitet och högskolor men det finns möjligheter att samarbeta med exempelvis CSN och studentkårerna. vill att regeringen lägger förslag till om förstärkning av högskolornas ansvar för rådgivning för studenter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ny forskarutbildning som utarbetats i dialog med forskarsamhället och studentorganisationer, att beslutar avslå regeringens förslag till forskarutbildning enligt vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär en utredning om incitament för universiteten att utöka platserna på enstaka kurser på C- och D-nivån enligt vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bristfällig rättssäkerhet för studenter, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om föreskrifter som högskolan får meddela, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om högskolans uppdrag för ,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om jämställdhetsuppdrag för , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kvinnors och mäns efterfrågan på högre utbildning, att hos regeringen begär förslag om utvidgat ansvar för högskolorna för rådgivning till studenter. 1 Yrkande 6 hänvisat till AU. (1997), Studenträtt en handbok i högskolejuridik