mot · GL02A460 · 1997-10-06 00:00:00 — 2.1 Landsbygden visar vägen 2.2 Regionalpolitik eller en politik för regionerna? 2.2.1 Den lokala utvecklingskraften 2.2.2 Ny struktur för 2.2.3 Större städer och tätorter som en del av regionalpolitiken 2.3 Så bygger vi 2.3.1 Individen i centrum 3 Den regionala nivån 4 Den regionala utvecklingen 4.2.1 Ett diversifierat och småskaligt näringsliv 4.2.3 Utveckla de mindre företagen 4.3 Jord- och skogsbruk och energi 4.3.1 Jord- och skogsbruk 4.3.2 Ett decentraliserat och miljövänligt energisystem 4.3.3 energipolitik ger jobb i hela landet 4.4.1 Bristande infrastruktur måste åtgärdas 4.4.3 Bilen en del av landets transportsystem 4.4.4 Kommunala flygplatser i skogslänen 4.4.5 Upphandling av olönsam regionalpolitiskt viktig flyg- 4.4.8 Utbildning och forskning 4.4.10 Kvinnors roll i den regionala utvecklingen 5 Den regionala problembilden 5.1 befolkningsutveckling obalanser mellan regioner och inomregionala obalanser 5.5.4 Statliga företags och myndigheters agerande 6.4 Myndigheter, verk och statliga bolag 6.8 Infrastruktur för lokal utveckling studieförbund, samlings- lokaler, bibliotek och skola 6.8.4 Skolan mitt i byn Den regionala utvecklingen går åt fel håll. De regionala obalanserna och de inomregionala obalanserna ökar. Avfolkningen av landets redan glestbefolkade delar ökar. Ungdomar och de som är i arbetsför ålder flyttar. Kvar blir de äldre. Underlaget för service försämras och minskade skatteintäkter bidrar till att den offentliga servicen tunnas ut. Staten måste tydligare ta sitt ansvar. Det är inte rimligt att när statliga myndigheter och verk rationaliseras tas de lokala funktionerna bort först. I regioner med svag arbetsmarknad slår dessa neddragningar hårt. Utlokalisering av statliga verksamheter måste ökas. Det bör läggas fast en nationell plan för utlokalisering av centrala offentliga funktioner. För att bryta en negativ utveckling måste samtliga politiska områden prioritera detta och dra åt samma håll. Sektorspolitiken har allt för länge undsluppit ansvar. Det politiska inflytandet och kontrollen måste ökas. Det är på den lokala och regionala nivån som makten skall ligga. Beslutskompetens som undandragits politiskt inflytande såsom centrala verk och myndigheter måste föras över till folkvalda regionala eller länsvisa folkvalda parlament. Den lokala nivån måste stärkas. I hela finns en stark lokal utvecklingskraft. anser att regionalpolitiken i högre utsträckning bör bejaka och skapa förutsättningar för samt ta tillvara det lokala engagemang som de lokala utvecklingsgrupperna utgör. Lokala utvecklingsgrupper finns och verkar nära människor på landsbygden, i små tätorter och i städerna. Regionalpolitiken måste präglas av ett nerifrån och upp-perspektiv istället för ett ovanifrånperspektiv. Regionernas infrastruktur spelar en allt viktigare roll för utveckling. God tillgång till post- och teleförbindelser är av avgörande betydelse. Rimliga priser över hela landet måste gälla, prisdifferentiering motverkas. Enhetstaxa för ISDN-anslutning, eller motsvarande, bör införas . Nya teletjänster måste göras tillgängliga i hela landet och får inte förbehållas endast några få områden. PTS roll, , bör utvecklas och stärkas så att man kan inkorporera nya tjänster i basutbudet. Goda kommunikationer på väg och järnväg måste upprätthållas. Åtgärder för hårdbeläggning av grusvägar och ökade satsningar för drift och underhåll skapar bättre förutsättningar för det regionala näringslivet. Utbildningens tillgänglighet måste öka med ökade satsningar på de mindre och medelstora högskolorna. Erhållande av forskningsanslag och successiv utbyggnad av forskningsverksamheten med eget programansvar är härvidlag viktigt. Mer av utbildningen måste kunna ges i form av distans- och/eller decentraliserad utbildning. De små företagen utgör ett finmaskigt nätverk. Åtgärder som underlättar för små och medelstora företag bidrar till att utveckla den lokala näringslivsstrukturen. Fler tjänsteföretag och företag inom turismsektorn bidrar till att bredda de lokala arbetsmarknaderna. Utvecklandet av svensk turistnäring ger fler jobb och bidrar till att vidmakthålla mångåriga natur- och kulturvärden. Den lilla regionalpolitiken utgör ett komplement till den stora. Den lilla regionalpolitiken kan inte ensam lösa problemen. Den är dock av största betydelse i de mest utsatta områdena. Medel som ställs till förfogande måste kunna hanteras med större flexibilitet. Nuvarande regelverk försvårar för den regionala och lokala nivån att hantera medlen på ett effektivt och smidigt sätt, detta måste förändras. Regeringen har intagit en allt för försiktig hållning när det gäller arbetet med de framtida strukturfonderna i EU. Detta måste prioriteras annars går miste om värdefulla medel för regional utveckling. Strukturfonderna måste förenklas och det lokala inflytandet stärkas. Förändrat antal strukturfonder får inte innebära att områden som omfattas av mål 2-, 5b- och mål 6-stöd utesluts. Medel bör koncentreras till de mest utsatta delarna. 2.1 Landsbygden visar vägen framtid innebär många spännande utmaningar. Vi lever i en internationell ekonomi. Händelser i och omkring våra landgränser påverkar och får återverkningar för . Den tilltagande internationaliseringen leder till ökad rörlighet. Framför allt ungdomar reser mer . Under delar av livet väljer de ofta att bosätta sig utomlands för att studera eller arbeta. Med sig hem får de nya impulser. är ett mer mångkulturellt samhälle . stora åtaganden att vara en för människor som flyr undan krig, tortyr och förtryck medför att vi i landet har flera olika kulturer som verkar parallellt med varandra. anlända svenskar, eller ny-svenskar, har bidragit till ett kulturell förnyelse och öppenhet. Ny teknik för med sig att gränserna suddas ut. Kontakter människor emellan går via Internet att göra lika enkelt på olika kontinenter som mellan olika byar och bostadsområden. Den internationella handeln ökar och svenskt näringsliv är i allt större utsträckning utsatt för den hårda internationella konkurrensen. I takt med ökad internationalisering och hårdare konkurrens krävs ökad kunskap och kompetens. Kunskapsnivån i höjs nu ordentligt. Fler genomgår gymnasial vuxenutbildning och högskoleutbildning. som internationaliseringen ger nya impulser och utmaningar efterfrågar fler och fler miljöer som ger livskvalitet. Miljöns betydelse ökar. Människor accepterar inte längre en produktion eller en samhällsutveckling som är tärande på miljön. Även den personliga livskvaliteten ökar i betydelse. Inte minst framträder detta i förändrade preferenser i resande. Mer av upplevelse efterfrågas. Kultur- och ekoturism ökar. Allt fler önskar ta ansvar och kräver att få vara med och bestämma över sitt närområde. Det kan handla om skola, kultur, städning av gator och torg eller annat. Det paradoxala är dock att när fler och fler önskar vara med och få inflytande, då flyttas mer av de politiska besluten längre bort från medborgarna in i styrelserummen på avlägsna och diffusa myndigheter och verk. Den politiska nivån har tappat mark och anonymiteten i beslutsfattandet ökar. De beslut som medborgarna uppfattar som mest relevanta för det egna närområdet fattas bakom lykta dörrar, utan att personer kan avkrävas politiskt ansvar. Frågor om väganslag, omlokaliseringar av diverse service är exempel på detta. Människors ökade utbildning, deras efterfrågan på möjligheten att ta ansvar för närområdet och önskningar om en annan livsmiljö har på många håll i fått ett svar genom en ny och spännande utveckling på landsbygden. Närheten till rekreation och friluftsliv, närheten till grannar och även den gemensamma strävan att grannar emellan kan skapa de lokala band som föder kreativitet för utveckling av närområdet innebär nya former för utveckling och nya demokratiska vägar till gemensamt ansvarstagande. Särskilt på landsbygden börjar nya arbetssätt ta form. Lokala utvecklingsgrupper söker nya vägar att lösa gemensamma angelägenheter. Otraditionella metoder och arbetssätt har på många håll inneburit att man kunnat behålla och utveckla den service som invånarna önskar. Den lokala sammanhållningen och inslag av nya former att fatta beslut skapar ett mervärde för de inblandade. Känslan av att ha makten över bygdens utveckling i sin hand ger kreativitet och sammanhållning som leder till stora resultat men också till starkare sociala band grannar emellan. Anonymiteten försvinner och det egna ansvaret och möjligheterna blir tydligare. Ökade möjligheter till lokal utveckling i form av sökande av och beträdande av nya gemensamma vägar leder till ökad livskvalitet. Människor som arbetar tillsammans känner varandra. Här har man även kontroll och uppsyn av varandra och varandras barn. Det egna ansvaret blir även det gemensamma ansvaret. Barn och äldre känner varandra. Vård och hjälp till de äldre kan utföras av anhöriga eller personer som känt varandra. Detta skapar kvalitet, närhet och trygghet. Viljan och önskan att kunna ta större ansvar för den lokala och regionala utvecklingen stöter på sina håll på svårigheter. är inte organiserat för nya tiders krav på decentralisering, ansvar och inflytande över den egna närmiljöns utveckling. Ambitionen i denna motion är bland annat att ge en beskrivning av att det växer fram nya mönster och att dessa nya mönster för inflytande och demokrati kräver genomgripande förändringar av den samhälleliga organisationen. Den statliga politiken måste ställas om och decentraliseras för att möta nya krav och för att möta regionala obalanser och olikheter. Samhällets organisation måste i grunden förändras: Det lokala arbetet med att utveckla sitt närområde kräver att resurser och möjligheter kan hanteras lokalt. Medborgarnas legitima rätt att få inflytande över beslut som rör deras vardag måste kunna tillgodoses. Utvecklande av och tillgång till service måste kunna ske med närhet. God kvalitet i hela landet för att möjliggöra utveckling i hela landet. Vad som i motionen anförts om samhällsorganisationen bör ges regeringen till känna. 2.2 Regionalpolitik eller en politik för regionerna? Allt för ofta beskrivs i landsbygd, regioner och centrum. Inte alltför sällan ställs dessa begrepp i motsats till varandra. Landsbygd blir till kontrahent till regioner och städer. Regioner och centra ställs emot varandra. Denna metaforiska motsättning måste lämnas. Politiken måste utgå från och beskriva begreppen såsom parallella och förstärkande av varandra istället för att ställas emot varandra. Begreppsliga motsättningar skapar mentala blockader och bidrar till att resa murar. Ömsesidigt beroende skapar överbryggning, kreativitet och samförstånd. Ömsesidig utveckling på både landsbygd och stad är bra. Några exempel kan illustrativt belysa detta faktum. fanns två parallella utvecklingar som kan sägas vara två sidor av samma mynt: utflyttning i stora delar av landet och inflyttning i andra. Problemen är uppenbara. I utflyttningsområdena försämras underlaget för service och arbetsmarknadsproblemen blir uppenbara när verksamheter tvingas flytta. En negativ utvecklingsspiral uppstod. I inflyttningsområden å andra sidan uppstod problemen fast med omvända förtecken. Stor och stark inflyttning drev på markpriser och hyror. Köerna till barnomsorgen växte. Problemen på bostadsmarknaden blev uppenbara. fanns arbetsmarknadsproblem med flaskhalsar och därpå följande inflation. Överhettningen av ekonomin blev ett faktum. En stor del av dessa problem beror på en icke fungerande och tillräckligt slagkraftig regionalpolitik. har kritiserat denna typ av regionalpolitik, eller brister i regionalpolitiken. Exemplet illustrerar att de skenbara motsättningar som ofta ställs upp inte existerar. Tvärtom är det uppfattning att det är först när vi förmår skapa en politik där stad och land ömsesidigt och gemensamt formulerar strategier och plattformar för framtiden som balansen i landet och ekonomin kan upprätthållas. Trängselproblemen är likartade med glesbygdsutarmningen fast med andra förtecken. I trängselområden finns anonymitet och utanförskap. I glesbygden däremot är avstånden sådana att anonymiteten breder ut sig i takt med att folk flyttar därifrån. Utanförskapet upplevs även här i form av bland annat känslan att samhället överlämnat byn och bygden åt sig själv. Utflyttning och överhettning är två sidor av samma mynt. vill växla in på en annan väg. En ny tid med nya möjligheter kan rätt utnyttjad leda till en utvecklingsspiral där stad och land gemensamt kraftsamlar för framtiden. Enligt innebär detta en politik som tar tillvara den styrka som finns både i städer och på landsbygd. En politik som inte lämnar några områden utanför. En politik som ger människor demokratiska möjligheter att utforma och ta ansvar för den egna bygdens framtid. Ingen människa eller bygd får lämnas utanför. Segregering är ett minst lika allvarligt samhällsproblem som när byn avfolkas och servicen försvinner. har helt enkelt inte råd att avstå från att ta tillvara hela landets resurser. Århundrade av investeringar kan inte få förflackas och stå outnyttjade i tider då vi måste ta tillvara hela landets resurser. Regionalpolitik handlar egentligen om att ta tillvara de resurser och de komparativa fördelar som olika delar av vårt land har. Först då kan vi få en ekonomi som lyfter. Insikten om att det inte finnas några motsättningar mellan olika landsändar och olika regioner leder fram till en ömsesidig förståelse istället för ett bekämpande av varandra. Först då kan vi få en regional utveckling i hela landet. Det övergripande målet för regionalpolitiken är egentligen detsamma som för den ekonomiska politiken. Hur kan vi bäst utnyttja vårt rika lands stora möjligheter för att skapa uthållig ekonomisk tillväxt? anser att en utvecklad regionalpolitik bättre bidrar till ekonomiskt och ekologiskt lyft, till ökad sysselsättning ökad demokrati och delaktighet för alla. Regionalpolitiken har alltför länge haft fördelandet av stöd och bidrag som sitt . Istället för att betrakta vissa regioner som bidragstagare måste regionalpolitiken inriktas på vad som skapar möjligheter till utveckling. Varje region har sina speciella förutsättningar. Dessa förutsättningar skall utvecklas. Då bidrar alla regioner till landets framtida utveckling. Den nationella sammanhållningen är viktig för en balanserad utveckling. Starka regioner som går ut över svagare leder till att nya obalanser uppstår. Detta kan inte accepteras. En balanserad nationell utveckling måste ge utrymme för både tillväxtregioner och svagare regioner att utvecklas. Det ena får inte ske på bekostnad av det andra. Samarbetet mellan regioner i och andra länder och det gränsöverskridande samarbetet med våra grannländer är viktigt att ta tillvara. I detta sammanhang är regionalpolitiken inte till för att skifta ut bidrag till vissa regioner utan skall istället bidra till att alla regioner blir utvecklingsregioner. Parollen Hela skall leva innebär en helhetssyn på samtliga landsändars utveckling. Enligt leder detta till att regionalpolitiken inte främst är en politik för särskilt utsatta glesbygdsområden. Istället är det en politik syftande till utveckling i alla regioner. Detta bör ges regeringen till känna. 2.2.1 Den lokala utvecklingskraften I de lokala gemenskaperna där människor känner närhet utvecklas kontaktnäten. Dessa nät utgör en viktig förutsättning för en lokal utvecklingskraft. Viljan att ta ansvar och bidra till att bygga upp bättre miljöer skall tas på allvar. Mer av inflytande över gemensamma angelägenheter måste flyttas över på dem som berörs av verksamheterna. Brukarstyrelser med ansvar över både inriktning på verksamheten och med visst budgetansvar ger möjligheter att släppa loss den lokala kraften. uppfattning är att decentralisering är den bästa förutsättningen för att öka medborgarnas möjligheter och delaktighet. Vi måste då våga släppa mer av inflytandet från de politiska, administrativa planen och öka befogenheterna lokalt. Utvecklingsgrupper runt om i gör ett betydande arbete. uppfattning är att det här finns ett nytt sätt att hantera närmiljön och att ta ansvar. har här en stor kreativitet frodats. Studiecirklar, sockenråd, samhällsföreningar och byagrupper har format idéer och tankar om den lokala utvecklingen. Mängder av förslag har formulerats. Detta folkliga engagemang måste tas tillvara i en långsiktig politik för utvecklandet av hela . Inom den kommunala verksamheten måste den lokala nivån bättre tas tillvara. Ett sätt är att ge ekonomiska möjligheter, ett annat är att man lokalt får utföraransvar. Standardlösningar attraherar inte, fler söker gärna det specifika. Nya produktions- och konsumtionsmönster etableras, livsmiljö och personlig utveckling får större betydelse. På det lokala planet finns de kvaliteter som behövs för att gå i främsta ledet i utvecklingen för det framtida samhället. Det krävs då en politik som frigör krafterna. Med de rätta förutsättningarna kan det lokala engagemanget fördjupa demokratin. Detta bör ges regeringen till känna. 2.2.2 Ny struktur för Vi tror inte att det samhällsmönster som vuxit fram i industrisamhället passar det framtida kunskaps- eller informationssamhället. Några avgörande förändringar har inträffat. Människor ställer i takt med ökad utbildning krav på ökad delaktighet och inflytande över sin närmijö. Miljö får en allt viktigare roll. Det handlar både om den lokala miljön och den globala miljön. Ny teknik gör att avståndsberoendet minskar. Nya möjligheter öppnas och det traditionella sättet att organisera produktionen förändras. Internationaliseringen leder till att dagens sätt att organisera samhället måste förändras. De stora besluten ligger utanför nationalstatens domäner. Det internationella samarbetet ökar i betydelse. kommer den lokala nivån att öka i betydelse. Näringspolitik, utveckling av kommunikationer och regionalpolitik inklusive landsbygdsutveckling måste bättre kopplas samman med frågor om markanvändning och miljö. Samordning mellan ekonomisk planering och fysisk planering måste prioriteras och det lokala perspektivet stärkas. Detta bör ges regeringen till känna. har organiserats i sektorer. Det politiska ansvaret har tunnats ut och det finns numera uppenbara risker att legitimiteten riskeras. I har alltför länge funnits en överdriven tilltro till centralisering och likriktning. har delats in i myndighetssektorer snarare än regioner. Detta har lett till att sektorsmyndigheter vuxit sig starka. Inte alltför sällan har gränserna blivit knivskarpa. Olika sektorer har utvecklat sina egna rutiner och egna geografiska indelningar. Sektorsplaneringen har ökat i omfattning och många beslut fattas utan politiskt ansvar i styrelser eller ämbetsrum. Vi står inför ett vägval. Skall samhällets organisation vara vertikal eller horisontell? D.v.s. skall vi ha starka sektorer med avgränsade ansvarsområden eller skall organisationen mer kännetecknas av samverkan, samordning och möjlighet att ta hänsyn till att förutsättningarna ser olika ut runt om i landet. anser att detta ytterst är en demokratifråga. Med stark sektorisering riskeras legitimiteten i verksamheten. Människor upplever en ökad främlingskänsla inför myndigheters verksamheter. anser att denna sektorisering måste brytas på alla nivåer så att samverkan och samordning underlättas som det politiska inflytandet ökar. Detta bör ges regeringen till känna. Behoven av samverkan över gränserna ökar mellan de olika beslutsnivåerna och mellan myndighetsgränser. Exempelvis kan nämnas ekonomiska prioriteringar av investeringar i infrastruktur, t.ex. järnvägar, vägar och telekommunikation, likaså förändringar i närings-, arbetsmarknads- och regionalpolitiken. Regionala statliga förvaltningsuppgifter har omorganiserats och ibland undantagits från direkt politiskt inflytande. har länge verkat för införande av regionfullmäktige. Genom att den regionala nivån, inom ramen för ett regionfullmäktige, ges större ansvar för statlig och regional samhällsplanering förbättras möjligheterna att ekonomiskt skapa effektivare verksamheter, som demokratin stärks. En ny samhällsorganisation är en viktig demokratifråga. Det är även en viktig resursfråga. En starkare regional nivå med möjlighet till samverkan och helhetslösningar ger utrymme för en kostnadseffektiv verksamhet på alla nivåer. Centrala verk och myndigheter har genomfört eller planerar att genomföra omorganisationer som innebär att flera lokala funktioner riskeras. Dessa beslut har stor betydelse för bland annat tillväxt, sysselsättning och service i landets olika delar och därmed den långsiktiga regionala utvecklingen. Människor upplever att verksamheter och service försvinner utan att de har möjlighet att påverka. Förändringarna, framför allt inom den statliga sektorn, görs utan lokal folklig förankring. Därmed riskeras legitimiteten för offentliga verksamheter. Det politiska systemet har allt för länge hävdat myndigheternas egna ansvar och autonomi. Då klyftan mellan människors förväntningar och vad som faktiskt är möjligt att genomföra växer riskeras tilltron och legitimiteten till det politiska systemet. Många uppgifter och beslut står till stor del utanför folkligt inflytande. Det existerar med andra ord ett reellt demokratiskt underskott. Sektorsmyndigheterna har en stor makt och lite politiskt ansvar. Det politiska inflytandet över sektorsmyndigheterna måste öka. Då kan legitimiteten till det politiska systemet öka och demokratin utvecklas. Förändringar inom den statliga verksamheten har medfört, och kommer att medföra, stor påverkan i regionerna. Med avreglering, bolagisering och privatisering kommer myndigheter och verk i allt större omfattning själva att avgöra hur de organiserar sin verksamhet. Förändringar i såväl sysselsättning som service får effekter på den regionala utvecklingen. uppfattning är att den lokala nivån måste stärkas. Då kan människors inflytande och ansvar tas tillvara. Överflyttning av beslut till kommunerna stärker den kommunala demokratin. En funktionsuppdelning måste åstadkommas. Beslut som inte behöver tas på högre nivå skall flyttas till den lokala eller kommunala nivån. Närhetsprincipen skall gälla. Den sektorsvisa övergången från en länsbaserad organisation till ett färre antal storregioner innebär att ett svåröverskådligt mönster uppstår. Möjligheterna till sektorsövergripande samarbete och rationalisering genom sektorsövergripande samverkan försvåras. Möjligheterna till folklig insyn och demokratisk påverkan på regional nivå försvåras likaså. anser det därför vara helt otillfredsställande att statliga verks och myndigheters organisation på regional nivå fastställs utan möjlighet för regering och riksdag att göra en samlad bedömning av hur den statliga förvaltningen på regional nivå totalt sett skall vara organiserad. Det är angeläget att öka möjligheterna till en genomgripande samlad länsförvaltning som alternativ till bildande av sektorsvisa storregioner. Det demokratiska innehållet i regionerna eller länen måste utvecklas. En demokratireform måste initieras. Denna reform innebär att mer av makt, resurser och ansvar flyttas till de folkvalda organen. Detta bör ges regeringen till känna. Enligt vår mening räcker inte kommunerna till då det krävs samordning över större geografiska områden än kommungränserna. En ny nivå som bygger på länsdemokrati behövs. Tvärtemot vad många säger kommer, med en utvecklad länsdemokrati, närheten till beslut som har avgörande betydelse för regionens utveckling att öka. Detta är även en viktig förutsättning för att öka möjligheterna att flytta beslutskompetens till kommunerna och vidare till medborgarna i olika lokala organ. Genom att förtydliga den regionala nivån genom länsdemokrati med politiskt valda företrädare kan den politiska debatten och en bred förankring av utvecklingsstrategier nås. Uppslutningen från regionala institutioner såsom högskolor, organisationer, kommuner och det privata näringslivet blir starkare. Viljan att satsa på långsiktiga investeringar i regionernas infrastruktur ökar.