mot · GL02So639 · 1997-10-06 00:00:00 — 2 Respekt för individen hela livet 3 Nya krav på äldrevården 4.1 Ädelreformen har inneburit förbättringar...... 4.2 .... men fortfarande återstår en del problem. 4.2.3 Brister i de sociala insatserna 4.2.4 Kompetensfrågor och arbetskraftsbrist inom 6.1 Ett hemservicestöd för äldre 9 Mångfald och valfrihet 12 Vård i livets slutskede Motionen behandlar främst samhällets service till äldre som är i behov av vård och omsorg. Äldreomsorgen måste bedrivas utifrån en helhetssyn där man sätter individen i centrum och så långt möjligt respekterar och förverkligar dennes behov. Politiken får inte utgå från att alla är lika; behoven och livsvillkoren varierar. Det innebär att äldre måste ges rätt att själva välja var de vill bo och därför föreslår vi att de ska få lagstadgad rätt till valfrihet för hemtjänst, dagverksamhet och särskilda boendeformer. Ädelreformen är den största förändringen som skett . I huvudsak har reformen inneburit förbättringar men fortfarande återstår en del problem. Det vi främst riktar uppmärksamheten på är de medicinska insatserna. Ädelreformen innebar en förbättrad uppföljning av kvaliteten i vården genom en medicinskt ansvarig sjuksköterska men vi anser att det är angeläget med en regelbunden läkartillsyn av äldre i särskilda boendeformer. Förutsättningarna för detta måste ses över. Ädelreformen ersatte i viss mån gamla gränsdragningsproblem mellan kommunerna och landstingen med nya. påtalade detta problem inför beslutet om Ädelreformen. Äldreomsorgen måste utgå från den äldres behov av vård och omsorg. Perspektivet måste vara den enskildes behov och säkerhet och inte administrativa gränser. Vi uppmärksammar också kompetensfrågor och kommande arbetskraftsbrist inom äldreomsorgen. Fler privata alternativ inom vård och omsorg gör också att arbetsmetoder, arbetsorganisation och personalutbildning förbättras. Det ger positiva impulser till utveckling även inom den kommunala sektorn. Vi uppmärksammar att kvinnors behov av hemtjänst bedöms annorlunda än mäns. Det är sannolikt så att kvinnor anses klara mer själva än vad män bedöms göra och att kvinnor därmed får mindre hjälp än män, trots att behoven är lika stora. Vi anser att detta bör analyseras ytterligare. Cirka två tredjedelar av all omvårdnad sköts av anhöriga. Anhöriginsatserna är mycket betydelsefulla för samhället. Socialtjänstlagen har kompletterats med krav om att kommunerna bör ge stöd och avlösning för att underlätta för anhörigvårdarna. Detta tycker vi är ett viktigt steg. Vi anser också att anhöriga ska tillåtas bli delaktiga i vården. Dessutom behövs utbildningsinsatser för anhörigvårdare. Vi uppmärksammar också frivilligverksamheten, och att formerna för samverkan mellan offentlig och ideell verksamhet måste utvecklas. tar också upp kommunernas äldrevårdstaxor och nivån i förbehållsbeloppet, och anser att regeringen bör diskutera frågan med kommunernas företrädare. De ekonomiska förutsättningarna är mycket skiftande i pensionärskollektivet. anser att inriktningen för ålderspensionsnivåerna bör vara att höja för dem med lägst pension, d.v.s. för personer som endast har folkpension och för dem som har folkpension tillsammans med pensionstillskott och/eller låg ATP. 2 Respekt för individen hela livet Alla människors lika rätt och värde är grunden för politik. Människor har olika förutsättningar och behov och insatserna för de äldre måste utgå från detta. De äldres rätt till integritet och personliga önskemål ska genomsyra samhällets syn på dem och deras behov av t.ex. vård och omsorg. Människovärdet är lika stort oavsett ålder. Gränsen för uppnådd pensionsålder får inte betraktas som en definitiv gräns för deltagande i samhällslivet. De äldre har ofta goda förutsättningar att aktivt delta i politik och samhällsliv. Erfarenhetsutbyte mellan yngre och äldre är till stor nytta för samhällets utveckling. Många äldre kan också göra stora insatser i samhället för barn och ungdomars uppfostran. Politiken för de äldre kan inte utgå från att alla är lika. Pensionärernas livsvillkor och behov varierar. De flesta pensionärer är friska och lever ett gott och innehållsrikt liv. De äldre ska ges möjlighet att välja formerna för sin omsorg. Det måste skapas verkliga möjligheter att påverka sin egen eller sina anhörigas omsorg samt hur och var man vill bo när behovet av daglig omvårdnad uppstår. Äldrevården måste bedrivas utifrån en helhetssyn där man sätter individen i centrum och så långt som möjligt respekterar och förverkligar dennes behov. En god välfärd uppnås bäst i ett samhälle där människor har meningsfulla uppgifter och där alla behövs. Finmaskiga sociala nätverk och lokal samverkan för gemensamma angelägenheter utgör grunden för den sociala tryggheten. I lokalsamhället samverkar yngre och äldre. De löser gemensamma problem i grannskapet, visar öppenhet och solidaritet oberoende av ålder och andra förutsättningar. Det innebär också att stadsdelar, förorter och samhällen ska planeras så att människor ur olika åldersgrupper kan träffas. Vård och omsorg är prioriterade områden för . Genom den aktiva saneringen av statens finanser, som vi medverkat till under i stort sett , har resurser till vård och omsorg kunnat frigöras. tillfördes kommuner och landsting för att förstärka insatserna inom vård, omsorg och skola. har aktivit medverkat till förslaget i årets budgetproposition om att tillföra ytterligare . Därmed kommer förutsättningarna till en förbättrad kvalitet att stärkas . De som pensioneras har helt andra ekonomiska förutsättningar än de som trädde in i pensionärslivet för tio, . Det gör att de ekonomiska förutsättningarna är mycket skiftande inom pensionärskollektivet. Det måste beaktas i de politiska besluten. Den här motionen behandlar i första hand samhällets service till äldre som är i behov av vård och omsorg. 3 Nya krav på äldrevården Andelen äldre i ökar. är cirka 1,6 miljoner av invånare ålderspensionärer. Dagens sjuttioåringar är friskare än vad motsvarande grupp var . Men behovet av vård och omsorg ökar med stigande ålder. () av totala sjukvårdskostnader tas i anspråk av dem som är eller äldre. Äldreomsorgen står inför stora utmaningar. har gjort beräkningar som visar att om äldreomsorgen ska behålla servicenivå , krävs ett resurstillskott på eller . Om kommunerna ska klara sina åtaganden gentemot medborgarna, med en oförändrad servicenivå, krävs antingen en omprioritering av resurser mellan olika kommunala verksamheter eller att de skaffar sig ökade intäkter på annat sätt. Vi anser inte att det enbart med ökade skattemedel är möjligt att täcka det kommande resursbehovet. Det krävs därför en fortsatt utveckling och effektivisering av resursutnyttjandet. Det kommer att finnas ett stort behov av att rekrytera personal till äldreomsorgen . Medelåldern är relativt hög bland vårdpersonalen och få yngre personer har haft möjlighet att erbjudas arbete inom äldreomsorgen. Det behövs en nyrekrytering av av de anställda fram . saknar ca hälften av vårdbiträdena adekvat vårdutbildning. Personalbrist kan bli ett av de största problemen för äldreomsorgen . Invandrarna utgör en allt större andel av pensionärerna. Även detta ställer nya krav på äldrevården. Ökade språkkunskaper bland vårdpersonalen samt kunskap om andra kulturer krävs. Detta ställer krav på utbildning och fortbildning. Det är viktigt att personal med olika kulturell bakgrund rekryteras. De flesta äldre känner sig inte ensamma och har ett bra kontaktnät med vänner och släktingar. Ensamheten riskerar att uppstå när man flyttar till äldreboende, och personer med demens upplever ensamhet i högre grad än andra. Men ensamhet är ett mycket stort problem för ett antal människor och riskerar att leda till högre sjuklighet. Frivilligorganisationerna, t.ex. pensionärsorganisationerna, kyrkan och Röda korset gör stora insatser för att bryta ensamheten för många äldre. Frivilligorganisationernas insatser kan komma att få än större betydelse inom äldreomsorgen . De nya förutsättningarna för äldrevården kommer att ställa stora krav på kommunerna. Den ökande andelen äldre gör att det krävs nya lösningar för att bibehålla och förbättra omsorgen inom äldrevårdens område. Formerna för äldreomsorg har förändrats . bestod den offentliga äldreomsorgen främst av ålderdomshem. 1950 vårdades ca 40 000 åldringar på institutioner. Endast ett fåtal fick hjälp i hemmen av kommunens personal. ökade institutionsvården, främst genom den medicinskt inriktade vården vid sjukhem och långvårdssjukhus. Institutionsvården var som mest omfattande . Hela sektorn av vård och omsorg har genomgått stora omstruktureringar. Den största och viktigaste reformen för de äldre var Ädelreformen. Den trädde i kraft . Ädelreformen innebar att ansvaret för de äldres boende helt fördes över till kommunerna. De fick ett samlat ansvar för långvarig service, vård och omsorg gentemot äldre och handikappade kommuninvånare. har kontinuerligt gjort uppföljningar av vad Ädelreformen fått för konsekvenser för de äldre. 4.1 Ädelreformen har inneburit förbättringar... Ädelreformen har skapat möjligheter att lösa många av de problem som tidigare kännetecknat vården och omsorgen om de äldre. I många fall har dessa möjligheter tagits till vara och ambitionen att gå längre är uppenbar hos båda huvudmännen. En av de positiva effekterna är minskade väntetider när patienterna är medicinskt färdigbehandlade. Före reformens tillkomst tvingades patienterna ofta att ligga och vänta i akutsjukvårdens korridorer, trots att de var medicinskt färdigbehandlade. Tjugo procent av bäddarna inom sjukvården var upptagna av personer som väntade på plats inom äldreboendet. I och med Ädelreformen fick kommunerna betalningsansvar för dessa patienter inom akutsjukvården och geriatriken. Kommunerna blev skyldiga att svara för kostnaderna för fortsatt sjukhusvård, om de inte kunde tillgodose patienternas behov av boende, service och vård. minskade antalet medicinskt färdigbehandlade drastiskt inom somatisk akutsjukvård och geriatrik. Tack vare stimulansbidrag till kommunerna har antalet äldrebostäder ökat väsentligt med ca 20 000, de flesta för gruppen dementa, som varit en ganska eftersatt grupp. Det finns också en påtaglig kompetensökning bland vårdpersonalen och en förbättrad uppföljning av kvaliteten i vården genom den medicinskt ansvariga sjuksköterskan. Ädelreformen har i stort sett skapat bra förutsättningar för en förbättrad utveckling av vården och omsorgen om de äldre. 4.2 ... men fortfarande återstår en del problem Ädelreformen har i en del fall resulterat i ett byte av vårdkultur. var huvudmannaskapet i vissa avseenden tydligare landstingen hade ansvaret för vården och kommunerna skötte omsorgen. följde läkarna hälsotillståndet, uppfattade sjukdomssignaler och kunde ombesörja vård. är det i huvudsak omsorgspersonal som ska bedöma om medicinsk behandling behövs. Möjligheten att välja sin egen husläkare har i mångt och mycket varit positiv men reformen har skapat problem och osäkerhet för de svårt sjuka inom det särskilda boendet. Inte minst har införandet av patientavgift för läkarbesök hos den sjuke i särskilt boende skapat problem. Systemet med percapitaersättning har också medfört problem genom att patienterna i det särskilda boendet kräver hembesök och ofta behöver för kontakt med läkaren. Det går inte att utesluta att ersättningssystemet har verkat återhållande på ambitionen i den uppsökande verksamheten från husläkarens sida, vilket gjort att den kontinuerliga läkarkontakten blivit lidande. Husläkarreformen gav de äldre möjlighet att behålla sin läkare även sedan de flyttat till särskilt boende men det innebar att många olika läkare har ansvar på samma institution. Läkarnas åtagande gentemot den äldre bör inte enbart innebära en konsultativ uppgift eller en enstaka vårdinsats utan ett fortlöpande ansvar för den enskildes medicinska vård. I detta ansvar ingår också att delta i vårdplanering samt handledning av annan vård- och omsorgspersonal. Detta försvåras när varje boende har sin egen läkare. Den minskade medicinska insatsen och kompetensen i särskilda boendeformer bör ses över. Vi anser det angeläget med regelbunden läkartillsyn av äldre i särskilda boendeformer. konstaterar i ett betänkande (1996/97:SoU7) att vårdtyngden inom de särskilda boendeformerna successivt har ökat som läkarens roll, ansvar och funktion har blivit alltmer perifer, vilket medför en försämrad medicinsk kvalitet i vården. I socialutskottets betänkande (1996/97:SoU13) redovisas att regeringen planerat att inbjuda huvudmännen till samtal om samverkansformerna mellan huvudmännen. Det är angeläget att frågor kring de medicinska insatserna, i samarbete med , löses skyndsamt. Detta bör ges regeringen till känna. Ädelreformen ersatte i viss mån gamla gränsdragningsproblem mellan kommunerna och landstingen med nya. påtalade detta problem inför beslutet om Ädelreformen. Eventuella förändringar i vårdorganisationen får inte skapa nya gränser. Äldreomsorgen måste utgå från de äldres behov av vård och omsorg. Perspektivet måste vara den enskildes behov och säkerhet och inte administrativa gränser. Enbart en överflyttning av huvudmannaskapet för primärvården löser inte de problem som finns i strukturen, men det kan naturligtvis vara nödvändigt för att öppna dörrar för nya lösningar. Vi utvecklar detta i vår motion om hälso- och sjukvården. Hjälpmedel har stor betydelse för rehabiliteringen och kan för den enskildes livssituation vara avgörande för att kompensera en funktionsnedsättning. Rätt insatta och utprovade hjälpmedel har en stor betydelse för många äldres välfärd. Ädelreformen innebar att kommuner och landsting själva fick komma överens om hur hjälpmedelsverksamheten skulle organiseras och hur ansvaret fördelades dem emellan. Gränserna mellan enklare och mer avancerade hjälpmedel kan tolkas på många sätt. En helhetssyn och samlad bedömning av den enskildes behov försvåras av splittringen i ansvarsfördelningen och kan leda till att nödvändiga insatser inte blir av. Det är betydelsefullt för rehabilitering och välbefinnande att tillgången till, anskaffandet av och kostnaden för hjälpmedel inte blir oöverstigliga. Likaså måste hjälpmedel kunna repareras inom rimliga tidsgränser. Att inte ha tillgång till nödvändiga hjälpmedel skapar isolering. 4.2.3 Brister i de sociala insatserna Före Ädelreformen uppfattades ofta långvården som en dålig och medikaliserad äldrevård med trista flerbäddsrum, som inte gav patienter och närstående tillfälle till avskildhet och privatliv. Genom att kommunalisera sjukhemmen skulle denna verksamhet utvecklas till ett äldreboende med ett mer socialt än medicinskt präglat innehåll, med trivsel och hemkänsla. Antalet bostäder för det särskilda boendet har ökat betydligt. Men när det gäller ombyggnation av de gamla sjukhemmen har utvecklingen inte gått i önskad riktning. Miljön är i huvudsak fysiskt bra, även om många gamla fortfarande saknar en privat sfär. De sociala ambitionerna att stimulera de äldre, som bor i det särskilda boendet, är eftersatta. Dagverksamheten är inte tillräckligt stimulerande. Många har en ganska innehållslös vardag och får sällan hjälp med att komma ut. Att få hjälp med att förbättra eller åtminstone vidmakthålla sin funktionsförmåga är en viktig aspekt av värdigt innehåll i vardagen. Men eftersom vårdplaneringen ofta är bristfällig, uppmärksammas inte den enskildes behov och möjligheter till rehabilitering i tillräcklig utsträckning. En god äldreomsorg förutsätter en meningsfull vardag för de boende. 4.2.4 Kompetensfrågor och arbetskraftsbrist inom äldreomsorgen Genom Ädelreformen och det utökade hälso- och sjukvårdsansvaret förändrades den kommunala äldreomsorgen på ett radikalt sätt. Kommunerna har fått ansvaret för merparten av långtidssjukvården, som innebär mer av personlig omvårdnad, tillsyn och kvalificerad sjukvård. Kommunerna har nyrekryterat medicinskt utbildad personal och satsat på kompetenshöjande utbildning för vårdbiträden så att fler fått undersköterskekompetens. De kompetenshöjande åtgärderna har varit viktiga men är inte tillräckliga för att nå Ädelreformens mål att integrera medicinskt och socialt arbete och förbättra vårdtagarens livskvalitet. saknar t.ex. hälften av vårdbiträdena adekvat utbildning och i ledningsfunktionerna är också bristerna i utbildningen stora. I den framtida äldreomsorgen kommer kompetensutveckling att vara en viktig fråga. Det finns ett behov av att förändra grund- och specialutbildningar i den del av vårdsektorn som berör äldrevård och äldresjukvård. Initiativ bör tas för att förnya kursplaner för utbildningarna inom denna del av vårdsektorn. Detta bör ges regeringen till känna. Det kommer att finnas ett stort behov av att rekrytera personal till äldreomsorgen . Medelåldern är relativt hög bland vårdpersonalen och få yngre personer har haft möjlighet att erbjudas arbete inom äldreomsorgen. Det behövs en nyrekrytering med fram som ca hälften av vårdbiträdena saknar adekvat vårdutbildning. Personalbrist kan bli ett av de största problem för äldreomsorgen . Stora pensionsavgångar kommer också att leda till att anställda med lång erfarenhet av vårdarbete lämnar omsorgen, vilket också leder till försämrad kvalitet. Problemet kommer inte bara att uppstå för äldreomsorgen utan inom flera delar av den offentliga verksamheten. De utbildningssatsningar som medverkat till, bl.a. och omfattande satsningar på högre utbildningar, lägger grunden för att motverka en alltför omfattande kompetensbrist. Fler privata alternativ inom vård och omsorg gör att arbetsmetoder, arbetsorganisation och personalutbildning förbättras. Det ger positiva impulser till utveckling även inom den kommunala sektorn. Hemsjukvård blir allt vanligare. För många människor är det betydelsefullt och känns tryggt att få sitt behov av vård tillgodosett i hemmet, i stället för på ett sjukhem. Det ger också möjlighet för patienten att vara hemma tillsammans med sin maka/make. Hemsjukvårdens insatser varierar från enklare åtgärder, som kan skötas av ett vårdbiträde, till mer specifik omvårdnad som kräver sjuksköterskekompetens eller läkarmedverkan. Drygt hälften av landets kommuner har övertagit ansvaret för hemsjukvården. Även här uppstår gränsdragningsproblem mellan olika ansvarsområden. anser att, oavsett huvudmannaskap, vårdform eller specialitet, är det den enskildes behov som ska tillgodoses. Resurserna bör utgå från den enskildes behov och samlas runt patienten. För detta krävs samverkan. Det ger också förutsättningar för att utveckla den individuella vård och omsorgsplaneringen. Vårdtagaren upplever en högre grad av delaktighet och kan påverka hjälpinsatserna, särskilt när det gäller sjukvårdsinsatser. I takt med att de äldre blivit fler och kommunernas ekonomi har försämrats har mer och mer övergått från att vara allmän service till de äldre, till att ge omvårdnad i hemmen. Under sextio- och sjuttiotalen räckte det att man var gammal och hade svårt att klara hemarbetet för att få hemhjälp. är biståndsbedömningen mycket striktare. formulering om kommunernas ansvar att ge hjälp, om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, tolkas mycket striktare . Det är i princip bara de som är i direkt behov av vård som beviljas hemtjänst. Det finns också ojämlikheter i fördelningen av . Enligt Ädelutvärderingen 1994:17 får högre utbildade och högre tjänstemän hemhjälp i större utsträckning än vad lågutbildade och arbetare får. Kvinnors behov för att erhålla hemtjänst bedöms annorlunda än mäns. Det är sannolikt så att kvinnor anses klara mer själva än vad män anses göra och att kvinnor därmed får mindre hjälp än män, trots att behoven är lika stora. redovisning (nr 5) över i pekar i denna riktning. De konstaterar att kvinnor får mindre hjälp från , sett i relation till deras levnadssituation. Fördelningen av beviljad hemtjänst bör, med utgångspunkt från vad som här redovisats, analyseras. Detta bör ges regeringen till känna. Det ställs stora krav på personalen inom . De utför ofta ett arbete under stor tidspress som det ofta är ensamt. Vårdbiträdets arbete har i många fall blivit styrt av detaljerade arbetsscheman, målformuleringar och förhållningsregler, när arbetet koncentrerats till de allra mest nödvändiga uppgifterna. Även för hjälpmottagaren är det stressande när uppgifterna ska göras under tidspress och det finns alltför litet utrymme för egna önskemål. Pressen och osäkerheten ökar dessutom om hjälpmottagaren möter nya vårdbiträden varje gång. Det är viktigt att arbetet inom organiseras så att samma vårdare träffar den äldre. Personalen inom äldrevården har ofta inte tid att göra en social insats för de äldre. Tiden räcker inte till för att prata, trösta eller hålla en hand. De som är ensamstående och beroende av hemtjänst får bara den absolut nödvändiga vården tillgodosedd. Den sociala omvårdnaden beräknas man klara på annat sätt. 6.1 Ett hemservicestöd för äldre Många äldre, som inte erhåller hemtjänst, är ändå i behov av och önskar annan service. Äldre vill kanske ha hjälp med att putsa fönster, klippa gräset eller handla, arbetsuppgifter som för många äldre är alltför arbetskrävande. De äldres behov av vardaglig service skulle kunna tillgodoses genom att staten, med arbetsmarknadsmedel, stimulerar tjänstesektorn för äldre. Vi anser att ett system med hemservicestöd för pensionärer bör utredas. Regeringen aviserade i sysselsättningspropositionen (1995/96:22) att låta se över reglerna för anlitande av tjänster och analysera vilken roll privatpersoners köp av tjänster har för samhällsekonomin. I utredningen , tjänster och sysselsättning SOU 1997:17 presenteras olika lösningar för att stimulera tjänstesektorn samt en principskiss till ett särskilt servicestöd till pensionärer ett konto till varje pensionärshushåll som administrerar. Utredningen har dock av tidsskäl inte kunnat föreslå de närmare formerna för ett sådant stöd. anser att en utredning bör få i uppdrag att göra en djupare analys av utredningens förslag. Detta bör ges regeringen till känna. Det ställs allt större krav på de anhöriga när kommunerna blir striktare i sin biståndsbedömning. gör bedömningen att ca två tredjedelar av all omvårdnad sköts av anhöriga. En stor del av omvårdnaden sköts av döttrar, ofta mycket krävande insatser, som ska kombineras med ordinarie förvärvsarbete. En tredjedel av alla hjälpbehövande äldre får hjälp av hemmavarande maka/make. Insatserna för anhöriga är mycket betydelsefulla för samhället som helhet. Det kan för de anhöriga vara ett mycket krävande arbete. Framför allt kan oron för att inte räcka till och ge tillräcklig omvårdnad och stöd vara mycket pressande. Det krävs att man mer målmedvetet arbetar för att anhöriga ska få delaktighet i vården. Den tysta omsorgen, som de anhöriga står för, har stor betydelse för de äldres sociala välbefinnande och livskvalitet. Anhöriga som vårdar i hemmet gör mycket stora insatser för samhället. Det är viktigt att uppmärksamma insatserna och jobbet de gör. Socialtjänstlagen har numera kompletterats med krav om att kommunerna bör ge stöd och avlösning för att underlätta för dem som vårdar personer som är långvarigt sjuka, äldre eller har funktionshinder. står bakom beslut om att lämna ett tidsbegränsat stimulansbidrag för utveckling av stödet till anhöriga på . Anhöriga måste tillåtas bli delaktiga i vården. Upplysning och utbildningsinsatser behövs både för anhörigföreningar och intresseorganisationer men även direkt till enskilda anhöriga i större omfattning än . Det behövs riktade utbildningsinsatser till anhörigvårdare. Detta bör ges regeringen till känna. Ett kännetecken för ett välfärdssamhälle är medmänsklighet. Frivilliga insatser för människor, som är i behov av stöd och hjälp, visar att människor bryr sig om sin omgivning. har alltfler frivilligorganisationer för att stödja och hjälpa vuxit fram. Det är t.ex. yngre pensionärer som hjälper äldre att handla eller ta en promenad.