mot · GL02Ub215 · 1997-10-06 00:00:00 — En gymnasieskola för alla 1 En gymnasieskola för alla I det nya samhälle som håller på att växa fram upptar lärandet en allt större del av livet. gäller det för våra ungdomar att med ökat eget ansvar samla kompetens för att klara såväl inhemska som internationella kontakter. Gymnasiet skall lägga en god grund för högskoleutbildning eller fortsatt yrkesutbildning. Då lärandet upptar allt av ungdomsåren som arbetsmarknaden är osäker måste allt högre krav ställas på att gymnasietiden blir meningsfull för eleverna och bidrar till att höja deras livskvalitet. I en gymnasieskola för alla är det viktigt att ingen elev upplever gymnasietiden som bortkastade år beroende på att man valt fel eller på grund av ett undervisningssätt som eleven inte klarar. 2 Gymnasiet i förändring Gymnasiereformen har genomförts mycket snabbt som den ekonomiska verkligheten förändrats drastiskt. Reformen skulle genomföras . De flesta kommuner startade . fanns ny läroplan, nya programmål, kursplaner och nytt betygssystem. Informationen om reformen har varit bristfällig och lett till osäkerhet om vad som gäller också hos kommunala politiker. Detta kan vara en del av förklaringen till att inkörningsproblemen varit stora på vissa håll. Ansvaret för det praktiska genomförandet kom till stor del att ligga på rektor och lärare. av eleverna fullföljer sin utbildning. De flesta eleverna klarar gymnasieskolan bra. För är utbildningens syfte att ge eleverna kunskap och färdigheter så att de upplever att de värdesätts som unika individer och att de behövs i samhället. Skolans undervisning skall också hjälpa eleverna att utvecklas till självständiga individer med ett kritiskt och konstruktivt tänkande och med förmåga att ta personligt ansvar och att analysera tillvaron. Målet för utbildningen skall vara en personlig kompetensuppbyggnad, varmed avses intellektuell, emotionell och social förmåga. Utbildningen skall hävda intellektuella och moraliska värden. Det är viktigt att elevernas skilda förutsättningar tas tillvara. Om olika intressen och begåvningar stimuleras, höjs motivationen i utbildningen. Hänsyn till elever med särskilda behov måste tas i all utbildning. Var och en skall ha möjlighet att utveckla sin personlighet efter sina egna förutsättningar. Vi kristdemokrater är övertygade om att utbildning gynnar både den enskilde eleven och samhället. Utbildning är därför den bästa framtidsinvestering vi kan göra. I ekonomiskt kärva tider måste utbildningssektorn ses i detta helhetsperspektiv. Gymnasieskolan måste få de resurser och förutsättningar som behövs för att den skall kunna fullgöra sin uppgift enligt de mål och riktlinjer som riksdag och regering lagt fast. Gymnasieskolan måste också ta vara på de möjligheter som den nya reformen innebär. Det är anmärkningsvärt att olika studietakt endast förekommer på av skolorna och då i någon eller några kurser. Stöd- och specialundervisning måste utnyttjas i större utsträckning. 3 Inte bara inkörningsproblem! Faktum är att många gymnasieskolor brottas med stora problem. Dessa är störst på de yrkesförberedande programmen. Studietrötta elever förväntas klara samma kurser i kärnämnena som sina mer studiemotiverade kamrater på teoretiskt inriktade program. Många har inte tillräckliga kunskaper från och det finns inte nog med resurser vare sig personella eller pedagogiska, att möta deras behov. Att klara gymnasiet utan fungerande läsförmåga är omöjligt. Både elever och lärare känner sig frustrerade av att inte kunna leva upp till de krav som ställs på dem. På många skolor har det lett till en ond cirkel som det är viktigt att bryta. Betygsresultaten visar att en hög andel elever är underkända i ett eller flera kärnämnen. Främst handlar det om svenska, engelska och matematik. Från en undersökning av betygsresultatet efter fem terminers studier i åtta undersökta program på ett 60-tal skolor redovisar i Den nya gymnasieskolan problem och möjligheter (SOU 1997:107), att det finns i genomsnitt Icke Godkänd (IG) på de undersökta kurserna. Den högsta andelen IG, gäller kärnämnet matematik A och det lägsta, , kärnämnet svenska A. Enstaka program kan redovisas där siffrorna för IG kan uppgå till så mycket som . Balansen mellan kärnämnen och yrkesinriktade ämnen har förskjutits för långt, i många fall till nackdel för de yrkesinriktade ämnena. För alla elever räcker det inte med ett förändrat arbetssätt. Det finns elever med sådana studiesvårigheter att de inte lyckas klara kraven. För dessa blir gymnasieskolan i många fall en pina. I stället för att dessa elever skall kunna utvecklas i egen takt och känna gymnasietiden meningsfull, får de uppleva misslyckanden med minskat självförtroende som följd. Det är inte rimligt att kraven att alla program i gymnasieskolan skall leda till högskolebehörighet får leda till så negativa följder för dessa elever. De måste få läsa och utvecklas i sin egen takt, för att efter gymnasietiden kunna ta igen de teoretiska krav som de missat. Det finns också elever med allmänt låg studiemotivation, som måste få annan stimulans för att uppleva gymnasietiden meningsfull. De mest omfattande kärnämnena bör därför indelas i etapper, där eleverna kan läsa kurser med olika ambitionsnivå och i olika takt, främst inom ämnena svenska, engelska och matematik. Möjligheter skall finnas att senare komplettera och läsa in en högre kurs. Att erbjuda alternativa kurser och läsning i etapper innebär inte att sänka krav eller ambitioner för gymnasieskolan. Snarare höjer det kvaliteten genom att inte en grupp elever blir hänvisade till att sitta av tid som upplevs meningslös. Att det individuella programmet (IV) har fått en omfattning som ingen räknade med är ett viktigt tecken på att något är fel. Det är inte självklart att alla gymnasieutbildningar ska fullföljas och leda till allmän högskolebehörighet. Det måste vara möjligt att fullfölja sin utbildning inom mer flexibla ramar. förväntas gymnasiestudierna vara avslutade . Men ungdomar kan av olika anledningar vilja göra ett uppehåll i studierna. Vi tror att många ungdomars motivation skulle komma tillbaka om de fick möjlighet att göra något annat under ett eller och sedan hade möjlighet att fullfölja gymnasiestudierna på samma villkor . Med lämplig skolstorlek är det lättare att överbrygga klyftor mellan teoretisk och praktisk utbildning. är det viktigt att gymnasieutbildningen finns så nära elevens hemort som möjligt. Närheten till gymnasieskolan måste dock sättas i relation till den kvalitet en mindre gymnasieskola kan upprätthålla. Utbildningsplaneringen för gymnasieskolan skall vid sidan av elevens första val också ta hänsyn till den utveckling som kan förutses av arbetsmarknaden i närområdet. En utveckling måste ske mot en mera kursutformad gymnasieskola inom ramen för programgymnasiet, där eleverna har större möjlighet att påverka sin studiegång. Kursutformningen främjar inte undervisningen med så korta kurser som . Möjligheten att uppnå kvalitetskraven är liten. Kurser bör i stället infogas i större ämnesövergripande projekt, där varje ämne ändå har sin särställning. anser att bör se över kommentarerna till kärnämnena så att vikten av samverkan mellan kärnämne och karaktärsämne blir tydlig. Vid sidan om de 16 nationella programmen finns det individuella programmet som är tänkt att tillgodose elever med specifika behov. Det är ett allvarligt problem att antalet elever som väljer detta program är oroväckande högt. Det är det tredje programmet i storleksordning. Behovet av att utöka intresset för tekniska studier har påtalats länge, och vi tror att ett nytt teknikprogram som är tydligare i strukturen än den tekniska grenen inom naturvetenskapsprogrammet kan leda till ett ökat intresse. ställer sig positiva till regeringens förslag att se över de nationella styrdokumenten i syfte att stärka programmålens betydelse (regeringens skrivelse 1996/97:112, Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning kvalitet och likvärdighet.) Vidare är det ett led i ett etiskt förhållningssätt till olika programmen inom gymnasieskolan att programmen med yrkesinnehåll stärks till innehåll och uppläggning. ställer sig också bakom programspecifika kursplaner vid den förestående kursplaneöversynen. Vi har också betonat vikten av en harmonisering mellan och gymnasieskolans kursplaner. Det är vidare helt nödvändigt att göra en övergripande genomlysning av de olika kurserna. finns det exempel på att en kurs i årskurs nio i är mer avancerad än en kurs i gymnasieskolans första årskurs. Detta beroende på att kursplanerna är utformade av olika myndigheter . finns åtta kärnämnen. Regeringen vill nu utreda konsekvenserna av en minskning till sex kärnämnen. På nyspråk kallas det utveckling av kärnämnena. Den förändring man vill genomföra innebär att tiden för religionskunskap slås samman med tiden för naturkunskap och estetisk verksamhet. Den sammanlagda tiden kan sedan utnyttjas till antingen estetisk verksamhet, religionskunskap, naturkunskap eller historia enligt regeringens och förslag. Problemet, att de ambitiösa kunskapsmål som finns i dessa ämnen kan vara svåra att uppnå på grund av att de bara omfattar trettio poäng, löses således genom att man sänker ambitionerna. Ett minst sagt märkligt resonemang. Det finns en stor vilsenhet bland barn och ungdomar när det gäller normer och värderingar. Även när det gäller kunskapen om våra kulturella rötter, de som befästs i ämnen som historia och religionskunskap och ofta manifesteras i estetisk verksamhet, finns stora och dokumenterade brister. Intresset för existentiella frågor är stort bland ungdomar . Inom speciellt religionskunskapen är det naturligt att möta det intresset och ge eleverna verktyg för att bearbeta sina tankar kring de stora livsfrågorna. De religionsmöten som vi har inom vårt land talar också för behovet av djupare kunskaper och förståelse för de olika religionernas likheter och särdrag. Vi anser också att en betydligt mer omfattande utredning och analys måste göras av eventuella förändringar när det gäller antalet kärnämnen och deras inriktning. En översyn av betygskriterierna måste göra i samband med översynen av kursplanerna. I övrigt ser vi positivt på att öppna kärnämnena för samverkan med karaktärsämnen. Det leder till ett helhetstänkande som underlättar studierna för eleven. har betonat att ingen undervisning är neutral och objektiv. Den åtföljs av värderingar och attityder som medvetet eller omedvetet överförs från generation till generation. Den nya läroplanen innehåller, på kristdemokratiskt initiativ, ett inledande avsnitt om skolans värdegrund. Det betonas att undervisningen skall utgå från den etik som vårt kristna kulturarv förmedlar. Det praktiska förverkligandet i skolvardagen av detta läroplansavsnitt måste betonas på alla nivåer, i de lokala skolplanerna och i kursplanerna samt i lärarfortbildning och i nationella utvärderings- och utvecklingsplaner. Etiska frågor med anknytning till skolan måste också få mycket större plats inom forskningen. Om etiska normer skall accepteras av eleverna på ett naturligt sätt fordras att lärare och annan skolpersonal följer samma normer i det vardagliga skolarbetet. Alla vuxna måste vara föredömen genom att bidra till att skapa en lugn och harmonisk skolmiljö. Särskilt viktigt är det att tendenser till brist på respekt för varandra som tar sig uttryck i kränkande tillmälen, mobbning, främlingsfientlighet och rasism observeras och motverkas också på gymnasieskolan. Ordning och reda, ett vårdat språk och respekt för lektionstider måste krävas av alla parter för att arbetsklimatet ska bli bra. Förvaltarskapstanken är en viktig beståndsdel i den kristdemokratiska ideologin. Den pekar dels på det personliga ansvaret att utveckla sina egna resurser, dels på ansvaret för den yttre miljöns fortbestånd och vitalitet. Ett sådant synsätt utvecklar nödvändig respekt och ödmjukhet i synen på exploatering av människor och natur. Från denna utgångspunkt anser vi att det ekologiska perspektivet är viktigt i gymnasieskolans hela verksamhet. Om vi skall få den kvalitetsförbättring och kompetenshöjning som det svenska utbildningsväsendet behöver, måste lärarna inspireras att gå i spetsen för förnyelse och pedagogisk utveckling. För detta behövs stimulans i form av tjänster med speciellt pedagogiskt ledar- och utvecklingsansvar samt möjlighet till forskning. Skolledarens roll är av avgörande betydelse i detta sammanhang. 6 Programgymnasium med avskaffad timplan En övergång till alltmer individuella scheman för eleverna är i sig mycket positiv. Frågan är bara om gymnasieskolan klarar ett sådant system utan nya resurser i form av personal. Elever med dålig initiativförmåga kan lätt bli utslagna. Det kan hända att elever blir borta utan att någon saknar dem. Det nya systemet kräver en bättre beredskap för att ge stöd åt s k svaga elever. I regeringens skrivelse 1996/97:112 (Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning kvalitet och likvärdighet), slås fast att eleverna också i fortsättningen skall gå i ett programgymnasium. Den inriktningen stöder vi. Programmet blir en sammanhängande organisationsenhet för eleven på skolan. Programmet är den trygga organisation eleverna skall vistas inom. Detta hindrar inte att valfriheten är stor vid val av kurser eller att vissa elever kan gå igenom gymnasieprogrammet i snabbare eller långsammare takt. I den lokala arbetsplanen anpassas kursplanerna till programmet och till elevernas intresseinriktning. Utveckling av arbetssätt och arbetsformer i kurserna sker inom programmet. Ett system med programledare skapar bättre förutsättningar för en samverkan mellan ämnen i programmet. Förutsättningarna för större elevinflytande ökar också i ett programgymnasium med programlärare. Eleverna skall känna att de äger programmet. Programlärarna kan också ta ett större socialt ansvar för eleverna i det egna programmet. Eleven blir mindre anonym. Det är enklare att upptäcka och ge stöd åt enskilda elever som har problem av olika slag. Stödundervisningen kan sättas in tidigare och bli effektivare. I programgymnasiet är sedan det individuella valet fönstret mot andra program. I ett programgymnasium skall inte bara programmets karaktärsämnen utan också övriga ämnen och kurser ha en tydlig inriktning mot programmets mål. Det skall vara tydligt för eleverna när de läser t ex svenska, tyska, engelska och samhällskunskap att kurserna ligger inom ett visst program, t ex Naturvetenskapsprogrammet. Programinriktningen skall synas tydligt i kursplanerna. Programmålet uppnås inte endast genom att eleverna läser kurserna inom ett program. Det fordras därför en genomtänkt planering av undervisningen, av arbetssätt och arbetsformer för att eleverna skall nå de mål som angivits i både programmål och läroplan. Samverkan mellan ämnena i gymnasieskolan behöver förstärkas. Att läsa kurser eller delar av kurser på engelska i olika ämnen bör prövas oftare. Diskussionen om den nya gymnasieskolans omfattning och innehåll är tillräcklig för att möta framtidens krav är endast påbörjad. Det är viktigt att den diskussionen innefattar frågan om gymnasieskolans mål är tillräckliga i förhållande till internationella krav. Det är inte säkert att utbildningens maximala kvalitet har uppnåtts med 2.370 poäng i de yrkesförberedande programmen och 2.150 poäng i de teoretiska programmen. Diskussionen måste leda till frågan om minimi- och maximinivå kan sättas. T ex har företagsgymnasierna fler poäng än den offentliga skolan. Timplanen bör avskaffas för att ge möjlighet för en tydlig målstyrning av gymnasieskolan. Elevernas behov av tid för att uppnå de fastlagda målen för en kurs skall styra undervisningen. 7 Elever med särskilda behov Under en följd av år har elever med olika typer av funktionshinder i allt högre grad integrerats i den vanliga undervisningen. Detta är positivt men också viktigt att utvärdera. Tillräckliga resurser skall avsättas för behoven hos funktionshindrade elever. Särskild hänsyn skall tas till elever med olika former av inlärningssvårigheter. Det kan gälla koncentrationssvårigheter, läs- och skrivsvårigheter, dyslexi eller andra störningar som påverkar elevens arbete i skolan. Elever med särskilda behov skall framför allt ges tillräcklig tid. Alla lärare skall i sin utbildning och genom fortbildning få grundläggande kunskaper i specialpedagogik. Skolan skall också ha tillgång till lärare med fördjupad specialpedagogisk utbildning. Specialutbildning krävs för elever med dyslexi, komplicerad inlärningssituation, för hörselskadade och döva, för synskadade och utvecklingsstörda elever. Det är en förutsättning för att rätt till gymnasieutbildning för dessa ungdomar ska vara en verklig rättighet. Insikten om värdet av engagerade elever och föräldrar och betydelsen av att eleverna tas på allvar och får inflytande över sin situation i skolan har vuxit . Eleverna måste också få inflytande över planeringen av undervisningen. anser att det är ett krav att varje skola till kommunen redovisar hur denna utveckling sker. Förslaget om att eleverna ska utgöra majoritet i gymnasieskolans styrelse har vi avvisat. Även om ungdomarna på gymnasiet är betydligt mer mogna än högstadieelever och i vissa fall hinner bli myndiga innan de lämnar skolan, bör fortfarande vuxna ha det övergripande ansvaret för skolans styrning. Lärare, rektorer och annan personal bör i kraft av sin formella ställning, sin professionalitet och erfarenhet ha ansvaret för att successivt lotsa ungdomar in i ett fullständigt ansvarstagande som vuxna. Det är inte rimligt att kräva av eleverna att de ska ha ett helhetsgrepp över utbildningen medan de är mitt uppe i den. Däremot kan de och ska de ingå som en viktig del i den beslutande processen. /97 fick av eleverna sina förstahandsval av program tillgodosedda. Däremot finns inte samma möjligheter att få val av kurs tillgodosedd. Kommunerna skall sträva efter att tillgodose elevernas val av kurs och bör i mycket större utsträckning samverka för att eleverna i praktiken skall kunna välja. Eleverna skall också i praktiken kunna välja att gå igenom gymnasieskolan på . För att stimulera denna möjlighet för elever som är högpresterande, bör gymnasieskolan få behålla de ekonomiska resurserna, även om eleven än går vidare till högskolestudier. Lärarna, eleverna och föräldrarna behöver samverka för att hitta nya vägar för ett utvecklat samarbete. Utvecklingssamtalen i är ett bra och konkret exempel på hur skolan tillsammans med eleven själv och föräldrarna följer elevens utveckling och planerar den fortsatta skolgången. Det är viktigt att utvecklingssamtalen följs upp så att de verkligen håller den höga kvalitet som är tanken bakom dem. De erfarenheter som har vunnits av utvecklingssamtalen i är mycket positiva. Motsvarande ordning införs nu även på gymnasiet. Även om eleverna på denna nivå är äldre bör det naturliga ändå enligt vår mening vara att föräldrarna också på gymnasiet inbjuds till en dialog med eleven och läraren om studiernas uppläggning och framtida studie- och yrkesval. Ungdomarnas behov av föräldrarnas stöd, engagemang och intresse är stort även i dessa åldrar och efterlyses i många sammanhang. Bestämmelserna i läroplanen och skollagen om individuella studieplaner bör samordnas. Genomförandet av den nya gymnasiereformen har varit mycket beroende av rektors och lärares engagemang. Lärarna har på många platser som tusenkonstnärer utan extra resurser trollat fram en ny reform genom målmedvetenhet och viljestyrka. Om reformen fått problem eller gått för långsamt har ofta lärarna fått bära kritiken. Det är viktigt att lärarna erhåller stöd och stimulans i sitt arbete som professionella kunskapsförmedlare och pedagoger. Resurser bör också avsättas för kompetenshöjning. Lektorer och andra med särskild status ocoh ledarroll bland lärare bör återinföras. Extra engagemang ska löna sig. Tillgången på lärare för gymnasieskolan kommer att bli ett problem . Behovet kommer att vara störst i svenska, engelska och matematik. Det finns skillnader mellan kommunerna i fråga om andelen lärare som har pedagogisk utbildning. Andelen behöriga lärare varierar från . Det är viktigt att ta fasta på lärartätheten i kvalitetsutvecklingsarbetet. Skolledarens roll som pedagogisk ledare behöver också förtydligas. Kontakten med arbetslivet för gymnasieungdomen ges genom APU (arbetsplatsförlagd utbildning). anser att teoretiska studier och APU skall varvas . APU är värdefull som hjälpmedel för att nå utbildningsmålet för programmet. Elevernas inställning till APU är positiv. De anser den effektivare än utbildningen i skolan eller som ett värdefullt komplement. De största hindren för APU i arbetslivet uppges vara konjunkturläget samt att APU av arbetsgivarna anses störa produktionen. Andelen elever som får 15 veckors APU har ökat till av alla elever, men det finns fortfarande många program som ligger långt under denna minimigräns. Handledarutbildningen är viktig för att få hög kvalitet på APU. anser det vara angeläget att APU införs inom fler av gymnasieskolans program. Inte minst elever inom det samhällsvetenskapliga programmet behöver APU för sin utveckling och stimulans i studierna. En förändring av läsårsindelningen inom gymnasieskolan skulle underlätta utvecklingsprocessen av den praktiska utbildningen för ungdomar i gymnasieskolan. Den omöjliga situationen att skaffa fram tillräckligt med praktikplatser inom alla områden skulle få helt andra dimensioner. skulle gränsen mellan ungdomars arbete och praktik bättre tydliggöras. 1987/88 fanns 3 000 lärlingselever i gymnasieskolan. finns en handfull. Att det blivit en sådan utveckling har flera orsaker, givetvis i första hand den nuvarande arbetsmarknadssituationen. saknar den tyska traditionen där arbetsgivarna tar ett delansvar för utbildningen. I vårt land har den offentliga sektorn tagit över utbildningen. Arbetsgivarna betalar utbildningen genom skatter till den offentliga sektorn och kan därför inte åläggas att ytterligare en gång betala ungdomsutbildningen genom sina egna företag. När det finns gott om arbetskraft har lärlingarna fått stryka på foten för äldre ungdomar. Också arbetsrättssystemet har lagt hinder i vägen. Den nya gymnasieskolan har klarare direktiv att genomföra praktik och teori parallellt och att teorin och praktiken skall harmonisera, vilket i sig är mycket positivt. I har verkat för ett nytt modernt lärlingssystem. En lärlingsutbildning har två klara syften ett: att tillgodose utbildningar för mera specifika yrkesområden två: att höja motivationen hos läströtta elever som inte tillgodogör sig teorin. All yrkesutbildning skall kvalitetssäkras. Arbetslivet måste få ett större inflytande på hela gymnasieskolans yrkesutbildning. Det skulle leda till större ansvarstagande från deras sida. För att klara en god tillgång till praktikplatser dels för APU, dels för lärlingsutbildning behövs tillgång till arbetsplatser under hela kalenderåret. Ett ändrat gymnasieår skulle innebära att konkurrensen om feriearbeten skulle minska. Gymnasieelever skulle ha ferier också andra tider och då kunna söka arbete med mera rimliga löner. Det finns ett stort behov av att kunna korttidsanställa inom olika sektorer i samhället, såväl privat som offentligt. Det skulle också bli lättare och tydligare att skilja mellan ungdomspraktik och arbeten där ungdomar verkar som anställda. Ett ändrat gymnasieår med t ex tre terminer skulle också leda till ett lugnare tempo. Den högt uppdrivna takten inom den nya gymnasieskolan är påfallande. Lärarkåren har det mycket slitsamt. För vissa program skulle ett tredelat gymnasieår vara särskilt lämpligt. Det gäller till exempel naturbruksprogrammet och fordonsprogrammet, omvårdnadsprogrammet, barn- och fritidsprogrammet, livsmedelsprogrammet. Det är märkligt att utbildningen i naturbruk ligger nere under den intensivaste jordbruksperioden. Vi anser att möjligheten att förändra läsårets struktur på gymnasienivå bör bli föremål för en utredning.