mot · GL02Jo911 · 1997-10-06 00:00:00 — Grävlingen förekommer över nästan hela den europeiskakontinenten. I finns den i hela landet från tillNorrland, dock inte på . Grävlingen har mycket lättför att anpassa sig och kan t.o.m. påträffas inne i tätorter.Bäst trivs den där skogar omväxlar med öppna marker.Grävlingens gryt är dess hem och dess borg, där dentillbringar större . Grytet är ett omfattande ochsinnrikt system av gångar och rum. Det kan bli fem till sexmeter djupt och kan användas av generationerdjur.En naturligt mänsklig inställning borde vara att grävlingen lämnas i fred isitt gryt. Så är dock tyvärr inte fallet. Under förevändning att grytjakt behövsför att träna grythundar och för uppsökande av skadade grävlingar pågår påsina håll i vårt land en veritabel "klappjakt" på grävlingar. Förutom jakt pågrävlingar i deras naturliga gryt försiggår s.k. grytanlagsprov i konstgryt.Dessa används för träning av hundar, vilka egentligen avses att användas vidpraktisk grytjakt. Anlagsproven motiveras med behov av att testa hundensskärpa, något som ofta leder till regelrätta slagsmål, vilket inte sällaninnebärotäcka bitskador hos både hunden och "provdjuret". I flera fall har grävlingarlämnats lemlästade i sina gryt efter att ha attackerats av jakthundar. På senareår har bl.a. terrierklubbar fått för sig att det är en fin sport att bedrivagrytjakt. Denna jakt får ibland formen av något slags "gladiatorspel" med ettutslag av primitivt leklynne på djurens bekostnad, präglat av brutalitet ochkänslokyla.För de s.k. grytanlagsproven används viltfångad grävling. Enligt djur-skyddslagen skall djur som hålls i fångenskap behandlas väl och skyddas motonödigt lidande och sjukdom. framhåller i en rapport att detär viktigt att grythundar tränas och testas under ordnade former innan debörjar användas för praktisk jakt. Detta kan tolkas som en motivering frånverkets sida att godkänna ett förfarande som innebär ett visst lidande, dvs.lidandet skulle inte vara onödigt. har riktat starkainvändningar mot detta synsätt och gör bedömningen att det ingalunda ärnödvändigt att använda levande grävling vid grytanlagstestning av hundar.Det bör enligt förbundet vara möjligt att testa hundars lämplighet med andrametoder, t.ex. genom användande av attrapper. fram-håller också att det ur etisk synpunkt är helt förkastligt att på detta sättutnyttja ett viltfångat djur som saknar alla chanser att fly.Sveriges Veterinärförbund reagerar också starkt mot den i jägarkretsar oftaförekommande argumenteringen att grävlingar ofta i vilt tillstånd fårbitskador i samband med slagsmål med artfränder. Dessa argument, somtycks syfta till att bevisa att grävlingarna inte utsätts för otillbörligtlidande isamband med grythundsproven, är irrelevanta, anser förbundet. Att vilda djuri naturen utstår lidande får aldrig tas som en ursäkt för människor attmedvetet åsamka djur i fångenskap skador.Jordbruksutskottet hänvisar i bet. 1996/97:JoU19 bl.a.till att bestämmelseri jaktförordningens § 16 ger tillräckliga garantier för att grytjakt kan utförasunder anständiga former. Utskottet hänvisar till en avJordbruksverket utförd utredning i vilken förhållningsregler utfärdats förgrytjakt, regler vilka såväl verket som utskottet uppenbarligen ansett varatill-fredsställande ur djurskyddssynpunkt. utredning slog fastatt:- endast grävlingar uppfödda i fångenskap får användas-- grävlingarna ska visa ett tamt beteende-- grävlingarna skall, när prov ej pågår, förvaras under djurskyddsmässigtgodtagbara förhållanden-- föreskrifter om hur grävlingarna ska skötas ska tas fram av berördamyndigheter-I verkligheten förhåller det sig på följande sätt:- viltfångade djur används som provdjur-- grävlingar visar allt annat än tamt beteende. Vid en inspektion av etthägn skrev bitr länsveterinären bl.a. följande:"Grävlingarna (två viltfångade) visade starkt flyktbeteende och kan ejbetraktas som tama." -- Några föreskrifter om hur verksamheten ska skötas finns ej-I en rapport om utredningens resultat sägs att SVA:sviltenhet utförde en beteendestudie som ett seminariearbetetill ett par veterinärstudenter. lovar dock SVA iett yttrande till att "slutligenredovisa de telemetriförsök som utförts på grävling". Medandra ord finns det inte, och fanns än mindre, någramätresultat från den experimentella studien tillgängliga förSJV:s utredning. I praktiken har SJV:s utredningsgruppheller inte haft tillgång till någon person med egentligerfarenhet från grytprov. Det bör också påpekas att ingenetolog deltog i studien.Mot denna bakgrund finns det starka belägg för att grytjakt på grävlinginte utförs i enlighet med de föreskrifter som ansvarig myndighet självutfärdat. Det torde stå utom alla tvivel att det inte är förenligt meddjurskyddslagen att använda levande grävlingar i grytanlagsprov för hundar,liksom att sådan "träning" med grävling är oförenlig med §27 i jaktlagen omatt villebrådet inte får tillfogas onödigt lidande. I praktiken har alltså detåberopade regelverket bevisligen visat sig verkningslöst. Grytjakt pågrävling sker i oförminskad utsträckning. Starka sakskäl talar därför för attett klart förbud införs mot jakt på grävling i gryt, jaktträning i konstgryt ochlikaså vad gäller privat innehav av grävlingar. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förbud mot jakt på grävling i gryt, jaktträning i konstgryt ochprivat innehav av grävlingar.