mot · GL02So403 · 1997-10-06 00:00:00 — I har det tidigare funnits en bred politisk enighet om att människor som har ett funktionshinder skall garanteras trygghet och välfärd även i tider av ekonomisk kris. I och med den politik som den socialdemokratiska regeringen bedrivit och fortsätter att bedriva för de funktionshindrade är denna enighet nu bruten, något vi moderater bara kan beklaga. har genomlidit en av de värsta lågkonjunkturerna sedan 1930talet, en lågkonjunktur vars skadeverkningar förstärktes och förstärks av den socialdemokratiska politiken. De besparingar olika (s)regeringar genomfört både och efter 1994 har slagit hårdast och utan urskiljning mot de allra svagaste individerna i samhället. Att få balans i vårt lands ekonomi är det enda sättet att skapa förutsättningar för en välfärd värd namnet och det är ledstjärnan i det moderata arbetet. Men trots ett ekonomiskt allvarligt läge har vi moderater avvisat förslag från regeringen som om de genomförts hade försämrat de funktionshindrades situation. Moderata samlingspartiet vill i stället begränsa skatteuttaget för svenska folket så att den övervägande delen av inkomsttagarna kan leva på sin lön utan bidrag och subventioner och de grupper, som på grund av sjukdom och handikapp har behov av stöd skall tillförsäkras rimlig och med andra grupper jämförbar levnadsstandard. vrids utvecklingen tillbaka genom att en tillväxthämmande högskattepolitik satts i högsätet. Den vänsterpopulistiska ekonomiska politik som regeringen driver drabbar de svagaste i samhället. Socialdemokraterna sviker de handikappade Mot bakgrund av de senaste tre årens nedskärningar och försämringar som drabbat landets funktionshindrade är det anmärkningsvärt att regeringen i skrivelsen 1996/96:120 om handikappolitik inte med ett enda ord berörde t.ex. försämringarna i LSS- och LASS-lagarna och nedskärningarna av stimulansbidragen till landstingen. Tvärtom skrev regeringen följande: De handikappolitiska reformer som har genomförts har i hög grad inriktats på att förbättra det individuella stödet till personer med funktionshinder. Det var en moderatledd regering som inledde de reformer som beskrivs ovan och det är den nuvarande socialdemokratiska regeringen som försämrat dem. Så ser verkligheten ut. Det är en konsekvent politik som Socialdemokraterna har bedrivit mot landets funktionshindrade och som steg för steg försämrat situationen för hundratusentals människor i vårt land. föreslogs en chockhöjning av egenavgiften i läkemedelsförsäkringen från till för det första läkemedlet och för tillkommande läkemedel på samma recept. Konstruktionen av förslaget var sådant att även om det andra läkemedlet på receptet kostade fick patienten ändå betala mellanskillnaden . Detta påpekade vi moderater och regeringen återkom med en justering av detta. Förslaget på försämringar i försäkringen skall ses mot bakgrund av att regeringen drog tillbaka en proposition om avmonopolisering av Apoteksbolaget, som skulle sparat mer pengar än regeringens dråpslag mot de kroniskt sjuka. Moderata samlingspartiet avvisade förslaget helt och hållet och hänvisade till den återtagna propositionen. En av de första åtgärderna som Socialdemokraterna vidtog efter maktskiftet var att tillsätta en utredning vars uppgift var att presentera förslag på åtgärder för att minska kostnaderna för personlig assistans. Utredningen möttes av omfattande protester när den presenterade sitt betänkande. Bland annat föreslogs att barn inte skulle ha rätt till personlig assistans. Socialdemokraterna vågade inte fullfölja utredningens förslag i sin helhet. I propositionen som presenterades föreslogs en förändring av avräkningen av antalet timmar för den personliga assistansen. Vidare menade regeringen att föräldrar till handikappade barn skulle ha ett särskilt lagstadgat ansvar för barnet, utöver vad som stadgas för föräldrar till icke handikappade barn enligt . Dessutom föreslogs att rätten till personlig assistans under skoltid och vid vistelse på dagcenter skulle vara ett kommunalt ansvar. Protesterna mot regeringens förslag var omfattande. Moderata samlingspartiet avvisade hela propositionen (barn med autism och ryggmärgsbråck tillhörde dem som skulle drabbas särskilt hårt av regeringens förslag. Vid samtal med handikappombudsmannen har det också visat sig att vi dessvärre fick rätt i våra farhågor). Vi lyckades i utskottet få majoritet för att det särskilda föräldraansvaret inte skulle införas. De andra försämringarna drevs igenom av Socialdemokraterna, . I propositionen med förslag till förändringar i socialtjänstlagen urholkades anhörigas rätt till avlösning vid vård av handikappade barn eller andra familjemedlemmar. Detta skall inte längre vara en skyldighet. I samband med tilläggspropositionen 1997 övervältrade Socialdemokraterna finansieringsansvaret för de första tjugo timmarnas assistansersättning till kommunerna, utan att kompensera dessa till mer än två tredjedelar. I tilläggsbudgeten föreslog Socialdemokraterna vidare att stimulansbidragen till rehabilitering av funktionshindrade, utveckling av hjälpmedel, tolkutbildning för döva och dövblinda helt plötsligt, mitt under verksamhetsåret skulle minskas med nästan hälften eller med . I samband med budgetpropositionen hade regeringen mångordigt beskrivit hur mycket positivt som kommit fram tack vare det statliga stimulansbidraget. Men det gällde helt plötsligt inte . I innebär halveringen att flera viktiga projekt aldrig kom igång och andra riskerar läggas ner. Bland annat kan inte sätta igång ett projekt för funktionshindrade barn i förskolan. I avbryts ett projekt med hörselträning för vuxna och i avbryts ett habiliteringsprojekt för hörselskadade och döva förskolebarn, bara för att ta tre exempel. Till detta skall läggas flyttningen av utbetalningen av barnbidraget, som slagit hårt även mot föräldrar till handikappade barn. har Socialdemokraterna retirerat från sitt eget beslut, men faktum kvarstår det var Socialdemokraterna som genomförde åtgärden. Handikappade som bor i handikappanpassade lägenheter kommer i fortsättningen inte att få särskilt ekonomiskt stöd. Vid en interpellationsdebatt med biträdande socialministern medgav hon att resultatet antagligen blir att dessa handikappade får söka socialbidrag för att klara ekonomin. Vi moderater tycker det är orimligt och har därför anslagit ytterligare för bostadstillägg till handikappanpassade lägenheter. Socialdemokraterna och har försökt hävda att de lägger till extra medel till assistansersättningen. Sanningen är att man väljer att inte justera underskottet i assistansersättningen på ca . Men genom att inte fullt ut kompensera kommunerna för överförandet av de första tjugo timmarnas assistansersättning och genom att schablonisera assistansersättningen tar Socialdemokraterna hem av detta underskott. Någon utökning är det inte tal om det handlar bara om att Socialdemokraterna inser att det vore alltför utmanande att minska med ytterligare utöver alla andra försämringar av assistansersättningen som skett . Avslutningsvis har vi moderater reagerat på att regeringen beslutat dra in de som handikappombudsmannen har haft i anslagsbesparing och som var ämnade att användas till fortsatt kartläggning av de handikappades situation och information om bl.a. . Uppenbarligen anser tydligen Socialdemokraterna inte att det är så viktigt eller intressant! Vi har, vilket torde vara allmänt känt, avvisat samtliga de försämringar som den socialdemokratiska regeringen föreslagit och drivit igenom och som drabbat de funktionshindrade . Vi har försvarat de funktionshindrades situation även i tider av mycket ansträngd ekonomi. Vi har i praktisk handling visat att vi menar allvar när vi säger att människor som behöver det offentligas stöd och omsorg alltid skall garanteras detta. Det är en klar kontrast mot Socialdemokraternas ständigt vackra ord när det gäller de funktionshindrade och den bistra verklighet som alltfler handikappade upplever just på grund av de försämringar som genomförts . Skälen till vår förda politik är flera. Behovet av att finansiera statsfinanserna har varit och är fortfarande mycket stort. Vi kan dock inte acceptera att de personer som har störst behov av den offentliga sektorn i den socialdemokratiska politiken alltid skall få ta det största ansvaret. Till skillnad från Socialdemokraterna anser vi moderater att det är de människor som har haft turen eller förmånen att inte drabbas av ett funktionshinder som skall ta ett större personligt ansvar. Genom exempelvis karensdagar och bibehållen 75procentig ersättningsnivå inom t.ex. sjukförsäkringen, kombinerat med skattesänkningar riktade mot särskilt låg- och medelinkomsttagarna skapas ett utrymme till att värna omsorgen om framför allt våra äldre och funktionshindrade. Vi vet dessutom att det finns en bred uppslutning kring detta sätt att fördela den offentliga sektorns utgifter. Det kan t.ex. inte vara rimligt att en genomsnittlig socialbidragstagare betalar i skatt och får i socialbidrag. Stödet till funktionshindrade skall vara mångsidigt och anpassas till den enskildes särskilda förutsättningar. Den funktionshindrade skall ha möjlighet att påverka sin egen situation, t.ex. genom att kunna välja vårdpersonal, omsorgsform och hjälpmedel. I missförstådd jämlikhetssträvan anser Socialdemokraterna att alla människor är lika även på det sättet att alla har samma behov, som om alla vore stöpta i samma form. Kommunaliseringen av assistansersättningen är ett sätt att bakvägen minska valfriheten och likforma stödet. Vi kommer att i en särskild anslagsmotion föreslå att lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och lagen om assistansersättning () återställs till vad som gällde före de av Socialdemokraterna genomförda försämringarna. Vi moderater ser det fullständigt självklart att människor med funktionshinder är individer med varierade och särpräglade behov och önskemål. Det var också den bärande grunden handikappreform. Det är behovet som skall avgöra vad som är hjälpmedel, inte hur hjälpmedlet är konstruerat, inte om det betraktas som avancerat eller enkelt, inte om det är dyrt eller billigt. Moderna hjälpmedel är för många människor skillnaden mellan ett liv i passivitet och invaliditet eller möjligheten att leva ett så normalt liv som möjligt. Därför är det allvarligt när den offentliga sektorns monopol inte klarar av att underlätta livet för landets handikappade. Vi vet också att väntan på hjälpmedel riskerar att försvåra en invaliditet, men väntan kan också leda till depressioner och arbetsoförmåga. Därför måste alla vägar prövas för att komma till rätta med dagens kösituation och brist på flexibilitet inom hjälpmedelsområdet. ser vi hur socialdemokratiskt styrda kommuner och landsting rekommenderar sina medlemmar att inte längre tillhandahålla vissa produkter som hjälpmedel. Mångfald och valfrihet är inte monopolorganisationernas styrka. Vi anser också att medmänniskors personliga engagemang gör den funktionshindrades liv rikare och ökar tryggheten. Därför vill vi att frivilligt socialt arbete med handikappade skall stödjas och uppmuntras. Alla funktionshindrade skall ges möjlighet till eget boende, anpassat till de egna behoven. Många medborgare med funktionshinder lever under knappa ekonomiska förhållanden. De gravt funktionshindrade som, direkt efter att vårdnadsbidraget slutat utgå, blir förtidspensionerade är i ekonomiskt hänseende extra utsatta. De kommer förmodligen aldrig att genom eget arbete och egna insatser i någon större utsträckning kunna påverka eller förbättra sina ekonomiska levnadsvillkor. Dessa medborgare behöver mer än andra en särskild trygghet i de olika samhällsstöden. Stöden måste utformas så att de garanterar rimliga levnadsförhållanden och rimliga ekonomiska villkor. De måste också vara så konstruerade att respekten för individen och dennes mänskliga värdighet sätts i förgrunden. Socialbidrag är inte avsedda att vara till för att täcka livslånga försörjningsbehov. Möjligheten att erhålla socialbidrag skall ses som ett yttersta skyddsnät av förhållandevis tillfällig karaktär. Många gravt fysiskt funktionshindrade har en relativt stor bostadsyta och särskilda anpassningar av bostaden. Det kan vara behov av en större lägenhet än normalt för att kunna förflytta sig med rullstol eller för att utrymme krävs för att en personlig assistent skall kunna övernatta i bostaden. Det kan också gälla särskilda lyftanordningar och andra anpassningar av bostaden. I allmänhet uppstår därmed en högre hyreskostnad än vad som anses skäligt enligt de nuvarande reglerna för bostadstillägg för pensionärer. Det statliga bostadstilläggssystemet tar inte hänsyn till denna grupps speciella behov och förutsättningar. När staten 1998 fullt ut tar över bostadstillägget för pensionärer kommer alternativen för många gravt funktionshindrade att vara att antingen leva på socialbidrag eller att flytta från en handikappanpassad och ändamålsenlig bostad. Det kan aldrig ha varit avsikten att någon människa, även om det föreligger ett gravt bestående funktionshinder, skall behöva vara hänvisad till att leva på socialbidrag under i princip hela sitt vuxna liv. Slutsatsen måste vara att bostadstilläggssystemet skall konstrueras så att ingen funktionshindrad medborgare skall behöva leva med den ständiga oron och pressen att vara utlämnad till socialbidrag för att klara av att betala sin bostadshyra. Socialdemokraterna tycks inte anse att detta är något problem utan hänvisar till att det är fråga om ett kommunalt ansvar. Denna hänvisning sker trots att staten tar över ansvaret för bostadstillägget och trots att det är höga hyror för handikappanpassade bostäder som är huvudproblemet. Moderata samlingspartiet har i motion av m.fl. (m) i anledning av regeringens vårproposition anslagit för en förstärkning av det statliga bostadstillägget . Vi upprepar detta i särskild anslagsmotion 1997/98:So803 av m.fl. (m). Funktionshinder och den nya tekniken , inte minst genom IT-utvecklingen förändras nu bilden av funktionshindrade. Allt fler unga funktionshindrade accepterar inte att betraktas som offer och personer som alltid skall tas om hand genom särskilda stöd på arbetsmarknaden, förtidspensioner eller andra offentliga stöd. De vill ges en rimlig chans att visa att de faktiskt kan klara av avancerade arbeten trots en syn- eller hörselskada eller att man är bunden vid en rullstol. har IT-utvecklingen gått med en nästan ofattbart snabb hastighet. Nya möjligheter öppnar sig . Genom de olika mjukvaruprogram som finns på dataområdet har särskilt unga funktionshindrade getts möjlighet till ett rikare fritidsliv som nya arbetsmöjligheter har öppnat sig. I utvecklades ett program som heter IRC. Det står för Internet Relay . Principen bakom detta program är att man ansluter sig till en server någonstans i världen och kopplar upp sig mot ett tusental olika kanaler. På IRC samlas hundratusentals människor från världens alla hörn och diskuterar allt mellan himmel och jord. Kommunikationen går snabbt det handlar . Det är i princip som att prata i en vanlig telefon. Skillnaden är att man skriver i stället för att tala med varandra. Man byter dataprogram (s.k. freeware- eller shareware-program, det vill säga antingen dataprogram som är helt gratis eller program som är tekniskt tidsbegränsade), diskuterar gemensamma intressen och, minst lika viktigt, knyter kontakter. Genom att alla befinner sig på IRC på exakt lika villkor spelar ett eventuellt funktionshinder ingen som helst roll. IRC (det vanligaste mjukvaruprogrammet kallas Mirc) uppdateras ungefär och får ständigt nya finesser och möjligheter. Dessutom har funktionen med Javabaserade program blivit allt vanligare . Java kan enkelt beskrivas som ett förenklat programmeringsspråk, vars uppgift är att t.ex. få flera mindre program att tillsammans lösa en återkommande uppgift, exempelvis ett kommunikationsprogram liknande IRC. Genom Java kan man kommunicera direkt på Internet och behöver inte ladda ner särskilda program. Vilken teknik man än använder och hur snabbt utvecklingen än går finns det en gemensam nämnare för Internet och den nya informationstekniken; människor blir accepterade och respekterade som just människor, inte som någon med eller utan ett funktionshinder. har den nya tekniken ett gemensamt och viktigt mål, nämligen att programmen skall utformas så användarvänligt och enkelt som möjligt som de ges allt svårare och alltmer avancerade uppgifter att lösa. Detta har avgörande betydelse för samhällets syn på människor med funktionshinder. Attityden att funktionshindrade alltid skall tas om hand kommer att förändras. I stället kommer den nya teknikens möjligheter för funktionshindrade att få en allt större betydelse. Vi kommer alltmer att återgå till den syn på funktionshinder som rådde och som innebär att ett funktionshinder i mycket stor utsträckning utgörs av den miljö den funktionshindrade befinner sig i. Genom att förändra miljön och förutsättningarna minskar funktionshindrets betydelse och den funktionshindrades möjligheter tas till vara fullt ut. I förlängningen bör denna ändrade syn också innebära att funktionshindrade ges samma chans på arbetsmarknaden som personer utan funktionshinder. Detta är en utveckling som vi anser måste uppmärksammas och uppmuntras. måste man dock ha klart för sig att det alltid kommer att finnas människor med funktionshinder som trots all teknik behöver extra stöd och hjälp. Detta stöd skall alltid garanteras och det står inte i något motsatsförhållande till informationsteknikens möjligheter. Det är en svaghet med informationstekniken att den t.ex. hindrar många synskadade att ta del av utbudet på t.ex. www (World ). Men ser vi detta som ett problem som kan lösas på andra sätt. Därför är det centralt att forskningen och utvecklingen på ITområdet intensifieras med bl.a. de funktionshindrade i allmänhet och de synskadade i synnerhet som särskilt prioriterad grupp. Detta bör också kunna innebära att informationstekniken blir än mer användarvänlig även för andra. I detta sammanhang vill vi återigen uppmärksamma att det saknas handledare på landets hjälpmedelscentraler som kan bistå synskadade som har fått datorer som är särskilt anpassade för denna grupp. Det innebär att de synskadade sålunda inte kan använda sina datorer, vilket vi anser är orimligt. Vi vill därför upprepa vårt förslag att regeringen skyndsamt skall återkomma till med förslag på hur bristen på handledare skall åtgärdas. Vi vill också uppmärksamma en annan grupp, nämligen dyslektikerna. Genom den nya tekniken på dataområdet öppnas många möjligheter även för denna ofta anonyma grupp att få hjälp med sina läs- och skrivsvårigheter. Bara har också flera nya datauppfinningar och utveckling av dataprogram som skulle underlätta för dyslektiker presenterats. Statsmakten skall inte styra forskningen. Detta är en grundläggande moderat princip. Det var ju inte heller genom statliga direktiv som t.ex. IRC och Java utvecklades. Däremot har statsmakten en viktig roll som påtryckare och opinionsbildare gentemot t.ex. dataindustrin och forskningsinstitutionerna. En annan oerhört central roll i detta arbete spelar landets handikapporganisationer. De bör kunna fungera som föregångare och goda exempel. Dessutom är det viktigt att de funktionshindrade själva också finns med i utvecklandet av nya program och ny informationsteknik. De vet vilka problem som finns och kan ha förslag på hur lösningarna bör vara utformade. En av de grundläggande förutsättningarna för att funktionshindrade skall ges en reell möjlighet att leva ett så normalt liv som möjligt är en god tillgång till olika slag av hjälpmedel. Väl fungerande hjälpmedel kan innebära en väsentligt ökad livskvalitet för enskilda människor. Därutöver kan väl fungerande hjälpmedel medföra besparingar inom andra sektorer av samhället genom att insatser inom andra områden inte behöver sättas in. Problemet är att de offentliga huvudmännen i princip har monopol på hjälpmedel och, som ovan nämnts, nyttjas nu det monopolet till begränsningar så att inte behovet styr utan produkten. Genom centralt dirigerade överenskommelser hänvisas alla med rätt till hjälpmedel till en offentlig huvudman, landsting eller kommun. Detta är kostnadsdrivande på grund av frånvaron av konkurrens. En anpassning av en bil för en rörelsehindrad som är beroende av rullstol blir på så sätt ofta dyrare än den behövde bli utan att några fördelar vinns trots den högre kostnaden! På så sätt kan alla de som inte har pengar och kontakter komma i kläm, precis som inom sjukvården, när byråkratin inte hänger med och inte sporras att hitta nya och bättre hjälpmedel. Dessutom rekommenderar alltså de offentliga huvudmännens organisationer dessa att inte tillhandahålla vissa produkter, mångfalden slås ut. Moderna hjälpmedel är för många människor skillnaden mellan ett liv i passivitet och invaliditet eller möjligheten att leva ett så normalt liv som möjligt. Därför är det allvarligt när den offentliga sektorn bl.a. till följd av monopolsituationen inte klarar av uppgiften att underlätta livet för landets funktionshindrade. Vi vet också att väntan på hjälpmedel riskerar att försvåra en invaliditet, men den kan också ge depressioner och arbetsoförmåga. har den handikappade upplevt en utveckling med en mängd olika regelsystem inom hjälpmedelsområdet. Det har gällt avgifter, hyresavtal, och kontakter med upp till fyra olika handläggare för samma person; nu rekommenderas t.o.m. att inte tillhandahålla vissa hjälpmedel till handikappade. Detta är byråkrati och inte flexibilitet. Därför måste alla vägar prövas för att komma till rätta med dagens kösituation, brist på flexibilitet och valfrihet inom hjälpmedelsområdet. För att komma till rätta med dagens problem vill Moderata samlingspartiet öppna hjälpmedelsmarknaden och öka möjligheterna för alla i behov av hjälpmedel att få dessa. Detta kommer att ge fler, bättre och billigare hjälpmedel, eftersom konkurrens ger kostnadseffektivitet som den tekniska utvecklingen påskyndas. Moderata samlingspartiet har under ett flertal år föreslagit att en hjälpmedelsgaranti skall införas. Vi upprepar detta förslag. Utvecklingen visar att behovet av en sådan garanti ökat och vi menar att regeringen nu bör ges i uppdrag att skyndsamt utreda frågan. Förslagets grund är att alla som är i behov av ett hjälpmedel skall garanteras detta som möjligheten till val av hjälpmedel öppnas för den enskilde. Den handikappade får ett hjälpmedelskort, en legitimation, som anger inom vilka områden personen har behov och rätt till hjälpmedel. Inom detta område bestämmer sedan den funktionshindrade själv. Det skall ses som en fortsättning på den valfrihetsrevolution som den borgerliga regeringen inledde i form av t.ex. skolpeng och vårdgaranti. Vi föreslår därför att verksamheten på landstingens hjälpmedelscentraler kompletteras. En möjlighet för dem som har rätt till hjälpmedel och som inte anser sig kunna vänta i kön eller inte har denna möjlighet beroende på t.ex. svårt handikapp bör vara att själv få införskaffa sitt hjälpmedel. Fördelarna med detta är flera. Genom en hjälpmedelsgaranti ökar vi valfriheten för alla och inte bara för de ekonomiskt starka. Genom garantin ökar informationen om nya hjälpmedel då en uppluckring av monopolet innebär en press på hjälpmedelsproducenterna att marknadsföra sina produkter. Nya förbättrade hjälpmedel kommer fler till del snabbare. Garantin ger handikapporganisationerna en starkare ställning såväl ekonomiskt som rent organisatoriskt, ekonomiskt eftersom t.ex. hjälpmedelsproducenterna för att marknadsföra sina produkter kommer att använda organisationernas informationskanaler, organisatoriskt då handikapprörelsen blir en naturlig källa för information om alla nya och gamla produkter på hjälpmedelsmarknaden. De som inte väljer att använda sig av garantin kommer att få kortare väntetider på landstingens hjälpmedelscentraler, då dessa avlastats genom hjälpmedelsgarantin.