mot · GK02Fi91 · 1997-05-02 00:00:00 — med anledning av skr. 1996/97:118 Utvecklingen inom den kommunala sektorn InledningRegeringens skrivelse har detta år utvecklats innehållsligt,vilket vi finner positivt eftersom vi föregående år efterlysteen mer ingående redovisning av utvecklingstendenser ochresultat inom vissa av oss angivna områden. kanvi emellertid konstatera att skrivelsens innehåll delvis ärselektivt och att vissa viktiga frågor inte belyses alls ellermycket summariskt. En läsare som önskar en totalbild avtillståndet i kommuner och landsting får inte relevantinformation i vissa viktiga frågor. Vi belyser detta nedansamtidigt som vi kommenterar den beskrivna utvecklingenmot bakgrund av den alternativa politik vi moderaterpresenterar. Det är därvid naturligt att vi här främst valt attuppehålla oss kring sjukvård, omsorg och skola. I övrigthänvisas även till den kommittémotion vi väckerom kommunsektorn i anslutning till ekonomiskavårproposition.Kommunal ekonomi ochskatterDen statistiska beskrivningen av kommunsektorns ekonomihar ytterligare byggts ut och fyller högt ställda anspråk påöversiktlighet. Det är värdefullt att tablåerna nu ger en brabild över den roll de kommunala företagen spelar, vilket börvara underlag för förslag om nödvändiga förändringar avdenna del av kommunsektorns verksamhet. När kommunernakoncentrerar sig på fullgörandet av sina kärnuppgifter börsuccessivt denna från bl.a. kompetenssynpunkt tveksammaoffentliga affärsverksamhet försäljas till den privata sektorn.Skrivelsen innehåller en beskrivning av kommunsektorns ekonomi. Avdenna framgår bl.a. att den kommunala skattenivån mellan 1994 och 1996höjts från i genomsnitt till . Detta har skett trotsatt regeringen i tidigare propositioner framhållit de samhällsekonomisktskadliga verkningar kommunala skattehöjningar har. Någon närmareredovisning av vilka kommuner och landsting som höjt skatten ges ej. Detgår sålunda inte att utläsa i vilken utsträckning förändringar beslutade avstaten medverkat till skatteförändringarna eller i vilken utsträckning de är enföljd av resultaten av kommunalvalen 1994.En oroande tendens är att kommuner som gynnats av nya regler förinkomst- och strukturkostnadsutjämning ej sänkt sin skatt. Kommuner somerhåller relativt förbättrade villkor begagnar sålunda inte tillfället att sänkasin ofta höga utdebitering. Eftersom ett framskjutet argument förutjämningssystemet varit att utjämna skillnader i kommunalskatt är detanmärkningsvärt att någon uppföljning inte tycks ske av varför detta mål intenås. Genom uttalanden av statsministern och inrikesministern den senastemånaden har också framgått att regeringen ej önskar att kommuner ochlandsting sänker sin skatt - man har t.o.m umgåtts med planer på sanktionermot kommuner som sänker skatten. Mot bakgrund av dessa uttalandenförefaller det som det ej är ett mål hos regeringen att utdebiteringen i bl.a.dessa högskattekommuner skall sänkas. Eftersom det är angeläget attinkomstskatten för låg- och medelinkomsttagare sänks, inte minst i hög-skattekommuner, bör klarläggas varför så inte skett trots denlångtgående inomkommunala kostnads- och inkomstutjämning som rege-ringen drev igenom.Det nya grundlagsstridiga inomkommunala utjämningssystemet får en radmärkliga effekter för enskilda kommuner, vilka samtliga påtalades införbeslutet. Dit hör inte minst de negativa incitament som byggts in i systemet.För ett stort antal kommuner kommer sålunda den totala inkomstnivån attstiga vid en relativt sjunkande skattekraft och/eller försämrad struktursamtidigt som kommuner vars skattekraft ökar får lägre inkomster på grundav just detta. Det är därför av stor betydelse att klarlägga de negativaeffekterför landet och samhällsekonomin ett sådant tillväxtfientligt system får.Regeringens skrivelse innehåller inte någon diskussion om hur kommun-sektorn kan medverka till ett bättre tillväxtklimat i vårt land. Den parlamen-tariska utredning som skall utvärdera det nya utjämningssystemet för kom-muner och landsting bör därför få som en särskild uppgift att iaktta ochanalysera det beslutade systemets effekt på incitamenten för enskildakommuner att bidra till ekonomisk tillväxt i Sverige.Allmänt om verksamheten1996Regeringens skrivelse visar att en rad tendenser till förnyelsefrån föregående period dessbättre fortsatt även under 1995och 1996. Regeringen konstaterar även i årets skrivelse tillskillnad att besparingar görs när mankonkurrensutsätter verksamheten. är det uppenbartatt förnyelsetakten avtagit och att viktigt förändringsarbetearbete avbrutits på många håll. Den förda politiken har t.ex.försvårat för många som planerat start av enskilda alternativinom skola och omsorg.Den starka produktivitetsökning som noterades förra mandatperioden harde avtagit markant.Av flera skäl är en av de viktigaste uppgifterna att skapa variation ochicke-kommunala alternativ inom vård, omsorg och skola. Endast därigenomkan långsiktighet, mångfald, valfrihet och kvalitet säkras. Det är beklagligtom den positiva utveckling som pågått under stoppas som enföljd av en ideologiskt stelbent socialdemokratisk politik såväl på riksplanetsom i många kommuner och landsting. De regelförändringar regeringendrivit igenom , bl.a. gällande bidragen till fristående skolor ochförskolor, medverkar till denna tendens.Hälso- och sjukvårdI avsnitt 3 beskriver regeringen utvecklingen inom hälso-och sjukvården. Där redogörs för antalet läkarbesök,vårdplatser, kostnader och årsarbetare. Till skillnad från ifjolfinns även en summarisk redovisning av de under dennamandatperiod pånyttfödda vårdköerna. Vi noterade i vårmotion med anledning av förra årets skrivelse(1995/96:Fi104) att det var mycket anmärkningsvärt attregeringen då förbigick denna oroande utveckling medtystnad.I samband med behandlingen av regeringens skrivelse 1996/97:66 angåen-de vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för konstaterades imotion 1996/97:So12 av m.fl. (m) att situationen vad gällervårdköer blivit allt allvarligare. Sedan det blev socialdemokratisk majoritet ialla utom ett landsting har köerna till vård och behandling vuxit i jämn takt.Detta konstaterar också regeringen nu i föreliggande skrivning. Av debehandlingar som regeringen redogör för har väntetiderna i sämsta fall ökatmed på bara . Genomsnittligt har väntetiderna ökat med 11procent mellan 1995/96 och 1996/97.I motion 1996/97:So12 kritiserades det faktum att trots att väntetiderna förvård och behandling kontinuerligt ökar beslutade regeringen och densocialdemokratiska majoriteten i att avskaffa denvårdgaranti som infördes av den borgerliga regeringen och som så tydligtvisade sig fungera. I stället infördes en besöksgaranti inom primärvården.Resultatet av avskaffandet av vårdgarantin är att en viktig del i vårdkedjanär bruten. En patient garanteras enligt besöksgarantin att få träffa en läkareinom . Om läkarbesöket innebär att remiss för vidare vård krävshänvisas patienten nu till en vårdkö i stället för till snabb vård ochbehandling. Det innebär att besöksgarantin för den enskilde patienten ipraktiken är meningslös.Vi ser det som allvarligt att regeringen så uppenbart nonchalerar problemetmed de växande vårdköerna. Det är enligt vår mening väsentligt att återinföraen vårdgaranti motsvarande den under förra mandatperioden. Självklart börman se över om de behandlingar/insatser som fanns på vårdgarantinsprioriteringslista bör justeras, men eftersom den gamla vårdgarantin visadeså goda resultat är det viktigt att regeringen återkommer till medett förslag på en vårdgaranti.Det talas ofta om landstingens brist på pengar och att detta drabbar av landstingens samlade utgifter går dock till annan verksamhetän just hälso- och sjukvård. Det är medel till kollektivtrafik, kulturverk-samhet, utbildning och t.o.m inomregionala skatteutjämningsbidrag (trotsden utjämning som redan sker på riksplanet). I en situation då köerna växeroch bristerna inom hälso- och sjukvården blir allt mer uppenbara anser vimoderater att de medel som landstingen förfogar över i första hand skall gåtill just hälsovård. Valet mellan t.ex en övertung politisk överbyggnad ochvård av sjuka borde enligt moderat uppfattning vara självklart.ÄldreomsorgUnder avsnitt 4 om äldreomsorg beskriver regeringen deproblem som finns inom kommunernas äldreomsorg. Ävenom delar av de problem som finns har administrativaorsaker, exempelvis föråldrade bemanningsplaner blandhemtjänstpersonal, är det även här ett faktum attkommunerna prioriterat andra verksamheter änden kärnuppgift äldreomsorgen är. Detta måste tydligtobserveras och diskuteras mot bakgrund av att behoven aväldrevård kommer att öka i takt med att vi får allt flerframför allt mycket gamla, d vs personer . Detställer än större krav på kommunernas prioriteringar. Vårutgångspunkt, som också framgår av vår kommittémotionmed anledning av vårbudgeten, är att kommunerna börkoncentrera sin verksamhet kring ett antal begränsadekärnområden bland vilka äldreomsorg är ett. Det ställer nyakrav på kommunerna, men det innebär också att vi möjliggörför våra äldre att få en värdig ålderdom när de egna krafternainte längre räcker till.Vi anser också att det är viktigt att betona de äldres rätt till valfrihet vadgäller omsorg och boendeformer. I samband med behandlingen av föränd-ringar i socialtjänstlagen har det i en moderat partimotion föreslagits atträtten till valfrihet för äldre skrivs in i socialtjänstlagen. Ett sätt attgaranterasådan, som man minskar riskerna för att äldre ansvarsmässigthamnar mellan stolarna - mellan landstingen och kommunerna -vilket trotsädelreformen fortfarande sker, vore att införa en äldreomsorgsförsäkringliknande vårt förslag om en allmän hälsoförsäkring. Vi upprepar detta förslagäven i vårt sammanhang.Barnomsorg och skolaUtgångspunkterBarnomsorgen och skolan utgör en betydande del av denkommunala verksamheten. Detta är en direkt följd av det nugällande styrsystemet som innebär att riksdag och regeringfastlägger de nationella målen för barnomsorgen och skolan,medan det är kommunernas ansvar att utforma verksamhetenoch fördela resurserna så att målen uppnås.Den moderata politiken inom områdena barnomsorg och skola finnsredovisad bl.a. i vår motion med anledning av den framlagda utveck-lingsplanen för förskola, skola och vuxenutbildning (mot. 1996/97:Ub20)och i motionerna Kunskap och kompetens (mot. 1996/97:Ub211), Gymnasie-skolan (mot. 1996/97:Ub240) samt Lärarutbildning för framtiden (mot.1996/97:Ub458). Politiken karakteriseras, i korthet, av ett antal principiellaställningstaganden: avreglering och frigörelse skapar mångfald vilket leder till förnyelseoch främjar kreativitet, nya drivkrafter och incitamentsformer ökar motivationen och engage-manget hos lärare, föräldrar och elever, väl fungerande informations- och utvärderingssystem ger elever, för-äldrar, lärare, framtida arbetsgivare, tjänstemän, politiker och andraintresserade möjlighet att göra kloka val och fatta välgrundade beslut, en lärande organisation gör att skolan även framgent kan möta de kravsom omvärlden ställer, ett medvetet arbete med kvalitetsfrågorna på såväl nationell somkommunal nivå är en förutsättning för en likvärdig och högkvalitativverksamhet.Eftersom huvuddelen av det material som presenteras i denföreliggande regeringsskrivelsen varit känt tidigare ochbehandlats bl.a. i de ovan nämnda motionerna vill vi härendast på ett par punkter redovisa våra uppfattning.Förskolan och skolbarnsomsorgenEn mycket stor andel av de yngre barnen deltar i någonform av förskoleverksamhet. Det är därför förvånande attaktuella uppgifter om kvaliteten inom barnomsorgen saknas.Nya data krävs, inte minst för att kartlägga hur de i dagförekommande förskoleformerna svarar mot föräldrarnasbehov och önskemål.Positivt är att de enskilda förskolorna och fritidshemmen fortsätter att öka iomfattning. Värt att notera är dock att ett sjuttiotal kommuner inte har någonenskild verksamhet alls. Ett viktigt steg för att stärka de enskilda förskolor-nas position i avvaktan på mer genomgripande familjepolitiska reformer voreatt återinföra kommunernas skyldighet att lämna bidrag till enskild förskole-eller barnomsorgsverksamhet. Regeringen bör återkomma med förslag idenna riktning. Bidragsregler och styrsystem måste utformas så att vissaverksamhetsformer, t.ex. familjedaghem, inte missgynnas. Barnomsorgenmåste utformas efter föräldrarnas önskemål och barnens behov och inteutifrån politiska eller administrativa förutsättningar.Grundskola och gymnasiumSexåringarna går till övervägande delen i förskolanäven om en allt större andel utnyttjar möjligheten att börja iskolan. Frågan om var sexåringarna verksamhetsmässigt hörhemma har varit föremål för debatt och utredning . Det är beklagligt att regeringen inte kan fatta etttydligt beslut i denna fråga utan fortsätter att laborera medolika "mellanformer", nu senast s.k. förskoleklasser. Denmoderata ståndpunkten i frågan är helt klar: skolplikten skallnormalt inledas det år barnet fyller . Regeringen börsnarast återkomma med förslag i denna fråga.I skrivelsen redovisas skillnaderna vad gäller grundskolekostnader ikommunerna utifrån en rapport som presenterade (sid 84f). Stora variationer finns. Skillnaderna kan, enligt , inteenbart förklaras av strukturella faktorer. Det finns all anledning att pånationell nivå gå vidare vad gäller analysen av orsakerna till skilda skolkost-nader, framför allt vad gäller i vilken utsträckning skillnaderna i kostnadermotsvaras av skillnader i elevernas kunskapsutveckling och skolans resultat iövrigt.När det gäller rätten att välja skola konstateras i skrivelsen att andelenelever som fått sina önskemål om att få gå i en annan skola änden närmaste har minskat (sid 88f). Skälen anges vara platsbrist ochavstånden till de olika skolorna. Vi vill understryka skollagens tydliga skriv-ningar vad gäller rätten att välja skola och efterlyser en uppföljning avkommunernas agerande. Utöver en analys av de kriterier kommunernaanvänder för att motsätta sig vårdnadshavarens önskemål, borde även fråganom hur kommunerna aktivt försöker förändra sin skolorganisation på siktutifrån elever och föräldrars önskemål belysas.Vi saknar vidare i skrivelsen aktuell information om hur kommunernafullföljer uppdraget att informera elever och föräldrar om rättigheter ochmöjligheter att välja skola.Rätten att välja gäller även program i gymnasieskolan. Det är tydligt att påde program där många elever inte valt programmet i första hand liggerbetygen lägre än på sådana där de flesta eleverna är förstahandssökande.Detta visar dels behovet av att i så stor utsträckning som möjligt sökatillgodose elevernas val, dels behovet av en fortlöpande analys på nationellnivå av varför vissa program inte lockar så många förstahandssökande.När det gäller att öka valfriheten och mångfalden i skolan spelar defristående skolorna en särskild roll. De fristående skolorna är en viktigdel av skolsystemet och ger elever, föräldrar och lärare ökade möjligheter attvälja bland olika utbildningar, arbetsformer och pedagogiska inriktningar. Defristående skolorna tjänar även som motorer för förnyelse och förändring ochbidrar härigenom till en utveckling av hela skolsektorn. De nya regler som nuträtt i kraft riskerar att allvarligt försvåra för de fristående skolorna attbedriva sin verksamhet. Ett exempel på detta är att många kommuner ännuinte förhandlat fram de ersättningar som de fristående skolorna skall få undernästa hösttermin. Detta försvårar planeringen och skapar onödig oro.Moderaterna har föreslagit att en nationell skolpeng skall införas. Detinnebär att staten övertar finansieringsansvaret för skolan, medan ansvaretför verksamhet kan decentraliseras ytterligare, ända ut till den enskildaskolan. Fördelarna med en nationell skolpeng är flera. För det förstagaranteras alla skolor en ersättning som gör det möjligt att uppnå denationella målen vilket gynnar likvärdigheten. För det andra ökar inflytandetför personalen på skolan, föräldrarna och eleverna eftersom de direkt fårtillgång till de ekonomiska resurserna. För det tredje ökar mångfalden ochvalfriheten eftersom alla huvudmän behandlas lika. För det fjärde förstärkskvalitetsarbetet genom att personal, föräldrar och elever har direkt tillgångtill de ekonomiska styrmedlen. För det femte gynnar reformen inte minst låg-och mellaninkomsttagare genom att utrymme skapas för en sänkning avkommunalskatten.Kvalitetsfrågor har länge varit prioriterade i den moderata utbildnings-politiken. Som ett led i detta har vi bl.a. föreslagit en omorganisation avSkolverket och i skolan varigenom ettfristående kvalitets- och utvärderingsinstitut skulle kunna skapas. En sådanförändring skulle stärka utvärderings- och tillsynsarbetet, något som framhållit som önskvärt. Speciellt måste kommunerna i störreutsträckning än ta del i kvalitetsarbetet. I detta ingår att frånnationellnivå öka och fördjupa granskningen av de kommunala skolhuvudmännen.Flera resultat tyder på att kommunerna i vissa avseenden inte lever upp tillsitt ansvar som skolhuvudman. riktas en oproportionerligt stor del avtillsynsarbetet mot de fristående skolorna. Här bör en utjämning komma tillstånd. Kvalitetsarbetet måste dock även öka inom kommunerna. I många fallsaknar kommunerna system för att utvärdera verksamheten och bedömakonsekvenserna av olika förändringar. En verksamhet som skolan förutsätterett långsiktigt och målmedvetet kvalitetsarbete från huvudmännens sida.En annan aspekt av kvalitetsarbetet är den nationella utvärderingen iårskurs 5. Regeringen har beslutat att skolorna inte skall vara skyldiga attdelta i denna vilket, enligt vår uppfattning, rimmar illa med regeringensförsäkringar i skrivelsen om vikten av nationell uppföljning och utvärdering.Kvalitetsarbetet främjas inte heller av att regeringen förskönar verkligheten. Iskrivelsen framhålls (sid. 9) att en genomförd internationell under-sökning visar att svenska 13-åringars kunskaper i matematik och natur-kunskap är goda eller mycket goda. Av källmaterialet (, rapport114) framgår tydligt "att är ett genomsnittsland" och att de våra bästaelever ligger lägre än motsvarande grupper i andra länder.Vad gäller gymnasieskolan har vi tidigare (mot. 1996/96:Ub240) framförtett antal konkreta förslag till förbättringar. Dessa innefattar bl.a. en minsk-ning av antalet kärnämnen, vilket gör att det skapas utrymme som kananvändas för elevens val eller ämnesfördjupning. Vidare borde det införasalternativa kurser, främst i ämnena svenska, engelska och matematik. Enannan viktig fråga gäller förhållandet skola - arbetsliv. Bägge parter måste taett större ansvar för samverkan, om yrkesutbildningarna skall kunnamotsvara de krav och snabba förändringar som finns inom arbetslivet. Imotionen berördes även behovet och utformningen av en modernlärlingsutbildning. I denna skulle vara ett ansvar förskolan,medan arbetslivet ansvarar för de avslutande, i de flesta fall förmodligen två,åren. En tydlig rollfördelning skulle öka intresset inom arbetslivet och ledatill en bättre utbildning.VuxenutbildningenNär det gäller den kommunala vuxenutbildningen kannoteras att besparingarna i kommunerna främst genomförtsinom områdena yrkesutbildning och påbyggnadsutbildningsom vuxna vill genomgå i annan kommun (sid 99).Orsakerna och konsekvenserna av detta behöver undersökas.Det är illa om elever som söker viktig och kvalificeradyrkesutbildning som med stor sannolikhet direkt leder tillarbete inte skulle få sina önskemål tillgodosedda. Inte minstekonomiska skäl talar för att samverkan överkommungränserna vad avser yrkesinriktad utbildning böruppmuntras.MedborgarperspektivetUnder denna rubrik redovisas bl.a i skrivelsen attmedborgarna är ganska nöjda med den kommunala servicenenligt flera lokala undersökningar. Det är en brist attregeringen inte här valt att redovisa att medborgare som valtde privata alternativen inom t.ex skola och omsorg ofta ärmer nöjda. Mot den bakgrunden vore det på sin plats attregeringen redovisar de skäl som ligger bakom regeringensovilja mot elevers och föräldrars rätt att välja skola ochomsorg. Vi ser det som självklart med en rätt för föräldrar attkunna välja skola och barnomsorg.Det är vår övertygelse att kvalitet och variationsrikedom i t.ex undervis-ningen bäst främjas om skolor med olika inriktning, arbetssätt och huvudmänkan verka sida vid sida. Gjorda undersökningar visar att detta också äråsikten hos dem som aktivt väljer ett alternativ som passar just dem ellerderas barn. I den diskussion som förs om mångfald och kvalitet inom dekommunala verksamhetsområdena är det särskilt viktigt att lyfta fram hurresultatet värderas av dem som verksamheten är till för. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en uppföljning av varför kommunala skattesänkningarinte genomförs av kommuner och landsting som gynnas av det nyautjämningssystemet,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vidgad arbetsuppgift för den kommitté som utvärderar det nyautjämningssystemet för kommuner och landsting,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om de pånyttfödda vårdköerna,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om införandet av vårdgaranti,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om äldreomsorgens prioritering,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om valfrihet för äldre,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om bidragsreglerna för enskilda enheter inom barnomsorg ochskolbarnsomsorg,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om sänkt ålder för skolpliktens inträdande,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skolans kostnader,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om rätten att välja skola och program,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om de fristående skolorna,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en nationell skolpeng,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kvalitetsarbetet i skolan,14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vuxenutbildningen,15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om redovisning av hur de olika alternativen inom skola, omsorg m.fl.kommunala verksamhetsområden upplevs av dem verksamheten är till för.