mot · GL02K333 · 1997-10-06 00:00:00 — Alla hushåll som har eller kan få tillgång till ett kabelnät kan genom digitaliseringen av kabel-TV få en kraftfull datakommunikation integrerad i samma kommunikationssystem. Dessutom skapas utrymme för interaktiva tjänster rakt in i vardagsrummet. Det passiva mottagandet blir passé. Alla hushåll som har en telefonledning kan genom digitaliseringen få tillgång till en kraftfull kommunikation på datanätet. Tillsammans med den snabba tillväxten av satelliter för digital kommunikation kommer detta att innebära en revolution, där den enskildes möjligheter till informationsinhämtning och kommunikation ökar drastiskt. Regeringen föreslog emellertid att ett så kallat markbundet stolpnät för digital-TV skall etableras. Syftet bakom förslaget var att välja en teknik som skulle möjliggöra begränsningar och kontroll. hävdade vi moderater att det var ett illa genomtänkt förslag. Valet av den markbundna tekniken skulle begränsa den möjliga mångfalden, leda till statlig kontroll över vem som skall få sända, kosta mer utan att kunna erbjuda vare sig interaktivitet eller datakommunikationer samt motverka den informationstekniska utvecklingen. Paralleller kan dras till de digitala radiosändningarna. Utöver provsändningar har dessa inte tagit fart på grund av oklarheter om villkoren för dem som skall sända. Via det statligt kontrollerade bolaget i (Rikab) avser regeringen att skapa en statlig monopolstandard för digitala TV-sändningar. Rikab avser att etablera ett dotterbolag som skall koda och marknadsföra de marksända digitala TV-sändningarna. Delägare i detta dotterbolag kommer, förutom Rikab, att vara SVT, och Terracom. Detta innebär att bolaget kommer att koda de s k must carry-kanalerna (, och ). Dessa kanaler är kabel-TV-bolagen skyldiga att förmedla i sina kabelnät, vilket i praktiken innebär att kabel-TV-operatörerna blir tvingade att anpassa sin teknik till den begränsande standard som gäller för de digitala stolpbundna marksändningarna, istället för att använda den gemensamma europastandard som finns. Konsekvenserna av detta blir förödande för såväl konsumenterna som kabel-TV-operatörerna. För konsumenterna kommer mångfalden och valfriheten att minskas avsevärt till följd av att standarden för marksänd digital-TV mycket kraftigt begränsar möjligheten att utnyttja kabelnätens kapacitet. I realiteten kommer TV-utbudet att begränsas till mellan 10 och 20 kanaler, vilket skall jämföras med de närmare 300 kanaler som skulle vara möjligt att få vid fullt kapacitetsutnyttjande av kabelnäten. Det innebär inte bara en kraftig begränsning av antalet möjliga TV-kanaler i kabelnäten utan försenar också möjligheterna till t ex videotelefoni, höghastighets-Internet och annan avancerad IT. Användningen av interaktiva tjänster via kabelnäten kommer i praktiken att omöjliggöras. Detta innebär flera steg tillbaka för som föregångsland när det gäller IT. Regeringens planer på ett markbundet stolpnät för TV-sändningar är lika feltänkta som 80 en gång var för stålindustrin. De kommer inte bara att motverka mångfalden inom medieområdet utan också hindra en informationsteknisk utveckling där digitaliseringen genom kabel, satelliter och koppartråd skapar nya och omfattande möjligheter för interaktiv datakommunikation. Istället för att söka hindra utvecklingen och kontrollera medieutbudet skall staten bereda utrymme och skapa gynnsamma villkor för en snabb och omfattande digitalisering liksom av en utbyggnad av den informationstekniska infrastrukturen på marknadens villkor. Utvecklingen av en privat lokalradioverksamhet har inneburit en väsentlig förändring i det svenska mediesamhället. Den borgerliga regeringen bröt radiomonopolet och fick stöd i för en frihetlig radiolagstiftning som byggde på yttrandefrihet, mångfald, oberoende från stat och kommun samt konkurrens som grundläggande hörnstenar. Det finns fler radiosändningar än de som beslutas av public service-radion och uppenbarligen har det funnits ett betydande intresse för dessa sändningar. har den privata lokalradion dominerats av stationer med olika musikinriktning tillsammans med samtal, kommentarer och nyheter. Lyssnarandelarna är så stora att ingen kan förneka radiostationernas betydelse. Detta har inte hindrat en rad socialdemokratiska makthavare att uttrycka ringaktning och irritation över det som sänds. Man har också på olika sätt uttryckt en vilja att begränsa friheten i radion. Gradvis utvecklas nu denna radio efter publikens önskemål och behov. De olika radiostationerna sänder till exempel med konkurrerande nyhetsservice trots att de saknar public service-verksamhetens licensfinansiering. är public service-verksamheten genom sin gynnade ställning som enda nationellt sändande radioverksamhet och genom sin licensfinansiering dominerande när det gäller till exempel reportage, nyhetsförmedling, kultur- och debattprogram. Public service-verksamhetens nyhetsredaktion är sålunda den kanske mest dominerande och genomslagskraftiga nyhetsförmedlingen i landet. I takt med att radion kommit att bli allt viktigare har det därför kommit att bli allt viktigare att slå vakt om mångfald, oberoende och konkurrens för att säkra yttrandefriheten. Socialdemokraterna har trots detta verkat för att motverka de fria radiostationernas oberoende och existens. har man låtit frågan om de fria radiostationernas frihet och existens vara en öppen fråga. Det utredningsförslag som man låtit ligga till grund för debatten har tillkommit med socialdemokrater och centerpartister i majoritet. fria radiostationer kan i ett slag förlora sin rätt att sända fri radio. Det skulle vara en unik åtgärd i den fria världen. Vidden i det socialdemokratiska utredningsförslaget är omfattande. Om det någon annanstans i världen fanns en regering som på fullt allvar medvetet ville upphäva fria mediers rätt att existera och verka inom givna lagar och regler skulle reaktionerna i ha varit omfattande. Genom att använda oss av detta perspektiv kan vi bättre förstå vikten av att skydda den fria radion. Vi välkomnar därför att regeringen nu sagt att den tillsvidare inte avser att lägga fram något lagförslag som grundar sig på utredningens betänkande. Det hade för det fria ordets ställning varit av värde om regeringen omgående hade avvisat utredningsförslaget som omöjligt i en rättsstat och oförenligt med principen om fria medier. Regeringens långa tvekan är avslöjande för Socialdemokraternas mediapolitik. Det är också regeringens agerande mot de fria radiostationerna i övrigt. Socialdemokraternas motvilja mot den fria radion tog sig redan efter regeringsskiftet uttryck i den s k stopplagen som stoppar fördelningen av ytterligare lediga frekvenser i etern. Stopplagen förhindrar och förbjuder att ytterligare 2030 radiostationer etableras. Den framstår som högst tveksam vid beaktande av 3 kap. 2 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen, som anger att sammanslutningar skall ha möjlighet att få tillstånd att sända ljudradioprogram i den utsträckning som tillgängliga radiofrekvenser medger. Lagrådet ifrågasatte om stopplagen var förenlig med 3 kap. 2 § YGL. Om förslaget genomfördes skulle enligt Lagrådet lediga radiofrekvenser stå outnyttjade åtminstone under en övergångstid. Lagrådet anförde att grundlagsbestämmelsen inte bara innebär att de skall tas i anspråk utan att de skall tas i anspråk på ett sätt som leder till vidast möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet. Det faktum att regeringen nu backat från det egna utredningsförslaget om att upphäva de befintliga radiostationernas tillstånd understryker i detta perspektiv det principvidriga i stopplagen. Befintliga frekvenser skall användas i enlighet med YGL. Utvecklingen inom lokalradion visar att över två miljoner lyssnare tycker att mångfalden och informationen har förbättrats genom de privata lokalradiostationerna. Det finns minst 8 lediga frekvenser på FM-bandet. Härtill kommer att arbetar med att ta fram ett 1020-tal sändningsmöjligheter för lokalradio på mellanvåg (AM). Dessa frekvenser bör fördelas i enlighet med lokalradiolagen. Yttrandefriheten och mångfalden inom radioområdet behöver stärkas. Detta kan ske nu genom att stopplagen avskaffas. 2030 lediga frekvenser för privat lokalradio kan då fördelas med start . 4.2.4 Ett nytt public service-uppdrag Det framtida public service-uppdraget måste enligt vår mening bygga på en inriktning där public service-verksamheten ses som en del av det samlade programutbud som publiken möter. Denna inriktning står i en klar motsatsställning till dagens situation som har sina rötter i en föreställning om att public service-program bör vara det enda publiken tar del av. En sådan inställning avslöjar både en förmyndaraktig attityd och en ringaktning för mångfaldens och konkurrensens betydelse för såväl publik som programutveckling. För att yttrandefrihetens och tryckfrihetens principer inte skall trädas förnär är det viktigt att hålla fast vid vad som är statens grundläggande uppgifter i den nya mediemiljön, nämligen att erbjuda program som publiken annars inte möter samt en produktion och ett skapande som vitaliserar det nationella kulturlivet. Det är mot ovanstående bakgrund vår uppfattning att det inte kan vara rimligt att uppdraget för public service-verksamheten utformas i syfte att dominera programutbudet gentemot publiken. Public service-uppdragets syfte bör vara att tillföra publiken ett utbud av program som den annars inte kan få tillgång till. Därigenom möjliggörs att en statligt kontrollerad medieverksamhet inte kommer i konflikt med yttrandefrihetens och tryckfrihetens principer. Kraven på en utveckling mot ökad kvalitet och fördjupning samt en programverksamhet som bygger på att man relaterar programverksamheten till det samlade programutbud som publiken möter bör enligt vår mening ligga till grund för en ny avtalsperiod. Public service-verksamheten bör genom sin inriktning ges förutsättningar att uppnå en tydlig identitet i den nya mediemiljön. Företagen bör i sin programverksamhet vända sig till hela svenska folket med en inriktning mot kvalitet och fördjupning. De bör vara institutioner som slår vakt om svenska språket och som skapar nya och större förutsättningar för svensk produktion och kulturellt skapande. Det gäller i hög grad barn- och ungdomsprogram. Samhällsdebatt och långsiktiga perspektiv bör prägla den allmänna samhällsbevakningen. Nyhetsförmedlingen skall stå i en redaktionellt fri och oberoende ställning i konkurrens med tidningar och andra mediers nyhetsförmedling. Det är inom dessa programområden som public service-verksamheten har sin starkaste ställning bland publiken. Det är denna starka ställning man skall utveckla och förstärka . Public service-verksamhetens företag bär inom sig betydande förutsättningar för att utgöra ledande institutioner i det svenska kulturlivet. Företagen förfogar över resurser som är större än statens anslag till offentliga kulturinstitutioner. Det innebär att verksamheten i och skulle kunna bli en nyskapande kraft i det svenska kultursamhället om företagens roll i detta perspektiv tydliggjordes. Företagen bör spegla skeenden i hela landet. Programproduktionen skall till betydande del ske utanför företaget och utanför . Det finns ytterligare krav som skall ställas på public service-verksamheten och som ger den en särskild roll. Syn- och hörselskadade skall i verksamheten finna program som de kan ta del av. Förmedlingen av det svenska språket skall stå i centrum för de program som riktar sig till språkliga minoritetsgrupper. I en mediemiljö som präglas av allt fler utländska kanaler kommer minoritetsspråksuppgiften gradvis att övertas av nya kanaler och stationer. Även framgent skall public service-verksamheten ha ett särskilt ansvar för samiskan och tornedalsfinskan. Denna inriktning ställer krav på ett public service-uppdrag som understryker rollen som samhällelig kulturinstitution istället för en av många konkurrenter till de fristående kanalerna och radiostationerna på dessas villkor. Företagens framtida legitimitet i publikens ögon bygger på att man har en egen identitet i den moderna mediemiljön. Det förutsätter en prioritering av företagens resurser som ger väsentligt större utrymme för skapande och produktion. Det nya public service-uppdraget förutsätter enligt vår mening en koncentration av resurser för att kunna uppfyllas. Ett public service-uppdrag som understryker verksamheternas roll i samhällslivet ger anledning att inför kommande tillstånd pröva frågan om dagens licensfinansiering bör ersättas med skattefinansiering. Genom att det offentliga koncentrerar sin verksamhet till kvalitet istället för kvantitet och dominans skapas det utrymme för privatisering av en nationell TV-kanal och två nationella radiokanaler. Deras uppdrag måste, liksom vad som även bör gälla i ett nytt avtal för , utgå från ansvaret gentemot publiken och ej i särskilda av staten reglerade program- och reklamvillkor. Staten bör genom regionala koncessioner lämna möjligheter till olika att börja sända med olika delar av landet som sändningsområden. De TV-bolag som växer fram ur en sådan process skall kunna genomföra nationella sändningar genom samarbete inom ramen för de två markbundna frekvenser som finns tillgängliga. Koncessionerna skall fördelas på motsvarande sätt som den privata lokalradions koncessioner, nämligen genom auktioner. Utöver de tekniska skäl som talar för att närliggande frekvensområden bör utnyttjas för samma typ av användningsområde (tv-signaler, mobiltelefoni etc) skall staten inte lägga sig i hur frekvensbanden utnyttjas. Statlig reglering på grund av trängsel i etern blir allt mindre aktuell i takt med att den tekniska utvecklingen gör utnyttjandet av frekvensbanden allt effektivare. Utbildningsradion, slutligen, sänder inte i någon egen kanal utan tillverkar program för public service-verksamheten. Ställningen som public service-företag innebär en osund konkurrens på den svenska utbildningsmarknaden och gentemot de medieföretag som verkar inom detta område. innebär Utbildningsradions ställning som public service-företag att licensmedel används för verksamheter som andra medie- och utbildningsföretag kan bidra med. De programsändande kanalerna kan köpa program av utbildningsslag från många olika företag. Därmed uppstår både tävlan och nytänkande på ett sätt som inom så många andra områden visat sig vara nyttigt. Mot denna bakgrund föreslår vi att Utbildningsradion utbjuds till försäljning. 4.3 Yttrandefrihet på Internet 4.3.1 Nej till kontroll och censur Framgångshistorien om Internet torde vid det här laget ha undgått få människor. Från att en gång ha startat som ett nätverk hos den amerikanska militären till att för så sent som i huvudsak ha varit en tämligen sluten och marginell värld för forskare och dataentusiaster, är Internet något som omfattar många miljoner människor med inga eller ringa kunskaper om datorer. Internet rymmer i sig en obegränsad mängd av medier förutom all annan direkt kommunikation som nätet möjliggör. På Internet ges alla en chans att kommunicera på sina egna villkor. Det ger billig och omedelbar global tillgång till litteratur, databaser, artiklar, allsköns information, bra som dålig, grupper av människor (s k news groups) eller enskilda, och allt sker utan inblandning från statsmakten hitintills. Totalitära regimer världen över skräms naturligt nog av det närmast obegränsade fria informationsflödet och av det kraftfulla instrument för det fria ordet som Internet utgör. Därför försöker man också kontrollera eller censurera företeelsen. Även i avsevärt mycket mer liberala länder har påtryckargrupper lyckats driva fram en lagstiftning som syftar till att begränsa yttrandefriheten på Internet. Decency Act i är en eftergift för den högljudda radikala kristna högern som vill förhindra att runda ord susar fram i den elektroniska rymden. Även Socialdemokraterna riskerar dessvärre att sälla sig till den sorgliga skara som vill reglera och censurera Internet. Vi Moderater har istället framfört kravet att en multimedialagstiftning upprättas, som inte reglerar mediernas eller teknikens enskildheter utan utgår från generalitet samt yttrandefrihetens och principer. Kommunikationen på Internet och på BBS:er kan ske i många olika former: genom enskild elektronisk post från en person till en annan, genom s k hemsidor på World (WWW) och på s k elektroniska anslagstavlor (, BBS) för att ta några exempel. Det förstnämnda, de enskilda breven, går naturligtvis inte att reglera utan mycket långtgående inskränkningar, men gentemot de senare, som är beroende av att en systemadministratör tillhandahåller en server varifrån hemsidan eller anslagstavlan administreras och lagras, avser regeringen att ingripa. Enligt en lagrådsremiss, Ansvar för elektroniska anslagstavlor, som regeringen utarbetat skall systemadministratören filtrera informationen och ta bort meddelanden om det är uppenbart att 1) avsändaren gjort sig skyldig till brott, 2) avsändaren har gjort sig skyldig till intrång i upphovsrätten eller 3) innehållet i meddelandet är ägnat att användas vid brott. Den tjänst som systemadministratören tillhandahåller kan liknas vid den som tillhandahålls av teleoperatörer, budfirmor eller varför inte ett kafé. Ingen begär att vare sig , Posten eller kaféägaren skall kontrollera vad som sägs i telefonen, skrivs i cirkulär eller yttras över kaffekoppen. Regeringen är inne på fel spår och kommer i bästa fall att åstadkomma ett slag i tomma luften. I sämsta fall kommer man, genom en otymplig lagstiftning som ställer orimliga krav på systemadministratörer, att driva Internetleverantörer från landet. Vi avvisar med kraft detta förslag. 4.3.2 Ett stärkt skydd för individen Den snabba utvecklingen på IT-medieområdet har lett till behovet att uppdatera delar av vår lagstiftning. Statsmakten har en viktig uppgift att i samverkan med praxis utveckla nya rättsregler som förmår hantera en snabb utveckling och utgöra ett stabilt regelverk utan att för den skull snabbt bli obsoleta eller ett onödigt hinder. Den snabba utvecklingen har också, än tydligare än tidigare, belyst gamla ofullkomligheter och svagheter i lagstiftningen. Ett exempel på det senare är skyddet för enskilda personers integritet. Trots att det länge varit uppenbart att dagens rättsregler måste anpassas till de nya villkor som bl.a. informationstekniken skapar, har regeringens brist på initiativkraft blivit iögonfallande. Det är naturligtvis nödvändigt att det informationstekniska lagstiftningsarbetet sker med all tänkbar eftertanke och noggrannhet. Skall ha någon möjlighet att hävda sig i den internationella konkurrensen kan emellertid inte lagstiftningen få fördröjas till följd av brist på engagemang. Den översyn som görs av den offentliga rätten är angelägen. Det gäller såväl förvaltningslagens som tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens anpassning till den nya tekniken. Det är tillfredsställande att notera att ett förslag föreligger som innebär att publikationer på kommer att åtnjuta yttrandefrihetsgrundlagens skydd. Att vi vill se ett mer målmedvetet lagstiftningsarbete är inte detsamma som att vi förordar en statlig reglering av informationsteknikens enskildheter. Tvärtom är det sannolikt så att åtskillig nationell lagstiftning blir helt inaktuell i och med informationsteknikens utveckling. Informationshanteringen blir gränslös och därmed mindre nåbar med nationella regler. Ett område där behovet av internationell samverkan för att skydda vitala intressen uppenbart har ökat är upphovsrätten. Förutsättningarna för upphovsrätten förändras radikalt, då det med digital teknik är möjligt att både sprida verk och framställa nya exemplar med hjälp av enkla metoder och till nästan obefintliga kostnader. Det är viktigt att upphovsrätter skyddas som ett effektivt användande av tekniken inte hämmas. Ett särskilt rättsligt skydd finns för datorprogram. Frågan är om annan elektroniskt baserad information, exempelvis texter, ljud och bilder, skall skyddas på samma sätt. Det bör till stor del vara upphovsmännens sak att tillse att de verk de framställer inte kan missbrukas genom mångfaldigande och spridande. Om upphovsmännen ges ett utökat ansvar ökar incitamenten för att utveckla säkra system, exempelvis kopieringsskydd och elektroniska signaturer som kan styrka behörigheter. På detta sätt kan upphovsrätten, som den ser ut , komma att minska i betydelse. bör kunna spela en pådrivande roll inom framför allt EU för att få de internationella anpassningarna till stånd. Motsvarande gäller de förändringar som kan behövas på andra områden inom civilrätten. I huvudsak kan dock den internationella anpassningen här ske inom ramen för den avtalsfrihet som råder. pågår också olika branschvisa standardiserade översyner när det exempelvis gäller elektroniska avtalsslut eller handel. Även här bör delta aktivt i de regeljusteringar som kan behövas på internationell nivå. Dagens grundläggande bestämmelser för personligt integritetsskydd reglerar skydd gentemot det allmänna mot husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Dessutom finns en uttrycklig bestämmelse om skydd för medborgarna mot att deras personliga integritet kränks genom att uppgifter om dem registreras med hjälp av databehandling. Ett EU-direktiv angående dataskydd kräver en omfattande anpassning av den rättsliga strukturen på området. En parlamentarisk utredning, den s k , har haft i uppdrag att mot den här angivna bakgrunden se över den svenska datalagen och lämna förslag till en ny (SOU 1997:39). Den snabba tekniska utvecklingen väcker ständigt nya frågor rörande hur den personliga integriteten skall värnas. Det rör sig till exempel om satellitövervakning av bilar för att administrera biltullar, det rör övervakning med s k smarta kameror och det rör information om det genetiska arvet. Av denna anledning är det angeläget att lagstiftningen, genom att vara generell och teknikoberoende, kan erbjuda ett skydd för den personliga integriteten utan att kräva en ny utredning och en ny lagändring varje gång en ny teknisk applikation ser dagens ljus. Vår utgångspunkt är att det är datalagstiftningen och lagstiftningen i övrigt som skall anpassas till de principer och regler som gäller i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. De nu aktuella exemplen på hur datalagen förbjuder kommuner att tillhandahålla sina offentliga handlingar på Internet visar på en konflikt som måste lösas genom en analys som på ett mer grundläggande sätt än genom att reglera en särskild informationsteknik behandlar den enskilde medborgarens integritet gentemot det offentliga. De förestående förändringarna av datalagen och integritetsskyddet motiverar därför en betydligt vidare diskussion om grunderna för integritetsskyddet än den diskussion som majoritet förmådde föra. I har allmänintresset automatiskt ställts mot den enskildes intresse, där individen oftast setts som underordnad. Den personliga integriteten bör enligt vår mening i stället ses som en del av en individuell rättighet och inte som en produkt av parlamentariska beslut. Genom folkrättsliga överenskommelser har också anslutit sig till stadganden som säger att individen har vissa grundläggande rättigheter, oavsett nationell lagstiftning. , som också är gällande rätt i , är ett exempel på det, liksom de EG-rättsliga principer som följde med vår anslutning till EU. Den personliga integriteten är en sådan grundläggande rättighet. Huvudregeln bör, mot den här angivna bakgrunden, vara att den personliga integriteten alltid skall lämnas okränkt. Det är den enskilde som förfogar över sig och sin person i alla hänseenden. Ett stärkt integritetsskydd får ett flertal följder, även om dessa inte skall dramatiseras. Redan i gällande rätt finns vissa krav på samtycke, exempelvis i datalagen, även om de ofta uttrycks vagt.