mot · GK02Fi42 · 1997-05-02 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:150 ekonomiska vårproposition SammanfattningRegeringen har misslyckats med den ekonomiska politiken.Tillväxten är svag. De stora obalanserna på arbetsmarknadensamt mellan hushållsekonomin och den offentliga ekonominkvarstår och tenderar att förstärkas. sviktarförtroendet för att de politiska åtaganden som gjorts ompensioner, vård, omsorg och utbildning skall kunnafullföljas.I stället för att skapa förutsättningar för nya arbeten väljer den socialdemo-kratiska regeringen att försöka dölja arbetslösheten genom att avvecklaarbetskraft. Genom kraftiga skattehöjningar som fortsätter och nästa årökar bidragsberoendet. medför en illa genomtänkt besparings-strategi att utsatta grupper, exempelvis handikappade och änkor, får en sämresituation.Denna motion syftar till att visa hur det åter skall kunna skapas godamöjligheter för och för de människor som bor i vårt land. Hur desom lever och verkar här skall kunna känna att det går att skapa sig en braframtid i vårt land. Hur kan bli ett samhälle där man kan arbeta,utvecklas och lyckas men också har råd att misslyckas för att man vet att detges nya chanser. Hur kan bli ett land där uppfinningsrikedom,kreativitet och entreprenörsanda uppmuntras.En första huvuduppgift är att återupprätta som en nation iarbete. Hundratusentals människor som kan, vill och borde arbeta ärutstängda från arbetsmarknaden. Alltför många tvingas känna hur det är attinte duga till, att inte vara efterfrågad. Det är i såväl mänsklig somekonomisk mening ett oacceptabelt slöseri. Det behövs en företagandetsrenässans, en modernisering av arbetsrätt och arbetsmarknadspolitik och enskattepolitik som uppmuntrar till initiativ, företagande och arbetsinsatser.För det andra måste det bli möjligt att leva på sin egen lön. är alltför många beroende av det offentliga för sin försörjning. Den socialaväxtkraft som finns hos medborgare som själva bestämmer över sina ekono-miska förutsättningar motverkas i dagens . Med vår skattepolitik blirdet möjligt för låg- och medelinkomsttagare att själva försörja sig. Bidrags-beroendet kan och måste brytas.För det tredje måste det sociala ansvaret hävdas. Förtroendet för att degrundläggande offentliga åtagandena skall kunna fullföljas måste återställas.Rättstryggheten måste stärkas och försvaret kunna utföra sina uppgifter. Detsociala ansvar som ett civiliserat samhälle ålägger det offentliga skall upp-rätthållas.Men tryggheten i ett fungerande samhälle bygger på så mycket mer än denoffentliga sektorn. Strävan skall vara att ge människor möjlighet att byggasin trygghet själva. En god utbildning, ett riktigt arbete, en förvärvsinkomstsom efter skatt räcker till försörjningen, ett eget sparande och fungerandesociala nätverk är viktiga delar av ett mer heltäckande skyddsnät än det somstaten ensam kan erbjuda. I ett socialt rättfärdigt samhälle går bidragen ochsubventioner till få, eftersom de allra flesta själva ges tillfälle att arbetaochförsörja sig.Den moderata budget- och skattepolitiken innehåller betydande skatte-sänkningar som möjliggörs av en mer restriktiv syn på det offentligasuppgifter. Vi är övertygade om att det går att minska den offentliga sektornsandel av ekonomin till förmån för en växande privat sektor. Då fungerarekonomin bättre, jobben blir fler och medborgarnas möjligheter till en egenförsörjning stärks.Det kräver avreglering och avbyråkratisering, men det kräver ocksåbesparingar. Den moderata budgetstrategin utgår från att behovet av bidragoch subventioner minskar, när skatterna sänks för vanliga hushåll. Vårabesparingar inriktas därför på åtgärder som den enskilde klarar att självhantera genom det större utrymme som skattesänkningarna ger, direkt ellergenom ökade möjligheter att spara. Därmed lägger vi grunden till ett växandevälfärdssamhälle, där allas arbetsinsatser tas tillvara, där man kan leva på sinlön efter skatt och där en mer koncentrerad offentlig sektor klarar att lösasina kärnuppgifter.Den ekonomiska utvecklingen1970 var ett av världens rikaste länder. Vår BNP perinvånare var större än genomsnittet i . 26år senare ligger under detta genomsnitt.1996, som var med en helt och hållet socialdemokratiskbudget, låg den svenska tillväxten väsentligt under OECD-genomsnittet. Detta medför att sysselsättningen minskar och arbetslöshetenökar. Den öppna arbetslösheten var av arbetskraften,medan den totala arbetslösheten (öppen arbetslöshet + åtgärder) uppgick till13,. Antalet arbetslösa har 1997 varit större än sammamånad 1996 och 1996 fler än samma månad 1995. StatsministerGöran har själv talat om 1996 som "ett förlorat år".Liksom i tidigare propositioner utgår regeringen i sin medelfristiga kalkylfrån att arbetsmarknaden och framför allt lönebildningen skall fungera bättrei framtiden. I en sådan betingad beräkning kan tillväxten såväl av brutto-nationalprodukten som av nya arbetstillfällen bli relativt hög utan att infla-tionen tar fart. Detta måste betecknas som en glädjekalkyl. Arbetsmark-nadens parter har inte lyckats enas om ett gemensamt förslag för hur löne-bildningen skall förbättras, och regeringen har heller inte föreslagit någonlagändring som skulle möjliggöra en sådan förbättring. En tillväxt enligtregeringens bedömning skulle därför medföra löneökningar långt över deförutsedda. Inflationen skulle därmed ta fart vilket skulle medföra störreräntehöjningar än vad regeringen räknar med. Högre räntor skulle kvävasåväl tillväxten som sysselsättningsexpansionen samt medföra ökade utgifterför den offentliga sektorn.Regeringens ekonomiska politikMed vårpropositionen ger regeringen upp kampen motarbetslösheten. Det regeringen kallar "mestoffensiva sysselsättningsstrategi" går ut på att svenska folketskall arbeta mindre i stället för mer. Genomförtidspensionering och andra manövrer vill regeringenavveckla arbetskraft. Den politiska prestigen av att uppnåhalveringsmålet för den öppna arbetslösheten är tydligenviktigare än ambitionen att ge människor möjlighet attförsörja sig på riktiga arbeten.Vårpropositionen befäster de problem som präglar svensk ekonomi. Deninnebär ökade utgifter, ytterligare höjda skatter och handlingsförlamningbeträffande nödvändiga strukturreformer, särskilt på arbetsmarknaden. 1997hotar att bli ännu ett förlorat år vad avser tillväxt och sysselsättning.Samhällsekonomi är mycket mer än statsfinanser. Men inte ens i dennabegränsade mening stämmer talet om blivande balans. Kostnader för kärn-kraftens förtida avveckling på är inte medräknade,och årliga inbetalningar av premiereservmedel på runt 10 miljarder kronorbetraktas som offentliga inkomster, trots att de utgör individuellt sparande.Om nu regeringen förutser överskott i de offentliga finanserna, är detanmärkningsvärt att den inte föreslår lättnader i det rekordhårda skatte-trycket. I stället planeras för ökade utgifter och ett genomsnittligt överskottpå av bruttonationalprodukten. Vi moderater motsätter oss ensådan överbeskattning av medborgarna.Kosmetiska förändringar av arbetsgivaravgifterna och andra marginellaförbättringar för företagarna skall ses mot bakgrund av att regeringen avseratt avveckla kärnkraften, att den höjt skatterna med över 80 miljarder kronoroch att den genom ovilja till avreglering försvårat för företag att anställa ochdriva verksamhet. Fortsatt motstånd mot och oklarhet beträffandeEMU gör att realräntan förblir hög, vilket avhåller från satsningar i nyainvesteringar och nya företag.Ett i arbeteEn politik som syftar till att eliminera massarbetslöshetenmåste ha som utgångspunkt att de som beslutar om nyaarbeten är de som driver dagens företag och som övervägeratt starta morgondagens. Det är endast om dessa människor,oftast småföretagare, känner att förutsättningarna finns ochatt näringsklimatet är gott, som tillräckligt många nyaarbeten kommer fram.Vår politik för företagande ocn nya arbeten har åtta huvudinslag: Skatterna på arbete och företagande skall sänkas. Konkurrensen måste förbättras. Den kvalitativa kunskapsuppbyggnaden måste ges företräde framförkortsiktig platspolitik. Arbetsmarknaden och lönebildningen måste reformeras för att geutrymme för mera nyskapande. Krånglet måste minska. Arbetsmarknadspolitiken måste effektiviseras för att de arbetssökandesmöjligheter till nya arbeten skall förbättras. måste fullt ut delta i det europeiska valutasamarbetet (EMU). Statlig och affärsverksamhet skall privatiseras.En väsentlig förutsättning för att massarbetslösheten skallkunna elimineras är att beskattningen av arbete, företagandeoch investeringar lindras.Vårt program för bättreskattevillkor för företagande och nya jobb innehåller: Slopad dubbelbeskattning av riskbärande eget kapital. Lindrade skatteregler för fåmansbolagsägare. Generell sänkning av skatten på förvärvsinkomster genomsänkta egenavgifter, sänkta kommunalskatter samt slopadallmän löneavgift. Förlängning av perioden för inbetalning avmervärdesskatt. Fördubblad sänkning av produktionsfaktorbeskattningenav elenergi. Skattereduktion på , alternativt skattereduktionpå i kombination med slopadearbetsgivaravgifter, för reparation och underhåll avbostäder samt för sedvanliga hushållstjänster. Återställande av avdraget för representation. Avvisande av förslaget om en ny förmögenhetsskatt. Återgång till en sjuklöneperiod utan attarbetsgivaravgifterna höjs.Konkurrensen bör förbättras genom att i princip all offentligverksamhet som inte är myndighetsutövning utsätts förkonkurrens. Möjligheterna för kommuner och landsting attbedriva näringsverksamhet bör begränsas kraftigt.Vi förordar en politik som sätter kvalitet och resultat främst. Vi motsätteross regeringens nedrustning av forskningen.För att förbättra arbetsmarknadens och lönebildningens funktionssätt villvi ersätta dagens detaljerade och hämmande arbetsmarknadslagstiftning medett begränsat antal bindande regler. fram till dess att en nyarbetsrättslig lagstiftning kan träda i kraft är vi beredda att pröva mer tempo-rära förenklingar. Hit hör att sätta lagen om anställningsskydd (LAS) ur kraftför nyanställningar och att befria mindre företag från vissa av de arbets-rättsliga regleringarna.Inom arbetsmarknadspolitiken förordas en betydande effektivisering. Enallmän arbetslöshetsförsäkring skall ge alla arbetslösa skydd men samtidigtinrymma starka incitament att ta erbjudet arbete. Därför måste arbetslös-hetsförsäkringen vara tidsbegränsad.Man skall kunna leva på sin lönDen svaga ekonomiska utvecklingen i leder till attallt fler ställs utan möjligheter att själva försörja sig genomeget arbete. Kostnaden för ekonomiskaeftersläpning bärs av alla, men bördan blir tyngst för den somredan har en utsatt situation.Sveriges rekordhöga skatteuttag gör att de som förvärvsarbetar tvingasbetala höga skatter redan vid låga inkomster. Ett vanligt hushåll förfogar föregen del över endast drygt en tredjedel av sina arbetsinkomster. Mer blir intekvar sedan inkomst- och konsumtionsskatter samt löneskatter och socialaavgifter betalats. Skall det bli möjligt för det stora flertalet medborgare attleva på sina egna arbetsinkomster krävs skattesänkningar. Huvudinriktningenbör vara att sänka skatten på arbete genom främst sänkta egenavgifter ochsänkt inkomstskatt för alla.För den närmaste treårsperioden förordar vi i huvudsak följande skatte-sänkningar utöver dem som främst avser företagande och investeringar: Egenavgifterna sänks 1998 och med5,1999. Staten tar över kostnader från kommunerna så attkommunalskatten kan sänkas med 1999 ochytterligare . Grundavdraget höjs till . Ett extra grundavdrag på per barn medgesfr.o.m. 1998 vid den kommunala beskattningen. Genomatt den del av grundavdraget för barn som inte kanutnyttjas mot inkomsten ändå utgår som "negativ skatt"innebär detta en skattesänkning, oavsett inkomst, på drygt3 per barn och år. Den statliga inkomstskatten sänks till redannästa år som fullt inflationsskydd införs. Fastighetsskatten sänks till och till1,under den kommande treårsperioden.Dessutom tas endast hälften av markvärdet upp somunderlag för fastighetsskatt. Avdragsutrymmet för pensionsförsäkringar återställs tillden omfattning det hade innan socialdemokraternareducerade det. Avdrag medges även förpensionssparande för makes räkning. Avkastningsskattensänks dessutom successivt till 10 procent.Det sociala ansvaretOmfattningen av de offentliga transfereringarna ochverksamheten i stat och kommuner är extremt stor i Sverige.Genom de skattesänkningar vi föreslår minskar behovet avbidrag och subventioner. Det allmänna har emellertid ettgrundläggande socialt ansvar. Det är en gemensam uppgiftatt finansiera en bra sjukvård för alla i vårt land liksom det ären gemensam angelägenhet att barnen får en bra utbildning,att äldreomsorgen fungerar väl och att ingen far illa närproblemen inte kan lösas av individen själv.De valfrihetsreformer som påbörjades under borgerliga regeringen mendrogs tillbaka av socialdemokraterna återinförs och fullföljs.Föräldrar bör ges rätt och möjlighet att själva ta ansvar för sin barnomsorggenom avdragsrätt för barnomsorgskostnader och genom vårdnadsbidragtillsammans med återställd frihet att välja barnomsorgsform.Genom en nationell skolpeng som administreras av staten och följer elevenkan föräldrar tillsammans med sina barn välja skola i den kommun där debor eller i en annan kommun. Undervisningen kan bedrivas i regieller av en fristående skola.Valfrihet och konkurrens inom sjukvården gynnas av en allmän hälsoför-säkring där kostnaden för den gemensamt finansierade vården följerpatienten. Det skall vara möjligt att välja vård i offentlig regi eller hos en-skilda vårdgivare. Genom att den offentliga verksamheten öppnas för kon-kurrens på lika villkor ökar effektiviteten som medborgarnasvalfrihet blir verklig.Det finns verksamheter som i den nödvändiga prioritering som sker i kom-muner och landsting måste efterställas kärnuppgifterna. Exempelvis ägnarsig landstingen åt en mängd verksamheter som inte har med sjukvårdatt göra.För att skapa förutsättningar för skattesänkningar som stärker medborgarnaoch får ekonomin att fungera bättre föreslår vi att kostnadsdrivande regel-system avvecklas eller förenklas. Det gäller exempelvis socialtjänstlagen sommåste reformeras för att ge kommunerna möjlighet att välja det stöd sompassar bäst i det enskilda fallet.Vi avvisar den ökning av statsbidragen till kommuner och landsting somföreslås av regeringen i vårpropositionen. Vidare föreslår vi att statenbehåller ansvaret för att finansiera assistansersättningen för handikappade.En ekonomisk politik för tillväxt och nya arbetenRegeringen vill sätta som mål att hålla ett överskott i deoffentliga finanserna på av BNP i genomsnitt överkonjunkturcykeln. Det innebär en prioritering av offentligkapitalbildning framför enskild i ett läge där den enskildakapitalbildningen måste öka. Ett sådant mål leder dessutomtill en alltför stram finanspolitik och håller därmed tillbakatillväxten.Balans i de offentliga finanserna över konjunkturcykeln bör i stället varamålet för regeringens och beslut angående statsbudgeten. Denekonomiska tillväxten gör då att statsskulden successivt minskar i för-hållande till BNP.Stabila priser är en förutsättning för en god långsiktig tillväxt. Inflationenhar bringats ned till en låg nivå. Att de nominella räntorna fortfarande ärhögre än i omvärlden visar dock att de finansiella marknaderna inte harförtroende för att inflationen skall förbli låg. trovärdighet iinflationsbekämpningen skulle kunna stärkas genom att blir mersjälvständig i enlighet med vad vi förpliktat oss att genomföra innan EMU:stredje fas träder i kraft . Som förberedelse för snabbastmöjliga övergång till den gemensamma valutan bör också skyndsamtsöka inträde i ERM.Lägre utgifter - lägre skatterI motionen redovisas en samlad strategi för lägre offentligautgifter och därmed lägre skatter för enskilda och företag.Genom en sådan förändring stärks såväl växtkraften i densvenska ekonomin som enskilda människors möjlighet attråda över den egna tillvaron. En sådan politik är engrundläggande förutsättning för framväxten av ökatföretagande och nya arbetstillfällen.För redovisar vi en budget som är i balans 1998 samthar ett överskott om 10 respektive för åren 1999 och2000. Den högre tillväxten kan förväntas följas av enlägre tillväxt . Genom ett överskott under de första årenuppnås den av oss eftersträvade balansen över konjunkturcykeln.För 1998 föreslår vi en lägre utgiftsnivå än regeringensoch skattesänkningar på . föreslås lägre utgiftermed och skattesänkningar på . För år2000 slutligen blir det lägre utgifter med ochskattesänkningar på . Det bör observeras att vi använderde 15 respektive som regeringen avser att "överföra" tillden privata sektorn 1999 och 2000 till skattesänkningar.Låt människor och företagväxaEn ny fattigdomMånga människor far illa i dagens . Den storaarbetslösheten utesluter människor från den gemenskap somföljer av ett riktigt arbete. Den svaga ekonomiskautvecklingen och de höjda skatterna gör att många lever påsmala marginaler och har svårt att klara också marginellaförändringar i inkomsterna. Den trygghet somvälfärdssystemen skulle garantera urholkas sommånga hushåll inte har tillräckligt stora egna inkomster efterskatt för att kunna anpassa sig. Många saknar ocksåbesparingar som skulle kunna fungera som buffert vidtillfälliga svårigheter eller när något oförutsett inträffar.Sammantaget finns det många svenska hushåll som intehar acceptabel kontroll över sin egen vardagssituation.Arbetslösheten är en viktig förklaring till problem, men äveninnan arbetslösheten sköt i höjden har vårt samhälle haft svårt att göra detbästa av sina tillgångar.Det har primärt inte gällt huruvida vi effektivt kunnat nyttja det somnaturen skänkt oss - tvärtom har de svenska företag som brutit malmen ellerförädlat stålet och skogen varit verksamma och framgångsrika på eninternationell marknad.Vår oförmåga att göra det bästa av vårt samhälles förutsättningar harsnarast handlat om det som inte syns, om det som inte finns men som skulleha kunnat finnas. Det är då inte en fråga om råvaror eller energi, utan omuppfinningsrikedom och kreativitet. Det har varit alltför svårt för alltförmånga att komma till sin rätt. När vi inte klarar av att dra nytta av varjeindivids extra ansträngning, talang och kreativitet stannar utvecklingen avoch vårt samhälle halkar efter. Massarbetslösheten är bara ett tecken på att viblivit sämre på något som vi varit dåliga på under lång tid.Förutsättningarna har funnits där, men medborgarnas möjligheter att dranytta av dem har saknats. Sedan några decennier har politiken minskat dessamöjligheter istället för att öka dem. fanns det engrundläggande uppfattning om att politikens uppgift var att öka människorsfrihet. Och även om det i en lång rad fall blev fel och även om man iblandhade en extremt överdriven tro på det politiska beslutsfattandets effektivitet,fanns det en övertygelse om att politiken skulle öka medborgarnasmöjligheter att själva forma ett bättre liv.Denna uppfattning kom sedan att överges. Även om det fanns uppenbaraundantag blev den dominerande åsikten att politikens syfte är att ökapolitikens möjligheter, inte människornas. De politiskt fastslagna målen förden ekonomiska, kulturella och sociala utvecklingen blev egenvärden - närmänniskors vilja och frihet stod i konflikt med politikens vilja och frihet fickpolitiken företräde. Politikens kraft riktades inte längre mot att befriamänniskan, utan i hög grad till att fjättra henne.Häri ligger en viktig förklaring till vårt samhälles stagnation. När politikenövergår från att vara en konstruktiv, reformerande och moderniserande krafttill att bli destruktiv och bevarande, slutar samhället att växa. Historien är idenna del mycket tydlig.Ett växande underindustrialiseringenAllt välstånd bygger på att arbete och kapital sätts i rörelse -att människor tar sig för saker och ting. Ett rikt samhälleförutsätter att dess medborgare startar företag, arbetar ochutbildar sig. Det samhälle som kan mobilisera sina resurser -materiella och personella - växer, blir rikare och också mersocialt tillfredsställande.Vårt välstånd började byggas av dem som kunde nyttja våra naturtill-gångar. I gruvorna, i skogen och på bruken föddes som en modernekonomi. är det från denna del av ekonomin som mycket av vårvälfärd stammar. Från och med 1800-talets senare decennier kunde svenskskogs- och järnindustri leverera till en stadigt stigande internationellefterfrågan. I städerna vaknade hantverket och köpmännen. Skråväsende ochprivilegier byttes mot en friare ekonomis regler och förutsättningar. När denfria handelns förespråkare till slut vann över protektionisterna, startade eninternationalisering av det svenska samhället som vi fortfarande drar nyttaav. Politiken var en konstruktiv och möjlighetsskapande kraft.Därefter kom uppfinnarna och industrialisterna. I det kreativa och öppnaklimat som präglade det svenska samhället sprudladeuppfinningssrikedomen. Svenska arbetare och ingenjörer började produceravärldens bästa industriprodukter. Bilar, telefoner, kullager, kompressorer, tågoch kraftverk började säljas över hela världen. Vi lärde oss förädla ochutveckla de råvaror som tidigare ofta hade sålts bulkvis. Skogsindustrinutvecklade kartongfabriker, malmutvinningen kompletterades med tillverk-ning av specialstål. föddes de flesta av de företag som idagdominerar svensk industri.Industrialismen lyfte från fattigdom till välmåga, vi av tillväxt. Vad som tidigare hade varit ett av fattigasteländer blev ett under av ekonomisk utveckling. I kombination med vårlångvariga fred kunde välståndet växa. Så var det långt in iefterkrigstiden.1960-talets rekordår markerade slutet på ett sekels utveckling där alltingblev bättre. Vi kunde mobilisera kraften i människors vilja till arbete, detlönade sig att driva verksamhet, svenska exportföretag växte med godavinster.Ett stagnerande sedan 1970-taletSedan dess har utvecklingen stannat av. har befunnit sig mer eller mindre i enkontinuerlig kris. De som talar om 1990-talets sju magra årtar inte hänsyn till att senare års utveckling varit kulmen påen flera decennier lång utveckling. Än mindre beaktar de attde grundläggande orsakerna ligger längre tillbaka i historien.Det innebär inte att det 1970 inträffar något helt nytt - snarare förstärktesproblem som formats tidigare. Det innebär inte heller att tillväxten undervissa år inte varit god - det finns ju uppenbaraundantag. Det viktiga är den långsiktiga nedåtgående trenden.Från det tidiga har den svenska ekonomin utvecklats allt sämre.Statistiken talar ett tydligt språk om ett land som halkar efter. En lägretillväxt under har drivit ner vårt land från en tredje-plats i välståndsligan till att i slutet av nu befinna sig i denindustrialiseradevärldens kö. är inte längre ett föredöme.Den strukturella krisen i svensk ekonomi har varit allvarlig och den ärallvarlig. Det är ur insikten om detta som kraven på förändring växer. Varjeår blir vårt välstånd mindre än vad det borde vara och hundratusentalsmänniskor saknar en normal försörjning. Än fler lever på så små marginaleratt också den minsta oförutsägbara händelse kan vara en katastrof.Politiken måste ånyo få en frigörande uppgift. Skapas inte de möjligheterför medborgarna som är förutsättningen för ett växande samhälle riskerar vifortsatt och fördjupad stagnation.Läget riskerar att bli än mer allvarligt. Mycket tyder på att Sverigesproblem kommer att växa och på att de strukturella missförhållandena för-värras i takt med ekonomins globalisering och produktionens individuali-sering. riskerar att stå illa rustat inför framtiden.Globalisering och individualiseringDet finns två utvecklingstendenser i ekonomin som detsvenska samhället kommer att vara kraftigt exponerat inför.För det första blir världen på en gång mindre och större.