mot · GK02So44 · 1997-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen Innehåll1 SammanfattningSocialtjänstlagen skall enligt vår uppfattning vara ett stöd och ettkomplement till enskilda individers naturliga och självklara ansvar ochrättighet att forma sina egna liv. Förslagen till förändringar avregeringens proposition om ändringar i socialtjänstlagen har detta somutgångspunkt.Vi konstaterar inledningsvis att det är positivt att regeringen på ett antalområden har lyssnat på den kritik som kommit från både enskilda ochkommuner på det förslag till ny socialtjänstlag som Socialtjänstkommitténpresenterade i sitt slutbetänkande. Men det finns flera inslag kvar som vimoderater inte kan acceptera.Även om regeringen har föreslagit en kompromiss rörande riksnormengäller enligt förslaget en riksnorm för socialbidragets största del, nämligenförsörjningsstödet. Vi avvisar förslaget att regeringen skall fastställa stor-leken på försörjningsstödet och därvid urholka det kommunala självstyret.Vidare anser vi att de formuleringar om personligt ansvar som återfinns ipropositionen inte är tillräckliga utan också borde ha införts i själva lagen.Vi föreslår att det skall vara möjligt för att ställa krav påmotprestation för rätt till socialbidrag. Det kan t.ex. gälla krav pårehabilite-ring för att komma ur ett missbruk.Även om regeringen föreslår att släkt och anhöriga skall kunna fungerasom fosterhem vid omhändertagande av barn anser vi att skrivningarna äralldeles för vaga. Vi anser i stället att utgångspunkten alltid skall vara attplacering av barn utanför hemmet skall ske hos släktingar eller andra näraanhöriga. Vi anser vidare att sekretessreglerna avseende samverkan mellanpolis och socialtjänst bör luckras upp för att på så sätt på ett tidigt stadiumgedet allmänna möjlighet att gripa in om en människa riskerar att hamna snett.Vi föreslår avslutningsvis att den lagstadgade rätten för alternativbarnomsorg att få kommunala medel åter skall lagregleras och att rätten tillvalfrihet för äldre lagstadgas.2 Moderata utgångspunkterBehovet av trygghet är ett fundamentalt behov som vi alla delar.Trygghet är att ha någon eller något att förlita sig till när hjälp behövs. Isamspelet mellan människor får den sin näring. har vi alla ettansvar för den egna situationen men även ett ansvar för andra. Det kanvara en nära anhörig, en vän men också en granne eller en arbetskamrat.Men det är också en fars ansvar för sina barn, eller söner och döttrarsansvar för sina åldrande föräldrar. Formerna för och på vilket sätt somstöd och hjälp ges måste även kunna variera efter individernas behov.Moderata samlingspartiet anser att socialtjänstlagen måste bygga påinsikten om att lagen är ett komplement till de naturliga nätverk som skapasav familjen, bland vänner och släkt, i bostadsområdet och på arbetsplatsen.Det är i starka små gemenskaper med närhet mellan människorna som desociala problemen lättast och tidigt kan hanteras. En lag kan aldrig ersättadessa naturliga nätverk. Rätt utformad kan den dock vara ett stöd och envägledning. Grunden måste vara att socialtjänstlagen skall vara ett stöd; denskall aktivera i stället för att passivisera. Den skall engagera och samla denaturliga nätverken runt varje person. Den måste bygga på närhet i stället fördistans. Krav och resultat måste vara centrala begrepp. Som alla regelverkmåste den bygga på stabila och långsiktigt hållbara värderingar, ochsamtidigt vara förutsägbar.I har vi tyvärr utvecklat ett system som innebär att den hjälp sommänniskor ibland behöver ofta skall ges av det allmänna. Under beteck-ningen solidaritet har viktiga grundläggande värderingar om vad som skallvara bärande i ett socialt väl fungerande samhälle fuskats bort. Alltför längehar det svenska samhället byggts efter principen att medborgarna viaskattsedeln kan köpa sig fria från ansvar för sin egen och andras situation.Att planera för en trygg framtid har inte varit en angelägenhet för denenskilde. Det har i stället ersatts av sociala storskaliga trygghetssystem,bidragssystem, anställda och regelverk.Den sociala ingenjörskonsten som den tagit sig uttryck i vårt land har letttill mängder av bidragssystem med höga bidragsnivåer. Enkonsekvens av denna utveckling är att skattetrycket är svindlande högt. Dethar varit mer lönsamt att söka få maximala bidrag än attgenom arbete och sparande ordna sin trygghet och sin utkomst. Det är i dagett erkänt faktum att bidragssystemens utformning påverkar människorsbeteende och att medborgarna anpassar sig till vad som gäller.Genom skattetrycket, som redan vid låga inkomster svarar för ett enskilthushålls största utgift, begränsas den enskildes möjlighet att själv klara sinekonomi och sin livssituation. Makten har flyttats från enskilda familjersköksbord till socialnämndens sammanträdesrum eller plenisal.Snabba förändringar som inte kan förutses påverkar familjer och enskildamänniskor utan att ge dem minsta chans att själva bestämma vad som händer.När sedan den offentliga ekonomin sviktar blir de människor som förlitatsig på de offentliga systemen mest lidande. Offren för utvecklingen är mångaoch exemplen förskräckande oavsett om det är fråga om handikappade medbehov av personlig assistent, änkor som får sin ekonomi raserad ellerfattigpensionärer som behöver ekonomiskt bistånd. Det handlar även omförändrade regler för bostadsbidrag, om ryckigheten när det gällersocialförsäkringarnas utformning, den höjda fastighetsskatten eller kraftigaskattehöjningar i kommuner och landsting. Det gemensamma med alla dessabeslut och förändringar är att de har försämrat människors eget handlings-utrymme.I bjärt kontrast till den form av välfärdspolitik som Socialdemokraterna såuppenbart har misslyckats med står Moderata samlingspartiets politik. Vianser att den enskilde skall ha möjlighet att påverka sin situation och taansvar för sitt liv. skall de som av olika orsaker inte kan försörjasig eller av andra orsaker behöver stöd och hjälp ovillkorligen garanterasdetta. Det är genom att ta eget ansvar som människor växer och det är genomatt lösa vardagens problem som medlemmar i t.ex. en familj växertillsammans. Om man fråntar familjerna rätten och skyldigheten till det egnaansvaret kommer de heller inte att bli starka.Det är centralt att slå fast statens grundläggande ansvar för attskapa drägliga levnadsvillkor för alla. Detta ansvar är ovillkorligt i detmoderata . Ansvaret gäller dels för människor som föds eller drabbasav allvarliga funktionshinder, sjukdomar eller annat som gör att de får ettpermanent behov av gemensam försörjning, dels för människor som av andraskäl inte kan försörja sig. Men statens grundläggande ansvar handlar ocksåom att gentemot alla medborgare och skattebetalare försäkra sig om att desom behöver statens stöd blir så få som möjligt. För att dettta skall varamöjligt är det därför viktigt att de som både kan och vill försörja sig självaöver livscykeln skall behandlas annorlunda än den lilla ömtåliga gruppmänniskor som kommer att behöva gemensamt stöd. I traditionell svenskretorik skyddas missbrukaren eller den gravt funktionshindrade bäst av ettsystem som döljer att det är till denna omsorg våra gemensamma resurserborde användas. Vi moderater anser att det är fundamentalt feltänkt ochförordar ett motsatt synsätt där det blir tydligare vad som är ett mer indivi-duellt ansvar och vad som är en genuin gemensam förpliktelse. Låg skatt ärmed denna utgångspunkt god socialpolitik.Alltfler delar de värderingar vi bygger vår politik på. Människor inser attdet inte i längden går att ha system som gör flertalet till bidragstagare inågonform och beroende av politiska nycker och trender beroende på att skatternaär så höga att lönen helt enkelt inte räcker när de är betalda sommänniskor som verkligen behöver det offentligas stöd riskerar att bli utan.3 Hur ser det ut?Allt fler svenskar blir beroende av ekonomiskt stöd för att klara sig närskatten är betald. har visat att en genomsnittligsocialbidragstagare betalar i skatt och erhåller21 i socialbidrag. Vi har också läst om mammorna som förejul 1996 protesterade mot att barnbidraget betalades ut i ställetför som tidigare . För dessa mammor var tidpunkten förutbetalning av barnbidraget avgörande för att få en god jul.Konsumentverket konstaterar i en rapport att enskilda hushållsekonomiska situation försämrats bl.a. beroende på dehöjda skatterna och egenavgifterna. Det visar att någonting har gått snetti den av Socialdemokraterna skapade välfärdsstaten. Det kan inte vararimligt att den som betalar skatt skall behöva bidrag för sin försörjningoch att den som får bidrag skall tvingas betala skatt. Men faktum är attallt fler hushåll i vårt land är berättigade till socialbidrag efter det attderas skatt är betald, om man skall följa bidragsnorm.Det handlar inte längre om "fördelningspolitik" från rika till fattiga, utanom statlig fördelning till människor som redan betalat skatt. Siffrornaöver socialbidragen talar sitt tydliga språk.Under år 1995 utbetalades i socialbidrag. Ilöpande priser är detta en ökning med jämfört med 1994.Bidragstagarna uppgick till 720 000 personer . Bidragstagarnas andelav hela befolkningen var . Socialbidragshushållen domineras avensamstående utan barn. De utgör av samtliga hushåll. Denhushållstyp som har flest socialbidragstagare är ensamstående kvinnor medbarn där drygt en tredjedel erhöll socialbidrag . Socialbidrags-tagarna är i stor utsträckning yngre människor. Av bidragstagare ochäldre var i åldern 18-29 år.De utbetalda bidragsbeloppen har under första och andra kvartalen 1996ökat jämfört med samma kvartal 1995. utbetaladesdrygt i socialbidrag och introduktionsersättning tillflyktingar. Det är en ökning jämfört med första kvartaletförra året. utbetalades , enökning jämfört med andra kvartalet 1995.Det är socialbidragen till bidragstagare som inte är flyktingar som ökat.Till gruppen flyktingar har socialbidragen däremot minskat, liksom introduk-tionsersättningar till flyktingar.Det är inte bara på den ekonomiska sidan som den svenska välfärdensnabbt håller på att raseras.Regeringen presenterade rapporten "Barn " (Ds1996:7). Det är en grundläggande redogörelse för barns situation i vårt land1996. Av rapporten framgår att svenska barn jämfört med barn i många andraländer lever i ett tryggt samhälle, där de visas respekt och uppskattning. Detär tillåtet att vara barn i vårt land. Man behöver bara resa med flygtill de forna östeuropeiska staterna för att uppleva en annan och bisterverklighet, där barn tvingas till prostitution, där gatubarn inte är en ovanligsyn och där västvärldens syn på barn tar att förstå och lära, efternära under kommunistiskt styre.Men även om svenska barn har det materiellt bra har den svenskavälfärdsstaten också resulterat i att vi har många tiotusentals barn i vårt landsom psykiskt mår mycket illa. Massarbetslösheten bidrar naturligtvis tilldetta, men vi anser också att det offentliga genom skatter, regler och bidraghar gjort många föräldrar maktlösa.Enligt organisationen i samhället () ökade antalet samtalfrån barn till organisationens hjälptelefon med mellan 1994och 1995. säger att åtskilliga samtal handlar om den svåra situationmånga barn hamnar i när familjens ekonomi är ansträngd genom arbetslös-het.Ett annat varningstecken till oss vuxna är att antalet anmälningar förbarnmisshandel ökat dramatiskt . anmäldes 1 000 fall avbarnmisshandel. 1995 hade antalet stigit till drygt 5 000. Till detta skallläggas barn till kvinnor som misshandlas. anmäldes 18 000 fall avkvinnomisshandel, och långt ifrån alla fall av kvinnomisshandel anmäls. Oftahar dessa kvinnor också barn som tvingas uppleva misshandel av den egnamamman antingen direkt eller indirekt. Ökningen av antalet anmälda fall avbarnmisshadel beror delvis på att uppmärksamheten kring denna tidigarenärmast okända form av brott ökat dramatiskt . Men detförklarar inte på långa vägar den kraftiga ökningen. Den är ett tecken på enoroande utveckling, där barnen blir offer för de vuxnas egen frustration överatt ekonomin inte går ihop eller att arbetslösheten ter sig omöjlig att kommaur.I en välfärdsstat där det offentliga genom ett orimligt skattetryck ochvälfärdssystem som fråntar familjerna möjligheterna att påverka det egnalivet slås också de naturliga nätverken sönder. En familj som i ett sådant lägehamnar i en svår situation är därför betydligt mer sårbar än en familj i ettsamhälle där man kan leva på sin lön och där den offentliga sektorn skaparmöjligheter för familjens egna val.Ett annat problem som börjar bli allt mer synligt är alla de människor somfaller utanför de sociala skyddsnäten. Enligt uppgift från är ca 3 000 personer bostadslösa i , dvs. de saknar stadigvarandebostad. Av dessa är ca 1 100 hemlösa (denna siffra inkluderar inte depersoner som tillfälligt bor på härbärgen) och de övriga finns på olikainstitutioner. Mellan 400 och 500 personer saknar tak över huvudet.Antalet ökar då vissa hotellhärbärgen stänger.Vad gäller hemlösa kvinnor finns ett stort mörkertal då dessa ofta borhemma hos olika personer. Inom märker man att arbetslös-heten nu börjar synas på så sätt att bostadslösheten ökar bland "vanliga fall".En grupp med stora svårigheter är vissa psykiskt sjuka som i anslutning tillnedläggningar av sjukhemmen har hamnat i en ohållbar situation.Sammantaget visar det vi beskrivit ovan att Socialdemokraterna harmisslyckats och att det behövs en ny politik som värnar den enskildes rätt,garanterar välfärd för dem som behöver detta och som inte tar ut så högaskatter att människor inte klarar sig när skatterna är betalda.4 En förändrad socialtjänstlagRegeringen har presenterat förslag till förändringar avsocialtjänstlagen. Det är dock en stor brist att inte regeringen kunnatpresentera en översyn av socialtjänstlagen i dess helhet, utan väljer atttillsätta en ny utredning rörande väsentliga delar av lagen. Vid fleratidigare tillfällen har regeringen utlovat förslag, men beroende på internamotsättningar har detta dröjt.Den oenighet som inneburit att den nödvändiga förändringen avsocialtjänstlagen dröjt orimligt länge har uppenbarligen gällt om riksdag ochregering skall fastställa en för hela riket gällande socialbidragsnorm. Denmoderata representanten i markerade mycket tydligtatt vi moderater inte skulle kunna acceptera en sådan riksnorm. Vi deladeoch delar fortfarande denna inställning med huvuddelen av de politiskt aktivasocialpolitikerna i landets kommuner oavsett politisk färg. Efter mycketvånda har dock regeringen lyckats ena sig om en kompromiss, där en del avsocialbidraget skall fastställas av regeringen och vara överklagningsbart,medan den andra skall fastställas av kommunerna och endast kunnaöverklagas vad avser hanteringen av ärendet. Vi kan inte acceptera dennalösning, även om det är ett halvt steg i rätt riktning. Vi återkommer nedan tillskälen för vår inställning vad gäller socialbidragens konstruktion ochförutsättningar för rätt till detsamma.Vi kan konstatera att regeringen trots allt har lyssnat på den kritik somfinns kring den nuvarande socialtjänstlagen och därför föreslår avsevärdaförbättringar som ligger i linje med vad vi moderater pläderat för under långtid. Vi kan därför biträda flera av de förändringar som regeringen föreslår.Det är t.ex. ett steg i rätt riktning att det öppnas en möjlighet för kommu-nerna att kräva att ungdomar skall delta i aktiviteter av kom-petenshöjande karaktär för att ha rätt att uppbära socialbidrag. Vidare anservi att det är tillfredsställande att regeringen nu även lagstiftningsvägenaccepterar och reglerar enskild verksamhet för vård och behandling.Möjligheten för socialnämnderna att återkräva socialbidrag som erhållitspå falska grunder bör bifallas.Att äldre och handikappade i behov av vård nu får en lagstadgad rätt attflytta mellan kommuner är tillfredsställande, men vi konstaterar attdenna fråga skulle kunnat lösas smidigare om vårt förslag till en allmänhälsoförsäkring vunnit bifall, eftersom en försäkring följer den enskildeindividen oavsett vistelseort.Vi anser avslutningsvis att förslaget att införa en möjlighet till familjerådär positivt liksom förslaget att nära släktingar skall kunna fungera somfosterföräldrar. Vad gäller de två senaste förslagen återkommer vi nedan.5 Den enskildes ansvarDet är av stor vikt att den enskildes ansvar för sin egen situation betonasäven i lagstiftningen. I förslaget till förändrad socialtjänstlag skriverregeringen på ett par ställen att den vill betona den enskildes ansvar, mendet kommer aldrig till uttryck i lagtexten, vilket vi beklagar. Att ställakrav på den enskilde individen innebär också att man tillerkänner denenskilde ett eget värde. I grunden har alla människor en vilja och önskanatt ta ett personligt ansvar, för sig själv och sina närmaste. Allt för längehar detta naturliga personliga ansvar åsidosatts. I stället har det i alldelesför hög grad handlat om att "samhället" skall ta ansvar för allasituationer och alla händelser i en människas liv. Detta passiviserar ochinnebär att möjligheten att komma ur ett bidragsberoende faktisktminskar. Därför anser vi att det i 6 § bör framgå att bistånd i form av t.ex.socialbidrag inte bara har som uppgift att stärka den enskildes resurser attleva ett självständigt liv. Paragrafen bör kompletteras med enformulering om den enskildes eget ansvar att själv bidra till detta.6 Nej till riksnormDen sociala omsorgen bör ha sin utgångspunkt i människans behov avsmå naturliga enheter. Det är därför enligt vår mening centralt att se desociala frågorna utifrån ett närhetsperspektiv. individ-och familjeomsorg skall utgå från en helhetssyn och inriktas på attfrigöra och utveckla människors egna resurser.Redan i samband med den nuvarande socialtjänstlagens införande skrevregeringen i motivuttalanden att kommunerna skulle ha bestämmanderättenöver socialbidragsnivåerna. I propositionen om en ny socialtjänstlag(1979/80:1) framgår tydligt att man överlåter åt kommunerna att fastställa delevnadsnivåer som skall anses vara skäliga, med hänsyn taget till lokalaönskemål och behov. instämde i detta. Vi moderater står fast vidde motivtexter som ligger till grund för den nuvarande socialtjänstlagen vadgäller denna del. har dock detta klargörande urholkats alltmer, och Regeringsrätten fastställde att Socialstyrelsensrekommenderade norm skulle vara gällande vid fastställande av social-bidragens storlek. Därmed avskaffades i praktiken kommunernas grundlags-skyddade bestämmanderätt.Vi vidhåller det som vår representant i gav uttryckför - nämligen att socialbidragens storlek skall avgöras av de enskildakommunerna. Vi avvisar således det förslag till formulering av 6 b § som rörriksnormen. Skall statsmakten fastställa nivåerna på socialbidragen anser viatt frågan om staten inte också skall ta över kostnaderna för bidragen måsteövervägas. I grunden handlar frågan om riksnorm eller ej om tilltron till denkommunala självstyrelsen. Med våra utgångspunkter är det naturligt att låtade beslut som kan avgöras på en beslutsnivå nära människorna göra det.Motivet till att kommunerna skall ges mandat att fastställa normnivån ärbland annat att såväl kostnadsnivån som lönenivån för breda löntagargrupperskiljer mellan olika delar av landet. Det bistånd som skall utbetalas för de ilagen angivna biståndsområdena bör vara i överensstämmelse med vad man iden enskilda kommunen som socialtjänstansvarig finner rimligt. Detta ärgrundläggande för den kommunala demokratin. Socialbidragsnivåer somsaknar folkligt stöd är nedbrytande för den gemenskap som är nödvändig isamhället.Vi vill också understryka att skall ses utifrån helhets-bedömningar, och att avsikten med socialtjänstlagen vid dess tillkomst var attden enskildes behov skulle ses utifrån en samlad bedömning och där fråganom ekonomiskt bistånd utgör en viktig del. Regeringens förslag till riksnormriskerar att undergräva detta arbete, eftersom kommunerna inte ges deinstrument som behövs för att arbeta med den enskilde individens helalivssituation.Samtidigt som vi anser att det är kommunerna som skall fastställa social-bidragsnivåerna är möjligheten till överklagande viktig för den enskilde. Vianser att det skall vara möjligt att överklaga beslut om rätten tillsocialbidrag- däremot skall nivån inte kunna överklagas.Vad avser innehållet i försörjningsstödet anser vi att det är oskäligt att stödskall utgå för medlemsavgift till fackförening. Vi finner ingen som helstanledning till att just avgift till fackföreningar skall ingå som del isocialbidraget. Ingen annan intresseorganisation får sina medlemsavgifterbekostade av skattemedel. framförs det i debatten att det är viktigt förden enskilde socialbidragstagaren att hålla kvar banden till arbetsmarknadenoch att fackföreningarna fungerar som en länk till denna. Vi anser att defackliga organisationerna i så fall kan visa praktisk solidaritet genom att ihandling ställa upp för medlemmen som han eller honuppbär socialbidrag. Det skall inte finansieras över skattsedeln.I detta sammanhang vill vi också poängtera att försörjnings-stöd inte får ta över andra trygghetssystem inom socialpolitiken, främst dåsocialförsäkringssystemet. Syftet med var och bör fortfarandevara att bidra till att fler människor blir oberoende av ekonomiskt bistånd ochinte fungera som en långsiktig försörjning.7 Metodfrågor7.1 Villkorat biståndDet är en brist att övergripande metodfrågor intebehandlas särskilt ingående i propositionen. På många områden krävs enfördjupad analys vad gäller metodfrågor inom . Somexempel kan nämnas frågan om villkorat bistånd ochfosterhemsplaceringar. På dessa båda områden har vi direkta krav påförändringar och förtydliganden av lagen.Vad gäller formuleringarna i socialtjänstlagens 6 § anser vi att dessa börkompletteras med en möjlighet för att ställa krav påmotprestation på den som uppbär socialbidrag. Det är ett steg i rätt riktningnär regeringen föreslår att kommunerna kan kräva att ungdomar under 25 årskall delta i av kommunen anordnade kompetenshöjande åtgärder. Men vianser att denna möjlighet bör utsträckas och förtydligas redan i 6 §.Socialtjänstens uppgifter och skyldigheter är omfattande och därför ställsofta såväl socialnämnder som socialsekreterare inför en rad svåra problem.Den enskilde, som söker och behöver stöd och bistånd, skall mötas medrespekt i enlighet med lagens portalparagraf. Vi anser att detta också måsteinnebära att socialnämnderna ges de förutsättningar som krävs för att utifrånolika metoder leva upp till målsättningen att ge ett adekvat stöd för denenskilde. Vi anser inte att den nuvarande socialtjänstlagen och inte heller deföreslagna förändringarna ger socialnämnderna denna rätt och möjlighet påett sätt som är ändamålsenligt. Det behövs ytterligare alternativa metoder,och i detta sammanhang anser vi att möjligheten till s.k. villkorat biståndskall anges.I avvisade en majoritet tanken på villkorat biståndmed motiveringen:"Frågan om villkorat bistånd är av komplex natur." Videlar uppfattningen att denna fråga, liksom många andra frågor i social-tjänsten, är komplicerad. Detta får dock inte betyda att lagstiftaren frångårsitt ansvar. Socialnämnderna förfogar inte över tillräckliga alternativamöjligheter i t.ex. rehabiliteringsarbetet. Nuvarande och även kommandelagstiftning innebär dessutom att man i vissa fall arbetar i en gråzon vidbedömningar mellan vad som är motiverat från rehabiliteringssynpunkt ochvad som är lagligt möjligt. Utifrån nuvarande erfarenheter har det ocksåkommit mycket klara önskemål från kommunalt håll när det gäller möjlig-heten att kunna ställa krav i vissa situationer. Detta torde också ligga helt ilinje med det allmänna rättsmedvetandet på detta område.Givetvis anser vi att frågan om motprestation inte bör tillämpas som enmetod vid arbetslöshet. När det gäller arbetslöshet bör kravet vara att i förstahand aktivt söka arbete. Vi anser dock att motprestationer kan vara motive-rade i andra sammanhang.