mot · GL02Ub709 · 1997-10-06 00:00:00 — Enligt uppgifter från () uppgår stu- dielånen till . De gamla lånen (tagna ) uppgår till ca och de nya lånen () uppgick till . Lånens avskrivningar utgör av den totala lånestocken. Om dessa återbetalades till staten naturligtvis rent hypotetiskt skulle statens kredit förbättras i motsvarande grad och en osäker fordran skulle bli en säker tillgång. Med en tillräckligt stor bonus skulle detta inte bara vara intressant och lönande för staten, utan även för det stora flertalet låntagare, som t.ex. vid en vinst från en husförsäljning eller ett arv, vill göra sig skuldfria. Tanken är inte ny. , nämligen och hela 1986 erbjöds låntagare att mot en premie frivilligt återbetala sin studieskuld. Premien var beroende på antalet återstående betalningar. 1983 (när erbjudandet bara gällde ) utnyttjade 12 832 personer denna möjlighet till förtida återbetalning, 1986 hela 16 690 personer. Nedan följer ett resonemang om vid vilken bonus det slutar bli lönsamt för staten om studielåntagarna betalar tillbaka sina lån. Enligt reglerna för lån tagna räknas lånen om med ett regleringstal som är lika med inflationen. Regeringen fastställer en övre gräns för uppräkningen. Denna gräns är . Konsumentprisindex för var lägre än motsvarande tal . Detta innebär att regleringstalet var 0,9942, dvs. skulden har räknats ned . Staten har alltså ingen realränteinkomst från de gamla lånen. Om vi antar att de gamla lånen skulle betalas tillbaka till staten innebär detta att statsskulden kan minska med motsvarande . Enligt uppgifter från Riks-gäldskontoret ligger den genomsnittliga räntan för statsskulden grovt räknat på . Beräknat på årsbasis skulle m.a.o. staten kunna minska sina ränteutgifter för statsskulden med ca (av ). Enligt reglerna för de gamla lånen ges en bonus på högst av det belopp som betalas utöver påförda studiemedelsavgifter. Denna premie skulle kunna höjas , allt annat lika, dvs. upp till samma nivå som staten betalar i ränta på statsskulden () utan att statens saldo förändras. Till detta kommer den förlust staten gör vid avskrivningar av studielån (0,av lånestocken). Sammantaget innebär detta att bonusen skulle kunna höjas till en nivå kring utan att staten gör någon saldoförlust. Detta jämfört med att inget av studielånen tagna betalades in . Om staten vinner vid återbetalning av studieskulderna och ger en bonus på innebär det att staten på denna procents differens gör en vinst av . Enligt reglerna för de nya lånen är räntan . Räntan bestäms av regeringen och beräknas utifrån ett genomsnitt av statens upplåningskostnad . Hänsyn tas till avdragsreglerna i skattesystemet, räntan är därför inte avdragsgill i den allmänna självdeklarationen. Detta innebär att staten inte gör någon räntevinst om inbetalade studielån används till att betala räntorna på statsskulden. De båda räntenivåerna motsvarar varandra. Det kan också konstateras att CSN inte infört något bonussystem för låntagare som väljer att betala av lånen . Om låntagarna valde att betala tillbaka sina lån, allt annat lika, skulle statsskulden minska med , statens minskade ränteutgifter för den minskade statsskulden skulle motsvara statens ränteförlust för de inbetalade studielånen. Med tanke på den låga andelen avskrivningar (0,av lånestocken) skulle en bonus överstigande bli en förlust för staten. Till detta kommer att den mycket måttliga omfattningen av avskrivningar hänger samman med att systemet med de nya lånen ännu är ungt och att flertalet låntagare ännu är unga. Enligt uppgifter i utredningen studiestöd (SOU 1996:90) befaras antalet avskrivningar öka markant , då antalet kvarvarande låntagare som uppnår kraftigt ökar. Vid en avskrivning på lågt räknat skulle alltså en bonus på innebära en vinst på , vilket utslaget under lånens löptid skulle innebära en vinst för staten på . Detta är dessutom räknat enbart på de 65 miljarder som utgör lånestocken för de nya lånen . Om man räknar med samma grad av låntagande som varit perioden 19891996 växer lånestocken med ytterligare , och den totala vinsten för staten med det nämnda bonussystemet är istället hela . Allt talar dessutom för att lånestocken kommer att växa i väsentligt mycket högre takt, och likaså att avskrivningarna för såväl de nya som de gamla lånen kommer att öka. 4 Betydande vinst för både staten och den enskilde Alla kommer naturligtvis inte att utnyttja möjligheten till förtida återbetalning mot en viss bonus, men om lågt räknat av låntagarna gör det, är vinsten för staten vid återbetalning av det gamla lånet bonus , och vinsten av återbetalning av det nya lånet bonus () hela , också det lågt räknat. är bonusen mycket måttlig, , vid frivillig, förtida återbetalning av det gamla lånets studieskulder och ingen bonus vid återbetalning av de nya, ändå utnyttjade 31 433 personer 1996 denna möjlighet. Att siffrorna är så höga jämfört med och 1986 beror naturligtvis dels på att så många fler har studieskulder , men också på att villkoren för de nya studielånen är sämre än villkoren för de studielån som gällde . Om kampanj upprepades skulle med all sannolikhet flera tiotusental låntagare använda sig av möjligheten. En besparing för staten på väsentligt mer än , där staten gör en god affär och byter osäkra fordringar mot ett säkert kapital, och de som betalar tillbaka sina lån med god bonus är nöjda, det är en besparing som bör göras. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att uppdra åt CSN att ge möjlighet för dem som önskar att mot en bonus återbetala sina studieskulder. Skånberg (kd)