mot · GK02Ub20 · 1997-04-03 00:00:00 — sänkt skolpliktsålder, med möjlighet förde barn som har behov därav att uppskjuta skolstarten ,-- likvärdiga villkor skall gälla mellan enskilda och offentliga huvudmäninom förskola och skolbarnsomsorg,-- likvärdiga villkor skall gälla mellan alla olika typer av verksamhet inomförskolan (familjedaghem, deltidsgrupp och daghem) och skolbarnsomsorg(familjedaghem, integrerad skolbarnsomsorg och fritidshem).-Vårt ställningstagande i fråga om 6-åringarna leder till att viifrågasätter "mellanformer", s.k. förskoleklasser, somregeringen nu lanserar (Samverkan för utveckling, Ds1997:10). Att den socialdemokratiska regeringen inte klararav att ta ställning i frågan om skolstart utgören grogrund för förvirring om vad som gäller försexåringarnas skolgång. Oklarheten leder till brister iinsikten om att det är skillnad på (frivillig) förskola och(obligatorisk) skola. Ett rakt beslut om sänkt skolstartsåldervore bättre än frivilliga förskoleklasser. Därtill kommer attdet är viktigt att riktlinjerna för förskoleverksamheten gessådan utformning att fristående förskolealternativ intestoppas. Pedagogisk utveckling och många nya friståendegrundskolor har vuxit fram ur alternativ barnomsorg undersenare år. Vad gäller den relativt brokiga sexårsverksamhetsom utvecklats i kommunerna bl.a. som en följd av beslutetom en flexibel skolstart finns anledning att understryka attmånga verksamheter håller hög kvalitet och ger viktigaerfarenheter vid sänkt skolstartsålder. Att skolansverksamhet måste förändras om eleverna börjar skolantidigare är självklart.På många håll gynnas daghem och fritidshem med offentlig huvud-man på andra huvudmäns och organisationsformers bekostnad. Skälen fördetta är rent politiska och har inget att göra med barnens behov ellerföräldrarnas önskemål.För att återskapa likvärdiga villkor måste det återigen bli en skyldighet förkommunerna att ge bidrag till enskilda huvudmän. Förslag med dennainnebörd presenteras i vår partimotion om ändringar i socialtjänstlagen(1996/97:So44). Dessutom bör kommunerna själva sträva efter bredd ochmångfald inom den egna verksamheten vad gäller olika verksamhetsformer.Kravet på likvärdiga villkor för olika huvudmän har dock ytterligare enorsak. Många skolor, fristående såväl som offentliga, erbjuder i dagföräldrarna en "helhetslösning" med förskola och skolbarnomsorg. I mångafall är det en förutsättning för att föräldrarna skall kunna välja en vissskola. är kommunerna tvungna att ge bidrag till fristående skolor men de kansedan, helt lagligt, neka huvudmannen stöd för förskoleverksamhet och/ellerskolbarnomsorg. Härigenom kan kommunen indirekt strypa verksamheten vidfriskolan. Detta är oacceptabelt och visar på vikten att återinföra skyldighetenför kommunerna att ge bidrag till enskilda huvudmän inom förskola ochskolbarnsomsorg.GrundskolanFlera av de frågor som rör berörs i andra delarav denna motionen. Att stimulera skolornas arbete för att nåde nationella målen för skolverksamheten är den viktigasteuppgiften. Vad gäller frågan om målstyrning kan vikonstatera att den socialdemokratiska regeringen, fögaförvånande, har svårt att acceptera det vidgade utrymmeenskilda skolor och eleverna fått. Å ena sidan aviseras attgrundskolans timplan bör ändras för att ge skolor "bättremöjligheter att anpassa timplanen efter lokala behov". Åandra sidan aviseras att regeringen avser att komma medförslag som ger "slöjd, idrott och hälsa mer tid". Dessamotsägelsefulla löften skall dessutom tillgodoses "inomramen för nuvarande totala timtid". Vi anser inte att det i anledning att nationellt reglera timplanen ytterligareinom ramen. Sådana förändringar blir endera tämligenmarginella till sin betydelse, alternativt medför de allvarligainskränkningar i ett eller flera ämnen. Risken är dessutomstor att det blir elevens val som beskärs, närämnesföreträdarna gjort upp. Vi förordar i stället enkontinuerlig uppföljning av hur skolorna användertillgängligt utrymme för skolans respektive elevernas valsamt för ämnesintegrerad undervisning.Utöver betydelse när det gäller att ge alla barn en gedigengrund för vidare utbildning vill vi särskilt påpeka skolans ansvar atttillsammans med hemmen fostra barn och ungdomar.Vi är allvarligt bekymrade över de otaliga rapporter som kommer ombristande ordning, skolk, koncentrationsproblem, mobbning, våld m.m. somkommer från skolan. Alarmerande är att kriminaliteten sjunker ner i åldrarnaoch att drogproblemen ökar.Skolan måste precis som alla andra arbetsplatser definiera regler förverksamheten och se till att alla berörda är informerade om och välinförstådda med såväl motiven för som innebörden av reglerna. Informationoch diskussion om sådana frågor är viktiga att ta upp med elever och föräldrarsåväl vid inskrivning och upprop som vid utvecklingssamtal ochföräldraträffar. Att kunna passa tider, lyssna, kommunicera i civiliseradeformer, visa artighet osv. är kunskaper som inte bara krävs för att ge entrevlig arbetsmiljö för alla i skolan utan också för framtiden. Naturligtivsmåste kraven anpassas till barnens ålder, men vi gör den unga generationenen otjänst om vi låter gränserna för vad som är rätt och fel flyta. Att inteställasamma krav i skolan som på andra arbetsplatser är att devalvera skolansbetydelse. Vi ser fram emot regeringens utlovade förslag vad avser ytterligareinsatser för att förebygga och ingripa mot mobbning.Svensk lag gäller också i skolorna. Det finns tendenser till att skolanskriver sina egna lagar och tänjer gränserna för vad som accepteras och inte.Det gäller i synnerhet som skolan har mycket små möjligheter att vidtadisciplinära åtgärder för grövre förseelser. Med tanke på de problem som finns med ungdomskriminalitet är det därför viktigt att denna utvecklinginte fortskrider. Skolans personal måste ges goda kunskaper om lag och rätt.Samarbetet mellan skola, hem, polis och sociala myndigheter måste utvecklasså att vuxenvärlden på ett tidigt stadium och konsekvent kan gripa in ochagera när barn och ungdomar riskerar att råka illa ut. Det behövs fler ochbättre utbildningsalternativ för problemelever. De som sköter sig i skolanmåste få arbetsro och de som inte klarar av att följa rimliga regler måste gessärskilt anpassad utbildning och fostran. Detta gäller för övrigt också pågymnasiet, dit även mycket dåligt motiverade elever hänvisas trots attskolorna ofta saknar de resurser som krävs för att ge dem adekvat stöd ochundervisning.Av rapporter om neddragningarna i skolan kan man dra mångaslutsatser. Det gäller i synnerhet som anslagen för undervisning minskatkraftigt, medan lokalkostnaderna stigit. Regeringen drar som enda slutsatsvad avser skolans ekonomi att kommunerna bör åläggas att ge eleverna friaskolmåltider i och gymnasiet lagstiftningsvägen. Vi anser attbetydelsen av att barn och ungdomar äter ordentligt för att orka medskolarbetet är odiskutabel. Däremot anser vi att frågan om hur skolmåltids-verksamheten bäst organiseras och finansieras även fortsättningsvis böravgöras lokalt.Elever med behov av särskiltstödDet nya betygssystemet synliggör att många elever inte nårtillräckligt goda studieresultat i ett eller flera ämnen.Problemet är inte nytt och det finns inget som säger attelevernas kunskaper är sämre än tidigare generationers.Däremot är målen för vad skall uppnå högremed den nya läroplanen och tydliga kunskapskriterier. Viutgår från att regeringen mycket noga följer upp att skolornaanvänder de resultat som uppvisas i nationella kunskapsprovoch i samband med betygssättning för insatser som kanhjälpa eleverna att skaffa sig de kunskaper och färdighetersom krävs för betyget Godkänt.Det är mycket oroväckande att av eleverna lämnargrundskolan utan fullständiga betyg och med otillräckliga kunskaper ochfärdigheter i läsning, skrivning och räkning. Enligt vår mening borde debattenom längd handla mer om undervisningsresultaten än antalet år.Alla elever skall ges möjlighet att uppnå kunskapsmålen innan de lämnargrundskolan. Det innebär att flertalet elever kommer att tillbringa igrundskolan medan andra behöver längre eller . Det väsentliga äratt den enskilde eleven är förberedd för studier i gymnasieskolan.Vi vill understryka att det enligt grundskoleförordningen är ett krav attelever med behov av stöd får ett åtgärdsprogram. Elever med svårigheter iskolarbetet måste tillförsäkras kontinuitet i och återkommande uppföljning.Vi anser att det är viktigt att eleven, föräldrarna och skolan samarbetar ochdet är skolans ansvar att ta initiativ till en sådan samverkan.GymnasieskolanDet är ett steg i rätt riktning att socialdemokraterna äntligenhar insett att det är nödvändigt att göra justeringar igymnasieskolan. Trots massiv kritik och väldokumenteradesvårigheter, främst när det gäller yrkesprogrammen, haromtänkandet suttit långt inne. Däremot har de förslag tillförändringar som redovisas i skrivelsen för litet substans ochlöser inte problemen i gymnasieskolan.Antalet kärnämnenI skrivelsen konstaterar regeringen att kurserna i kärnämnenareligionskunskap, naturkunskap och estetisk verksamhet ärför korta och att de innebär en onödig splittring och småmöjligheter för eleverna att se helheter och samband.Regeringen avser att göra en utredning av konsekvensernaför både gymnasieskolan och den gymnasialavuxenutbildningen om den sammanlagda omfattningen i treav dessa ämnen, dvs. 90 gymnasiepoäng, kan utnyttjas för atti stället studera ett av ämnena. Ämnet historia skulle i så fallockså införas som ett ytterligare val. Vi välkomnar att ävenregeringen numera har kommit till insikt om att antaletkärnämnen bör minskas.I den kommittémotion om gymnasieskolan som Moderata samlingspartietväckte under den allmänna motionsperioden (Gymnasieskolan1996/96:Ub240) föreslogs att antalet kärnämnen skulle minskas till ämnenasvenska, engelska, matematik, samhällskunskap samt idrott och hälsa. Dettaförslag avslogs av . Vi vidhåller vår tidigare ståndpunkt ochanser fortfarande att de ämnen som är kärnämnen skall ingå somkaraktärsämnen i programmen, men omfattningen av dem i respektiveprogram bör utredas. Det utrymme som skapas i vår modell skall användasför elevens tillval eller ämnesfördjupning. Tanken är att eleven skall få merinflytande över ämnesvalet vilket ökar intresset för studierna.Alternativa kurser i kärnämnenaÄven om kraven på stärks och gymnasieskolanändrar arbetssätt kommer det ändå att finnas elever som harbehov av kurser med en annan ambitionsnivå i kärnämnena.Det får inte vara ett självändamål att alla elever skall fågrundläggande behörighet till högskolan efter avslutatgymnasieprogram. I stället för att som låta en gruppelever få betyget Icke godkänd i kurser i kärnämnena föreslårvi att det skall finnas alternativa kurser, främst i ämnenasvenska, engelska och matematik, där målen sätts lägre.Dessa kurser skall inte ge generell behörighet till högreutbildning. Självfallet skall möjligheterna till att kompletteraoch läsa in en högre kurs finnas.Ett nytt tekniskt programDen tekniska grenen inom naturvetenskapsprogrammet harbetydligt färre elever än den tidigare tekniska linjen. Antaletelever som läser teknik har halverats mellan 1990 och 1995.Detta är en utveckling som är djupt olycklig och som måsteåtgärdas, vilket vi också påpekade i vår motion omgymnasieskolan. Regeringen bedömer i skrivelsen att detfinns starka skäl att skapa ett nytt teknikinriktat program,som i större utsträckning än nuvarande tekniska gren inomnaturvetenskapsprogrammet kan stimulera elevernas intresseför teknik och teknisk utveckling. Ett förslag med dennainnebörd kommer vi moderater att stödja i riksdagen.Behovet av ett sådant program är väldokumenterat och vi troratt det kan innebära en förstärkning av nyrekryteringen tillnaturvetenskapligt och tekniskt inriktade utbildningar.Fristående gymnasieskolorIntresset för gymnasieutbildningar i fristående skolor ärmycket stort. Särskilt intressant är att flera skolor lyckaslocka många sökande till utbildningar som i den kommunalaskolan är mindre eftertraktade. Därtill kommer att dessaskolor bättre än kommunala motsvarigheter lyckasförverkliga många idéer om pedagogisk förnyelse.Industrigymnasierna är ett tydligt exempel på detta. Delyckas bättre än motsvarande kommunala skolor att rekryteraelever till utbildning vid industriprogrammet.Betygsgenomsnittet vid antagning är väsentligt högre ochfler flickor söker till utbildningarna.Industriskolorna har av naturliga skäl bättre förutsättningar att klara målenvad gäller APU. Samarbete och integration mellan utbildning och arbets-platser är betydligt mer utvecklat än vad det är i den kommunala skolan.Eleverna ges möjligheter till sommarkurser och praktik, och i många fallerbjuder skolorna ett specialutformat program som ger eleverna mer under-visningstid.I utvecklingsplanen skriver regeringen: "I den reformerade gymnasieskolansaknas nationella program som ligger i fältet mellan yrkesutbildning ochnaturvetenskapsprogrammet. Utvecklingen av specialutformade programinom området visar på ett sådant behov." De fristående gymnasieskolorna harvarit en föregångare och pådrivare när det gäller integrationen mellanyrkesprogram och naturvetenskapsprogrammet i form av specialutformadeprogram.Trots alla positiva erfarenheter valde regeringen i propositionen omfristående skolor att komma med förslag som innebär stora svårigheter förframväxten av alternativ till den utbildning som ges i kommunerna. Detta ärsärskilt tydligt då bedömningen av hur en ny gymnasieskola påverkarnärliggande utbildning skall göras av respektive kommun i stället förregionala myndigheter.Skola - arbetslivSvensk yrkesutbildning saknar i en internationell jämförelseen naturlig koppling mellan arbetsliv och skola. Det är intebra. I våra främsta konkurrentländer satsar arbetslivet mer påyrkesutbildningen - både ekonomiskt och personellt - än vadsom sker i vårt land. Det är nödvändigt att ändra på dettaförhållande, om resultaten skall kunna motsvara de krav ochsnabba förändringar som finns inom arbetslivet. Vi kaninte fortsätta med att ha ett slutet offentligt skolsystem sominnebär att skolan förmedlar både teoretiska och praktiskakunskaper. De yrkesförberedande utbildningarna måstekunna hävda sig internationellt. För att lyckas krävs det attskola och arbetsliv tar ett betydligt större ansvar ochsamverkar. Engagemanget från arbetslivets sida måste öka.På samma sätt måste skolan lära sig att arbeta tillsammansmed arbetslivet.APUI dag har skolan ansvaret för yrkesutbildningen igymnasieskolan och det är skolan som har ansvaret för att tafram . På de yrkesinriktade programmen skallminst av undervisningen vara förlagd till en ellerflera arbetsplatser. Detta har blivit både ett "golv" och ett"tak" vilket är olyckligt. I en internationell jämförelse är denarbetsplatsförlagda delen av yrkesutbildningen i Sverigemycket liten. Rapporter från både visar att många skolor inte kan få ut sinaelever på APU i den omfattning som regering och riksdagbeslutat och att det finns kvalitativa problem med APU:n.Detta är allvarligt. En orsak till problemet är att incitamentetbland företagen för att ordna är svagt. Ett annatproblem är att APU:n ofta skall ske på skolans villkor bådevad gäller tid och innehåll.Kommittén för gymnasieskolans utveckling har i sitt senaste betänkandeföreslagit att minimigränsen för APU:n skall höjas.Regeringen delar denna uppfattning. Det är positivt och det går i linje medvad vi har pläderat för. Däremot anser vi att det är nödvändigt också söker en finansieringsmodell som gör det attraktivt förarbetsplasterna att ta emot APU-elever. I denna fråga har regeringen ingenåsikt och samma sak gäller det förslaget till "en ny modern lärlings-utbildning" där uppenbarligen regeringen räknar med att arbetslivet tar på sigen stor utbildningsuppgift utan någon som helst ersättning eller skatte-befrielse från det offentliga. I betänkandet "Höj ribban" (SOU 1994:101)föreslogs en finansieringsmodell för APU:n som regeringen med fördel bordepröva.En modern lärlingsutbildningRegeringen har gjort ett stort nummer av att man tänkerinföra "en ny och modern lärlingsutbildning". De två förstaåren skall vara skolförlagda och de två nästföljande skallvara förlagda till en arbetsplats. Eleven har elevstatus ochskolan har det övergripande utbildningsansvaret för elevenäven under lärlingsåren. Förslaget är ett steg i rätt riktningmen som vanligt når regeringen inte ända fram.Verkligheten är att det är fullt möjligt att genomföra lärlings-utbildning. Intresset har emellertid varit lågt, för att inte säga obefintligt,vilket vi beklagar. Huvudproblemet är att få företag ställer upp mednödvändiga lärlingsplatser och att arbetsmarknadens parter inte visat vilja tillatt ta nödvändiga initiativ. Ytterligare ett problem har varit att eleverna inte itillräckligt omfattning fått information om de möjligheter som redan finns. Vitror därför att man lurar sig själv om man tror att en fungerande lärlings-utbildning kan åstadkommas genom lösa kontakter med arbetsmarknadensparter där skolan skall ha ansvaret för hela utbildningen, medan företagen,utan ersättning, förutsätts bidra med platser. Ett annat skäl till att lärlings-utbildningen har en liten omfattning är dels att den ligger inom detindividuella programmet, dels att skolorna sällan informerar eleverna ommöjligheten till lärlingsutbildning. Därför bör lärlingsutbildningen liggaunder ett eget program - Lärlingsprogrammet - och få den struktur som visenare kommer till.Det stora problemet är att arbetslivet har ett för litet inflytande över ochdärmed ansvar för gymnasieskolans yrkesutbildning. Det är ett av skälen tillatt många gymnasieskolor har svårt att få ut eleverna på arbetsplatsförlagdutbildning. När nu regeringen väljer den traditionella vägen genom attlärlingarna skall ha elevstatus och att skolan skall ha ansvaret för helautbildningen, oavsett om utbildningen bedrivs i skolan eller på en arbetsplatsoch inte lyckas dra slutsatsen av sitt resonemang i skrivelsen kvarstårhuvudproblemet, nämligen den otydliga ansvarsfördelningen mellan skolaoch arbetsliv.Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att detta förhållande ändras. För attlyckas krävs det förändringar som leder till att både skolan och arbetslivet haransvaret för yrkesutbildningen. En modern lärlingsutbildning, i ordets rättabemärkelse, innebär enligt vår uppfattning att skolan tar ansvaret förutbildningen och arbetslivet för de avslutande, i deflesta fall förmodligen två, åren. Företagen/arbetsplatsen borde som i t.ex.Norge få ersättning motsvarande kommunens kostnad för yrkesutbildningenunder , som lärlingen under det tredje och fjärde året gesersättning från arbetsplatsen grundad på den insats som lärlingen gör iproduktionen. Därmed skulle ett antal ekonomiska frågetecken i företagenoch för den enskilde undanröjas. Utbildningen bör avslutas med ett gesällprovoch leda till ett yrkesdiplom eller en yrkesexamen. Det återstår att se omregeringen klarar av att lägga sådana konkreta förslag i en proposition somgör lärlingsutbildningen till mer än ytterligare ett utspel.I sin iver att visa att det är en ny lärlingsutbildning skriver regeringen attden form av lärlingsutbildning som den föreslår har en väsentligt högre nivåän nuvarande lärlingsutbildningar och att den har en högre kvalitet och bör gebättre resultat. Det är en märklig slutsats. Den nuvarande lärlingsutbildningenhar minst sex kärnämnen där eleven också kan läsa naturkunskap ochestetiska ämnen. I ett annat sammanhang konstaterar regeringen att kurserna ikärnämnena religionskunskap, naturkunskap och estetiska ämnen är för kortaoch bör läggas samman till ett valfritt kärnämne utökat med historia. Vi harsvårt att se den avgörande kvalitetsskillnaden mellan den nuvarandelärlingsutbildningen och den föreslagna. För det kan väl inte vara 60 av 2 370poäng som är den avgörande kvalitetsskillnaden?Utbildning på entreprenadNu gällande lag möjliggör entreprenad endast i sådanaämnen som enligt skollagen betecknas som estetiska ämnen,ekonomiska ämnen, tekniska ämnen eller yrkesämnen. Lagenom entreprenadförhållanden inom skolan bör förtydligas såatt det blir möjligt för kommunerna att uppdra åtandra utbildningsanordnare att bedriva undervisning inom ettflertal olika ämnen. Att företag på detta sätt får en aktiv roll iskolan ger möjlighet till god undervisning liksom till nyaidéer och förhållningssätt i frågor om organisation,fördelning av resurser etc.YrkesexamenDet är positivt att regeringen nu är beredd att införayrkesexamen på vissa yrkesinriktade program. Vi anser attdet hade varit naturligt att dra den logiska konsekvensen avdetta och införa en examen för alla elever som fullgjort ettnationellt program, oavsett om det är teoretiskt elleryrkesinriktat. En sådan examen skulle tydliggöra vilkaresultat och vilken kompetens eleven uppnått och vorehärigenom ett sätt att kvalitetssäkra allagymnasieutbildningar.Gymnasielärare i yrkesämnenI dagens gymnasieskola har knappt hälften av yrkeslärarnautöver sin arbetslivserfarenhet högskoleutbildning eller YTHmedan de övriga förutom arbetslivserfarenhet har tvååriggymnasieutbildning eller motsvarande. Det innebär atthälften av lärarna i yrkesämnena inte har en djupareämnesteoretisk kompetens än vad deras elever har när delämnar skolan.I höstens budgetproposition skrev regeringen att man hade beslutat om enändring i examensbeskrivningen för gymnasielärare i högskoleförordningen.Det var positivt att regeringen efter en rejäl "långbänk" äntligen tog sigsamman och fattade ett beslut i rätt riktning. Förordningsändringen innebär enhöjning av kraven på teoretisk utbildning för lärare i yrkesämnen genom kravpå högskoleutbildning om minst 60 poäng i de fall relevant sådan erbjuds.Beslutet innebär att man till viss del anpassar yrkeslärarnas förkunskapertill den nya gymnasieskolan. Vi anser att regeringen borde följt förslaget iutredningen om förkunskapskrav om minst 80 högskolepoäng.De flesta av gymnasielärarna i yrkesämnen har "gamla" kunskaper, i denbemärkelsen att det var länge sedan de lämnade sitt yrke för att bliyrkeslärare och att de i liten omfattning är ute på yrkespraktik ellerkompetenshöjande teoretisk efterutbildning. Risken är överhängande attskolan förmedlar kunskap som hör gårdagens arbetsliv till. Därför är detytterst förvånande att regeringen inte tänker göra något åt lärarnasfortbildning och uppdatering i yrkesämnet, vilket är helt nödvändigt.Regeringen kommer inte med några förslag till förbättringar eller idéer tillframtida lösningar.Enligt vår mening måste man koppla uppdatering och yrkespraktik tillnågon form av lärarcertifikat där lärarna regelbundet är ute i arbetslivet ochfår adekvat yrkespraktik. Detta är en nödvändighet om eleverna skall kunnaerbjudas en modern utbildning.PraktikprogrammetEnligt regeringens bedömning behöver det individuellaprogrammet utvecklas kvalitativt för att erbjuda ungdomar engod utbildning som förenar undervisning i vissagrundskolekurser, vissa gymnasiekurser och en yrkesinriktadpraktik - praktikprogram. Enligt vår uppfattning är deåtgärder som regeringen beskriver fullt möjliga att vidta inom det individuella programmet. Det är fulltmöjligt att kombinera grundskolekurser med kurser inomgymnasieskolan samt att ge eleverna praktik i både mindresom större omfattning. Så sker också i mångagymnasieskolor. Snarare pekar regeringens skrivelse på ettannat problem, nämligen att många gymnasieskolor saknartillräcklig fantasi, flexibilitet och är för "fyrkantiga". Detvore bättre om regeringen i stället för att föreslå ett nyttprogram lade ner energi på att introducera dessa skolor iförändringsarbetet och informerade om de möjligheter somfinns inom dagens system.LektorerFör att skolan skall kunna bedriva en undervisning av godkvalitet krävs det fler lektorer i gymnasieskolan. Lektorernaär inte jämnt fördelade över landet utan är koncentrerade runtuniversitetsstäderna. fanns det 956 lektorer igymnasieskolan, varav 885 var i tjänst och antalet är ständigtsjunkande.