mot · GL02Fi403 · 1997-10-06 00:00:00 — Hur en hushållsekonomi påverkas av en inkomstökning beror på just marginaleffekterna. Den positiva effekt en inkomstökning har på ett hushålls ekonomi motverkas dels av att skattekostnaderna stiger, dels av att vissa bidrag och subventioner trappas av när inkomsten ökar. Sålunda är barnomsorgstaxan inkomstrelaterad i 2574 av landets 288 kommuner, vilket spär på marginaleffekterna för låg- och medelinkomsttagare på ett olyckligt sätt. De inkomstrelaterade barnomsorgstaxorna slår framför allt mot kvinnor med inkomster under brytpunkten, d.v.s. majoriteten av alla förvärvsarbetande kvinnor. För många deltidsarbetande kvinnor lönar det sig helt enkelt inte att arbeta mer eftersom större delen av en inkomstökning, efter det att skatter och avgifter är betalda, skulle ätas upp av den högre barnomsorgsavgift som de tvingas betala när inkomsten ökar och barnen dessutom måste vara på dagis. Inkomstökningens effekt på hushållsekonomin hålls även tillbaka av att ett eventuellt bostadsbidrag minskar i takt med att inkomsten ökar. Personer som har tagit studiemedel kan utöver detta råka ut för en marginaleffekt i studiemedelssystemet som beror på att avgiften är inkomstrelaterad upp till en viss nivå. Tjänar man är man helt befriad från avgift. För personer med vårdnaden om barn är motsvarande siffra . Allt detta sammantaget får allvarliga konsekvenser för människors möjligheter att förbättra sin levnadsstandard och situation. Problemet är att mer arbete eller högre inkomst knappast leder till mer pengar i plånboken. För en arbetslös mamma eller pappa kan skillnaden mellan arbetslöshetsersättning och ett lågavlönat heltidsarbete vara så liten som . Och för en kvinna som har ett barn och arbetar trekvartstid som socialsekreterare kan marginaleffekten vara om hon går upp till heltid just därför att hon drabbas av alla dessa marginaleffekter . För varje tusenlapp hennes inkomst ökar kommer hon att få mer i plånboken. Det är inte underligt att den sociala rörligheten i är för låg när klassresan i praktiken omöjliggörs av marginaleffekterna i skatte- och bidragssystemen. Bristande social rörlighet är ett allvarligt problem. Att vissa människor inte kan förbättra sin ekonomiska, och därmed ofta också sociala, situation är en form av ekonomisk segregation som bidrar till att skapa hopplöshet och otrygghet. De höga marginaleffekterna är inte bara ett ekonomiskt problem för dem som drabbas, utan också ett strukturellt samhällsproblem. Vem anstränger sig för att få det lite bättre, och på så sätt bidra till ökad välfärd för alla när incitament att göra det är så svagt? Genom den politik som förs just nu hamnar allt fler i den hopplösa situation som höga marginaleffekter innebär. Det är inte längre bara några få hushåll med endast en inkomst som drabbas. är höga marginaleffekter ett problem även för många hushåll med två inkomster. Fattigdomsfällan är ett faktum för en stor del av befolkningen. 4 Arbetslöshet och sämre tillväxt 4.1 Stora snedvridningar sämre effektivitet Höga skatter och stora bidrag skapar inte bara otrygghet de snedvrider även prissättningen och incitamenten så att effektiviteten i samhällsekonomin minskar och arbetstillfällen slås ut. Människor vars arbetskraft skulle efterfrågas vid ett lägre skattetryck blir arbetslösa. Skatte- och bidragssystemen medför att såväl privata företag som den offentliga sektorn i flera fall producerar sådana varor och tjänster som inte skulle efterfrågas om konsumenterna fick betala det verkliga priset. Exempelvis skulle färre personer efterfråga offentligproducerade daghemsplatser om de själva fick förfoga över vad som dessa daghemsplatser kostar per barn och år. Andra varor och särskilt tjänster som skulle efterfrågas vid ett rimligt pris produceras inte därför att de höga skatterna inte gör det lönsamt för företagen att tillhandahålla varan eller tjänsten till ett pris som tillräckligt många kan betala. Ett aktuellt exempel är hushållstjänster där skattekilarna, i form av inkomstskatt för såväl den som utför tjänsten som den som betalar för den samt arbetsgivaravgift och moms, är extremt höga. På liknande sätt kan man avstå från att arbeta mer därför att den extra inkomst man får behålla efter skatt inte gör det mödan värt. Det förlorar vi naturligtvis alla på. Efter skatteomläggningen 1991 minskade marginalskatterna, men med den socialdemokratiska regeringen har de åter ökat. Detta är inte bara ett problem vad gäller höginkomsttagare. De högsta marginaleffekterna () återfinns faktiskt bland låginkomsttagare som oftast får räkna med ökad skatt och lägre bidrag om de ökar sin arbetsinsats. Man bör med andra ord ha mycket goda skäl för att förespråka att en vara eller tjänst skall produceras eller finansieras i offentlig i stället för privat regi, eftersom det kräver extra skatteintäkter som minskar effektiviteten i ekonomin. Upp till en viss nivå ökar sannolikt nettoeffektiviteten i ekonomin av att den genom skatter finansierade offentliga verksamheten växer. Därefter kommer de negativa effekterna av skattehöjningar att dominera. har enligt flera studier skatter och offentliga åtaganden som ger starkt negativa effekter för samhällsekonomin. Det är mot den bakgrunden internationella organisationer som bland annat IMF rekommenderar att minska skatte- och utgiftstrycket. Höga skatter försämrar i sig effektiviteten i ekonomin. I en liten öppen ekonomi som är det dessutom svårt att upprätthålla dem. Att stänga ekonomin genom olika former av regleringar är heller ingen utväg; dels är det praktiskt omöjligt, dels skulle det minska effektiviteten i ekonomin ytterligare. Ju mer lättrörlig skattebasen, är desto mer problematiskt är det att ha en högre beskattning än i omvärlden. Mest rörligt är det finansiella kapitalet i form av valutor, aktier och räntebärande värdepapper. Det rör sig sekundsnabbt. så kallade valpskatt på obligationshandel är ett illustrativt exempel på en skatt som inte inbringade några skatteintäkter men däremot fick en hel bransch att flytta utomlands. Eftersom en fungerande obligationshandel är ett viktigt instrument för att fördela kapitalet där det behövs bäst, hade denna skatt även en negativ effekt för effektiviteten i svensk ekonomi. Realt kapital i form av företag är något mer trögrörligt än finansiellt kapital, eftersom det tar tid att fatta beslut att flytta ett företag utomlands eller att göra en enskild investering i ett annat land. (Det innebär även att det tar tid att få hit företagen igen när de väl har flyttat ut.) Om man vill skapa ett långsiktigt gynnsamt företagsklimat där svenska företag stannar i och där utländska företag flyttar hit, bör man helst ha en lägre beskattning av företag, i form av bolagsskatt, arbetsgivaravgifter, energiskatter etc. än vad som förekommer i omvärlden. Vad gäller varor är investeringsvaror mer lättrörliga än konsumtionsvaror. Det går med andra ord att behålla en högre relativ skatt på mjölk än på kylskåp eftersom det är lättare att köpa de senare utomlands. Fastigheter utgör det minst rörliga reala kapitalet. Fastigheter kan man därför beskatta högt utan att de flyttar på sig. Därmed kan det finansiella kapital som är nedlagt i fastigheterna ge sig iväg. Och de människor som bor i dem kan bli tvungna att flytta, särskilt om de inte tillhör de högre inkomstgrupperna. Det är detta som håller på att hända i . Rörligheten hos humankapital, dvs människor, är sannolikt olika hög beroende på en rad faktorer, såsom utbildning och ålder. Den största rörligheten kan tänkas finnas hos unga välutbildade männsiskor med yrken där den genomsnittliga lönen är högre utomlands än i , exempelvis forskare och ingenjörer. Det rör sig om ett begränsat antal människor varför den offentliga sektorn inte får in så mycket pengar vid en hög beskattning av dem men vars eventuella flytt utomlands försämrar den samhällsekonomiska effektiviteten. Minst lättrörliga är sannolikt medelålders medel- och låginkomsttagare med gymnasieutbildning eller mindre, d.v.s. det stora flertalet av befolkning. 4.3 Sänkt skatt på arbete särskilt viktigt för låginkomsttagare Problemet med en hög beskattning av arbeten med lägre löner är att det blir omöjligt att leva på sin lön. Det innebär antingen att dessa arbetstillfällen försvinner, vilket i hög grad skett i , eller att den offentliga sektorn måste gå in med bidrag vilket också sker i högre grad i än i omvärlden. Ett sätt att pressa ned den arbetslöshet som uppstår i kölvattnet av att lägre avlönade arbeten försvinner är att i verklig mening satsa på utbildning. Men alla kan eller vill inte förbättra sin utbildning och kompetens. Det är därför viktigt att också skapa förutsättningar för en sådan lönebildning att arbeten som inte kräver mer omfattande utbildning kan bevaras och att det går att leva på dem. Därför är det extra viktigt att skatten sänks i de lägre inkomstlägena. Om det skall vara möjligt att sänka skatten för låg- och medelinkomsttagare måste emellertid det totala skattetrycket sänkas. Av en rapport till expertgruppen för studier i offentlig ekonomi utarbetad av , då chefsekonom på , framgår vilka fördelningspolitiska följder en skattepolitik vars inriktning istället är fortsatt högt skatteuttag får. I rapporten visas att det blir svårt att upprätthålla högre skatt på kapital, särskilt finansiellt kapital, och på mycket kvalificerad arbetskraft jämfört med andra länder. Detta är för övrigt motivet bakom regeringens avsikt att införa en särskild skattelättnad för utländska medborgare som får kvalificerade arbetsuppgifter i svenska företag. Slutsatsen är att ett land som vill upprätthålla ett högt skatteuttag i en allt mer internationaliserad värld i första hand måste bygga skatteuttaget på personer som är mindre attraktiva på en internationell arbetsmarknad och har svårt att flytta. Detta ger fördelningspolitiska effekter som är oacceptabla. 5 En social skattepolitik De höga svenska skatterna gör således dubbel skada. Medborgarnas beroende av den politiska sektorns förmåga att klara sina åtaganden blir mycket stort. försvagas valfriheten och den trygghet som ligger i att ha kontroll över sin egen ekonomi. Därtill kommer att de höga skatterna snedvrider ekonomins sätt att fungera, försvårar möjligheterna att skapa förutsättningar för de nya jobb som så väl behövs och kväver tillväxtkraften i ekonomin. En politik som syftar till att skapa förutsättningar för att de flesta skall kunna leva på sin lön måste därför stå på två ben. Det ena är en aktiv skattesänkningspolitik som syftar till att växla lägre skatter mot minskat behov av bidrag och offentligt stöd. Det långsiktiga målet måste vara att den som är i behov av bidrag och offentligt stöd inte skall betala skatt och att den som betalar skatt inte skall behöva bidrag. Det andra benet är reformer på bland annat skatteområdet som syftar till att stärka tillväxtkraften i ekonomin så att den höga arbetslösheten kan pressas tillbaka och antalet människor som av andra skäl blivit helt beroende av det offentliga för sin försörjning minska. krävs en ny inriktning av utbildningspolitiken så att fler kan få bättre kunskaper och högre kompetens. Med en sådan uppläggning av politiken kommer det att bli möjligt att uppnå successivt högre reallöner som skatteuttaget kan sänkas rejält därför att färre finns i transfereringssystemen. Det svenska skattesystemet präglas främst av mycket höga skatter på arbete, främst inkomstskatt, egenavgifter och arbetsgivaravgifter (som huvudsakligen är löntagarnas socialförsäkringsavgifter). Till följd av de senaste årens depreciering av kronan ligger generella konkurrenskraft åter på en rimlig nivå. De samhällsekonomiska problemen med de höga skatterna på arbete är framför allt att de hindrar stora delar av tjänstesektorn att expandera och att de höjer kostnaden för att anställa och försämrar förutsättningarna för en fungerande lönebildning. För att de ekonomiska problemen skall kunna lösas och medborgarna återfå det ekonomiska oberoende som är en förutsättning för långsiktig trygghet krävs att utrymme skapas för kraftfulla skattesänkningar. Inriktningen måste vara att hushållens kontroll över den egna ekonomin skall öka väsentligt, så att bidragsberoendet kan minskas som förutsättningarna för väsentligt högre tillväxt och betydligt fler nya arbetstillfällen stärks. Utrymme måste därför avsättas för att slopa den extra höga beskattningen av investeringar och kapitalbildning och överbeskattningen av företagande. Förslag om detta återfinns i den moderata partimotionen 1997/98:Fi205. Huvuddelen av skattesänkningsutrymmet måste emellertid inriktas på att sänka skatten på arbete genom främst sänkta egenavgifter och sänkt inkomstskatt för alla. Dessa skattesänkningar gynnar relativt sett låg- och medelinkomsttagare mest och medför att bidragsbehoven minskar. 5.2 30/50 igen! Utgångspunkten för den marginalskattereform som genomfördes var att endast ett fåtal inkomsttagare skulle betala statlig inkomstskatt. Den helt övervägande delen skulle enbart betala skatt, vilken då antogs vara per skattekrona (av den beskattningsbara inkomsten). Den statliga inkomstskattesatsen föreslogs bli , vilket innebar att ingen skulle behöva betala mer än 50 procents marginalskatt. Denna reform fick bred parlamentarisk uppslutning. Debatten gällde främst finanseringen där Moderata samlingspartiet särskilt kritiserade utgångspunkten att skatteuttaget skulle bibehållas oförändrat högt. Man kan i efterhand konstatera att hade en finansiering som delvis byggts på besparingar i transfereringsystemen valts hade en del av de ekonomiska problem upplevt kunnat undgås. Dessutom hade den urholkning av finansieringen som följde av att tyngdpunkten lades på höjd och breddad mervärdesskatt kunnat undvikas. Sedan Socialdemokraterna övertog regeringsansvaret har marginalskattereformen urholkats i flera avseenden. Den statliga inkomstskatten höjdes till . Avsikten var att denna höjning skulle gälla . Socialdemokraterna har emellertid beslutat bibehålla en skattesats på för inkomster i strid med de uttalanden som gjordes 1994. Sedan skattereformen ursprungligen diskuterades har kommunalskatten stigit så att det genomsnittliga uttaget uppgår till per skattekrona. Härtill kommer att egenavgiften till sjukförsäkringen har höjts trots att försäkringen varit fullt ut finansierad. Det har således varit fråga om en ren inkomstskattehöjning, även om det tagit sig formen av höjd egenavgift. Ett viktigt första steg i den nödvändiga sänkningen av skatten på arbetsinkomster vore att återställa marginalskattereformen så att den helt övervägande delen av inkomsttagarna endast betalar 30 procents skatt på sina arbetsinkomster och ingen betalar vid genomsnittlig utdebitering. Det innebär att den förlängda värnskatten inte införs, att strävan är att sänka den kommunala utdebiteringen med 1,65 samt att de egenavgifter som är att betrakta som ren inkomstskatt slopas. Finansieringsbehovet för en sådan reform kan beräknas ligga på . 6 Att kunna leva på sin lön 6.1 Mål för skattepolitiken I vår partimotion med anledning av regeringens vårproposition angav vi att ett mål för den ekonomiska politiken på medellång sikt bör vara att uppnå jämnvikt mellan den privata och den offentliga sektorn. , när de offentliga finanserna i stort sett beräknas vara i balans, räknar regeringen med att den offentliga sektorn tar i anspråk av våra samlade resurser. Det samlade skatteuttaget förutses bli av produktionen medan den offentliga sektorns övriga inkomster uppgår till . För att uppnå vårt mål måste den privata sektorns andel av ekonomin tillåtas expandera motsvarande . Detta är möjligt endast om den ekonomiska politiken utformas så att förutsättningarna för tillväxt och nya jobb i den enskilda sektorn förbättras avsevärt. En viktig del i en sådan politik är sänkta skatter som är fullt finansierade genom att de offentliga utgifterna minskar i motsvarande mån. Utgiftsminskningarna har två orsaker: dels förändringar av gällande regler i transfereringssystemen, dels lägre utgifter till följd av att färre människor är i behov av bidrag och därmed lämnar transfereringssystemen. Till det kommer att en ökad tillväxt inte bör tillåtas leda till, som regeringen föreslår, permanenta överskott i de offentliga finanserna och därmed till permanent överbeskattning och ökad offentlig kapitalbildning. Detta utrymme bör istället utnyttjas för successiva skattesänkningar i den takt den samhällsekonomiska utvecklingen medger. Genom de konkreta besparingar vi föreslår i vårt budgetalternativ ändrade regler för transfereringar, minskade subventioner och effektivare verksamhet skapas utrymme för skattesänkningar på 1998, 1999 och 2000 (penningvärde). Vid en försiktig uppskattning av den högre tillväxt som möjliggörs genom vår ekonomiska politik samt en försiktig beräkning av nettotillväxten av nya arbetstillfällen och effekterna av ett svenskt medlemskap i det europeiska valutasamarbetet bör i vart fall ett ytterligare utrymme på i vart fall växa fram . Detta utrymme kan självfallet inte utnyttjas för konkreta yrkanden om skattesänkningar förrän antagandena har realiserats genom den ekonomiska utvecklingen. Sammantaget ger det emellertid utrymme för följande skattepolitiska målsättningar för den kommande femårsperioden: Kommunalskatterna sänks generellt med per skattekrona genom att statliga besparingar utnyttjas för att lyfta över finansieringsansvar från kommunerna till staten. Mervärdesskatten sänks till . Grundavdraget höjs något och ett extra grundavdrag för varje barn införs vid den kommunala beskattningen. Grundavdraget för barn skall alltid kunna utnyttjas fullt ut genom negativ skatt. Beskattningen av bostäder sänks till en nivå som motsvarar 1,2 procents fastighetsskatt som den del av taxeringsvärdet som utgör markvärde inte över huvud taget tas upp till beskattning. Dubbelbeskattningen av investeringar och överbeskattningen av kapitalbildning slopas. I det följande redovisas våra konkreta förslag om skattesänkningar på arbete, på boende och för familjer . De är fullt ut finansierade genom besparingar som ansluter till de utgiftstak vi föreslog i vår motion med anledning av vårpropositionen. De olika besparingarna specificeras utgiftsområde för utgiftsområde i vår motion om den ekonomiska politiken 1997/98:Fi206. I motion 1997/98:Fi205 redovisas våra förslag om skattesänkningar för företagande och kapitalbildning. Egenavgiften till sjukförsäkringen har höjts kraftigt utan något samband med utvecklingen av sjukförsäkringens kostnader. höjs avgiften, som är att betrakta som en ren inkomstskatt, med . Denna skattehöjning har dessutom regressiva verkningar. De genomförda och den beslutade höjningen av egenavgiften bör undanröjas.1999 bör en ytterligare sänkning genomföras och 2000 en sänkning . Sammantaget sänks därmed egenavgifterna 1998 , 1999 och 2000 . Kommunalskatten är för särskilt låg- och medelinkomsttagare den tyngsta skatten att bära. Det gäller inte minst det stora flertalet pensionärer. Det är därför viktigt att varje kommun koncentrerar sig på kärnuppgifterna och tar tillvara möjligheterna att effektivisera verksamheten för att kunna sänka skatteuttaget. Vår bedömning är att detta i kombination med de avregleringar vi föreslår för kommunerna ger utrymme för en sänkning av utdebiteringen med åtminstone 1999 och . De senaste årens utveckling i flera kommuner i visar att en målmedveten inriktning på koncentration och effektivitet kan ge utrymme för rejäla skattesänkningar. Det är utöver detta möjligt att skapa utrymme för en generell sänkning av kommunalskatterna i alla kommuner om staten tar över kostnader som belastar den kommunala sektorn. I motion 1996/97:Fö211 Kunskap och kompetens har vi föreslagit att en nationell skolpeng skall införas för och gymnasieskolan. Det innebär att staten övertar finansieringsansvaret men inte ansvaret för att organisera och erbjuda utbildning på den grundläggande nivån och gymnasienivån. När denna kostnad lyfts av kommunerna skapas ett utrymme som kan utnyttjas för att sänka kommunalskatten. Långsiktigt motsvarar detta utrymme en skattesänkning på per skattekrona. För att garantera att det utrymme som successivt skapas verkligen utnyttjas för skattesänkningar införs kommunalt skattestopp och krav på skattesänkningar som motsvarar den bortfallande kostnaden. finns i det moderata budgetalternativet ett utrymme för att ta över kostnader som motsvarar en sänkning av den genomsnittliga kommunalskatten med per skattekrona. bör kommunalskatten kunna sänkas generellt med en krona. Utrymme för detta har reserverats i vårt budgetalternativ. Det kan diskuteras huruvida ett utrymme för att sänka den kommunala inkomstskatten bör utnyttjas för att sänka den kommunala skattesatsen, vilket innebär sänkt marginalskatt för alla, eller för att höja grundavdraget vid inkomstbeskattningen och därigenom undanta en större del av inkomsten från beskattning. I bägge fallen sänks skatten rejält för låg- och medelinkomsttagare med minskat bidragsberoende och med positiva effekter för ekonomin som följd. Bland annat förbättras förutsättningarna för en lönebildning som kan ge utrymme för fler nya arbetstillfällen. Sammantaget gör vi bedömningen att utrymmet främst bör utnyttjas för att sänka den kommunala utdebiteringen. Detta gynnar särskilt de allt fler pensionärer, som betalar skatt. Till en del bör emellertid grundavdraget höjas med särskild inriktning på barnfamiljerna. Vi föreslår därför att det generella grundavdraget höjs till och att ett särskilt grundavdrag för barn införs. Kommunerna kompenseras fullt ut för dessa skattesänkningar. 6.4 Grundavdrag för barn Bidragsberoendet är störst för familjer med barn. Särskilt flerbarnsfamiljer har små eller obefintliga ekonomiska marginaler. Den generella barnbidragshöjning regeringen föreslår är till sin verkan otillräcklig. Vi föreslår istället en förstärkning av barnfamiljernas ekonomi med genomsnittligt , vilket är mer än enligt regeringen. Det rimliga är emellertid att stärka barnfamiljernas ekonomi genom att hänsyn tas till försörjningsbördan vid beräkningen av den beskattningsbara inkomsten. fanns ett barnavdrag som då ersattes med barnbidrag, en teknik som fortfarande används. Utrymmet är emellertid enligt vår mening för snålt tilltaget. Vi föreslår därför att det vid sidan av nu utgående barnbidrag införs ett extra grundavdrag på för varje barn, vid den kommunala beskattningen. För de familjer vars inkomst inte är tillräckligt stor för att man skall kunna tillgodogöra sig grundavdraget fullt ut skall en negativ skatt utgå. Det sker i form av en kontant utbetalning som motsvarar det inte utnyttjade avdragsbeloppet multiplicerat med den kommunala skattesatsen. Som framhållits i föregående avsnitt kompenseras kommunerna fullt ut. skatteomläggning syftade till en marginalskatt på för den helt övervägande delen av inkomsttagarna och högst . Bakom detta beslut stod en bred majoritet av partier. Reformen har därefter urholkats. Socialdemokraterna införde en extra straffskatt, s.k. värnskatt, på för dem som betalar statlig inkomstskatt för tiden fram . Man sviker nu de utfästelser som då gjordes och låter denna skatt ligga kvar för en stor del av dem som betalar statlig inkomstskatt. Regeringen har dessutom accepterat kommunalskattehöjningar för alla på nästan en krona. Till det kommer att regeringen urholkat inflationsskyddet så att uppemot hälften av de heltidsarbetande får betala den högsta marginalskatten, nu , egenavgiftshöjningen oräknad. Skattereformen bör återställas. Den extra straffskatten bör avskaffas och fullt inflationsskydd införas från detta datum. Utrymme bör sedan skapas för att successivt uppfylla skatteomläggningens mål. 6.6.1 En långsiktig lösning Utrymme måste skapas för att successivt slopa dagens fastighetsskatt. I debatten krävs emellanåt att den löpande beskattningen av bostäder skall slopas helt. Det skulle innebära att avdragsrätten för räntor slopas.