mot · GL02Fö344 · 1997-10-06 00:00:00 — För varje landmina som desarmeras utplaceras flera nya. Landminorna hotar såväl människor som natur och miljö. Stora minerade arealer blir omöjliga att bruka. Minorna ligger kvar efter ett krig och åstadkommer död och förintelse i situationer där de inte är avsedda att verka. Ett stort antal av dem är gjorda av plast och kan inte upptäckas med metalldetektorer. De anti-personella minorna är tillverkade i det sataniska syftet att inte i första hand döda utan för att skada och lemlästa människor. Detta för att motståndarens sjukvårdsresurser snabbt skall uttömmas. av minornas offer är barn. De anti-personella minorna är en produkt frambringad av en intellektuell och industriell verksamhet som representerar människans sämsta och mest cyniska sidor. Enligt Röda korsets beräkningar skadas 2 000 människor av anti-personella minor, vilka kan vara av tre slag trampminor, splitterminor som utlöses med snubbeltråd samt hoppande splitterminor. Alla med utstuderad kallblodighet avpassade för att åstadkomma olika typer av skador på människor. De exploderar i fot-, midje- respektive huvudhöjd. Fördelningen av minor i olika världsdelar är följande: (Bosnien, , ) (, , ) (, , ) Övriga 32 000 000 (, , , ) Summa 112 240 000 Andelen människor som skadas av minorna i samband med strid utgör . De som skadas i samband med röjningen utgör av alla skadade. Alla andra skadas i arbetet (), under resa (), under lek () eller i andra icke-militära sammanhang (). Minornas civila skadeverkningar överstiger vida deras militära skadeverkningar. Deras militära effektivitet torde därför vara vida överskattad. 2 Internationella reaktioner på ett förbud mot personminor En förklaring till den vidsträckta användningen av minor är att de är billiga att tillverka och ofta betraktas som de fattigas vapen. Likafullt sällar sig , världens rikaste och mäktigaste stat, till de stater som för att underteckna överenskommelser om ett internationellt förbud mot personminor utifrån egna intressen ställer villkor eller kräver särskilda undantag. Detta trots att president förklarat att insatser måste göras mot minorna så att världens barn kan gå på jorden utan fruktan. Andra stora stater som har förbehåll när det gäller ett förbud mot minor är och . I arbetet med ett förbud mot personminor inför konferensen i deltar inte , och , tre stater som utifrån skilda ståndpunkter och motiveringar betraktar som fiende eller hot. är anhängare av ett förbud, men bara om man själv får använda minor. Företrädare för flera partier i den svenska har ansett det vara utmärkt att personminor inte ingått i den svenska krigsmaterielexporten. Det var också med stor tillfredsställelse som vi kunde hälsa regeringens beslut att förbjuda användning av personminor inom det svenska försvaret, även om några av oss ansåg att förbudet mot personminor också borde vara inskrivet i svensk lag. Sannolikt kommer det svenska förbudet mot anti-personella minor att underlätta arbete för att genomdriva ett internationellt förbud. Den har intagit den positiva ståndpunkten att ett förbud skall innefatta såväl användning som tillverkning, lagring och export av minor för att förbudet skall vara effektivt. om personminor blev i ett avseende en framgång. Hela 89 länder anslöt sig till en överenskommelse om totalförbud. Ett bakslag var dock att trots att man deltog i inte anslöt sig till totalförbudet. Sålunda har ingen av de tre stormakterna , och ännu ställt sig bakom ett totalförbud. Det finns dock möjligheter för och andra länder att ställa upp och underteckna en överenskommelse om totalförbud i något som den intensivt borde verka för. Än mer förvånande var att och de baltiska staterna inte heller ställde sig bakom ett totalförbud mot minor. Här borde kunna göra en insats för att övertyga regeringarna i sina grannländer om att man borde underteckna förslaget om totalförbud mot personminor. 4 Inte bara förbud utan också röjning Kampen mot minor handlar dock inte bara om nationella och internationella förbud mot dessa vapen. Det handlar även om hur man hanterar avlägsnandet av redan utlagda minor. finns miljontals minor (se tabellen ovan) spridda över stora landområden i världen. Minorna är spridda i länder där varje kvadratmeter av jorden borde användas för odling. Vad det är frågan om är att komma till rätta med en omfattande militär miljöförstöring. Förekomsten av landminor är störst i följande länder: , , , , , , , , och . Andra länder som också är drabbade av minor är , , , och . En mina kostar att tillverka men kostar att desarmera. Med befintlig minröjningsteknik är alltså minröjning en kostnadskrävande uppgift. En av orsakerna till detta är att krigsmaterielindustrins affärsidé när det gäller minor är att man för varje ny typ av mina också tillverkar en bestämd typ av minröjningsutrustning. Man tjänar alltså pengar på själva tillverkningen av minan som man tjänar ytterligare pengar genom att skapa ett nytt behov och en ny marknad för ännu en produkt minröjningsutrustningen. De största minexportörerna har varit: , , , , f.d. , , f.d. , f.d. , och . Den tekniska utvecklingen på det här området står dock inte stilla. Vid i och dess filial i pågår ett arbete med att finna andra metoder för minröjning. Detta arbete går ut på att man inte skall vara tvungen att införskaffa den av krigsmaterielindustrin specialproducerade minröjningsutrustningen. Inte heller behöver man de stora tunga och dyra maskiner som plöjer upp stora landområden som de oskadliggör minorna genom att få dem att explodera. Dessa tunga maskiner kan vara användbara på öppna fält, men kan knappast användas i kuperad terräng. Den nya teknik som man arbetar med vid KTH i och i brottas visserligen också med detta problem, men har fördelen att den när den utvecklats färdigt kan komma att visa sig åtskilligt billigare än dagens minröjningsinstrument. Vidare är all minröjning en uppgift enbart för militären och krigsmaterielindustrin. Detta är inte heller någon lämplig ordning. De som producerar och gör stora vinster på inhuman minproduktion torde kunna betraktas som jäviga när det gäller arbetet att röja minorna. De företag det är frågan om har dessutom i praktiken monopol på produktionen av minröjningsutrustning. Det är heller inte alltid lämpligt att minröjningen, som , uteslutande är en uppgift för militära myndigheter. Det finns redan exempel på att myndigheter i länder där det förekommer omfattande minering, men gärna ser att dessa röjes, motsätter sig att militärer från andra länder deltar i ett internationellt minröjningsarbete. Det vore därför lämpligt att man i inrättade ett alternativ ett civilt minröjningscentrum eller dokumentationscentrum med goda kontakter med universitet och högskolor och som har de humanitära aspekterna som den drivande kraften. Ett sådant minröjnings- eller dokumentationscentrum skulle med stor sannolikhet snabbt vinna respekt och hög trovärdighet och kunna arbeta på områden dit militär och krigsmaterielindustri inte når. finns dock i många länder inte bara utlagda i terrängen. Det finns också i stora lager världen över. Om alla villkoren för ett totalförbud till fullo skall uppfyllas måste också lagringen av dem upphöra. De stora lagren av minor måste destrueras. Det borde vara en viktig uppgift för ett minröjningscentrum med en dokumentationscentral att delta i och följa utvecklingen av destruktionen av minor. Det är åtskilligt billigare att förstöra minorna innan de blir utlagda än att vänta tills de placerats ut i inte sällan svårtillgänglig terräng. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att uppmuntra forskning kring alternativ minröjningsteknik, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att understödja tillkomsten av ett civilt minröjningscentrum i , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att komplettera ett minröjningscentrum med ett dokumentationscentrum när det gäller produktion, utplacering och användning, lagring och export, destruktion m.m. av personminor.