mot · GL02Jo731 · 1997-10-06 00:00:00 — Naturvård med personligt ansvar InledningSkyddet av naturen och kulturlandskapet är en hjärtefråga förModerata samlingspartiet. Viktiga moderata grundidéer harvisat sig ha en särskild tyngd inom just naturvården;personligt ansvar, enskilt ägande och synen på människansom en förnuftig varelse. Vi har - som en följd av vårtförnuft och vår förmåga att ta ansvar för utvecklingen - ettansvar för att vårda och förvalta naturen så att deefterkommande generationerna får samma glädje av den somvi.I finns nästan ingen helt orörd natur. Dagens natur ochkulturlandskap är resultatet av mänsklig påverkan genom generationersbrukande. Även måste människan få påverka naturen, underansvar. Välståndet förutsätter att vi brukar naturen och använder oss avnaturresurser. Strävan måste emellertid vara att kombinera utnyttjandet avnaturen med hänsynstagande till densamma och bevarande av den biologiskamångfalden.Hoten mot naturen och kulturlandskapet lurar bakom yttre påverkan i formav miljöföroreningar, men även bakom markanvändningen. ärpåverkan från markanvändningen också en förutsättning för bevarandet avvissa naturvärden. I vårt bruk av naturen ger det enskilda ägandet utrymmeför mångfald.Försurning och övergödninghotar naturmiljönUtsläpp av föroreningar i luften och i vattnet påverkarnaturen och förändrar förutsättningarna för livet. Resultatetkan bli en minskad biologisk mångfald och i vissa fallgenomgripande förändringar av landskapsbilden.Skogsskadorna i till följd av olika utsläpp haruppskattats till flera miljarder per år.I motion 1997/98:Jo756 av m.fl. föreslår Moderatasamlingspartiet åtgärder för att minska miljöföroreningarna, bl.a. flerpunkts-program för minskade utsläpp av svaveldioxid och kväveoxider.Vissa hot kräver inte bara minskade utsläpp vid källan, utan även resolutaåtgärder i naturen för att minska skadeverkningarna från utsläppen.Försurningen, som orsakas av svaveldioxid och kväveoxider, är ett av deallvarligaste hoten mot den svenska naturen. är försurningskänsligtpå grund av den svårvittrade berggrunden. Särskilt drabbas därnedfallet är störst.Långsiktigt måste det försurande nedfallet av svaveldioxid och kväve-oxider minska under den gräns som naturen tål. Innan detta har skett måstedock det allmänna bära ansvaret för att tillräckliga resurser satsas påkalkning av försurade sjöar och vattendrag. Socialdemokraterna har i ställetgenomfört kraftiga besparingar på kalkningen. Anslaget föreslåsvara , vilket skall jämföras med omkring 200 miljonerkronor under den borgerliga regeringstiden.Eftersom Socialdemokraternas energipolitik leder till att de försurandeutsläppen av svaveldioxid och kväveoxider kommer att öka, borde snararemer än mindre resurser satsas på kalkning. Effekterna av den förtidakärnkraftsavvecklingen på försurningen bör därför utredas. En sådanutredning bör också omfatta avvecklingens följder för övergödningen.En femtedel av alla sjöar och vattendrag i är påtagligtförsurade. Denna andel kommer att öka, enligt som utrettvilka effekter minskade kalkningsanslag får.Nivån innebär att kalkningarna i avde kalkade sjöarna och vattendragen skulle upphöra och attförsurningsskadorna successivt ökar i dessa vatten. (Nationell plan för kalkning av sjöar och vattendrag, )Dagens biologiska mångfald i kalkade vatten kommer därvidatt minska och återkolonisationen av utslagna arter försämrasgenom att det blir glesare mellan kalkade vatten. Inte minstSveriges har protesteratmot detta. konstaterar vidare attanslagsnivån får följande konsekvenser: Utslagning av 3 000 fiskbestånd Utslagning av 1 miljon bestånd av ryggradslösa djur Utslagning av 100 flodkräftpopulationer Genetiskt unika stammar av arter kommer sannolikt att försvinnaModerata samlingspartiet föreslår därför attkalkningsanslaget ökas.Även övergödningen, som orsakas av en alltför stor näringstillförsel viabl.a. reningsverk, läckage från jordbruk och nedfall av luftburet kväve frånförbränningsprocesser, påverkar livsbetingelserna för olika arter och innebäratt stora naturvärden går till spillo. Socialdemokraternas energipolitikkommer att förvärra övergödningsproblematiken.Nya medel måste användas för att kostnadseffektivt minska kväve-tillförseln från mark och reningsverk. De kommunala reningsverken ochandra reningsverk bör omfattas av ett system med köp- och säljbarautsläppsrätter för närsalter. Härigenom kan investeringar i reningsverk ochannan vattenrening styras så att de sker där marginalkostnaden för attreducera utsläppen är lägst. Möjligheterna att införa ett sådant system börsnarast utredas.Kommunerna bör också få ökad frihet att reducera utsläppen avnäringsämnen på andra sätt än genom investeringar i reningsverk, t.ex.genom anläggande av våtmarker.Anläggandet av våtmarker samt skyddszoner utmed vattendrag bör öka.Det finns goda skäl att med allmänna medel stimulera denna typ avkväverening. Behovet av investeringar i reningsverk minskar. Dessutom harutdikningen av våtmarker tidigare forcerats av staten genom bidrag ochrådgivning, vilket gör det rimligt att staten också tar ett visst ansvar föråterställandet av våtmarker på strategiskt valda platser.Öka det personligaansvarstagandetMångfald i ägandet ger mångfald inaturenI naturen råder en mångfald och det är genom denna somnaturen lever vidare. I brukandet av naturen ger det enskildaägandet förutsättningarna för mångfalden. En mångfald iägandet ger en mångfald i brukandet. Med ägandet följerockså ett ansvar och en respekt för vad andra äger.Centralstyrning, exempelvis av den typ som fanns i dentidigare svenska skogspolitiken, har lett till ett ensidigtbrukande och en ensidig natur.Mångfalden i ägandet är inte bara nödvändig för variationen i naturen.Utan en skyddad privat äganderätt blir naturvården kortsiktig och ryckig.Politikens planeringshorisont är ofta inte längre än en mandatperiod. Enlångsiktig hushållning med naturen och dess resurser kräver ett starkt skyddför äganderätten. Denna bör därför stärkas. Vid intrång i äganderätten måstefull ersättning utgå.En god naturvård bygger på att varje medborgare känner ett personligtansvar för bevarandet av naturvärdena. Om ansvaret för naturen helt läggs påstaten kommer vi att misslyckas med att bevara naturens värde. Om inte denenskilda människan själv tillåts ta ansvar kommer hon heller aldrig att lärasig att göra det. Hon kommer i stället att vänta på att någon annan gör det.På så gott som hela yta förekommer mänskligverksamhet som påverkar naturen. För staten är det därmed en omöjliguppgift att med hjälp av detaljerade regler och föreskrifter styra naturvårdenoch kontrollera att reglerna följs. Kontrollarbetet är dömt att misslyckas ominte ansvaret decentraliseras genom spritt ägande samt skydd för ägande-rätten som gör att ansvaret för tillsyn och vård fördelas ut till de finasteartärerna i samhället - de enskilda individerna.Undvik en vårdkrisNytänkande i naturvårdenI är betydande arealer skyddade på olika sätt, delsgenom reservatsavsättningar, dels genom de ramar somlagstiftningen anger för markanvändningen. De flestaskyddade områden behöver emellertid vård och skötsel. Detfinns dock tecken på att kostnaden stiger för vård och skötselav skyddade områden som resurserna tillnaturvården blir alltmer knappa. Naturvården hotas av envårdkris. Den framtida naturvården bör därför inriktas motlösningar som uppmuntrar ansvar hos markägaren eller hosideella föreningar.För att klara av naturvården krävs inte alltid mer pengar utan nytänkandeoch omprövning. Lösningar där staten tar hela det ekonomiska och praktiskaansvaret för skötseln hotar att konservera systemfelen. Nya former förnaturvården måste utvecklas. Sker inte detta riskeras irreparabla skador påvärdefulla naturområden.Framförallt måste staten söka metoder där naturvården värnas utan attstaten tar ägar- och förvaltaransvaret. Kunskapsspridning om hur hänsynentill naturen och den biologiska mångfalden ökas kan ofta vara en kostnads-effektiv naturvårdsinsats. Skogsägarrörelsens genomförande av utbildningenRikare skog är ett bra föredöme. Satsningar på information till markägareoch allmänhet bör därför öka genom att tillförs resurser fördetta.Naturvården måste också dra nytta av det omfattande ideella engage-manget. Ett exempel är de s.k. flora- och faunaväktare som på plats iakttarindividantal och förutsättningar för hotade arter samt hjälper till attinformera markägare om hur de kan räddas. Samspelet mellan väktarna ochmarkägarna och ibland myndigheterna fungerar väl.Verksamheten administreras av Artdatabanken vid lantbruks-universitetet (SLU) som också datalägger väktarnas rapporter. Härigenombyggs en kunskap om våra hotade djur och växter successivt upp, en kunskapsom kan bli ett verkningsfullt bidrag i arbetet med att bevara den biologiskamångfalden. Det är angeläget att denna verksamhet får ett fortsatt stödåtminstone för elementära kostnader och administration som ettengagemang tillvaratas. Regeringens förslag om ytterligare nerdragningar avanslaget till SLU är oroväckande och bör avvisas.Det arbete som flora- och faunaväktarna utför bygger på ett stort personligtengagemang och intresse för naturen. Stora naturvårdsinsatser görs tillmycket små ekonomiska kostnader. Detta arbete är ett utmärkt exempel påhur det framtida naturvårdsarbetet kan bedrivas när statens resurser minskar.NationalparkerNationalparker skall ägas av staten och omfatta områden därnaturen i huvudsak fått utvecklas fritt. Naturen inationalparkerna bör därför inte kräva stora, kostsammaskötselinsatser. Däremot kan nationalparkerna kräva insatseri form av övervakning, vilka i första hand inte bör belastaallmänna medel för naturvård, utan även finansieras genomavgifter och andra intäkter, t.ex. inträdesavgifter,parkeringsavgifter eller sponsring. Det praktiskagenomförandet av övervakningen och dess finansiering kanmed fördel läggas ut på privata entreprenörer.I några nationalparker i ingår kulturmarker som kräversärskild vård. Det är tveksamt om sådana områden skall skyddas somnationalparker, eftersom nationalparksbegreppet då får olika innebörd. Ilängden bör därför kulturlandskap skyddas under andra former.Skyddet för nationalparkerna bör vara mycket strikt och dessa skall kunnautgöra internationella referensområden. Större anläggningsarbeten måste heltundvikas då de urholkar nationalparksbegreppet. Om ingrepp görs skall detkräva särskild lagstiftning och de områden som berörs bör lyftas ut urnationalparken.NaturreservatNaturreservat skall vara reservat för naturen, t.ex. biotoperför hotade arter eller geologiska formationer. Till skillnadfrån nationalparker skall en viss mänsklig påverkan tillåtas.Områden bör dock inte avsättas som naturreservat av frilufts-eller rekreationsskäl, eftersom det undergräver respekten förreservaten och deras syfte.Naturreservat skall ägas av enskilda, organisationer, företag, kommunereller staten. När det allmänna belägger markägare med restriktioner förmarkanvändningen vid bildande av naturreservat skall full ersättning utgå.Andra lösningar, t.ex. markbyten, bör eftersträvas där det är möjligt.Det är en fördel att enskilda markägare äger värdefulla naturområden. Vidbildande av nya naturreservat bör därför skötselkontrakt med privatamarkägare eftersträvas framför statliga markinköp. Därmed kan mankombinera det privata ägandets ansvarstagande med naturvårdens veten-skapliga krav. Då uppnås också ett personligt ansvar för uppgiften ochkostnaderna kan minskas.Om staten tar över ägar- och förvaltaransvaret riskerar naturvården att bliinstitutionaliserad. Detta gäller speciellt skötseln av kulturlandskapet, därmarkägarens brukande varit en förutsättning för naturvärdena. Somnaturvårdare kan markägaren i dessa fall vara oöverträffad.Skötseln av naturreservat skall även kunna läggas ut på specialiseradeentreprenadföretag. Denna skötselmetod kan även användas för vård avannan naturvårdsmark. Kostnaderna för tillsyn, parkeringsplatser etc. bör intebelasta naturvårdsanslagen, utan skall om det är möjligt finansieras viaavgifter.Vid avsättning av naturreservat skall planer för naturvården ochdriftskostnaderna alltid upprättas. Avsättningen av nya naturreservat får inteleda till att skötseln av redan existerande försämras.VåtmarkerSveriges våtmarker har ofta en särpräglad fauna och flora,som är angelägen att bevara. De är betydelsefulla för viltetoch viktiga rastplatser för flyttande fåglar samt utgör en typav utjämningsmagasin i naturen som motverkaröversvämningar. Våtmarkerna fungerar också som filter somkan minska övergödningen.Socialdemokraternas energipolitik ökar trycket på ny torvbrytning ikänsliga områden. Brytning av torv innebär oåterkalleliga skador på myrarnaoch på de växter och djur som är beroende av myrarna som livsmiljö. Enutbruten torvmyr eller ett utdikat rikkärr kan aldrig återställas. Tillståndtilltorvbrytning bör därför beviljas med restriktivitet. Cirka en tredjedel avSveriges våtmarker är torrlagda. I är det . Iprincip bör kvarvarande sydsvenska våtmarker bevaras, särskilt i de kalkrikaområdena. Återskapandet av våtmarker bör stödjas av staten.VattendragenHuvuddelen av vattendragen i är utbyggda förelproduktion. De som finns kvar representerar i många fallomistliga naturvärden och kräver särskilt skydd motexploatering. De stora orörda älvarna måste skyddas.Den förtida kärnkraftsavvecklingen och införandet av investeringsstöd förvattenkraftsutbyggnad ökar dessvärre trycket mot de outbyggda vattendragen.Samtidigt kommer vissa vattendrag som skyddas enligt natur-resurslagen att få ett urholkat skydd om det förslag till skydd för vattendragsom redovisas i slutbetänkande, Omtankar omvattendrag SOU 1996:155, genomförs.Moderata samlingspartiet ser med oro på en utveckling där ett delvisförsvagat älvskydd kombineras med investeringsstöd för vattenkrafts-utbyggnad och sammanfaller med en förtida kärnkraftsavveckling. Skälen attförändra älvskyddet framstår som svaga då dagens utformning av detsammafungerat bra i förhållande till lagstiftningens intentioner. Införande avvattendrag i naturresurslagen har undantagslöst inneburit en fredning frånvattenkraftsutbyggnad. bör därför besluta att skyddet inte skallförsvagas för något vattendrag.Öka naturhänsynenMångfald i skogsbruketSkogspolitiken har på mindre än lagts om i ennaturvårdande riktning. Ända fram till början av 1990-taletutgick statliga bidrag till dem som röjde gammal naturskogoch ersatte den med planterad barrskog. Sådana inslag iskogspolitiken är glädjande nog numera borta.En annan milstolpe i den nya synen på skogsbruket var den borgerligaregeringens genomförande av en ny, avreglerad skogsvårdslag som i ett slagförbättrade de grundläggande förutsättningarna för en bättre skogsvård.Detaljföreskrifterna i den gamla lagen, som motverkade naturvårdensintressen, slopades. Möjligheterna att använda andra avverkningsmetoder änkalhyggen var begränsade. Det var i regel otillåtet att spara gammal skog,i stället förelåg tvång på gallring, röjning och slutavverkning. Möjligheten attanvända andra föryngringsformer än plantering var begränsade ochreproduktionen var styrd mot barrskogsplantering.Den nya skogsvårdslagen innebär ett slut på denna centralstyrning ochdetaljreglering av skogsbruket. Skogsägarna och skogsbrukarnamyndigförklarades genom ökade möjligheter att fatta egna beslut i fråga omskogsbruk och skogsskötsel. stärktes naturvården genom förbudmot aktiva skogsbruksåtgärder på mark som inte lämpar sig för skogsbruk.Det ökar mångfalden i skogen.Eftersom endast en procent av skogen omsätts kommer det gamla,ensidiga skogsbruket fortsätta att sätta djupa spår i naturen. Menförbättringen är sakta på väg att börja synas. Utvecklingen förstärksdessutom av ett starkt ökat miljöintresse bland små privata skogsägare ochbland skogsbolagen. Frivilliga naturvårdsåtaganden förekommer ofta ,till skillnad från då skogsbruket var detaljreglerat.Moderata samlingspartiet anser att de principer som präglar den nyaskogsvårdslagen måste vara vägledande för skogsvården och naturvården.Detta innebär att beslutanderätt och ansvar skall läggas på de enskilda ägarnaoch brukarna. Staten skall inte besluta om detaljer, utan om målen.Skogsbruket och skogsindustrin är ur exportsynpunkt mestbetydelsefulla näringar och skogen är vår viktigaste förnybara råvara. På denallra största delen av skogsklädda yta måste därför flera intressensamsas; kommersiellt skogsbruk, hänsynstagande till naturen, friluftsliv ochrekreation. Den statliga skogsvårdsorganisationen bör som tidigare nämntstilldelas ökade resurser för rådgivning och information till skogsägare ochskogsbrukare.För att skydda vissa hotade arter behöver dock fler skogsområden avsättassom reservat eller på annat sätt skyddas . Detta kan ske genomstatliga markförvärv, men möjligheten att upprätta skötselavtal medmarkägare bör alltid prövas. Ett förstärkt s.k. impedimentskydd bör ocksåutredas, eftersom det minskar behovet av reservatsavsättningar.Staten bör vidare omfördela sitt ägande av skog. Det finns inga hållbaramotiv för att staten skall äga stora arealer produktiv skogsmark genomhälftenägandet i skogsföretaget , som resurserna förskyddande av skog med stora naturvärden är mycket knappa.En mycket stor del av skogsmarken är belagd med långtgåenderestriktioner som hindrar ett intensivt skogsbruk. Genom reservats-avsättningar, generella aktsamhetsregler och andra åtgärder är ca 23 procentav skogsareal undantaget från aktivt skogsbruk.Många markägare avstår frivilligt, och utan att meddela detta, från aktivtskogsbruk på områden med särskilda naturvärden, exempelvis äldrelövskogsområden och skogsområden som tillsammans med bebyggelse utgören enhet i kulturlandskapet. Ur artbevarandesynpunkt är dessa avsättningarlika viktiga som avsättningar under statligt skydd. Omfattningen av sådanaavsättningar bör därför inventeras för att få ett bra underlag för bedömningenav behovet av fler skogliga reservat.Slutligen har det från flera håll, inte minst från framstående vetenskaps-män, varnats för de negativa effekter på naturvården som kan bli resultatet aven storskalig satsning på biobränslen i samband med en förtida avveckling avkärnkraften. Naturvårdsaspekterna måste därför beaktas noga i energi-politiken.KulturlandskapetI är många arter starkt beroende av att landskapethålls öppet. Särskilt i hag- och betesmarkerna finns en enormartrikedom. Men kulturlandskapet har också ett värde förlandskapsbilden. Socialdemokraternas energipolitik kan dockleda till att känsliga kustområden exploateras av en oförsiktigvindkraftutbyggnad. Detta måste undvikas.Utan en stark och lönsam jordbruksnäring kommer möjligheterna attbevara stora delar av det värdefulla kulturlandskapet att försvinna. Detlönsamma, kommersiella jordbruket är basen för det öppna landskapet.Kulturlandskapets naturvärden måste utöver detta säkras genom fulltutnyttjande av EU:s miljöprogram för jordbruket. Det är glädjande attSocialdemokraterna och nu i likhet med Moderata samlingspartietanser att hela miljöstödet från EU skall utnyttjas, även om detta beskedkunde ha kommit tidigare. Det är likaså glädjande att regeringen aviserat attett särskilt miljöprogram skall inrättas för det konventionella jordbruket,vilket Moderata samlingspartiet tidigare föreslagit.Moderata samlingspartiet har också föreslagit att skall prövamöjligheterna att använda miljöstödet från EU för att ersätta markägare somanlägger våtmarker i odlingslandskapet. Vi noterar nu att regeringen avser attfölja även detta förslag. Genom våtmarker och skyddszoner fångar man intebara upp eventuellt närsaltläckage från handelsgödsel utan också frånstallgödsel och urlakning av kvävenedfallet från luften - den kanskeviktigaste orsaken till övergödningsproblemen.Dessutom kan landskapet tillföras värden som ökad biologisk mångfaldsamt jakt- och fiskemöjligheter. Regeringen bör därför ges till känna attvåtmarksstödet bör utformas så att det rymmer anläggande av våtmarker medvattenspegel året om.Användningen av bekämpningsmedel kan innebära ett hot mot denbiologiska mångfalden och bör därför begränsas. Den nuvarandeutformningen av skatten på bekämpningsmedel är dock olycklig då denmissgynnar miljövänliga bekämpningsmedel framför andra. Exempelvisdrabbas ättika, när den marknadsförs som ogräsmedel, av en tio gånger högreskatt per bekämpad yta än syntetiska bekämpningsmedel. Bekämpnings-medelskatten bör därför ändras så att ättikan inte missgynnas i förhållandetill andra bekämpningsmedel.FjällvärldenVårt fjällområde hör till mest orörda ochvärdefullaste natur. Dess värden måste bevaras samtidigtsom turismen, rennäringen och skogsbruket gesförutsättningar att leva vidare under vissa villkor. hotasfjällmiljön av försurning och markslitage till följd av turism,som betestrycket är betydande.På senare år har debatten kring renskötseln förskjutits från problem isamband med skogsbetet i låglandet till konflikter med naturvårdsintressen isamband med sommarbetet på fjällen. Från flera platser har omfattanderenbetesskador på fjällen rapporterats i form av vegetationsskador ochtrampskador. Trampskadorna kan ge upphov till att mindre kärr isluttningarna avvattnas och orsaka markerosion. Vegetationsskador i fjällenläker avsevärt långsammare än i låglandet, vissa lavar behöver föratt komma tillbaka.Renskötseln är viktig för många inlandskommuner i och norraDalarna men är det angeläget att basen för näringen, nämligenbetestillgången inte långsiktigt skadas. Det är därför angeläget att det uppnåsen balans mellan antalet renar och naturens reproduktionsförmåga. Målet börvara en rennäring som är livskraftig och hållbar på lång sikt.Staten måste ta ett resolut ansvar för rovdjursersättningen, somskyddsjakt på exempelvis lodjur tillåts inom långsiktigt hållbara ramar.Vissa fjällområden måste bevaras opåverkade av renbete, som referens-områden.Flera forskningsprojekt om belastningen på naturen av rennäringen hargenomförts och pågår. Det är nu angeläget att dessa resultat sammanställssamtidigt som rennäringens behov av betesmarker analyseras.Det bör i sammanhanget noteras att flera olika verksamheter i fjällvärldeninnebär ett kommersiellt nyttjande av en resurs utan att tydligt ägarintresseföreligger. De spärrar mot intressekonflikter som är inbyggda på mångaandra håll saknas därför.Östersjön, västerhavet och kusternaEU:s utvidgning österut ger hopp för Östersjön.Gemensamma, tvingande miljöregler för fler av Östersjönsstrandstater innebär att tillförseln av näringsämnen ochföroreningar till kan minskas.Samarbetet mellan Östersjöstaterna måste stärkas så att de punktinsatsersom rekommenderats av , , kanfinansieras och genomföras.Sambanden mellan miljöstörningar i haven och näringstillförseln, utsläppav miljöföroreningar samt naturliga variationer måste klarläggas. Miljö-övervakningen bör fortsätta i minst nuvarande omfattning och dennerdragning av övervakningen som främst sker på bör omprövas.De svenska kusterna drabbas ofta av oljespill från tankbåtar. I takt med atttrafiken har ökat på har även dessa miljöproblem ökat. Risken fören större oljekatastrof av den typ vi sett i andra delar av världen äröverhängande. Problemen beror till största delen på brister i hanteringen avolja och oljerester, samt på bristande standard på fartygen.Många små oljeutsläpp som drabbar Sveriges kuster beror på att rederier ismyg väljer att rengöra sina tankar till havs i stället för att göra detta ihamnar med särskild utrustning för omhändertagande av avfallet. Orsaken ärdels strävan efter kortsiktig ekonomisk , dels brist på anläggningar iöstra som kan ta hand om oljerester. bör såväl nationelltsom inom EU driva krav om att fler anläggningar för oljeavfall skallupprättas. bör även verka för skärpta säkerhetskrav vad gäller fartyg.Den bristande kvaliteten på fraktfartygen har ofta sin orsak i attfraktköparna saknar incitament att efterfråga en högre säkerhetsnivå till etthögre pris.