mot · GL02Fi212 · 1997-10-06 00:00:00 — föreslår därför en variant av medborgarkonto på så sätt att den nuvarande avdragsrätten för avsättningar till privata pensionsförsäkringar tredubblas, från 0,5 till 1,5 basbelopp. Det innebär en ökning av möjligheten till en skattefri avsättning upp till . Beskattning sker när pensionen tas ut. Sjukförsäkringen skall vara en sjukförsäkring och ingenting annat. Den socialdemokratiska regeringen har överfinansierat sjukförsäkringen därför att man av hänsyn till LO inte vågat kräva en höjning av avgifterna till a-kassan. Den försäkringspremie som under namn av egenavgift fr.o.m. skulle ha varit anser vi helt skall gå till finansiering av sjukförsäkring, sjukpension och föräldraförsäkring. Försäkringspremien bör vara i storleksordningen för att finansiera dessa områden. Vi motsätter oss regeringens förslag i budgetpropositionen om en gigantisk omstuvning av egenavgifter och arbetsgivaravgifter vars enda syfte är att dölja det faktiska skattetrycket. Det är lämpligt med en ersättningsnivå på med en viss karenstid. Vi förordar att arbetsgivarna i lag åläggs att teckna arbetsskadeförsäkring för arbetsolycksfall. Frihet skall finnas att teckna denna försäkring på den privata marknaden. Försäkringspremierna kommer att variera med risken för olycksfall på den enskilda arbetsplatsen, vilket ger starkare incitament till det förebyggande arbetet. Arbetslöshetsförsäkringen är ingen försäkring i vanlig mening, eftersom det är svårare att beräkna sannolikheten för att försäkringen måste utnyttjas än på andra områden. Arbetslöshetsersättningen och KAS skall vara omställningsförsäkringar. Därför är det viktigt med en s k bortre parentes i a-kassan. Arbetslöshetsersättningen bör vara ett inkomstskydd vid arbetsbyte, inte en permanent försörjningskälla. Den statliga finansieringen av arbetslöshetsersättningen bör minska och a-kassornas andel öka, dvs de som har jobb skall betala en större del. Kopplingen mellan arbetslöshetsskapande löneavtal och kostnaden för arbetslösheten blir tydligare, vilket är en förutsättning för att en ansvarsfull lönebildning kan komma till stånd. Regeringen har antagit en sådan lönebildning utan att ange förutsättningarna. Det kan vara lämpligt att egenfinansieringen via försäkringspremier uppgår till och den statliga delen till . Den statliga besparingen på ca växlas över i en skattesänkning för löntagarna. Genom denna reform blir det ett tydligare samband mellan lönebildning och kostnaderna för arbetslösheten. Avtal som företagen inte kan bära ökar kostnaden för arbetslöshetskassorna, dvs för de löntagare som har arbete. Gemensamt för de olika delarna av den nya trygghetsförsäkringen är dess oberoende av budgetläget. Styrelse och ledning skall inte vara politisk, även om har ett yttersta ansvar för villkoren. Buffertfonder kommer att behövas. De skall inte användas för näringspolitiska ändamål. skall utöva tillsyn. Fördelningspolitiska inslag skall finansieras genom direkta statsbidrag. Knytningen till den enskilde skall ske inte bara genom kopplingen mellan avgifter och förmåner utan också genom regelbunden information om den enskildes förmåner i försäkringen. På detta sätt kan skattetrycket sänkas, på lång sikt i betydande grad. Redan fram kan skatte- och utgiftstrycket på detta sätt sänkas med . Skatter och offentliga utgifter . Procent av BNP, hela offentliga sektorn 7 Det ekonomiska läget 7.1 Den internationella utvecklingen befinner sig i en konjunkturuppgång. Den kommer att ha positiva effekter på tillväxt, sysselsättning och offentliga finanser. Men efter en konjunkturuppgång kommer en nedgång. måste rusta sig för att klara den nedgång som förr eller senare kommer. Det finns i den internationella debatten en föreställning om att konjunkturen är död. Detta är förmodligen lika fel som påståendet att historien är död. Denna diskussion är främst en amerikansk företeelse. Även om detta mot förmodan skulle gälla för skulle det i så fall bero på den större rörlighet och flexibilitet som på olika sätt präglar den amerikanska ekonomin och som inte finns i som helhet eller i i samma utsträckning. Konjunkturuppgången i är nu väl etablerad. Inom EU steg industriproduktionen med i årstakt . och ekonomier beräknas båda växa med drygt 2 och respektive . som ligger före i konjunkturen får en BNP-tillväxt om och något långsammare tillväxt , . Tillväxten kommer att ha positiva effekter på sysselsättningen. beräknas mer än 1 miljon nya jobb tillkomma i hela EU. Men det är ändå för lite för att ha några avgörande effekter på arbetslösheten. När sysselsättningen stiger ökar nämligen också det antal människor som söker sig ut på arbetsmarknaden. väntas ett nytillskott på ca 700.000 personer till arbetsmarknaderna i EU-länderna. Arbetslösheten sjunker därför bara långsamt. I väntas tillväxten hålla sig på . Den amerikanska ekonomin har visat en remarkabel styrka där det varit möjligt att förena god tillväxt, ökande sysselsättning och sjunkande arbetslöshet med låg inflation. För att bevara förutsättningarna för att detta ska kunna fortsätta är det möjligt att den amerikanska , Fed, kommer att höja styrräntan . Detta behöver dock i och för sig varken leda till uppgång i de långa räntorna, som är viktiga för investeringar, eller till skärpning av penningpolitiken i . Denna kommer troligen att bestämmas i hög grad av vad som krävs för att EMU:s tredje fas ska starta . Ett orosmoln har dykt upp i form av krisen i de sydostasiatiska länderna. Trots betydande skillnader dessa länder emellan har de haft god tillväxt, stigande levnadsstandard och ökande sysselsättning. Den kris som de nu drabbas av tycks i huvudsak ha två förklaringar. Deras valutor har varit knutna till den amerikanska dollarn. När dollarn steg i värde följde dessa valutor med. Uppskrivningen av deras valutor medförde att konkurrenskraften försvagades och exporten sviktade. Dessutom har länderna präglats av uppblåsta investeringar på fastighetsmarknaden, och ett antal strukturella brister. Resultatet blev valutakris. Krisen i dessa länder kan medföra två problem för och övriga västländer. Dels har de blivit betydande och snabbt växande marknader för vår export. gick av den svenska exporten till (inklusive och .) En kraftig dämpning av dessa länders ekonomiska aktivitet skulle innebära att vår export dit skulle drabbas. Dessutom kan kombinationen av att deras valutor deprecierats i samband med krisen och att deras hemmamarknader försvagats medföra att de riktar kraftiga exportansträngningar till den övriga världen där de är mycket konkurrenskraftiga. Krisen i kan också medföra att återhämtningen i den japanska ekonomin försenas. Det finns dock ingen anledning att tro annat än att detta är ett relativt snabbt övergående problem. Stillahavsasien kommer med all sannolikhet att återta sin ställning som ett snabbväxande och dynamiskt område. Lärdomarna av det som hänt är dels att med snabbt agerande kan hjälp utifrån, i detta fall främst från IMF, förhindra en ytterligare försämring. Vidare att det i grunden är en sund ekonomisk politik, utan en överhettad fastighetsmarknad, utan gynnande av vissa företag men med ett högt privat sparande som är det bästa botemedlet mot liknande kriser. Trots de problem som onekligen finns på den internationella scenen kan man räkna med en god tillväxt i omvärlden . 7.2 Förutsättningar: globaliseringen ekonomi är mycket internationaliserad. Detta påverkar i hög grad förutsättningarna för en framgångsrik ekonomisk politik. Detta samband har blivit mycket tydligt . I många avseenden är den arena på vilken även den svenska ekonomiska politiken ska verka inte inhemsk, inte ens europeisk, utan global. Globalisering är ett fult ord på många håll. Begreppet ses som synonymt med internationell låglönekonkurrens där skrupelfria multinationella företag lyckas konkurrera ut arbetare i västvärlden genom att suga ut arbetskraft i utvecklingsländer. Men verkligheten är annorlunda. goda utveckling under många decennier var en följd av att vi drog nytta av globaliseringen. Ett antal stora företag med sin bas i utnyttjade skickligt den ökande internationaliseringen och världshandelns tillväxt. Sedan seklets början har exporten bidragit positivt till BNP-tillväxten. har exporten brutto svarat för mer än hälften av BNP-ökningen. Netto efter att hänsyn har tagits till importinnehållet kan bidraget till BNP-ökningen uppskattas till . Det betyder att av en BNP-ökning på prisnivå har exporten netto bidragit med . Svensk välfärd och sysselsättning har i hög grad baserat sig på tillgång till växande exportmarknader, dvs en ökande globalisering. Den välfärd som många främst förknippar med offentliga utgifter och offentlig verksamhet hade inte varit möjlig utan en stark skattebas och en starkt växande skattebas, dvs en utvecklingskraftig privat sektor. Denna har i hög grad byggt på en framgångsrik exportsektor under industrialiseringsfasen. Världshandelns tillväxt och den ökande internationaliseringen har också gynnat utvecklingsländerna. har industriländernas BNP vuxit med per person och år. I utvecklingsländerna har tillväxten varit snabbare, per person och år. Detta har givit dem möjlighet att göra sina ekonomier starkare och göra sig kvitt ett ensidigt beroende av råvaruexport. Sammansättningen av deras export har förändrats kraftigt : Utvecklingsländer inklusive de s.k. tigerekonomierna. Andel av exporten, procent Globaliseringen har med andra ord gjort det möjligt för utvecklingsländerna att göra sig avsevärt mindre beroende av ensidig råvaruexport. Alla utvecklingsländer har inte utnyttjat de förutsättningar som växande världsmarknader givit i samma grad. Vad beror det på att vissa kunnat utnyttja förutsättningarna och stigit upp till en ekonomisk nivå där de snabbt närmar sig industriländerna? Flera förklaringar finns, men den dominerande orsaken tycks stå att finna i flexibla ekonomier och stor förmåga att absorbera ny teknik. Det finns en myt att det är konkurrensen från låga löner i de växande nya industriländerna som har lett till utslagning av traditionell industri i västvärlden. Det tycks snarare vara den tekniska utvecklingen. Genombrottet under de senare decennierna för ny teknik inom kommunikations- och informationsteknologi har varit kraftfullt. Det kan illustreras med följande exempel på prisutvecklingen av några produkter/tjänster: Kostnad för kommunikation och informationsöverföring (USD). Kostnad för ett treminuters telefonsamtal Prisindex för datorer U. Källa: . Herring and , Financial Regulation in the Global Economy , Brookings, 1995, återgiven i IMF World Economic Outlook 1997. Det säger sig självt att så stora prisförändringar ger helt nya förutsättningar för nästan all ekonomisk verksamhet. Det är inte möjligt, ens om man skulle vilja, att avskärma sig från effekterna av dessa förändringar. Den enda möjligheten att möta detta är att göra på samma sätt som gjorde i slutet av förra och början av detta sekel, att försöka dra nytta av de nya förutsättningarna. Det är också så de mest framgångsrika nya industriländerna har gjort. Nyckelorden är flexibilitet och anpassningsförmåga. Detta innebär bl.a. att det är viktigt med tillgång till och bra incitament till utbildning och kunskapsinhämtande. Men det medför också krav på förändringar av skatter, arbetsmarknad och offentliga utgiftssystem. Skattebaser blir allt rörligare. Den nation som inte inser detta, riskerar att se verksamheter expandera utomlands, eller rent av flytta, så att höga skattesatser blir självförstörande. För ett litet land som är globaliseringen, rätt utnyttjad, en bra möjlighet till stigande välstånd. Med en felaktig politik blir den i stället ett skrämmande hot. anser att de nya villkoren för den ekonomiska politiken måste utnyttjas till medborgarnas fördel. Det betyder bl a att politiken måste koncentreras på att skapa tillräckligt attraktiva miljöer för företagande, investeringar, arbete, utbildning och sparande. När konjunkturen går uppåt i den internationella ekonomin förbättras också läget i . T ex beräknar att marknaden för svenska exportvaror ökar både och . Konjunkturuppgången ger en frist och en möjlighet, precis som . Det gäller nu att denna möjlighet, till skillnad från då, utnyttjas för att göra den svenska ekonomin och de svenska offentliga finanserna mera robusta och mindre känsliga för upp- och nedgångar. , IMF och EU har alla konstaterat att har de mest konjunkturkänsliga offentliga finanserna av alla industriländer. Vid en förändring av BNP förändras de offentliga finanserna motsvarande tre fjärdedelar av förändringen. För t ex och ligger motsvarande tal bara på , för ännu lägre. Statsfinansernas höga konjunkturkänslighet beror på det höga skattetrycket och de stora offentliga utgifterna. Konjunkturuppgången kommer att förbättra läget på arbetsmarknaden. När efterfrågan på arbetskraft och sysselsättningen ökar kan man dock i liksom i andra länder räkna med att fler människor söker sig till arbetsmarknaden. Det gäller förmodligen även de personer som sysselsätts i olika arbetsmarknadspolitiska utbildningar. Därför kan man inte vara säker på att den öppna arbetslösheten minskar tillräckligt snabbt. Den höga inflationen var ett gissel. Det var en höginflationsmiljö som drev fram för höga lönekostnader och ledde till spekulation, lånebaserade fastighetsaffärer och en allmän överhettning. Även om det finns anledning att rikta kritik mot det sätt på vilket bankverksamhet m.m. bedrevs var det ett allmänt inflationsklimat som präglade svensk ekonomi och som gjordes möjligt genom den ekonomiska politik som fördes. Diagram 7.1 visar att låg långt efter andra länder när det gällde att få ner inflationen. Anm.: Avser konsumentprisindex. Observera att 1990 och 1991 är siffrorna höga för på grund av att skattereformen delvis finansierades med höjda indirekta skatter. insåg även regeringen att det var nödvändigt att göra något. Inflationsbekämpningen uppvärderades: För att värna sysselsättning och välfärd måste den ekonomiska politiken med all kraft inriktas på att varaktigt nedbringa inflationen. Denna uppgift måste överordnas andra ambitioner och krav. Det finns skäl att erinra om detta när regeringen utan egentlig grund antar att lönebildningen blir helt annorlunda än den varit. Risken är inte i första hand att inflationen på nytt tar fart utan att måste höja räntan för att undvika att inflationen kommer tillbaka. Detta skulle leda till stigande arbetslöshet. Den dubbla uppgiften är för det första att nu göra sådana förändringar att svensk ekonomi kan klara konjunkturuppgången utan överhettning och flaskhalsar. Sådana skulle skapa inflationstendenser som driver fram en penningpolitisk åtstramning som snabbt bryter nacken av uppgången. För det andra är det nödvändigt att bädda för att klara en nedgång som förr eller senare kommer. I inget av dessa avseenden håller regeringens politik måttet. 7.4 En riktig historieskrivning Omläggningen till antiinflationspolitik kom att i tiden sammanfalla med ett antal andra förändringar. En i sak riktig men sent genomförd skattereform, fastighetskris och bankkris samt dämpning av en arbetsmarknad som tillåtits gå till överhettning verkade alla i samma riktning. överhettningsbubbla bröts kring 1989/90 och vid regeringsskiftet befann sig svensk ekonomi i fritt fall. Socialdemokraterna försökte trots detta hävda att vändpunkten uppåt hade kommit. varnade för arbetslöshetsbomben och fick tyvärr alltför rätt. Hushållen bestämde sig i detta omvälvande skede för att öka sitt sparande. svängde hushållen från att ha konsumerat 105 av i inkomst till att konsumera 92 av . Det är självklart att detta på kort sikt innebär ett bortfall av efterfrågan. Omsvängningen motsvarar ca i dagens prisnivå eller av BNP. Det är oerhört svårt att snabbt ersätta detta efterfrågebortfall med ökade investeringar eller ökad export. Ingen har på ett intellektuellt tillfredsställande sätt kunnat beskriva vilken alternativ politik som hade kunnat undvika detta bortfall av efterfrågan och de svårigheter för de offentliga finanserna som följde därav. Den borgerliga regeringen började genom omfattande besparingar och strukturreformer gripa sig an saneringen av de offentliga finanserna och strukturbristerna i svensk ekonomi. Det är naturligtvis mycket svårare att i en nedåtgående konjunktur genomföra de åtgärder som borde ha genomförts än att göra detsamma när konjunkturen vänt uppåt. För att ge en riktig historiebeskrivning är det av intresse att jämföra de besparingar som då beslutades med dem som senare skett. Ej mycket prutades, dock prutades genast hälften. Därav ej accepterade av Socialdemokraterna i opposition -4,4 Den socialdemokratiska regeringens budgetförstärkningar enligt dess egna beräkningar Den socialdemokratiska regeringens budgetförsvagningar -3,4 Vi konstaterar att den dåvarande Socialdemokratiska oppositionen endast mäktade med att acceptera av de budgetförstärkningar som föreslogs av den borgerliga regeringen. Många av dem accepterades dock i tysthet efter regeringsskiftet! Det gäller t ex det nya bostadsfinansieringssystemet, som svarar för betydande minskningar av de offentliga utgifterna. Det gäller också t ex förändringarna i arbetsskadeförsäkringen med likaledes avsevärda positiva effekter på de offentliga finanserna. Av intresse är också att Socialdemokraterna i opposition föreslog kraftiga utgiftsökningar, t ex nära nog fördubbling av infrastrukturprogrammet (vilket hastigt försvann i regeringsställning), liksom ofinansierade skattesänkningar, t ex en tillfällig sänkning av momsen (som även den försvann). Av de budgetförstärkningar som beslutat om tas nu hälften tillbaka genom beslutade eller utlovade utgiftsökningar. Kvar blir dock skattehöjningarna! Vi konstaterar att regeringens förkärlek för höga skatter har manifesterats i ytterligare ett löftesbrott. I en proposition när regeringen föreslog att sjuklönen skulle höjas från till sades också att företagarna skulle kompenseras för de ökade kostnaderna genom en justering av avgiftsuttaget. Så har emellertid inte skett! Det är viktigt att dra lärdom av de senaste tio årens utveckling. Den starka konjunkturkänsligheten gör det nödvändigt att förbereda sig för att en avmattning kommer att försvaga de offentliga finanserna. Därför är det fel att nu släppa iväg offentliga utgifter på ett sätt som liknar andra . Det stora konjunkturberoendet gör det utomordentligt svårt för någon regering att med säkerhet hävda att man har kontroll över statsfinanserna. Relativt små förändringar i konjunkturutsikterna kan snabbt förändra de statsfinansiella perspektiven. Till den konjunkturkänslighet som följer av automatiskt verkande regler för t.ex. arbetslöshetskassa och skatter kommer att det varit svensk politisk tradition att genom direkta beslut öka de arbetsmarknadspolitiska programmen i lågkonjunkturer. Det visar sig således att alla regeringar har underskattat förbättringen i konjunkturuppgångar och likaså underskattat försämringen i nedgångar. Detta mönster är tydligt även . Den enda lösning som finns på detta problem är att minska den offentliga omslutningen. Detta sker genom den politik föreslår som minskar skatte- och utgiftskvoterna med av BNP . minskning sker genom våra förslag till lägre skatter och lägre utgifter . Därtill kommer en minskning med genom den förändring av socialförsäkringarna som vi föreslagit. Konjunkturuppgången måste också utnyttjas på annat sätt. Den politik vi förordar innebär bättre möjligheter för företagen, både de som finns och de som ännu inte finns. Det är absolut nödvändigt med starka företag om sysselsättningen ska kunna öka så att arbetslösheten varaktigt minskar. 7.5 Kritik av arbetslöshetsregeringen Den socialdemokratiska regeringens misslyckanden är som störst på de viktigaste områdena: jobben, vården och skolan. Det var också de områden där de stoltaste löftena ställdes ut. och skrev i att en socialdemokratisk politik skulle rädda 20 000 jobb inom vård, omsorg och utbildning. Löftet återkom , och i valrörelsen var det ett återkommande tema att vård, omsorg och skola inte bara skulle fredas från besparingar utan tillföras mer pengar. Så blev det inte. har 74.000 jobb försvunnit i den offentliga sektorn. Inte heller blev det mer pengar tvärtom försvann skatteunderlag genom regeringens beslut. Den öppna arbetslösheten skulle sänkas till till slutet av 1995, lovade Socialdemokraterna. Det löftet har också svikits å det grövsta. Den öppna arbetslösheten har i stället successivt stigit och väntas , enligt regeringens prognoser, slå alla tidigare rekord med nivån . Sysselsättningen har sjunkit och nyföretagandet har sjunkit, trots alla vackra ord och löften om nya jobb i nya företag. Det regeringen beskriver under rubriken i finansplanen är en stor ökning , delvis på grund av statistikomläggning hos SCB men också i verkligheten. Därefter har trenden varit nedåtgående. Antalet sysselsatta har inte varit så lågt som . Det relativa arbetskraftstalet, dvs arbetskraften i procent av befolkningen i åldern , sjunker ända fram . Inför detta uppenbara löftesbrott tycks regeringen ha gripits av panik. Ett mål har formulerats om att halvera den öppna arbetslösheten till . Formuleringen av målet visar att inte ens regeringen själv tror sig om att kunna skapa förutsättningar för särskilt många nya jobb utan nu handlar det om att med olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder och statistiska knep reducera det antal människor som är öppet arbetslösa i SCB:s tabeller. Trots en uppåtgående konjunktur skall antalet människor i olika AMS-program öka , till av arbetskraften. Därtill kommer en forcerad satsning på olika utbildningar för drygt 100.000 personer. Utbildningsplatserna är förbehållna arbetslösa eller sysselsatta som ersätts av en arbetslös under utbildningen. Resultatet är att av arbetskraften förts bort från tabellerna såsom varken sysselsatta eller arbetslösa. Ytterligare fler förs bort från arbetskraften genom åtgärder som offentligt tillfälligt arbete, OTA eller 55+ som enligt arbetsmarknadsministern skall ge ett värdigt slut på arbetslivet. Tillfällig förtidspensionering eller s k generationsväxling är utslag av samma statistiska trixande. Arbetstidsförkortning riskerar att bli nästa inslag i denna jobbfientliga politik. Trots att några statsråd gör sitt bästa för att förklara att arbete är grunden för välståndet och att jobben inte har tagit slut hävdar det för arbetstider ansvariga statsrådet att om parterna på arbetsmarknaden inte kommer överens i avtalen om kortare arbetstid så väntar lagstiftning. Regeringen hävdar att en förutsättning för att sysselsättningen skall öka och arbetslösheten minska är att lönekostnadsökningen begränsas till . Om den generella arbetstidsförkortning som /delar av/ regeringen talat om sker tar den i anspråk av detta utrymme. Härtill kommer en lokal lönebildning som erfarenhetsmässigt uppgår till . Därmed har använts. Det betyder att den som inte får del av den lokala löneökningen får nöja sig med , nominellt, inte realt, , utöver den kortare arbetstiden. Risken är stor för att detta inte fungerar utan medför löneökningar som spräcker regeringens antaganden. Det skulle leda till åtstramningar och fortsatt hög arbetslöshet. har självfallet ingenting emot att enskilda människor eller grupper av människor avtalar sig till förändringar i arbetstid, vare sig kortare eller längre. Men eftersom människors behov och önskemål är så skiftande avvisar vi en central lagstiftning. Bortsett från sådana regler som följer av rimliga hälso- och säkerhetskrav anser vi att frågan om arbetstiderna bör avregleras, så att var och en i så hög grad som möjligt kan avtala med arbetsgivaren enligt egna önskemål. Den dystra sanningen är att tycks ha fastnat i massarbetslöshet. Och regeringen ägnar sig åt att bekämpa arbetskraften i stället för att bekämpa arbetslösheten. Det finns beräkningar som i själva verket tyder på att regeringens mål om en öppen arbetslöshet på inte är förenligt med inflationsmål på , .