mot · GL02So407 · 1997-10-06 00:00:00 — Som redan påpekats har den skattefinansierade äldreomsorgen trängt ut annan verksamhet på det här området, vilket öppnat möjligheter att ta ut avgifter, som egentligen borde rubriceras som skatter. Avgiftsuttaget (egentligen skatteuttaget) uttas också i vissa fall efter en progressiv skala. (Se exemplet ovan.) Progressiva avgifter när dessa senare relateras till inkomster bör icke tillåtas. Regler härom bör införas i KL. Motiveringen är att olika samverkande progressiva taxor/avgifter förstör den logik som dock torde eftersträvas i de statliga skatte- och bidragssystemen. För att främja konkurrensen på service- och omvårdnadsområdet bör kommunerna åläggas att en gång annonsera eller på annat sätt informera medborgarna om vilka självkostnader de tillämpar för olika service- och omvårdnadsområden samt hur service- och omvårdnadstaxorna är konstruerade. Denna typ av upplysningar kommer att skapa incitament för privata vårdgivare att försöka skapa nya, billigare och bättre lösningar på detta tjänsteområde. Taxesättning, omsorgsbedömning och kommunernas myndighetsutövning Kommunerna använder sig av myndighetsbedömning, när de anger vilka personer som har rätt till service och hur mycket service de har rätt till. Den enskilde bör, efter att ett sådant beslut fattats, ha rätt att skaffa sig de godkända tjänsterna på den privata marknaden. Eftersom kommunens tjänster, som innehåller en betydande skattefinansiering, inte utnyttjas av den enskilde, bör avdrag med åtminstone minst hälften av kommunens självkostnad för nyttjad tjänst göras från kommunalskatten eller, om den avgift den enskilde betalat är lägre, avdrag med erlagt belopp. En annan metod är att den enskilde erhåller en voucher motsvarande av kommunens självkostnad för den aktuella tjänsten. I lag fastställt förbehållsbelopp vid särskilt boende Enligt uppgift saknar 47 kommuner uppgift om förbehållsbelopp trots att ett sådant belopp ska tillämpas enligt socialtjänstlagen. Detta måste innebära att 47 kommuner sannolikt bryter mot om inte socialtjänstlagen så mot kommunallagens likställighetsprincip. Har kommunen inte fastställt ett fast förbehållsbelopp är det i praktiken omöjligt att beräkna avgifterna i det särskilda boendet och för omsorgsdelen i hemtjänsttaxan på ett korrekt sätt. Den enskilde pensionären (eller make eller barn) kan således i realiteten inte kontrollera om kommunen utövar en korrekt myndighetsutövning. Detta är inte acceptabelt. Förbehållsbeloppen varierar mycket kraftigt över landet och vidare har det framkommit att kommunerna alltför ofta inte följer sina egna fastlagda regler om förbehållsbelopp. Ett förbehållsbelopp bör i lag fastställas till , dvs det belopp som de sociala myndigheterna har rekommenderat. Detta belopp bör gälla dels avgifter gällande särskilt boende, dels för omsorgs- och servicetaxor i . Förbehållsbeloppet bör också kunna utnyttjas för att säkerställa ett minsta belopp till pensionärer som bor hemma sedan de betalat egenavgifter eller motsvarande för läkemedel, tandvård och avgifter för primärvårdsbesök. (Denna princip tillämpas redan för särskilt boende.) De förändringar som skett både inom pensionssystemet (icke full indexuppräkning) och inom BTP liksom höjda egenavgifter inom vården har i vissa fall skapat besvärliga ekonomiska förhållanden. Till detta kommer att hyreshöjningar, inte minst på grund av den höjda fastighetsskatten, ökat betydligt mer än KPI , ett förhållande som är extra kännbart eftersom bostadskostnaderna för de flesta pensionärer är en förhållandevis tung post i budgeten. Hyresnivån på bostadsorten, bostadens belägenhet och ålder, sammansättningen av pensionärens inkomster etc. gör det svårt att generellt dra säkra slutsatser om vilka hushåll som drabbats mest. För att ingen pensionär på grund av de senaste årens neddragningar av pensioner och höjda vårdavgifter m.m. skall hamna under förbehållsbeloppet , bör pensionsmyndigheten automatiskt vid utbetalning av pension kunna pröva om den enskildes pension räcker till det fastställda förbehållsbeloppet. En likartad prövning görs redan nu vad gäller avgifter inom den slutna sjukvården. Rutinerna torde dock komplicerats av att kostnadsansvaret för sjukvården nu helt ligger på landstingen, medan pensionerna utbetalas från det statliga socialförsäkringssystemet. Försäkringskassorna har uppgifter om pensionärernas inkomster och, i det fall BTP utgår, om aktuell hyra. Om vårdavgifter drabbar en pensionär hårt bör den enskilde (eller den som handhar den enskilde pensionärens ekonomi) rapportera förhållandet till . Om förbehållsbeloppet då underskrids bör i första hand hemtjänst- och kommunernas avgifter reduceras samt landstingens avgifter så länge aktuella förhållanden gäller. Redan nu bör förbehållsbeloppet kunna lagregleras när det gäller särskilt boende och avgifter gällande service- och omsorgstaxor. bör vidgningen av tillämpningen med förbehållsbelopp utredas gällande egenavgifter inom sjukvård, läkemedel och tandvård för pensionärer som bor hemma. Utredningen kan då också i sina direktiv få i uppgift att följa upp hur lagstiftningen om förbehållsbelopp fungerar inom den kommunala omsorgsverksamheten. Kommun- och landstingsföreträdare brukar hårt kritisera förslag om lagfästa regler av nu beskrivet slag och hävdar att den kommunala friheten inskränks på ett skadligt sätt. Mot detta kan anföras att lagar av detta slag är till för att skydda medborgarna mot beslut och handläggning i kommunerna, där reglerna annars på grund av sin konstruktion kan omintetgöra den kommunala verksamhetens legitimitet i medborgarnas ögon. Lagstiftningen måste således här både skydda medborgarna och demokratins legitimitet. Detta väger tyngre än den kommunala friheten. Fastställande av taxor gällande särskilt boende för makar Regeln om sammanläggning av makars inkomster, där den ena måste tagas in på sjukhem eller liknande (särskilt boende) fungerar någorlunda tillfredsställande, om det är den make som har högst inkomst som måste erhålla vård i särskilt boende. I motsatta fall skapas oacceptabla problem. Här måste reglerna ändras. Enklast är att använda tudelningsregeln när make med högst inkomst får vård utanför hemmet. I motsatt fall måste kommunen vid beräkningen av taxa avstå från sammanläggning och tudelning av inkomsterna. Det hastar att genomföra sådana bestämmelser, varför en sådan regel bör lagfästas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om precisering av socialtjänstlagens 35 §, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tillämpning av självkostnadsprincipen vad gäller taxor som har samband med myndighetsutövning, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att förbud mot inkomstrelaterade och progressiva taxor bör införas i kommunallagen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att primärkommuner som handhar service och omvårdnadsverksamhet skall ge information om beräkning av självkostnader för olika service/omvårdnadsslag, att hos regeringen begär en utredning om skatteavdrag från kommunalskatten alternativt införande av voucher för service och omvårdnad i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar att förbehållsbeloppet enligt 35 § socialtjänstlagen skall fastställas till i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar att avgifter och förbehållsbelopp för makar, där make med lägst inkomst intas i särskilt boende, beräknas utan sammanläggning och tudelning av makarnas inkomster i enlighet med vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär en utredning om att förbehållsbeloppet även skall tillämpas när det gäller avgifter för läkarvård, läkemedel och tandvård i enlighet med vad som anförts i motionen.