mot · GL02Kr283 · 1997-10-06 00:00:00 — och har sedan medeltiden, troligen genom nunnorna vid Birgittinerklostret, varit när det gäller konstformen knyppling. Säkrare blir man vad gäller senare delen av och framåt. 1647 inrättades (för dem som skadats i kriget och deras familjer). Kring detta spred sig konsten att knyppla. 1755 beviljade medel till knypplingen i . Knypplingen blev en försörjning för de skickligaste, men för flertalet en viktig bisyssla. På världsutställningarna i och i deltog med Vadstenaspetsar. Hon gjorde också en provbok, som finns på . grundades skolor i och i . Den förstnämnda kallades knyppelskolor och startade med stöd av . Då höjdes det tekniska kunnandet för . Under depressionsåren höll knyppelkonsten på att gå under, men räddades genom att bli ett fack- utskott till länets . 1962 bildades , med säte i . Föreningen är ansluten till . Föreningen har, med stöd av statsbidrag, en anställd rikskonsulent, som har hela som verksamhetsområde. Föreningens mål skall vara att främja knypplingen, dvs att bevara och utveckla konsten. Det sker genom rådgivning, information, undervisning och försäljning. Genom föreningens sigill garanteras kvaliteten. Spetsarna tillverkas enligt svensk hemslöjdstradition, dvs hemarbetande får material och mönster. De erhåller sedan bara flitpengar för sitt arbete. Timpengen ligger beroende på att det är mycket tidskrävande. Det uträttas underverk i det tysta av dessa skickliga händer, men hur länge till? I t ex bekostar den franska staten helt en knypplingsinstitution där varje sak som tillverkas används som officiell gåva från staten. För att hålla traditionen levande måste det finnas tillgång på material, redskap och mönster samt avsättning för de produkter som tillverkas. Därför har föreningen försäljning dels via postorder, även till utlandet, dels genom två butiker i respektive . Det räcker inte att bara sälja material och mönster. efterfrågas alltmer kunnandet, vilket kräver att det finns en föredömlig egen produktion av Vadstenaknypplingen inom föreningen, dvs. skickliga knypplare, som kan föra traditionen vidare. Lika nödvändigt är utarbetande av nya mönster. Föreningen följer traditionen genom sina kontakter med olika konstnärer och formgivare. Men det måste finnas uttolkare, dvs personer skickliga både på att knyppla och på att matematiskt beräkna hur konstnärens intentioner skall översättas till ett färdigt mönster. Föreningen måste få möjlighet att hitta rätta personer för detta och kunna betala en rimlig lön för arbetet. I föreningens lokaler i tillverkas alla mönster till försäljning genom stickningar i en speciell mönsterpapp. Dessutom upprätthålls traditionen att hantera nål och tråd och känslan för lin och linne genom de produkter som tillverkas. Det är ett samspel mellan spets och tygmaterial. Även på detta område skiljer sig vår svenska spetstradition från den övriga europeiska. Åtskilliga är de altarspetsar, mässhakar och övriga kyrkotextilier som i helfärdigt skick lämnat föreningens tillverkning . Men med i stort sett bara hemarbetande som förfärdigar spetsarna är det ett mirakel att detta hitintills har fungerat. Problemet framöver är att föreningen inte har råd med marknadsföringen och inte heller vågar garantera för många arbeten på en gång. Här finns framtida arbetstillfällen, men inte för en timpenning på . Knypplingen är en unik konstform, som är mycket tidskrävande. Den kräver av träning och fördjupning för att spetsarna skall kunna hålla hög kvalitet. Bl a därför är föreningens sommarkurser i i samarbete med Sätergläntan helt nödvändiga, likaså att det utgår statsbidrag för dessa även i fortsättningen. Se särskild motion i denna fråga. har Svenska Spetsar bedrivit barnverksamhet och lärt ut knyppling till barn mellan . Det har skett i egen regi med stöd från olika fonder och stiftelser m.m. Grunderna för vuxna lärs ut i samarbete med ett studieförbund. Svenska Spetsar ingår i den internationella organisationen , för knypplade och sydda spetsar som bildades . Spetskonsulenten från , hedersdoktor vid , var dess första president. ingår 25 länder och organisationen har sitt säte i . kommer OIDFA att ha sin kongress i . Ansvaret för att den i unika östgötska Vadstenaknypplingen skall kunna fortleva och utvecklas måste ligga på nationell nivå. Liksom för den unika sameslöjden behövs ett större statligt engagemang för den verksamhet som bedrivs för konstformen knyppling med och som bas. Det behövs ett årligt anslag för att bevara traditionerna levande och för att kunna utveckla nya mönster och produkter i samarbete med andra konstnärer och formgivare. Det kan inte vara meningen att detta ansvar i så stor utsträckning skall ligga på en ideell förening och de få kvarvarande skickliga knypplare som garanterar att kvaliteten upprätthålls. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att ansvaret för den i unika östgötska Vadstenaknypplingen måste ligga på nationell nivå, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att det utgår ett årligt anslag för att bevara denna konstform levande och för utveckling av nya mönster och produkter i samarbete med konstnärer och formgivare.