mot · GL02K5 · 1997-12-02 00:00:00 — med anledning av prop. 1997/98:40 ställning 1 Bakgrund och kompetensfrågan Detavtal som röstade om i en folkomröstning 1994, innan vi blev medlemmar i , behandlade också frågan om EMU. Där hade inget undantag men väl ett särskilt protokoll där den tydligt talade om att ett eventuellt svenskt deltagande i valutaunionen skulle beslutas av den svenska . Ett sådant protokoll har inget större juridiskt värde men kan ses som ett åtagande gentemot det svenska folket och en förklaring gentemot övriga EU-länder. Detta protokoll innebar att EMU-frågan till stor del avfördes från debatten om svenskt medlemskap i . Man kan därför hävda att svenska folket ännu inte tagit ställning till EMU. Det finns de som menar att i det här läget måste fullfölja avtalet och, om vi får, också måste gå in i valutaunionen. Men det är att göra EU till något mer än vad det är. EU har ännu inte den konstitutionella ställning som krävs för att ytterst avgöra kompetensen mellan medlemsländerna och EU. Om den svenska väljer att säga nej till svenskt deltagande i den tredje fasen av valutaunionen så är det otvetydigt det beslutet som gäller, oavsett vad eller säger. Så länge inte EU har utvecklat en federal stat med full kompetens ligger den yttersta kompetensen kvar i medlemsstaterna. Medlemsstaterna har därför att avgöra i vilken utsträckning de ska överlämna beslutsfattande till EU och kan ytterst t.o.m. ta tillbaka utlånad kompetens. Detta är också innebörden av utlåtande och sedermera beslut i betänkandet om det svenska medlemskapet. En annan fråga handlar om huruvida det verkligen är praktiskt möjligt att vända tillbaka om vi en gång gått in i valutaunionen och lämnat över penningpolitiken till tjänstemännen i ECB (). Det kan hävdas att ett återtagande av beslutskompetensen i detta läge blir svårt eller t.o.m. omöjligt utan att hela EU genomgår en omfattande kris . Det föreliggande regeringsförslaget har tillkommit för att tillgodose stadganden om valutaunionens tredje fas. Den övergripande förändringen i propositionen om ställning handlar om att i svensk lag garantera att kommer att stå utanför alla möjligheter till direkt politisk kontroll. fortsätter att vara underställd men den fullmäktige över banken som tillsätter kommer inte längre att ha något inflytande över den politik som bedrivs. Politiken avgörs uteslutande av den nya direktion på sex personer som inrättas. Den nya riksbanksfullmäktiges viktigaste funktion blir att tillsätta ledamöterna i direktionen. Ledamöterna i direktionen kan inte avsättas av politiska skäl. Målet för ska fastställas i lag och vara detsamma som stadgas i , dvs att uppfylla prisstabilitet. oberoende garanteras genom en ändring i grundlagen. I regeringsformen 9 kap. 12 § ska därför stadgas: Ingen myndighet får bestämma hur får besluta i frågor som rör penningpolitik. Övergripande frågor som rör valutapolitik förs över från till regeringen. 3 , grundlagen och EMU De förändringar som stadgar vad gäller ställning och ledning träder i kraft i och med den s.k. tredje fasen. Regeringens proposition är föranledd av förhållandet att den tredje fasen närmar sig och förväntas träda i kraft 1/1-99. Om ska kunna delta i valutaunionen, den tredje fasen, från början så måste nödvändiga grundlagsändringar göras i samband med valet till 1998. Detta förhållande stärks också av uttalanden från (föregångaren till ECB) där det klart framgår att man anser att lagändringarna i föreliggande proposition är villkor för ett svenskt medlemskap i valutaunionen. I samband med beslutet om medlemskapet i EU tog också ställning i den grundlagsfråga som föreligger: Det finns på området monetär politik inte några bestämmelser som måste ändras för att skall kunna bli medlem i EU, eftersom EU för ett svenskt medlemskap är i den andra fasen av EMU. Om beslutar sig för att delta i tredje fasen innebär detta emellertid att förpliktar sig att ändra den nationella lagstiftningen så att får en oberoende ställning. 1994/95:19 om medlemskap i unionen s. 441 vår kursivering.) ... är frågan om beslutsprocessen i inför övergången från fas två till fas tre en intern svensk angelägenhet. Beslutet om skall gå över från fas två till fas tre skall fattas av . 1994/95:19 s. På en rad olika ställen i den proposition som sedermera blev till grund för betänkande och fastställdes av en bred riksdagsmajoritet fastslogs att skulle ta beslutet huruvida skulle gå in i den tredje fasen i valutaunionen. Det här var ingen slump och definitivt inget misstag. Det var just detta som var innebörden i vad både statsminister och ledande oppositionsföreträdare sade under folkomröstningskampanjen. skulle ta det avgörande beslutet och i propositionen och riksdagsbeslutet framgår också att grundlagen skulle behöva ändras om beslutar sig för att delta i den tredje fasen men, inte förrän efter det att beslutat om ett deltagande i EMU:s tredje fas, den s.k. valutaunionen. Den här inställningen gällde både för instruktionsförbudet (se ovan) och sedelmonopolet. Regeringens förslag till grundlagsändring nu gäller dock endast instruktionsförbudet. Orsaken till detta står att finna i den tolkning som gjorts av och regeringens egna jurister om att regeringsformens skrivning om sedelmonopol inte är oförenlig med ett deltagande i valutaunionen förrän i ett senare skede, i samband med att de nationella valutorna förbjuds som lagliga betalningsmedel. 4 Varför vill regeringen anpassa svensk lag till valutaunionen? Regeringens strategi är att ska genomföra alla förändringar som krävs för ett fullständigt deltagande i valutaunionen men ska besluta att inte nu gå in i den. Motiveringen sägs vara att full handlingsfrihet ska råda och att opinionen ännu inte är förberedd. Att opinionen i är kritisk till EU och ytterligare stora steg mot en federal stat råder inget tvivel om. Det underliggande motivet för regeringens handlande är uppenbarligen att man vill vänta med beslutet om deltagande i valutaunionen till efter riksdagsvalet för att på så sätt underlätta möjligheterna för regeringen att sitta kvar. skall dock alla förberedande beslut tas så att ett slutligt ställningstagande av den nyvalda ska kunna gå fort och utan större tidsspillan. Argumentationen som framförs om att måste göra grundlagsändringarna om ställning redan nu under EMU:s andra fas är en ny retorisk ansats som saknar grund i verkligheten. När beslutar att inte delta i valutaunionen från start så innebär det att vi inte deltar i den tredje fasen. Eftersom det dessutom redan tidigare finns riksdagsbeslut som talar om att vänta med anpassningen av går det knappast att finna någon annan tolkning av regeringens helomvändning än att den vill delta i valutaunionen så snart det är politiskt möjligt. Regeringens förslag är både etiskt och demokratiskt oacceptabelt eftersom det innebär ett sätt att försöka kringgå grunden för folkstyrelsen genom att hävda att förslaget inte innebär ett ställningstagande till valutaunionen och på så sätt undvika att frågan om svenskt deltagande blir föremål för debatt under valrörelsen . Regeringens egna motiv för förslaget innebär en nedvärdering av grundlagen eftersom regeringen väljer att göra ändringar trots att den själv menar att det inte är påkallat eftersom förslaget inte sägs syfta till deltagande i valutaunionen. Den socialdemokratiska regeringen slår knut på sig själv för att både kunna behålla regeringsmakten och gå med i EU:s valutaunion. Det hade varit mer hedervärt att stå för en åsikt och låta väljarna ta ställning. 5 de grönas inställning inställning i frågan om EMU och grundlagen är att svensk grundlag ska hävdas och att ändringar skall göras först efter att eventuellt tagit ställning till svenskt deltagande i valutaunionen. Så länge ett sådant beslut inte finns så måste utgångspunkten vara att situationen med en svensk självständig penningpolitik kommer att bestå och att någon grundlagsändring för att anpassa lagstiftningen till inte heller är nödvändig. Det går inte att isolera diskussionen om valutaunionen från den övergripande debatten om EU:s framtid. En valutaunion innebär i sig ett stort steg för mer överstatligt beslutsfattande på vägen mot bildandet av en federal stat. Men dessutom har valutaunionen effekter för skatte- och finanspolitiken som gör att stormaktsprojektet bör hamna i centrum för debatten. På är det rimligt att anta att valutaunionen kommer att framtvinga en stark centralmakt med stora ekonomiska resurser för omfördelning mellan regioner och länder för att upprätthålla ordning och minska konflikter mellan olika delar av unionen. På samma sätt som andra federala stater kommer också denna att kräva stora ekonomiska resurser för att fungera. 5.1 självständighet och organisation Den bristande trovärdighet som kännetecknat den svenska ekonomiska politiken försvinner inte genom att självständighet ytterligare stärks. Trovärdigheten hänger snarare ihop med den allmänna ekonomiska politiken liksom lönebildningen i stort. Det visar sig nu också att trovärdigheten gradvis återvunnits i takt med att det blivit bättre ordning på de offentliga finanserna och inflationen kunnat parkeras på en relativt låg och stabil nivå. De långa räntorna kryper nedåt, räntegapet mot krymper och omdömena från internationella organisationer som liksom från har gradvis blivit alltmer positiva. Det innebär inte att allt är bra tvärtom visar den höga arbetslösheten på att en rad ytterligare strukturella åtgärder krävs i svensk ekonomi. Varken regeringen eller någon annan har, enligt vår mening, kunnat visa att den demokratiska försämring som föreslås kan motiveras av ekonomiska eller något annat sakligt skäl. kan därför inte stödja förslaget om att frånta riksbanksfullmäktige dess politiska inflytande och ersätta det med en direktion som uttryckligen ska vara onåbar för väljare, riksdag och regering. 5.2 Mål för penningpolitiken Istället för direkt politisk styrning av penningpolitiken genom riksbanksfullmäktige ska styrningen, enligt propositionen, ske enbart genom att ska lagstifta om mål för verksamhet. anser att det är en ordning som försvårar och begränsar folkstyret utan att ge motsvarande vinster i form av effektivare och mer trovärdig penningpolitik. När dessutom inflationsmålet ensamt ska vara överordnat alla andra mål är risken uppenbar att det blir överordnat även den allmänna ekonomiska politik som bedrivs via riksdag och regering. Inflationsmålet är viktigt att klara, men måste behandlas som en del av helheten. Denna typ av målsättning bör därför kompletteras med ett mål om att stödja den allmänna ekonomiska politiken. Det innebär mindre risker för suboptimeringar och direkta konflikter mellan aktörerna och regeringen. Den modellen ger också väljarna större möjligheter att styra och påverka indirekt. Regeringens förslag betyder att övergripande beslut om valutapolitiken förs över till regeringen. Orsaken är främst att denna kultur finns inom EU-länderna och att det vore opraktiskt för med en egen modell. menar att förslaget i det här avseendet är riktigt och att det formaliserar en modell som redan används i den praktiska politiken. Alla avgörande valutapolitiska beslut har i realiteten avgjorts av regeringen snarare än . , eller riksdagspartierna, måste dock ges inflytande över sådana beslut. Det kan lämpligen ske genom informella konsultationer på ett motsvarande sätt som i säkerhetspolitiska frågor. 5.4 Avslag eller folkomröstning föreslår att propositionen avslås i sin helhet. Om godkänner propositionen kommer vi att enligt 8 kap. 15 § regeringsformen framställa yrkande att folkomröstning om vilande grundlagsförslag skall anordnas. Det kan inte vara rimligt att i ett land med långtgående demokratiska ambitioner avstå från en folkomröstning i denna fråga. En sådan folkomröstning bör också innefatta ett ja eller nej till svenskt medlemskap i ekonomiska och monetära unionen (EMU). Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår regeringens proposition 1997/98:40 ställning, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts under rubriken om att , eller riksdagspartierna, måste ges inflytande över valutapolitiska beslut.