mot · GL02A256 · 1997-10-06 00:00:00 — 1 Dela på jobben lev mer 1.2 Arbetslösheten försvinner inte av sig själv 1.4 Politiska signaler eller vars och ens ensak? 2.3 Ersättning av arbetskraft 2.4 Ekonomiskt balanserad förkortning 3.1 Ändringar i arbetstidslagen 3.2 Kontrakt om arbetstiden 1 Dela på jobben lev mer Det finns, enligt mening, flera skäl att driva förkortad arbetstid som ett prioriterat politiskt krav. Detta skulle ge både en förbättrad livskvalitet, ökad jämställdhet, minskad arbetslöshet och minskade klyftor med totalt sett en bättre ekonomisk balans. De försök som gjorts med förkortad arbetstid har, enligt gjorda uppföljningar, i de allra flesta fall upplevts mycket positivt av de inblandade. Så anger t.ex. etnologen , som studerat projekt med kortare arbetstid i och , att kvinnor som fått kortare arbetsdag blivit gladare och mer tillfredsställda både på jobbet och hemma. Man får mer tid för reflektion, eftertanke, kultur, m.m. Det blir också mindre förslitningsskador. Den kortare arbetsdagen befrämjar också jämställdheten då den gör det möjligt för pappor att tillbringa med sina barn. Vi ser nu vilka samhällsproblem de frånvarande fäderna orsakar! hävdar i en delrapport från ett försök med arbetstidsförkortning i att personalen mår bättre samt att servicen till barnen och de gamla blivit bättre. Troligen minskar också sjukfrånvaron. Arbetstidsförkortningen har också varit positiv för de anställdas privatliv. De anställda ägnade i genomsnitt åt sina barn, när de fick kortare arbetstid. Dessutom gick mer åt till egenvård, alltså att vila, motionera eller klippa sig. Kvinnorna ökade sin tid med barnen mer än vad männen gjorde, medan männen å andra sidan ökade sin tid i hushållsarbetet mer än kvinnorna. 1.2 Arbetslösheten försvinner inte av sig själv var enligt av arbetskraften öppet arbetslösa eller i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det motsvarar 564.000 personer. Men detta var bara toppen på isberget. Därutöver var 182.000 personer latent arbetssökande. Av dessa var hälften heltidsstuderande som sökt arbete och den andra hälften personer som ville och kunde arbeta men inte funnit det mödan värt att anmäla sig som arbetssökande. 343.000 personer var undersysselsatta, det vill säga att de av arbetsmarknadsskäl arbetade mindre än de önskat. Arbetsmarknadsskäl har också ofta varit en viktig eller bidragande orsak till förtidspensionering eller sjukbidrag. Totalt var 400.000 personer förtidspensionerade eller hade sjukbidrag . Sammanlagt är den totala arbetslösheten när man tar hänsyn till dessa kategorier snarare över än . Det finns ingen enskild åtgärd som ensam kommer till rätta med arbetslösheten. I den politiska debatten framförs många förslag som ökad satsning på näringspolitik, utbildning, m.m. som delar. Den dominerande tron hos såväl regeringen som den borgerliga oppositionen verkar dock vara att arbetslösheten är något som kan försvinna om vi bara får en tillräckligt hög ekonomisk tillväxt i landet. delar inte den optimismen. Även med hög tillväxt, t.ex. 1995, minskade arbetslösheten bara marginellt. ökade den åter. Till yttermera visso minskade också den totala sysselsättningen kraftigt, med nära 90.000 mellan . Ekonomisk tillväxt leder, på grund av den tekniska utvecklingen, inte längre automatiskt till fler jobb. Regeringens förhoppning är nu åter att en prognosticerad snabb tillväxt skall leda till att den öppna arbetslösheten sjunker till . Få bedömare delar dock den optimismen. Ovannämnda siffror, som även tar med den dolda arbetslösheten, visar med stor tydlighet att problemet är mycket större än vad som bara visas i siffrorna över den öppna arbetslösheten. Utöver sådana åtgärder som de flesta partier är överens om för att minska arbetslösheten vill därför också satsa betydligt mer på ökade investeringar för en ekologisk omställning av , på en skatteväxling med högre skatter på energi och lägre på mänskligt arbete samt på en rejäl arbetstidsförkortning. Det är förvånande att regeringen är så passiv i arbetstidsfrågan, trots ett stort inre tryck från delar av den egna rörelsen. Genom att bara göra kortare och mer flexibel arbetstid till en fråga för arbetsmarknadens parter frånsäger man sig alla möjligheter att också den vägen uppnå positiva effekter på sysselsättningen. Det är först genom en beslutsam och samordnad insats från staten och arbetsmarknadens parter, som även omfattar ändringar i arbetstidslagen och skattesänkningar för lågavlönade, som det är möjligt att få till stånd en snabb arbetstidsförkortning som kan ge ett påtagligt bidrag för att minska arbetslösheten. Vi föreslår i den här motionen hur ett sådant samordnat kontrakt för kortare och mer flexibla arbetstider kan utformas. 1.4 Politiska signaler eller vars och ens ensak? I debatten om kortare arbetstid finns som tidigare redovisats olika synsätt. och flera borgerliga partier menar att staten inte skall lägga sig i arbetstiderna utan att det bör vara vars och ens ensak hur mycket han eller hon vill arbeta. Staten skall inte, enligt detta synsätt, kommendera att alla skall ha en viss arbetstid. delar åsikten att de anställda så långt som möjligt skall kunna bestämma hur mycket de vill arbeta och också ha inflytande över arbetstidens förläggning. Det betyder dock inte att regleringen i arbetstidslagen saknar betydelse. Regleringen i arbetstidslagen med en ordinarie arbetstid tjänar som en politisk signal om vad som anses normalt i samhället. Men den betyder inte att alla är tvingade att arbeta exakt . Av tabell 1 framgår att ungefär hälften arbetade exakt medan den andra hälften arbetade antingen mer eller mindre med högst varierande arbetstider. Den lagstiftning om en sänkning av normalarbetstiden till som föreslår skall snarare ses som en politisk signal än en tvingande kommendering av hur mycket människor måste arbeta. Resultatet av den process vi föreslår nedan kommer på samma sätt som att bli en stor spridning av hur mycket människor faktiskt arbetar, men spridningen kommer att ligga kring en lägre normalarbetstid . Det är viktigt att det ges en sådan politisk signal som följs upp i avtal på arbetsmarknaden, ändrade skatteregler, m.m. Det är nödvändigt, därför att bara en snabb förkortning av arbetstiden kan förväntas leda till att fler människor får arbete till följd av förkortningen. Om inga sådana signaler ges är risken stor att den spontana arbetstidsförkortningen kommer att gå mycket långsamt därför att de lagstadgade fortfarande kommer att anses för normalt. Utgångspunkten för förslag är att det är bättre att dela på jobben än att dela på pengarna. är det många som nästan arbetar ihjäl sig för att kunna bidra till försörjningen av andra som mår dåligt av att inte kunna få något arbete! I det här avsnittet belyser vi de ekonomiska förutsättningarna för en första etapp i en arbetstidsförkortning ner till /vecka. Utgångspunkten är att en sådan arbetstidsförkortning i huvudsak ska kunna ske utan att den totala produktionen minskar. Det är möjligt om de arbetstimmar som faller bort till en del kompenseras av en förbättrad produktivitet och i övrigt ersätts av personer som är arbetslösa eller arbetar kort deltid. Man kan även räkna med att personer som står helt utanför arbetskraften kommer att vilja söka och också lättare kan få arbete vid en arbetstidsförkortning. Vi belyser förutsättningarna för en sådan arbetstidsförkortning med några kalkylexempel och resonerar kring problem och möjligheter att uppnå det uppställda målet. I tabell 1 visas veckoarbetstiderna för sysselsatta enligt arbetskraftsundersökningen () . Siffrorna avser avtalad veckoarbetstid, alltså exklusive eventuell övertid och bortsett från tillfällig frånvaro. Med hjälp av dessa uppgifter har också antalet arbetade timmar i olika arbetstidsintervall beräknats. Tabell 1 Avtalad veckoarbetstid Arbetstid, tim/vecka Medelarbetstid, tim/år Medelarbetstid, tim/vecka Källa: febr. P.g.a. avrundningar stämmer inte summeringarna exakt i tabellen. Knappt hälften av de förvärvsarbetande har en arbetstid på exakt /vecka. arbetar /vecka eller mindre medan arbetar /vecka. Något anmärkningsvärt kan det verka att så många som har en avtalad arbetstid på /vecka. Enligt uppgift består den gruppen bland annat av personer som har flera arbeten. Det kan också ingå egenföretagare och personer i företagsledande ställning med oreglerad arbetstid. Kvinnor har i större utsträckning kortare arbetstider än män. Totalt utförs i landet ca 6,1 miljarder arbetstimmar, vilket ger i genomsnitt per sysselsatt och år eller knappt . Bortfall av arbetade timmar Vi har räknat med att de som arbetar från 36 /vecka sänker sin arbetstid /vecka vid en arbetstidsförkortning. Vidare har vi antagit att de som arbetar /vecka sänker sin arbetstid /vecka. Med de förändringarna minskar antalet arbetade timmar till drygt 5,5 miljarder. Den årliga medelarbetstiden sjunker och den genomsnittliga veckoarbetstiden . Totalt försvinner ungefär 550 miljoner eller av antalet arbetstimmar vid en arbetstidsförkortning till . Om inte den totala produktionen skall minska måste kompenseras genom ökad produktivitet och fler i arbete. I vårt förslag till en arbetstidsförkortning till ingår också en skärpning av övertidsreglerna som bör leda till en ytterligare minskning av antalet arbetade timmar. Å andra sidan bör möjligheten finnas att avtalsvägen senarelägga arbetstidsförkortningen för viss personal för att undvika flaskhalsar. Vi antar här att dessa effekter ungefär tar ut varandra. Produktivitet kan mätas i kvantitativa termer men handlar också om kvalitet, t.ex. i bemötande av kunder eller omhändertagande i vården. Det finns många faktorer som påverkar produktiviteten vid en arbetstidsförkortning. Teoretiska beräkningar och empiriska studier av genomförda arbetstidsförkortningar i och utomlands visar på stora variationer alltifrån att produktiviteten inte förbättras alls till förbättringar motsvarande av arbetstidsförkortningen eller mer. I det följande diskuterar vi mer ingående de viktigaste faktorerna som påverkar produktiviteten. Med personalkostnader som är fasta oberoende av arbetstid kan avses dels den allmänna administration och de personalförmåner som följer med varje anställd, dels allmänna ställtider för personalmöten, tid att göra i ordning arbetsplatsen för dagen, etc. Om arbetstiden minskar, så minskar den direkt produktiva arbetstiden i förhållande till dessa kostnader. Därmed kan också produktiviteten minska. Om t ex de fasta personalkostnaderna är av de totala skulle en arbetstidsförkortning med i genomsnitt rent beräkningsmässigt betyda en produktivitetsminskning på knappt en procent. Även om produktiviteten minskar på arbetsplatserna av detta skäl behöver det inte betyda att den totala, samhällsekonomiska, produktiviteten minskar under förutsättning att den minskade arbetstiden ersätts med tidigare arbetslösa. Samhället har, även vid sidan av arbetslöshetsersättningen, stora fasta kostnader för varje arbetslös i form av kostnader för arbetsförmedling, rehabilitering, utbildning, m.m. Per person är sannolikt dessa fasta kostnader betydligt högre än arbetsgivarnas fasta kostnader för personer i arbete. Vid en framgångsrik arbetsdelning bör de inbesparade fasta kostnaderna för arbetslösa komma företag och hushåll tillgodo i form av lägre skatt. Detta diskuteras vidare nedan. I många yrken kan gälla att man inte orkar lika mycket på slutet av dagen som i början och att det också påverkar produktionsresultatet. En kortare arbetstid kan då leda till ökad produktivitet redan på kort sikt. I ett långsiktigt perspektiv kan den också leda till minskad förslitning och minskade sjukskrivningar, lägre personalomsättning och bättre trivsel hos personalen. Att detta lett till förbättrad produktivitet har visats bland annat i de försök med förkortad arbetstid som gjorts vid i och vid och . En viktig fråga som påverkar produktiviteten är hur en verksamhets drifttid eller öppethållande påverkas av en arbetstidsförkortning. Det här är särskilt viktigt i kapitalintensiva verksamheter, där det gäller att utnyttja det dyra kapitalet så mycket som möjligt. Här kan konsekvenserna av en arbetstidsförkortning gå åt olika håll. I vissa verksamheter kan det vara svårt att hitta bra alternativ till en förkortad drifttid eller förkortat öppethållande när arbetstiden förkortas, till exempel på ett traditionellt kontor om allas arbetstid minskar med , vilket ersätts med två nyanställda med samma arbetstider. Det kan då leda till att det behövs mer lokaler, datorer, etc, vilket försämrar produktiviteten. I de flesta fall torde det dock vara möjligt att bibehålla nuvarande drifttider genom en mer flexibel organisation. En arbetstidsförkortning kan också öka möjligheterna att i stället förlänga drifttiden genom att införa ytterligare ett skift eller låta personalen arbeta mer omlott. Troligen blir sådana lösningar mest aktuella och lönsamma vid en kraftigare arbetstidsförkortning i ett sammanhang än vid små förkortningar . Ovannämnda punkter visar på vikten av flexibilitet när det gäller hur en arbetstidsförkortning genomförs. I verksamheter där man har stora dagliga ställtider kan det t ex vara bäst att arbetstidsförkortningen får formen av fyradagarsvecka. Där ställtiderna spelar mindre roll kan kortare arbetsdag vara bättre för att minska trötthet. Produktiviteten kan också förbättras om det är möjligt för arbetsgivaren att ta ut arbetstiden mer flexibelt. Det kan gälla alltifrån att kunna variera arbetstidsuttaget kortsiktigt vid tillfälliga arbetstoppar till säsongs- och konjunkturanpassad arbetstid. Möjligheten till ett sådant flexibelt uttag kan ibland strida mot arbetstagarnas intresse att ha en jämn, planerad och förutsebar arbetstid. Det kan visserligen vara attraktivt att arbeta mindre med oförändrad lön vid lågsäsong eller lågkonjunktur. Men om detta skall tas igen med arbete kanske vid högsäsong eller högkonjunktur kan en sådan flexibilitet bli betydligt mindre attraktiv. En allmänt förkortad arbetstid kan avsevärt förbättra möjligheterna för en utökad flexibilitet. En sådan skulle kunna vara ett led i en kompromiss mellan arbetsgivare och arbetstagare. Arbetstagaren får en väsentligt förkortad medelarbetstid. En del av denna bekostas genom en förbättrad produktivitet till följd av att arbetstagaren ställer upp på en viss ökad flexibilitet i arbetstidsuttaget. En sådan kan t ex utformas som en arbetstidsbank där arbetstiden kan variera mellan t ex 32 och utan att någon extra ersättning för övertid behöver utgå. Det maximala saldot, positivt eller negativt, i en sådan bank kan maximeras till ett visst belopp, t ex . Det är omöjligt att i detalj förutsäga hur produktiviteten i olika verksamheter kommer att utvecklas i den av oss föreslagna arbetstidsförkortningen /vecka. Mot bakgrund av ovanstående genomgång och tidigare erfarenheter anser vi det rimligt att räkna med en icke oväsentlig ökning av produktiviteten. Som ett räkneexempel har vi i vår kalkyl räknat med att produktivitetsökningen i genomsnitt motsvarar av arbetstidsförkortningen. Det betyder att det minskade antalet arbetade timmar, , kompenseras till av en ökad produktivitet. Om den totala produktionen inte skall minska måste mellanskillnaden, , ersättas med ett nytillskott av arbetade timmar. 2.3 Ersättning av arbetskraft Ett nytillskott av arbetade timmar kan i princip komma från tre olika källor, nämligen arbetslösa, personer som står utanför arbetskraften samt deltidsarbetande som ökar sin arbetstid. Många som arbetar deltid (enligt en undersökning) vill öka sin arbetstid, främst av ekonomiska skäl. De kan inte göra det då det saknas jobb. Vid en allmän förkortning av arbetstiden för dem som jobbar mer än , ökar chanserna för deltidsarbetande som jobbar mindre att öka sin arbetstid upp till . Om av dem som arbetar ökar sin arbetstid med i genomsnitt , skulle det betyda att antalet arbetade timmar ökar med . Till och med stod av befolkningen från 16 till till arbetsmarknadens förfogande. Det vill säga att de antingen förvärvsarbetade eller aktivt sökte arbete. Den procentandelen har sjunkit till . En del av minskningen beror på att fler studerar och att antalet förtidspensionerade ökat. Det är också fler som inte bryr sig om att söka arbete därför att det inte finns några arbeten att få. Det är inte orimligt att räkna med att fler kommer att söka arbete aktivt om tillgången ökar på grund av en arbetstidsförkortning. Vi kalkylerar med en ökning på knappt en procentenhet. Med dessa förutsättningar skulle det behövas att av de arbetslösa kommer i arbete för att fylla upp luckorna efter en arbetstidsförkortning enligt kalkylen i tabell 2. Tabell 2 Kalkylexempel arbetstidsförkortning Procent av arbetade timmar Minskning på grund av arbetstidsförkortning -9,2 Därav täcks genom: Ökad arbetstid för deltidsarbetande Arbetslösa som får arbete För att uppnå en balanserad arbetstidsförkortning utan att totalproduktionen minskar skulle enligt räkneexemplet i tabell 2 av antalet arbetstimmar ersättas av registrerade arbetslösa som får arbete. Det skulle ge jobb till av de av arbetskraften som är arbetslösa eller har arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Detta under förutsättning att de arbetslösa som får arbete i genomsnitt är lika produktiva som de som redan har arbete. I diskussionen om sysselsättningseffekterna av en arbetstidsförkortning spelar frågan om arbetskraftens utbytbarhet en stor roll. De tillgängliga arbetslösa har inte alltid samma utbildning, kompetens, skicklighet och erfarenhet som de arbetande vars arbetsinsatser minskar. De bor inte alltid heller på samma ställe. En större del av personer med lägre utbildningsnivå är arbetslösa storleksordningen av dem med utbildning upp till gymnasienivå mot av dem med högskoleutbildning. Arbetslösheten är också högre bland ungdomar med liten yrkeserfarenhet och bland äldre som inte fått möjlighet till fortbildning, liksom bland invandrare, människor med sjukdomsproblem och sociala problem, etc. De som har den bästa kompetensen har i allmänhet lättare tagit sig tillbaka till arbete och inte blivit kvar i arbetslöshet. Mot de här invändningarna kan ställas att den totala arbetslösheten är för svenska förhållanden extremt hög, (över 20 inklusive den dolda arbetslösheten), medan den låg i storleksordningen inklusive arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det gör att det är rimligt att anta att det bland de arbetslösa ändå finns ett stort antal individer med väl så god kompetens som de som redan är i arbete. Även geografiskt är arbetslösheten väl spridd. Den öppna arbetslösheten, som var i hela riket, understeg inte i något län. Även i de flesta yrkesgrupper, med vissa undantag, finns betydande reserver av arbetslösa. Vi anser det mot den här bakgrunden inte orimligt att räkna med att av de arbetslösa, av 13, med relativt kort varsel skulle kunna på ett bra sätt fylla upp de luckor som uppstår vid en arbetstidsförkortning. Trots det stora antalet arbetslösa måste man räkna med att det vid en så kraftig arbetstidsförkortning som vi föreslår uppstår flaskhalsproblem av olika slag. Här kan den av beslutade utbildningssatsningen spela en stor roll. Att öka antalet utbildningsplatser kommer att kännas mycket mer meningsfullt, både för den enskilde individen och samhället, om det finns ett sug efter arbetskraft och en reell chans att utbildningen verkligen leder till jobb. Den chansen ökar betydligt med en arbetstidsförkortning. För vissa s k nyckelpersoner kan det vara svårare att på kort sikt ersätta en arbetstidsminskning. I debatten har t ex pekats på grupper som civilingenjörer, vissa företagsledare och yrkesarbetare. Med ett flexibelt genomförande av en arbetstidsförkortning bör det vara möjligt att avtalsvägen för undanta sådana grupper i avvaktan på mer långsiktiga utbildningssatsningar som ökar utbudet. 2.4 Ekonomiskt balanserad förkortning I det här avsnittet diskuterar vi närmare de ekonomiska konsekvenserna av en arbetstidsförkortning för företag, anställda och samhälle. Lönekompensationen är en central fråga som alltid diskuteras i samband med planer på förkortad arbetstid. Två ytterlighetslinjer kan urskiljas. Den ena är att löntagarna skall ha full lönekompensation för förkortningen. Det betyder att timlönen höjs lika mycket som arbetstiden sänks så att månadslönen blir oförändrad. För detta brukar anföras två argument, dels att den enskilde löntagaren inte skall förlora ekonomiskt, dels att den totala efterfrågan i ekonomin inte skall sjunka, vilket skulle leda till lägre produktion och skatteinkomster. Invändningen mot en så stor lönekompensation är att den leder till ökade kostnader för företagen, vilket försämrar deras konkurrenskraft och därigenom också kan leda till en produktionsminskning. För att undvika detta bör, enligt den andra ytterlighetslinjen, timlönen hållas oförändrad vid en arbetstidsförkortning, vilket leder till en sänkt månadslön för de anställda. Vi anser att det är rimligt att timlönen vid en arbetstidsförkortning bör kunna öka i samma takt som produktiviteten förbättras till följd av förkortningen. Då ökar inte företagens kostnader och deras konkurrenskraft försämras inte. I vårt kalkylexempel ökar produktiviteten i genomsnitt av arbetstidsförkortningen. Om den totalt arbetade tiden sänks med ger detta ett utrymme för ökade timlöner på . Löneökningens storlek bestäms i centrala och lokala förhandlingar och kan varieras efter förutsättningarna för en ökad produktivitet på de olika arbetsplatserna. Detta ger också ett incitament för löntagarna att medverka till flexibla lösningar som förbättrar produktiviteten. Konsekvenser för offentliga finanser En arbetstidsförkortning enligt vårt kalkylexempel påverkar den offentliga sektorns finanser på två sätt. Å ena sedan sjunker skatteunderlaget och därmed den offentliga sektorns skatteinkomster, å andra sidan minskar utgifterna för arbetslöshetsersättning och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Minskningen av antalet arbetade timmar för de arbetande sänker skatteunderlaget vid en arbetstidsförkortning. Lönesumman, dvs de förvärvsarbetandes löner, förblir i princip oförändrad eftersom minskningen i antalet arbetade timmar vid arbetstidsförkortningen kompenseras av högre timlöner och av att tidigare arbetslösa får arbete. Däremot försvinner ca 30 miljarder i beskattningsbara arbetslöshetsersättningar som de arbetslösa tidigare uppbar. Det leder till en minskning av inkomsterna från och statlig skatt med ca . Om av de arbetslösa, motsvarande ca 230.000 personer, får arbete tack vare arbetstidsförkortningen, minskar å andra sidan statens utgifter för arbetslöshetsersättning med ca och administrations- och kringkostnader med 2 miljarder, dvs totalt ca . Netto förstärks härigenom de offentliga finanserna med . För att inte inkomstbortfallet för enskilda löntagare skall bli för stort och för att undvika att den totala efterfrågan minskar bör nettoförstärkningen av de offentliga finanserna användas till att sänka skatterna för löntagarna. Ett lämpligt sätt att göra detta är att sänka de allmänna egenavgifterna med . Egenavgifter uttas och höjs till . Det är således en stor del av egenavgifterna som skulle kunna tas bort vid en arbetsdelning. Att sänka just de avdragsgilla egenavgifterna är fördelningspolitiskt fördelaktigt eftersom de drabbar lägre avlönade mer än högre avlönade. De senare betalar en högre procentuell inkomstskatt och har därför större nytta av avdragsrätten. De behöver dessutom inte betala egenavgifter över taket på 7,5 basbelopp. Utöver sänkningen av egenavgifterna bör också grundavdraget höjas, främst för gruppen lågavlönade heltidsarbetande. Det kan göras genom en omläggning av grundavdraget enligt förslag i en skattemotion till . Höjningen av grundavdraget och de sänkta egenavgifterna innebär sammanlagt ett inkomstbortfall för stat och kommun med , vilket motsvarar den beräknade förstärkningen för de offentliga finanserna av arbetstidsförkortningen enligt föregående stycke.