mot · GL02L302 · 1997-10-06 00:00:00 — Tillsynsfunktionen skulle således kunna bli kvalitativt bättre än med de relativt stela tillsynsmyndigheter som finns och som saknar möjlighet att göra större anpassningar vid ändrad efterfrågan. Konkursförvaltare är enligt gällande regler skyldiga att till åklagare anmäla misstankar om vissa brott. Dessutom åligger det konkursförvaltare att efter konkursutbrott upprätta en skriftlig berättelse om boets tillstånd och om orsakerna till konkursen, en bedömning om återvinningsbara transaktioner, en bedömning om olovlig vinstutdelning förekommit samt en bedömning om det finns anledning att misstänka att gäldenären eller dess ställföreträdare gjort sig skyldiga till vissa ekonomiska brott, främst brott mot borgenärer men även exempelvis bokföringsbrott. Nämnda bestämmelser innebär att arbetsuppgifter enligt lag åligger konkursförvaltaren som det i vissa fall främst ligger i borgenärskollektivets intresse (återvinning) och i andra fall i det allmännas (brottsutredning). Det finns enligt min uppfattning ingen anledning att ändra gällande bestämmelser vad gäller konkursförvaltarens åtaganden. Däremot uppstår frågan om vilka mottagarna av exempelvis gjorda brottsanalyser skall vara eftersom det enligt min uppfattning inte finns resurser hos staten för att utreda de anmälningar som görs och har gjorts av förvaltarna. har domstolarnas rättens roll inte berörts i motionen. Rätten har enkelt uttryckt en roll som katalysator i många olika slag av rätts- och handläggningsfrågor som uppstår under konkurshanteringen. Även om min motion har som utgångspunkt att det så långt som möjligt bör överlåtas till de berörda, privata, att påverka konkurshanteringen är det enligt min uppfattning en god princip att även fortsättningsvis i konkurslagen på tillämpliga ställen låta rätten ha kvar de uppgifter som finns med gällande regler. Det är enkelt uttryckt enligt min uppfattning en fördel att i konkurslagen på tillämpliga ställen ha klara regler för de frågor som kan bli föremål för rättens handläggning och prövning när andra (privata) lösningar inte är tillämpbara eller inte ger resultat. Sammanfattningsvis kan enligt min uppfattning ändamålsenlig konkursförvaltning sägas vara att genom ett genomarbetat regelverk, med så stort privat inslag som möjligt, åstadkomma möjigheter för dem som berörs av konkurser främst fordringsägare att ta tillvara sina intressen och att vid intressekonflikter tillhandahålla lösningsmodeller som är så flexibla som möjligt och som tillgodoser samtliga inblandades krav på rättssäkerhet. Min uppfattning är således raka motsatsen till den ambivalenta situation som råder där staten genom TSM i princip har tolkningsföreträde att tolka samhällsintresset och att bedöma vad som är ändamålsenlig konkursförvaltning. 4 En reformerad konkursförvaltning Som framgått av redogörelsen ovan innebär min syn på hur konkursreglerna bör vara utformade att gällande regler ändras väsentligt, främst för att avlägsna de regler som leder till rådande oklarhet om samhällsintresset, att stärka borgenärernas ställning, att förbättra tillsynen genom att avskaffa TSM samt att öka de privata inslagen och konkurrensen i konkursförvaltningen. Mitt förslag kan sammanfattas i följande punkter: Vid konkursinträdet skall interimsförvaltare tillsättas, på samma sätt som gällde tidigare. Konkurser delas in i två kategorier liknande den indelning som gällde före konkursreformen 1979, beroende på konkursernas omfattning. Konkurser placeras in i respektive kategori beroende på tillgångarnas och skuldernas storlek. Konkursförvaltaren skall ha till uppgift att inför första borgenärssammanträde göra en bedömning av i vilken kategori en konkurs skall placeras. Konkurser som i beaktande av de små tillgångar som finns i konkursen normalt sett skulle behandlas som små konkurser men som mot bakgrund av konkursförvaltarens bedömning om att skälig anledning till misstanke om brott föreligger, kan handläggas som stor konkurs tillgångskonkurs. Om konkursförvaltaren anser att en konkurs skall handläggas som liten konkurs men en borgenär anser att den bör handläggas som stor konkurs, skall borgenären ha möjlighet att mot ställd säkerhet avseende konkurskostnaderna kunna få en konkurs behandlad som en stor konkurs. Små konkurser skall normalt sett kunna avslutas efter konkursutbrottet. Konkursförvaltaren skall då ha genomfört tillämplig utredning om misstänkta brott. I små konkurser skall staten stå för konkurskostnaderna. Det finns anledning att överväga att på något sätt timsrelatera handläggningen av små konkurser för att på så sätt hålla statens kostnader nere. I de stora konkurserna skall en av punkterna vid första borgenärssammanträdet vara tillsättande av slutlig konkursförvaltare. Borgenärerna får rösta efter huvud och fordringsbelopp. Föreslagen förvaltare får inte uppträda som ombud för de borgenärer som önskar tillsätta honom. Om stipulerad majoritet för val av förvaltare inte uppnås skall rätten besluta i frågan. I tillgångskonkurser skall bevakningsförfarande genomföras för att på så sätt även få fram röstlängd till efterföljande borgenärssammanträden. Borgenärerna får ökad insyn i konkurshanteringen genom återkommande borgenärsmöten som föregås av rapportering från konkursförvaltaren och revisorn (se nedan). Borgenärer skall ha möjlighet att i förväg kunna ställa frågor till konkursförvaltaren som skall vara skyldig att lämna muntliga svar vid borgenärssammanträdena. Vid borgenärssammanträdena skall konkursförvaltaren upplysa borgenärerna om när konkursen beräknas avslutas samt hur högt förvaltararvodet beräknas bli. Borgenärsmajoriteter skall kunna avsätta konkursförvaltare varvid rätten skall utse ny interimistisk konkursförvaltare, såvida en tillräckligt stor majoritet inte kan uppnås bland borgenärerna för att utse ny förvaltare. Genom att borgenärerna får ökat inflytande styrs konkurshandläggningen automatiskt mot att bättre tillvarata dessas intressen. Granskningsman skall ha samma kvalifikationer som konkursförvaltare eller konkursrevisor. TSM avskaffas och de uppgifter som TSM handlägger fördelas ut på auktoriserade revisorer och på (). Auktoriserad revisor skall tillsättas i stora konkurser senast vid första borgenärssammanträdet med uppgift att på samma sätt som vid revision av aktiebolag avge yttrande genom revisionsberättelse över konkursförvaltningen. PRV har en central landsomspännande roll för sammanställning och samordning av uppgifter rörande aktiebolag. PRV är dessutom central myndighet för handhavande av likvidationer och för olika företagsformers redovisning. PRV:s kapacitet att effektivt kunna hantera stora volymer med uppgifter bör tas tillvara i konkurstillsynen. PRV:s uppgifter i konkurssammanhang skall avgiftsfinansieras som verkets övriga verksamhet. Kostnaderna för revision skall belasta konkursboet, det vill säga ytterst borgenärerna. Ett konkursbos revisor och PRV skall vara skyldiga att hemställa hos rätten om att entlediga konkurförvaltaren om denne allvarligt missköter sitt uppdrag. Konkursförvaltare och konkursrevisor skall vara verksamma i yrken som är underkastade auktorisationskontroll efter mönster för advokater och auktoriserade revisorer. Konkurslagen 7:8 bör ändras så att nuvarande regler om arbetsmarknadspolitiska hänsyn tas bort. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att en parlamentarisk kommitté utses med uppgift att utreda och lägga fram förslag om reformering av konkurslagen och att nämnda kommitté skall redovisa sitt uppdrag i enlighet med vad som anförts i motionen.