mot · GL02So334 · 1997-10-06 00:00:00 — Enligt () statistik har omkring 830 000 barn i världen drabbats av hiv-infektion eller aids. Omkring en miljon barn i , , och uppskattas ha förlorat sina föräldrar i aids och antalet beräknas växa till 2000. är den kontinent som har drabbats hårdast av infektionen, omkring 14 miljoner smittade finns i området söder om . Det motsvarar av världens hiv-smittade. I är antalet hiv-smittade lägre över 3 miljoner men epidemien griper snabbt omkring sig i vissa grupper. I är t.ex. av de kvinnor som uppsöker mödrahälsovården och hälften av de prostituerade smittade. I västvärlden beräknas en miljon människor ha smittats i och 600 000 i . I kan ca 50 000 ha smittats men situationen är labil. Utlandskontakter, prostitution och injektionsmissbruk ökar och situationen kan snabbt förändras. I har flest aidsfall räknat per invånare. Därnäst kommer , och . Aidsfrekvensen i är internationellt sett låg, i genomsnitt 10/100 000 invånare medan den i är 30 per 100 000. I Nord- och dominerar smittspridningen bland män som har sex med män medan injektionsmissbruk är det vanligaste överföringssättet i . Mot bakgrund av dessa siffror ter sig den svenska hiv/aidssituationen mycket gynnsam. Totalt har 3 482 män och 1 073 kvinnor (4 555) smittats fram till 97 06 30. Av dessa har 964 avlidit. Tre fjärdedelar av fallen har inträffat i de tre storstäderna , och . Vanligaste smittvägen är sex mellan män (), därnäst kommer sex mellan kvinna och man () och på tredje plats intravenöst missbruk. F n dominerar den heterosexuella spridningen. Antalet nysmittade sjunker något och var totalt 62 personer 42 män och 20 kvinnor. Bland de heterosexuellt smittade är en majoritet av utländsk härkomst. Hiv-smittan har således i framför allt drabbat homosexuella män, intravenösa missbrukare och personer med ursprung från områden med hög hiv-förekomst. Det är tre olika grupper som kräver olika preventionsinsatser. I medierna framställs situationen också som gynnsam, i bjärt kontrast mot de artiklar som skrevs . Forskningen tillför oss kunskap som ökar vår förståelse för hur hiv orsakar sjukdom med följder också för behandlingen av hiv-infektion. Man beskriver hur kombinationsbehandling med flera olika läkemedel kan bromsa sjukdomen. Möjlighet till genterapi diskuteras. Detta tillsammans med de internationellt låga smittsiffror vi har riskerar invagga oss i falsk säkerhet. För situationen kan mycket snabbt förändras. Så länge vi inte har något vaccin mot hiv, så länge vi inte har några läkemedel som botar hiv är hiv något av en tickande bomb. De förebyggande insatserna får därför inte trappas ner. Det är viktigt att landstingen och andra ansvariga för hiv-preventionen inte eftersätter den nu när de statliga anslagen skurits ner drastiskt. Det kan i ett längre perspektiv ställa sig dyrt både mänskligt och samhällsekonomiskt. Särskilt viktigt är det att prioritera förebyggande insatser riktade till personer med faktiskt riskbeteende: Enligt utsätter sig de ungdomsgrupper som går på gymnasieskolans individuella program för större risker än andra ungdomar genom tidigare samlagsdebut, flera partner och lägre preventivmedelsanvändning. Skolhälsovård och ungdomsmottagningar har här en viktig roll att spela. Missbrukare av injicerbar narkotika är en av de grupper i den industrialiserade världen som löper störst risk för att smittas av hiv och andra blodburna infektioner. Därför har ett antal sprututdelnings- och sprututbytesprojekt startats i olika delar av världen efter rekommendation av ett expertmöte arrangerat av WHO. Des Jarlais och medarbetare har utvärderat dessa projekt och kommit till slutsatsen att dessa projekt minskat smittspridningen utan att missbruket påverkats i negativ riktning (Des Jarlais DC, , Choopanaya K, Vanichseni S, . International epidemiology of hiv and aids among injecting drug users. AIDS 6:1053-68, 1992). En rad internationella och nationella organ har därför rekommenderat att sprututbyte skall ingå som en viktig del av hiv-preventionen riktad mot narkomaner. Största motståndet mot sådan behandling har visat följt av där dock senare års erfarenhet lett till att t ex och tagit ställning för sprututbytesprogram. första hälft spreds hiv närmast epidemiskt bland heroinister. Över hälften drabbades. Inom amfetamingruppen har spridningen varit mycket långsammare. De hiv-smittade narkomaner som finns ute i landet är till stor del utflyttade, tidigare smittade Stockholmsmissbrukare. I som är enda området med ett missbruk liknande med bl a omfattande heroinmissbruk dök hiv-smitta upp 1985 med sekundärfall 1986. Man mötte då den annalkande epidemin med ett sprututdelningsprogram efter WHO-modellen. Ett tiotal infektionskliniker följde Skåneinitiativet men fick direktiv att sluta med sin verksamhet. Skåneprogrammet klassas fortfarande som försöksprojekt av regering och riksdag. I övrigt får sprututdelning endast ske av läkare i enstaka patientfall och under förutsättning att en rad kriterier är uppfyllda. Sprututbytesprogram var och är kontroversiella eftersom de i mångas ögon står i konflikt med övergripande mål för narkotikapolitiken ett narkotikafritt samhälle. De utvärderingar som gjorts av Skåneprogrammet har också präglats av dessa motsättningar. I finns uppskattningsvis 3 000 injektionsmissbrukare. I smittades nio amfetaminister 1989. Ingen av dem hade regelbunden kontakt med sprututbytesprojekten. har inget fall av lokal hiv-överföring konstaterats bland narkomaner i . I har endast ett fall av hiv-nysmitta konstaterats. Här rör det sig om en narkoman från län som blivit smittad av en flicka från . har hiv-incidensen bland narkomaner varit låg även i övriga landet men i motsats till förhållandet i sydvästra rör det sig ändå om en till två hiv-smittade narkomaner . En annan effekt av sprututbytesprogrammet i har varit att man kommit i kontakt med många narkomaner som inte varit kända inom narkomanvården det rör sig om mer än hälften inom sprututbytesprogrammet. De har efter motivationssamtal på infektionskliniken tagit en sådan konakt. Sprututbytesprogrammet i står under ständig utveckling. Det handlar bl a om utökat samarbete mellan narkoman- och socialvård, tull, polis smittskyddsmyndighet m m. Reglerna för verksamheten har skärpts . Antalet hiv-test har ökat. Andelen återlämnade sprutor och spetsar har legat på 95 resp . Kostnaderna för projektet är låga inte minst med tanke på vad en hiv/aidspatient kostar under sin livstid. Projekt av det här slaget, där man av etiska och andra skäl inte kan använda sig av kontrollgrupper, för med sig problem när det gäller utvärderingen. En rimlig slutsats är att sprututbytesprogrammet i medfört både beteendeförändringar bland narkomanerna där och att de undgått hiv-smitta. Ett strikt samband mellan insatserna och frånvaron av hiv går dock inte att bevisa. Samlade internationella erfarenheter talar dock starkt för att riktade preventionsinsatser och förbättrad tillgång till rent injektionsmaterial är villkor för att hiv-prevention bland narkomaner skall bli effektivt. Sprututbytesprogrammet i har pågått som försök . Positionerna i utvärderingen av programmet tycks låsta. Därför bör en internationell utvärderingsgrupp tillsättas för att göra en bedömning av resultaten och ligga till grund för projektets framtid samt ställningstagandet om infektionskliniker i övriga skall få starta program av detta slag. Detta är viktigt med tanke på att narkotikamissbruket åter ökar med den risk det innebär för ett återuppflammande av hiv-epidemin bland narkomaner och därmed risk för spridning ut i samhället. Ett annat effektivt sätt att förhindra smittspridning bland narkomaner har redovisats av och som följt upp den satsning på metadonbehandling man gjort i . Målgruppen var hiv-positiva narkomaner för vilka man gjorde ett omfattande program innefattande såväl öppen som institutionell vård och metadonbehandling. Antalet narkotikamissbrukare där det bedömts finnas en risk för smittspridning minskade från 117 personer 1989 till 33 personer 1994. Både metadonbehandling och drogfri narkomanvård förefaller att ha medverkat till kraftigt minskat missbruk. minskade antalet nya fall av hiv-smitta bland narkotikamissbrukare i . Satsningen bedömdes som framgångsrik både utifrån ett mänskligt och ett samhällsekonomiskt perspektiv. I en nyligen framlagd doktorsavhandling (: Drug-related deaths in during the period 19851994) visades att dödligheten bland narkomaner som behandlades med metadon var lägre än bland icke behandlade. Detta är i linje med tidigare svenska undersökningar och understryker vikten av att metadonbehandling i den form vi utvecklat i måste få fortsätta. kommer rapporter om nedskärningar i missbrukarvården. Men dessa nedskärningar får inte leda till att hiv-smittan börjar sprida sig igen med det lidande och de kostnader det för med sig. Män som har sex med män Män som har sex med män har i stor omfattning ändrat sitt sexuella beteende som en följd av hiv/aidshotet. Ändå är det i den gruppen som smittspridningen är störst. Två homosexuella män blir i genomsnitt smittade . Här är det viktigt att , landstingen m.fl. samarbetar med de ideella organisationerna som företräder de homosexuella och de hiv-smittade för att utveckla preventionsprogram som leder till att man vet hur man skall skydda sig och att man också använder denna kunskap. Den heterosexuellt smittade gruppen ökar till stor del beroende på att många människor invandrat till från områden där hiv-smitta är mycket utbredd. Den gruppen är viktig att nå dels för att de skall kunna erhålla effektiv behandling, dels för att de skall få kunskap om hur man skyddar andra mot smitta. Eftersom en del av dessa personer kommer till genom anhöriginvandring nås de inte av den information som finns på asylförläggningarna. I det preventiva arbetet måste därför invandrarföreningarna engageras. Under gruppen heterosexuell smitta återfinns också ungdomar och andra som ådragit sig smittan utomlands vid en tillfällig förbindelse. Viktigt är därför att den information som under givits till ungdomar i samband med utlandsresa får fortsätta. gav 1988 ut föreskrifter om laboratoriediagnostik vid hiv-infektion. har mycket hänt inom diagnostiken. Det finns en oro att kontrollen av kvaliteten på hiv-testen inte är tillräckligt hög. Vi anser därför att insatser bör göras för att försäkra sig om att testen håller hög kvalitet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skolhälsovårdens och ungdomsmottagningarnas roll i det hiv-preventiva arbetet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utvärdering av sprututbytesprogrammet i med hjälp av internationell expertis, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om metadonprogram, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser för att förhindra smittspridning bland homosexuella, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser för att förhindra heterosexuell smittspridning, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kvalitetssäkring av hivtestningen.