mot · GL02A310 · 1997-10-06 00:00:00 — Vi menar att en volym om 2 000 miljoner vore rimlig men eftersom regeringen redan själv får disponera 1 000 miljoner av medlen inom UO13 för motsvarande ändamål enligt beslut om vårbudgeten halverar vi överföringen till åtgärdsmedlen under UO14. Förutom denna förstärkning av aktivitetsstöd beräknar vi ett extra utrymme om för otraditionella insatser för att kunna möta de lokala behoven som arbetsförmedlingsnämnderna aviserar. Det är då viktigt att förstärka insatserna för invandrare och ungdomar t.ex. inom miljöprojekt inom ramen för de kommunala agenda-21-programmen. Vi beräknar ytterligare för att öka volymen av anställningsstöd och olika utbildningsinsatser i syfte att höja den arbetsmarknadspolitiska effektiviteten och minska belastningen på arbetslöshetsersättningen. Arbetsmarknadsutbildningen måste höjas till en högre nivå om flaskhalsproblem skall undvikas och vi menar att näringslivet måste engageras på ett helt annat sätt än . har upprepade gånger pekat på betydelsen av att förstärka arbetsmarknadsutbildning i nära anknytning till arbetslivet. Samarbetet med IT-branschen som föreslås i tilläggsbudgeten är ett lovvärt initiativ. Utbildningsbehoven inom denna sektor är uppenbara och borde till större delen täckas av de berörda företagen. Vi menar att det finansiella ansvaret för arbetslivsanknuten utbildning inte minst inom lönsamma tillväxtbranscher i högre grad måste bäras av företagen själva. För att verksamheten snabbt skall kunna dras i gång motsätter vi oss inte att utbildningsbidrag finansieras av staten. Flexibel a-kasseanvändning vore också ett alternativ för att stimulera långtidsarbetslösa. Eftersom företagen får en så central roll i utbildningens uppläggning och genomförande och till och med rekrytering och uttagning av deltagare krävs att regeringen uppställer sådana riktlinjer att projektet kvalitetssäkras och individualiseras efter deltagarnas förutsättningar. avvisade i samband med vårbudgeten regeringens sänkning av utbildningsbidraget för dem som inte har rätt till a-kassa eller KAS vid deltagande i en åtgärd. Vi menar dessutom att deltagare i datortek under skall ha motsvarande utbildningsbidrag så att inte felaktiga incitament skapas. Vi föreslår att utbildningsbidragen höjs till motsvarande nivå . Denna reform berör ungefär en tredjedel av deltagarna i starta eget, API, datortek och arbetsmarknadsutbildning. Det motsvarar ungefär 33 000 personer i genomsnitt . är fler än 100 000 personer i denna situation. Det rör sig om en grupp med dålig förankring på arbetsmarknaden som t.ex. socialbidragsberoende ungdomar, invandrare, dyslektiker m.fl. Med beslut blev det svårare att motivera gruppen arbetslösa utanför försäkringen till aktiva åtgärder. Beslutet stred mot de arbetsmarknadspolitiska prioriteringarna att stödja de mest resurssvaga grupperna på arbetsmarknaden. Beslutet var fördelningspolitiskt oacceptabelt. Att återställa dessa ersättningsnivåer bör prioriteras. är av datortekdeltagarna och resten är ungdomar. Det ställs stora krav på att planera såväl datorutbildningen som resten av aktiviteterna. Det är svårt att upprätthålla den pedagogiska kvaliteten med endast ALU-anvisade handledare. Enligt måste det skapas möjlighet att projektanställa åtminstone en del av handledarna på samma sätt som gäller för datortekföreståndarna. Otraditionella medel får utnyttjas såvida inte samarbete med näringslivet eller utnyttjande av EU-medel kan ske. ställs stora grupper av ungdom och invandrare utanför arbetslivet. Det är svårt att få in en fot i arbetslivet för den som är ny på arbetsmarknaden. Fler praktikplatser måste fram i alla branscher och yrken. Det är en stor brist på väl planerade praktikplatser med ett systematiskt utbildningsinnehåll. Att utforma sådana kräver en långsiktig planering med tillvaratagande av såväl branschens som arbetsförmedlingens kompetens. Det är nödvändigt att näringslivet tar sitt ansvar och investerar i den framtida arbetskraften. Det är inte rimligt att det offentliga systemet skall ta hela det finansiella ansvaret för att förse arbetsgivarna med rätt erfarenhet och kompetens. kommer ofta praktikplatser kortsiktigt till alltefter företagens löpande behov. Det handlar inte sällan om gratis arbetskraft med påtagliga undanträngningseffekter. Utbildningsinnehållet saknas ofta helt. återkommer därför med förslaget om s.k. obligatoriska praktikplatser på medelstora och stora företag inom näringslivet. Ett företag får skyldighet att inrätta minst en praktikplats per var femtionde anställd. För mindre företag borde lösningar inom ramen för bransch- och företagarföreningar kunna åstadkommas. Ett rimligt antagande är att ca 50 000 praktikplatser skulle kunna skapas. Arbetsförmedlingarna godkänner arbets- och utbildningsinnehåll och kan besätta dessa alltefter konjunkturutveckling och behov. Parterna får reglera villkoren för ersättning i form av praktikantlön och utbildningsinnehåll i avtal. tar den offentliga sektorn ett oproportionerligt stort ansvar för att ordna praktik och tillfällig sysselsättning för de arbetslösa. Mycket av tidigare ungdomspraktik m.m. har annars förlagts till lågt avlönade arbetsplatser med små resurser och där kunskapsintensiteten i allmänhet varit låg. Det är viktigt att tyngre delar av näringslivet aktiveras på ett systematiskt sätt så att produktionen får både ett praktiskt och ekonomiskt ansvar för ungdomars och invandrares sysselsättning och framtida möjligheter. delar uppfattningen att utanförskap och marginalisering är katastrofal för unga människor. Att starta vuxenlivet i arbetslöshet och passivt bidragsberoende är destruktivt. Alla krafter måste sättas in för att förverkliga rätten till utbildning eller ett meningsfullt arbete för unga. Men det får inte göras diskriminerande och det är inte tvångsåtgärder som utgör lösningen. är kritiskt till att försörjningsstödet skall kunna villkoras på det sätt som de beslutade ändringarna i socialtjänstlagen nu ger möjlighet till. Kommunerna får rätt att kräva deltagande i arbete, praktik m.m. för att utge försörjningsstöd till den som är . Vi menar att detta strider mot socialtjänstlagens portalparagraf om respekt för individens självbestämmande och integritet. Regeringens tidigare garantier att erbjuda unga mellan utbildning eller aktiva åtgärder har inte förverkligats. Enligt vår uppfattning ligger det grundläggande problemet i att det efterfrågas för få jobb på marknaden, att de kommunala nedskärningarna fortsatt, att arbetstiden är så orättvist fördelad och att de arbetsmarknadspolitiska instrumenten inte har varit tillräckliga. sysselsättningspolitiska initiativ som obligatoriska praktikplatser, övertidsbegränsning och mer arbetsmarknadspolitiska medel skulle ha skapat bättre förutsättningar. För att lyckas uppfylla målet handlar det också om att ha resurser för individualiserad vägledning och att särskild personal finns på förmedlingarna som förmår och har tid att föra en dialog med de arbetslösa. Ett bra samarbete mellan skolan, socialförvaltningen och arbetsförmedlingen är också avgörande. Det måste också finnas mer medel för att ge utrymme för lokalt anpassade projekt och aktiviteter. Först då blir arbetsförmedlingsnämndernas initiativ för arbetslösa ungdomar meningsfulla. Regeringen har i dessa avseenden tagit en del positiva initiativ men mycket återstår fortfarande. Kommunerna har redan ett samlat ansvar för ungdomar upp till . Den som är äldre bör betraktas som vuxen. En särlagstiftning för yngre vuxna kan tyckas tveksam. Men den katastrofalt höga arbetslösheten i åldersklassen 20 till motiverar en kraftsamling från samhällets sida. Långtidsarbetslöshet är förödande och helt oacceptabel för denna grupp. Kommunerna känner de ungas förhållanden väl och har i och med arbetsförmedlingsnämndernas reaktivering fått ett väsentligt större engagemang för dessa frågor. Ett nära samarbete mellan kommun och arbetsförmedling är en förutsättning för ett bra resultat. Gemensamma ekonomiska incitament saknas och regelverket kan få skilda effekter som påpekades ovan i samband med API. Utan en gemensam uppläggning inom ramen för arbetsförmedlingsnämnden kommer den uppdelning som finns mellan stat och kommun på arbetsmarknadsområdet att kunna sabotera hela idén. Det värsta som kunde hända vore att den arbetslöse hamnar i en rundgång mellan kommun och arbetsförmedling och behandlas olika beroende på var han eller hon befinner sig med avseende på tidsgränserna och 12 månader. menar att detta måste regleras i avtalet med de kommuner som åtar sig utvecklingsgarantin som en del i en kvalitetssäkring. Kommunen får inte bli en sysselsättningsarena vid sidan av den reguljära arbetsmarknaden som låser in unga människor i artificiella aktiviteter utan framtidsinriktning. De arbetslösa får inte heller placeras på företag i form av gratis arbetskraft så att ordinarie jobb trängs undan. Unga arbetslösa skall inte uppleva sig vara förpassade till meningslösa tvångsaktiviteter med hot om avstängning. Verksamheten skall inte vara kravlös tvärtom. Men den föreslagna lagens § 11 och § 12 utandas negativa förväntningar och en överhetsmässig bestraffningsattityd som vi inte tror är vare sig verklighetsanpassad eller konstruktiv. Självfallet kan den som missköter sig eller saboterar verksamheten inte delta och därmed heller inte få ersättning för pågående aktiviteter. Även om vi är skeptiska till en särskild lagstiftning för denna grupp unga kan verksamheten med den koncentration och de resurstillskott som ges vara till gagn för de arbetslösa. Vi förutsätter att 100-dagarsmålet uppfylls och att en utvecklingsgaranti undviker de arbetsmarknadspolitiska risker som vi nämnt ovan. Det är viktigt att en kontinuerlig utvärdering följer upp verksamhetens innehåll och resultat. Arbetsmarknadspolitikens verksamhetsmål skall ha genomslag i verksamheten. Inte minst gäller det att bryta traditionella könsmönster i arbetslivet. Skulle inslag av tvivelaktiga åtgärder med stigmatiserande och diskriminerande effekter visa sig måste denna nya ordning upphöra. Vi kan inte acceptera en återgång till fattigvårdens arbetskrav. kan inte godkänna den ersättning på som regeringen föreslår i lagen. Många måste ju direkt komplettera med socialbidrag vilket är mycket olyckligt. Det tycks också bli godtyckligt vilken nivå utvecklingsersättningen hamnar på beroende på statlig eller finansiering. Vi föreslår att ersättningen skall utgöras av utbildningsbidrag på som rådde före sänkningen på samma sätt som vi föreslagit ovan för de oförsäkrade som deltar i arbetsförmedlingens åtgärder. Netto kommer ersättningen att ligga över socialbidragsnivån i stället för under denna nivå som regeringens förslag innebär. På så sätt undviks också den underliga situationen att deltagarna kan få olika nivåer på ersättningar finansierade från olika håll. En av förutsättningarna för uppdraget till AMS och var ju också att de arbetslösa inte skulle försörjas via socialbidrag. Ett statligt finansieringsansvar kan väl kombineras med kommunens engagemang. Med denna modell får alla utbildningsbidrag på den nivå som man är kvalificerad för. Ersättningen beskattas och får en mer löneliknande karaktär. På så sätt föreligger en naturlig relation till vad som normalt gäller i arbetslivet med avseende på SGI m.m. Vi tror att det ur incitamentsynpunkt är mycket viktigt. Långtidsarbetslösheten för den aktuella åldersgruppen tenderar nu att sjunka jämfört med och första hälften av 1997. Vi bedömer ändå att det kan handla om att 15 000 oförsäkrade arbetslösa kan beröras genomsnittligt även med hänsyn tagen till våra förslag. För att täcka den totala kostnaden för att återställa utbildningsbidragen och höja de nya utvecklingsbidragen till denna nivå tillförs anslaget ytterligare . anslår sammanlagt 4 287 miljoner mer till anslaget A 2 arbetsmarknadspolitiska åtgärder än regeringen. 5.3 Ytterligare särskilda sysselsättningsskapande insatser föreslår inom andra utgiftsområden ett investeringsbidrag inom byggsektorn för om- och nybyggnation om och en omfattande sysselsättningsexpansion inom den kommunala välfärdssektorn omfattande 25 000 anställningar delvis finansierade med a-kassemedel. 5.4 Rätten till kompetensutveckling via framtidsfonder Fördelningspolitik handlar inte enbart om fördelning av pengar. Rätten till kompetensutveckling är minst lika viktig. Den handlar om möjligheten att tillvarata den nya informationsteknikens framsteg liksom annan ny teknik. Det handlar om demokrati och jämlikhet, det vill säga arbetarrörelsens klassiska kamp för människans frigörelse från alla former av förtryck och underordning. Större resurser än någonsin läggs ned på personalutbildning. Dessa satsningar når dock enbart en del. Människor som har de sämsta lönerna och jobb med det minsta arbetsinnehållet får mindre del av företagens kompetensutveckling. För individen innebär detta en permanent tillvaro i arbeten med låg lön och större hälsorisker. Risken blir då att deras ställning på arbetsmarknaden försvagas då kraven på utbildning blir allt större. finns många långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna vid arbetsförmedlingen. I detta sammanhang bör det också uppmärksammas att arbetsmarknaden är i stor förändring. Alltfler får tillfälliga anställningar eller på annat sätt en svagare kontakt med arbetsmarknaden. Det är svårt att via arbetslivsanknutna satsningar nå dessa grupper. Här måste samhället i andra former satsa hårt på en återkommande vuxenutbildning till de grupper som är i störst behov. Företagens sociala ansvar försvagas. De vinstrika företagen lämnar samhällets problem allt längre bakom sig. Om denna utvecklingstendens stärks innebär detta ett hot mot den demokratiska välfärdsstaten. Det finns mycket starka skäl för att företagens vinster används till att bättre fördela kompetensutveckling i arbetslivet. Ökad kompetens ger flexibilitet att fritt välja arbete . För nationen innebär en svag kompetensutveckling, sämre näringsstruktur, minskad utvecklingskraft och produktivitet, högre kostnader för socialförsäkringar och sjukvård. Svenskt arbets- och näringsliv behöver satsa mer på utbildning för alla och ny arbetsorganisation för att kunna möta framtidens krav. I frågan om kvinnors underordning är kompetensutveckling central. Kvinnor har sämre löner, mer arbetsskador och mindre inflytande i alla maktcentra. Därför är kvinnors rätt till kompetensutveckling en hävstång i kampen för jämställdhet. kommer en avtalsrörelse som utan förslag om mer rättvisa vinstdispositioner försvårar en vettig lönebildning. Löntagarna måste ta del av de rekordhöga vinsterna. Även LO har kommit med ett förslag till utbildningsfonder vilket ligger i linje med vad driver. Detta understryker frågans vikt för arbetarrörelsen. 5.4.1 En arbetsplatsinriktad kompetensutvecklingspolitik Enligt bör medel fonderas för att sedan användas i kompetensutvecklingsarbetet. Detta fondsystem kallar vi för framtidsfonder. Vinstavsättningar ska göras . Ett grundavdrag bör finnas så att mindre företag med dålig lönsamhet inte omfattas av vinstdelningen. En mindre del av vinstavsättningen stannar lokalt. vill betona vikten av fackligt inflytande på alla nivåer. Arbetsgivare och den lokala fackföreningen gör program för hur medlen ska användas. För att få ett yttre omvandlingstryck och nya impulser ska programmet godkännas av den regionala fonden. De lokala parterna ska vara överens om programmet. Kan man inte komma överens inom budgetåret går medlen vidare till den regionala fonden. Merparten av vinstavsättningarna tillfaller en regional fond. I den regionala fondstyrelsen ska bland annat arbetsmarknadens parter och olika arbetslivs- och arbetsmarknadsorgan ingå. Den regionala fonden ska rikta sig till alla arbetsplatser, även kommunala och statliga. Fonden ska dels behandla programansökningar, dels ansvara för uppsökande verksamhet. Den ska också utvärdera arbetsplatsprogrammens resultat. För att få medel från den regionala fonden krävs en egenfinansiering av arbetsgivaren. I avvaktan på ett fungerande vinstdelningssystem avsätter 2 miljarder i form av skatteavdrag. Detta för att verksamheten snabbt ska komma i gång. 5.5 Särskilda åtgärder för arbetshandikappade A 3 Enligt är det flexibla lönebidraget ett bra och nödvändigt system för att arbetshandikappade ska kunna delta på arbetsmarknaden. Det finns ett stort behov av att öka antalet lönebidragsanställningar. Antalet sökande med arbetshandikapp vid förmedlingar och är stort. Vid sidan av dessa finns ett okänt antal arbetshandikappade i andra försörjningssystem som inte finns registrerade som arbetssökande. Med skärpta regler i bl.a. förtidspensionssystem och ett stort mörkertal ökar behoven av lönebidrag. har antalet lönebidragsanställda minskat från ca 50 000 till -97 ca 45 500. Med tanke på att de arbetshandikappade är en prioriterad grupp och att alternativet till lönebidragsanställning är förtidspension eller försörjning via sjuk- eller arbetslöshetsförsäkring är behovet av stor volym av antalet lönebidrag stort. Små volymer försvårar också övergångar från till övrig arbetsmarknad. har tidigare beslutat om att sänka den högsta bidragsdelen till , utom för allmännyttiga organisationer. AMS påpekar i sitt remissvar till att nära 7 000 lämnade sina anställningar med lönebidrag under /96 för att gå till Af/som arbetssökande. De flesta på grund av arbetsgivarnas bristande förmåga att betala en större del av lönekostnaderna när bidragsnivån sänktes. Detta visar på hur känsliga nivåerna på bidragsdelen är. Det ska ställas mot de möjligheter på arbetsmarknaden i övrigt som arbetshandikappade har. upprepar sitt krav om att det för alla arbetsgivare ska vara möjligt att få en bidragsdel på . Detta bör besluta. Genom en kvalitetssäkrad handlingsplan kan förutsättningarna för hur den arbetshandikappade kan klara ett arbete fastställas. Då kan också storleken på lönebidraget fastställas på ett säkrare sätt än . Införandet av ett rekryteringsstöd medför ökade kostnader som en bättre förberedelse inför fastställandet av lönebidragets storlek kan medföra lägre kostnader. Ett särskilt rekryteringsstöd bör införas som ges som högsta bidragsnivå. Detta bör ges regeringen till känna. Lönebidraget är av stor betydelse för målsättning att klara övergångar från . Osäkerhet för i arbetet med övergångar på grund av förändringar i lönebidragsvolymen medför stora problem. Mycket talar för att en särskild kvot eller ett särskilt lönebidrag för övergångar från bör införas. För att ska kunna arbeta långsiktigt måste de säkras tillgång till en viss volym av lönebidrag. Detta bör ges regeringen till känna. Högsta bidragsnivå är 13 700. Detta belopp har legat still . Detta låga oförändrade tak innebär att arbetsmarknaden förblir smal för arbetshandikappade. Möjligheten till personlig utveckling minskas drastiskt. Varför ska just arbetshandikappade drabbas av detta utvecklingstak? Hela arbetsmarknaden bör öppnas för arbetshandikappade. Steg bör tas för att taket ska tas bort. Ett minimum är att nivån på taket följer den allmänna löneutvecklingen. anser att högsta bidragsbelopp ska följa löneutvecklingen. Detta bör besluta. Lönebidraget räknas också i kronor, inte i procent. Detta medför att många lönebidragsanställda inte får sin avtalsmässiga löneökning förrän efter nästa omförhandlingstillfälle av bidraget. anser att bidragsbeloppet ska anges i procent av aktuell lön och att bidraget ska kunna ändras . 5.5.5 Arbetsbiträde och lönebidrag anser att förordningen för arbetshjälpmedel ändras så att begränsningen som säger att arbetstagare som får lönebidrag, skyddat arbete eller utbildning i företaget inte kan få arbetsbiträdesbidrag. Taket för bidrag till arbetsbiträde bör också höjas och knytas till utvecklingen av basbeloppet. Det reella innehållet i åtgärden urholkas annars och arbetet med individuella och meningsfulla handlingsplaner försvåras. anser dessutom att begränsningen i lönebidragsförordningen att lönebidraget och bidrag till arbetsbiträde inte får överstiga den totala lönesumman skall slopas. Det måste vara en saklig bedömning av behoven som ska avgöra. fanns det i förordningen om lönebidrag en bestämmelse om att arbetsförmedlingen, när en omförhandling sker, skall ta hänsyn till om det finns risk för uppsägning vid sänkning av lönebidraget. Enligt bör denna bestämmelse i förordningen återtas. Detta bör ges regeringen till känna. För att skapa fler jobb för arbetshandikappade och för att finansiera regeländringar tillför anslaget A 3 ytterligare . Regeringen säger sig betona vikten av att de mest utsatta grupperna på arbetsmarknaden får del av de statliga insatserna för att få och behålla ett arbete. I praktiken ser det dock annorlunda ut. menar att de funktionshindrade har drabbats hårt av de senaste årens neddragningar. har haft anställningsstopp och antalet arbetstillfällen för arbetshandikappade har minskat med 2 700 personer. Detta innebär en ökad belastning på anslagen för socialförsäkring och a-kassa. Arbetslösheten är hög för de funktionshindrade och långtidsarbetslösheten ökar. Enligt den SCB-studie som redovisades ligger förvärvsfrekvensen endast på . För utvecklingsstörda och psykiskt funktionshindrade handlar det om bara tio till tjugo procent. Detta är inte en acceptabel situation om vi vill göra anspråk på att hävda ett solidariskt arbetsliv med rätten till arbete för alla. har avvisat regeringens förslag till besparingar för utöver vad som kan inom ramen för en rimlig effektivisering. har också uttalat farhågor för utvecklingen inom området. Det är förvånande att regeringen nu ytterligare skärper resultatförbättringskraven genom att inte ge någon kompensation för de funktionshindrades löneutveckling. Konsekvensen kommer återigen att bli att antalet arbetstillfällen minskar inom . Det är orimligt att förutsätta att löneutvecklingen för arbetshandikappade ska kunna kompenseras med ytterligare effektiviseringar. Vi bedömer att kan garantera 700 arbetstillfällen. Ett alltför hårdfört rationaliseringsbeting riskerar kvalitén på arbetstillfällena och personalutvecklingen. Tvärtom borde sociala stödinsatser och vidareutbildning utvecklas för att stärka arbetsförmågan hos de funktionshindrade och därmed underlätta övergången till den ordinarie arbetsmarknaden. Vi vill använda för detta ändamål. Det är viktigt att utnyttja den potential som utgör. Företaget har ju tidigare erbjudit sig att för skapa 1500 nya jobb för arbetshandikappade genom att utnyttja sina affärsmässiga möjligheter. beräknar således att ett utrymme om garanterar mer än 2 000 arbetstillfällen för de arbetshandikappade. Dessa medel tillskjuts anslaget B 6. delar regeringens mål för jämställdhetspolitiken. Däremot kan vi inte ställa oss bakom stora delar av den verklighetsbeskrivning regeringen lämnar. Kvinnor är, och identifierar sig som, en del av arbetskraften. I den meningen har kvinnors ställning på arbetsmarknaden befästs. Däremot har kvinnors deltagande i arbetskraften sjunkit med . Kvinnors arbetslöshet är större än männens, detta utan att deltidsarbetslösa ingår i statistiken. Alltfler kvinnor tvingas in i osäkra anställningar i form av korta visstidsanställningar. Kvinnors ställning på arbetsmarknaden har försvagats. De senaste årens budgetsanering har framför allt drabbat kvinnor. Nedskärningarna i offentlig sektor innebär att över 100 000 kvinnor har fått lämna sina arbeten i offentlig sektor och tvingats in i passivt bidragsberoende. har nedskärningar och regelförändringar i sjukförsäkringssystem, arbetslöshetsförsäkringen och bostadsbidrag gjort att allt fler kvinnor minskat sitt ekonomiska oberoende. I de flesta ensamhushåll med ett barn är det oftast en kvinna som är ensamförsörjare. För allt fler av dessa har de senaste årens hårdhänta nedskärningar inneburit att de inte klarar sin egen försörjning, utan tvingas leva under fattigdomsstrecket eller söka socialbidrag för sin överlevnad. är kritiskt till att regeringen inte följt upp de beslut som fattades års kvinnokonferens i .