mot · GL02Fi609 · 1997-10-06 00:00:00 — 3 Socialdemokratisk politik missgynnar både medborgarna och kommunerna! 4 Stärk det lokala självstyret och vitalisera demokratin 5 Kommunernas genuina uppgifter 6 Avbolagisera kommunerna! 7 Entreprenader och konkurrens 9 Ersätt dagens inomkommunala utjämningssystem 9.1 Kommunernas beskattningsrätt och grundlagen 9.2 Felaktig fördelningspolitik med sneda effekter! 9.3 Tillväxtfientligt med negativa incitament! 9.4 Riktlinjer för en långsiktigt hållbar lösning 10 Utgiftsområde 25: Allmänna bidrag till kommuner Kommunalskatten är den direkta skatt som utgör den största belastningen på hushållens ekonomi, inte minst för låg- och medelinkomsttagare. Vi anser det särskilt angeläget att sänka skatten för dessa grupper och vår politik inriktas därför på åtgärder som möjliggör betydande kommunala skattesänkningar. Genom att vår politik stimulerar konkurrensutsättning av verksamhet och innebär att sådana statliga regler som är allmänt kostnadsdrivande ute i kommunerna tas bort skapas ett finansiellt utrymme för skattesänkningar. Ett annat viktigt inslag för att åstadkomma skattesänkningar som ger medborgarna större eget handlingsutrymme är att kommuner och landsting tydligt koncentrerar sig på sina kärnuppgifter. Detta leder till bättre kvalitet på utförandet av de uppgifter kommunerna finns till för och skall sköta väl. Vår bedömning är att den kommunala utdebiteringen kan sänkas med 1999 och . I många kommuner finns utrymme för en sänkning . Dessutom föreslår vi i motion 1997/98:Fi403 att kommunalskatten sänks genom att staten övertar kostnader som åvilar kommunerna uppgående till 1999 och . Det räcker till en ytterligare sänkning av kommunalskatten med 1999 och . Vi förordar en nationell skolpeng, som lyfter över finansieringsansvaret för skolan till staten (men inte ansvaret för undervisningen som sådan). Vi åstadkommer därutöver en automatisk sänkning av utdebiteringen av kommunalskatt på genom en höjning av grundavdraget till samt införandet av ett extra grundavdrag på per barn vid den kommunala beskattningen. Detta belopp kompenserar vi kommunerna för fullt ut. Vi vill stärka det lokala självstyret, eftersom det vitaliserar demokratin. Viktiga inslag i vår politik är därför att låta kommuner och landsting forma sin politik utifrån de lokala förutsättningarna. Antalet regleringar som binder verksamheten till statligt påbjudna lösningar och normer bör minska. Exempel på kostnadsdrivande regleringar är t.ex. den s.k. barnomsorgslagen samt socialtjänstlagens bestämmelser om socialbidrag, vilka ej tar hänsyn till de variationer som är naturliga och beroende av de lokala förutsättningarna. För att en god ekonomisk tillväxt skall uppnås är det även viktigt att kommuner och landsting själva uppmuntras att medverka till en sådan. Det grundlagsstridiga inomkommunala utjämningssystem som gäller är så uppbyggt att det inte uppmuntrar till en ökning av det egna skatteunderlaget. Det är tvärtom så konstruerat att incitament saknas och i vissa fall blir direkt negativa. I likhet med tidigare föreslår vi ett grundlagsriktigt och tillväxtbefrämjande system för de statliga bidragen till kommuner och landsting med för sina uppgifter otillräcklig egen skattekraft. Kommuner och landsting disponerar netto intäkter enligt budgetpropositionen på (om man räknar in de kommunala bolagen); därav är skattemedel. Kommunsektorns andel av ekonomin utgör sålunda . Dessa siffror är internationellt helt unika. Den kommunala sektorns stora omfattning understryker betydelsen av att pengarna används väl. Det blir då avgörande att den positiva produktivitetsutveckling som ägde rum första hälft återkommer. Varje procents förbättring ger ett betydande utrymme att minska trycket på skattebetalarna. Regeringens företrädare för nu i stället ofta ett resonemang, där det hävdas att begränsade besparingar i kommunsektorn skulle leda till sämre sjukvård, skola eller omsorg. För det första utgår detta synsätt från att man verksamhetsmässigt först skall spara på just de viktiga kärnuppgifterna, något som är oss främmande. För det andra inser man uppenbarligen inte att det är offentliga monopol och regleringar som utgör hot mot kvaliteten. I regeringens föreställningsvärld blir tillförseln av nya statliga verksamhetsbidrag måttet på vad man man tror kan åstadkommas inte möjligheterna till verksamhetsutveckling och nya bättre lösningar. Kommunsektorn utgör en mycket stor del av den offentliga sektorn Av detta följer även att sektorn i mycket hög grad är beroende av tillväxttalen i ekonomin. I och med att den kommunala skattebasen utgörs av förvärvsinkomster är kommunerna synnerligen beroende av hur sysselsättningen i landet utvecklas. Den svaga sysselsättningen har därmed slagit mycket hårt mot kommunernas skatteunderlag. En procents årlig högre tillväxt av skatteunderlaget än den som blivit följden av regeringens politik skulle sålunda redan första året ha givit kommuner och landsting mer i skatteintäkter. Kommuners och landstings intäkter vid högre tillväxt av skatteunderlaget, miljarder kronor, löpande priser Beskattningsbar inkomst enligt * Vid en procents snabbare tillväxt av skatteunderlaget p.g.a. ökad privat sysselsättning Ökade skatteintäkter för kommuner (21,skatt#) Ökade skatteintäkter för landsting (10,skatt¤) *Kommunernas ekonomiskaläge, #Genomsnittet för primärkommuner 1997 ¤Genomsnittet för landstingskommuner 1997 På en treårsperiod hinner detta motsvara en årlig skatteintäktsökning på bortemot . Dessa räkneexempel visar tydligt hur avgörande det är för kommunsektorns ekonomi att den ekonomiska politiken stimulerar tillväxt och även hur besvärande regeringens stagnationspolitik 19951997 varit för kommunerna då skatteunderlaget utvecklats mycket svagt. De återbetalningar av för mycket uppburen preliminär skatt som kommunerna nu måste göra belyser detta liksom regeringens aktuella prognos för utvecklingen . När den statliga bidragsnivån till kommunsektorn diskuteras på marginalen glöms lätt bort denna grundläggande förutsättning, nämligen vikten av tillväxt av skatteunderlag. Kommunsektorn som helhet är alltså mycket starkt beroende av medborgare som har jobb och förvärvsinkomster. 3 Socialdemokratisk politik missgynnar både medborgarna och kommunerna! Den positiva utveckling kommunsektorn hade föregående mandatperiod har tydligt brutits. Mest påtagligt framgår detta av att det samlade ekonomiska resultatet för kommunsektorn 1996 var det sämsta någonsin eller minus . Enbart kommunernas resultat 1996 är ett underskott på (efter justering för uppskrivning av tillgångar i några kommuner). Till detta kommer landstingens underskott på . Minst två tredjedelar av landets kommuner klarade inte balans 1996. Det är belysande att detta skett som det socialdemokratiska maktövertagandet i flertalet kommuner och landsting också ledde till en kraftig ökning av den genomsnittliga skattenivån. Förändringsarbetet avstannade på många håll. Kommunernas och landstingens ekonomi har kraftigt försämrats på grund av detta i förening med den ovan nämnda svaga tillväxten av skatteunderlaget, som även negativt påverkats av de införda avdragsgilla egenavgifterna. Till detta har kommit kraftigt höjda socialbidragskostnader som en följd bl.a. av den höga arbetslösheten och regeringens övervältring av kostnader på kommunerna som en följd av det det statliga saneringsprogrammet. Totaleffekten av dessa negativa faktorer kan beräknas till minst . Socialdemokratisk kommunpolitik med bristande konkurrensutsättning och vaktslående kring kommunala monopol har därutöver haft sitt tydliga pris för medborgarna. Både volymen service och kvaliteten har påverkats på ett sätt som gjort många missnöjda,vilket kommit till uttryck i larmartiklar. De pånyttfödda vårdköerna och debatten kring kvaliteten i skolan är exempel. Regeringens oförmåga att lägga fram förslag till om ytterligare viktiga avregleringar med möjligheter för kommunerna att inom bibehållen eller höjd kvalitet sänka kostnaderna har därutöver inneburit svårigheter för kommunsektorn att anpassa sin verksamhet efter t.ex. de lokala förutsättningarna. Den mest flagranta obeslutsamheten beträffande nödvändiga förändringar av socialtjänstlagen utmynnade dessvärre i ett ställningstagande för en ny riksnorm för socialbidrag, något som direkt motverkar en rimlig lokal anpassning och strider mot det kommunala självstyrets grundläggande princip. Det är ytterst beklagligt att bestämmanderätten i denna ursprungligen kommunala kärnuppgift alltmer kommit att läggas på domstolar som överprövar de kommunala nämndernas beslut. Genom sin bristande handlingsförmåga har regeringen sålunda fördröjt förnyelsearbetet i kommunerna. Intresset har i stället fokuserats på att kommunsektorn inte skall få säga upp anställda. Därmed förhindras som redan framhållits det nödvändiga förändringsarbete som skulle göra det möjligt för kommunerna att bedriva sin verksamhet inom en rimligare samhällsekonomisk ram. Tillämpningen av t.ex. barnomsorgslagen gör det vidare svårt för kommunerna att utifrån lokala förutsättningar fatta goda beslut. Barnomsorgslagen bör därför avskaffas. Regeringens underlåtenhet att stimulera till och uppmuntra skattesänkningar i t.ex. de högskattekommuner som erhållit höga utjämningsbidrag leder till att utdebiteringsskillnaderna kvarstår oförändrade trots en mycket långtgående skattekrafts- och kostnadsutjämning. Genom att i tal framställa kommunalskattesänkningar som oacceptabla visas också bilden av en regering som inte vill ge låg- och mellaninkomsttagare en helt nödvändig lindring av skattebördan genom en sänkning av inkomstskatten. Inriktningen av regeringens saneringsprogram för statsfinanserna har som nämnts kraftigt påverkat kommunerna. De massiva skattehöjningarna i förening med neddragningen av socialförsäkringsförmånerna har nämligen inneburit att kommunernas utgifter för socialbidrag ökat kraftigt. När regeringen anger att kärnverksamheter i kommunerna såsom skola, barnomsorg och äldreomsorg hållits utanför saneringsprogrammet är detta i praktiken inte riktigt. Den förda politiken har inneburit att just dessa verksamheter ofta drabbats av nedskärningar när kommunerna sökt kompensera sig för de skenande socialbidragskostnaderna. Eftersom regeringen gav signaler, som innebar att viktigt förändringsarbete i kommuner och landsting på många håll avstannade, upplevs situationen negativ av medborgarna som erfarit att kommuner och landsting ofta dragit ned just sin kärnverksamhet. 4 Stärk det lokala självstyret och vitalisera demokratin De uppgifter i samhället, som kräver gemensamma lösningar och som bäst utformas på lokal nivå, skall också skötas lokalt. Det är angeläget att dessa gemensamma uppgifter kan lösas utifrån de lokala förutsättningarna och kommuninvånarnas uttalade vilja. Statlig reglering av verksamhet måste begränsas till att ange ramarna för det kommunala ansvaret. Detta är viktigt för att de lokalt mest effektiva lösningarna skall kunna väljas, men också för att reformera och vitalisera demokratin. Om en gemensam uppgift i samhället anses bäst handläggas på lokal nivå borde det vara av just den anledningen att man där enklast kan hitta lösningarna utifrån egna förutsättningar och möjligheter. Då är det inte motiverat att staten reglerar och standardiserar den verksamhet som kommunerna skall bedriva. Ett första steg mot en avreglering av den kommunala sektorn och ett återupprättande av det lokala självstyret togs under den förra mandatperioden. Detta ledde till att nya och mer effektiva lösningar kunde väljas till fördel för kommuninvånarna. Under innevarande mandatperiod har detta positiva förnyelsearbete på många håll ersatts av en återgång till kommunala monopol som dessutom ofta försämrat servicen till medborgarna. Statliga regleringar av verksamhet leder till ett minskat förtroende för demokratin. Möjligheten för medborgarna att påverka den lokala politiken står i omvänd proportion till de statliga styråtgärderna. Statens roll bör vara att ställa upp ramarna för kommunernas verksamhet i stort och att fastlägga de ekonomiska förutsättningar som gäller för en sund offentlig ekonomi som helhet. Vår uppfattning är att de två politiska beslutsnivåerna skall vara stat och kommuner. När samverkan behövs mellan flera kommuner för att lösa problem som är gemensamma, bör detta ske på basen av frivillig samverkan, t.ex. genom kommunalförbund, och inte genom införandet av fler politiska beslutsnivåer. Landstingen bör i ett första steg koncentrera sina resurser till sjukvården för att avvecklas till förmån för en allmän sjukvårdsförsäkring som garanterar vård och valfrihet, så att den enskilde kan välja de lösningar han eller hon känner sig tryggast med. 5 Kommunernas genuina uppgifter Kommunerna skall koncentrera sig på sina genuina ansvarsområden. Dit hör främst de viktiga omsorgsfrågorna, inte minst för de äldre, och myndighetsutövning vad gäller sociala frågor. Kommunerna skall svara för det sociala biståndet när inte andra trygghetssystem förslår. Kommunerna har även ett ansvar för det lokala samhällets utveckling genom bl.a. fysisk planering, natur och stadsmiljö, teknisk service och infrastruktur. Den kommunala proportionella inkomstbeskattningen uppgår till , varav primärkommunerna står för två tredjedelar. Detta är en betydande belastning på hushållens ekonomi, inte minst för låg- och mellaninkomsttagare. Det kommunala skattetrycket måste sålunda sänkas om medborgarna skall ges större möjligheter att själva fatta beslut om hur de intjänade pengarna skall användas. Vi hävdar bestämt att detta kan uppnås om kommunernas verksamhet effektiviseras och koncentreras till kärnuppgifterna, konkurrensutsätts med fler entreprenader som resultat samt ges möjligheter att utvecklas efter de lokala förutsättningarna genom en statlig avreglering. Då kan skatten sänkas och utrymme ges för människorna att växa som ekonomisk tillväxt stimuleras. Stödet till barnfamiljer bör lämnas genom skatteminskning och inte genom kommunala subventioner av vissa barnomsorgsformer. De politiska ambitionerna att styra familjerna och lägga livet tillrätta har lett till höga skatter och minskad frihet. Stödet till barnomsorg skall även komma dem till del som väljer att vårda och fostra barnen i hemmet eller genom samarbete med andra. Familjepolitiken skall utformas så att den varken missgynnar de föräldrar som väljer att ta hand om barnen själva eller de föräldrar som vill förvärvsarbeta. Rätten till en grundläggande utbildning och rätten att välja skola skall garanteras genom införandet av en nationell skolpeng. När en sådan införs avlastas kommunerna kostnader, vilket ger utrymme för en betydande skattesänkning. 6 Avbolagisera kommunerna! Antalet kommunala företag har successivt ökat. Detta manar till eftertanke, eftersom kommunala aktiebolag egentligen är en onödig företeelse. Kommunerna är befriade från skatt på sin verksamhet om den bedrivs i förvaltningsform. Däremot gäller samma skatteregler för kommunala aktiebolag som för andra bolag. Bildandet av kommunala företag har tidigare i betydande grad motiverats med särreglerna för dessa, bl.a. beträffande insyn och offentlighet. är kommunala bolag i stort likställda förvaltningsformen i dessa avseenden. Kommunala bolag innebär emellertid risker för att kommunerna i strid med kommunallagen ägnar sig åt affärsverksamhet som snedvrider konkurrensen på en marknad där lokala småföretag skall kunna utvecklas. har lyft fram detta problem. har dessutom gett upphov till koncernbildningar och avancerad skatteplanering för att på artificiell väg uppnå den skattebefrielse som man ändå skulle ha om man bedrev verksamheten som . Det är angeläget att regeringen klarlägger sin syn på den märkliga skatteplanering som via kommunala bolag äger rum i vissa kommuner. Kommuner skall inte använda skattemedel och sin maktställning i samhället till att konkurrera med medborgarnas företagande. Just förekomsten av en omfattande egenregiverksamhet där det vore naturligare med entreprenader motverkar uppkomsten av fler små och lokala företag, inte minst på tjänstesektorn. Ett kommunalt bolag bedriver sin verksamhet med skattemedel som eget kapital och med skattebetalarna som yttersta garant. Det ger kommunen ett övertag som inte är till gagn för medborgarna. Kommunala bolag som med skattebetalarna i ryggen konkurrerar ut privata bolag motverkar en sund utveckling av tjänstesektorn och leder därmed till färre nya jobb. verksamhet som bedrivs i bolagsform bör sålunda successivt privatiseras, avvecklas eller återgå i förvaltningsform. 7 Entreprenader och konkurrens Den konkurrensutsättning av verksamhet som påtagligt ökades under föregående mandatperiod ledde till markant höjd produktivitet. Effekten uppstår dels genom fler entreprenader efter upphandling, dels tack vare att egenregiverksamheten utvecklas när den konkurrensutsätts och kostnadsjämförs. Mycket av det interna utvecklingsarbetet i kommuner och landsting har sålunda varit en effekt av en mer stimulerande konkurrensmiljö. Genom att påstå att det nu är möjligt att uppnå effektivisering och produktivitetsförbättringar i kommunsektorn har regeringen aktivt motverkat denna utveckling. Regeringens riktlinjer gentemot kommunsektorn har vidare uppmuntrat till inlåsning av kommunanställd personal, något som om det praktiseras direkt motverkar förnyelse av sättet att producera servicen till medborgarna. Regeringens recept att öka statsbidragen till förmån för kostnadsökningar är i det perspektivet direkt farligt för kommunsektorn. Det är tydligt att regeringen ägnar föga uppmärksamhet åt de för kommunsektorn så viktiga konkurrens- och effektiviseringsfrågorna även om man numera ibland verkar medveten om att konkurrens som regel leder till sänkta kostnader. Vi moderater hävdar att det är uppenbart att kommuner och landsting har stora förutsättningar att genom bra konkurrensprogram förbättra kvaliteten i sin verksamhet och uppnå lägre relativa kostnader. Varje procent innebär här stora vinster för kommunerna. Goda exempel borde aktivt ges spridning. Kommunsektorn är vidare så omfattande att positiva förändringar genom t.ex. ökad konkurrensutsättning skulle ge en långsiktigt gynnsam effekt på hela samhällsekonomin. Det framhålls ofta att undersökningar visar att medborgarna är ganska nöjda med den kommunala servicen. Härav framgår att den produktivitetsförbättring som uppnåddes i kommunsektorn föregående mandatperiod lät sig väl förenas med bibehållen service. Intressant är emellertid att de privata alternativen inom t.ex. skola och omsorg, vilka som regel har betydligt lägre kostnader än de kommunala alternativen, ofta har mer nöjda kunder. Mot den bakgrunden vore det på sin plats att regeringen redovisar de skäl som ligger bakom regeringens ovilja mot elevers och föräldrars rätt att välja skola och omsorg. Vi ser det som självklart med en rätt för föräldrar att kunna välja skola och barnomsorg. Det är vår övertygelse att kvalitet och variationsrikedom i t.ex. undervisningen bäst främjas om skolor med olika inriktning, arbetssätt och huvudmän kan verka sida vid sida. Gjorda undersökningar visar att detta också är åsikten hos dem som aktivt väljer ett alternativ som passar just dem eller deras barn. I den diskussion som förs om mångfald och kvalitet inom de kommunala verksamhetsområdena är det särskilt viktigt att lyfta fram hur resultatet värderas av dem som verksamheten är till för. 9 Ersätt dagens inomkommunala utjämningssystem 9.1 Kommunernas beskattningsrätt och grundlagen Det s.k. inomkommunala utjämningssystem som infördes fr.o.m. strider mot den svenska grundlagens bestämmelser. Bl.a. mot den bakgrunden är det nödvändigt att ersätta detta med ett grundlagsriktigt system. För oss moderater har det varit självklart att hävda den för den kommunala självstyrelsen grundläggande principen att det en kommun tar upp i kommunalskatt skall disponeras fullt ut av kommunen för dess egna uppgifter. Denna grundlagsfästa princip är också bakgrunden till att kommuner och landsting inte tillerkänts rätt att uppta skatt för andra ändamål. När staten förfogar över den skatt som en kommun eller ett landsting upptar för sina lokala uppgifter är detta ett grundskott mot den kommunala självstyrelsen. Den kommunala beskattningsrätten ändrar helt karaktär och sambandet mellan lokal skatt och lokala uppgifter bryts på ett sådant sätt att en statskommunal skatt i praktiken successivt införs. Det borde vara självklart att eftersträva enighet om ett system som låter sig förenas med vår grundlag och fortsatt beskattningsrätt, där en kommuns skatteinkomster i sin helhet skall gå till kommunens skötsel. För kommuner och landsting som har en för sina uppgifter otillräcklig skattekraft är det en statlig uppgift att ge bidrag hämtade från de skatteinkomster staten uppbär. Den ändrade uppgiftsfördelning mellan stat och kommun som vi moderater förordar underlättar därutöver påtagligt en sådan reform. Ett grundlagsenligt statsbidragssystem måste sålunda införas. Den omläggning av bidragssystemet till kommunsektorn som beslutades av höstriksdagen 1995 skedde i strid med den svenska grundlagens bestämmelser. Vi förordar att de principer för ett förslag till statsbidragssystem för kommuner och landsting som återfanns i motion /96:Fi10 läggs till grund för en reform möjligt. att den svenska grundlagen respekteras, att lokalt uppburen skatt går till den egna kommunen och ej till ett omfördelningssystem, att det är en statlig uppgift att ge bidrag till kommuner med för sina uppgifter otillräcklig skattekraft, att fullt incitament att förbättra sin skattekraft föreligger för alla kommuner och landsting, att regleringar mellan stat och kommun i enlighet med finansieringsprincipen m.m. sker genom den s.k. neutraliseringsavgiften i samband med utbetalningen av kommunalskattemedel, att systemet med individuell slutavräkning kommunvis återinförs. 9.2 Felaktig fördelningspolitik med sneda effekter! Hela debatten kring en inomkommunal skatteutjämnings fördelningseffekter förs ofta utifrån den felaktiga föreställningen att medborgarna i en kommun med hög skattekraft också generellt skulle ha höga inkomster och låga kostnader till följd av låg kommunalskatt. Detta är en vanföreställning. I kommuner, som förlorar mycket på det nya systemet, blir effekten nu särskilt kännbar just för låg- och medelinkomsttagarna. Den kommunala servicen påverkas negativt på grund av en politik där dessa grupper med sin kommunalskatt tvingas betala till service i andra kommuner. En relativt lägre kommunalskatt i dessa kommuner motsvaras till stor del av högre kostnader i andra avseenden. Högre prisnivå på bostadsrätter och småhus leder till större boendekostnader genom högre fastighetsskatt och större ränteutgifter. Inte minst fastighetsskatten ökade kraftigt från och med taxeringen 1997. Hushåll med små marginaler förlorar kraftigt och kan känna sig tvingade att flytta. Priset på fasta tillgångar påverkas av de ökade levnadskostnaderna i dessa kommuner med förluster för just enskilda hushåll som måste flytta som följd. Boendesegrationen ökar med regeringens politik. Det nya systemet innebär generellt att medborgarna i kommuner med relativt högre skattekraft får betala till kommuner med lägre skattekraft. Bortsett från det grundlagsstridiga i detta är det dessutom principiellt fel från fördelningssynpunkt. Fördelningspolitiken skall bedrivas av staten. Vårt alternativ innebär i motsats till regeringens att det sker en omfördelning via statsskatten från medborgare med högre inkomster oavsett var de bor till kommuner med otillräcklig skattekraft. 9.3 Tillväxtfientligt med negativa incitament! Det nya grundlagsstridiga inomkommunala utjämningssystemet får en rad märkliga effekter för enskilda kommuner, vilka samtliga påtalades inför beslutet. Dit hör inte minst de negativa incitament som byggts in i systemet.