mot · GL02Bo203 · 1997-10-06 00:00:00 — En hållbar boendepolitik för framtiden Variation och valfrihet i boendet Investeringsbidrag i stället för eviga räntebidrag Ränteavdrag och beskattning efter schablonintäktsmodell Bostadstillägget för pensionärer () Bostads- och byggsektorn drabbades av stora problem i samband med att ekonomiska situation blev ohållbar . Överhettningen på bygg- och fastighetsmarknaden, som var en av orsakerna till kollapsen, förbyttes i bank- och fastighetskris. De statliga subventionerna, genom främst räntebidragen, förvärrade den ekonomiska kris som alldeles , med aktiva medverkan, lyckats ta sig ur. De lägre räntorna och den stabilt låga inflationen, som en följd av ansvarsfull finanspolitik, är en god bas för att skapa en hållbar boendepolitik för framtiden, där fokus förskjuts från byggandet till boendet. Det är viktigt att bostadskostnaderna kan minskas. Det är hög tid att regeringen agerar. Redan har förhalningen av bostadspolitiken haft menlig inverkan på aktiviteten i byggbranschen. är dagens läge, med lite byggande, idealiskt för att växla från det gamla till ett nytt system. Det hänger samman med att den nödvändiga övergången från eviga räntebidrag till ett investeringsbidrag vid byggstart belastar statsbudgeten något i ett inledningsskede. Därefter innebär det nya systemet lägre kostnader för staten. Med ett system med investeringsbidrag i stället för räntebidrag skapas tydliga spelregler och förutsägbarheten på bygg- och bostadsmarknaden kan öka. Denna åtgärd kan i sig sätta press på priserna, även om det är nödvändigt att också konkurrenslagstiftning och annat används i jakten på lägre boendekostnader. Variation och valfrihet i boendet är av stor vikt. Det innebär att olika boendeformer måste finnas, vilket kan stimuleras av en strävan efter neutralitet mellan boendeformerna. Variation måste också åstadkommas inom de olika upplåtelseformerna, med avseende på boyta och standard. Allmännyttan har en viktig funktion, liksom det personliga ägandet. Miljöhänsynen måste förbättras i byggandet. Olägenheter i boendemiljöerna såsom allergiframkallande ämnen och höga halter av radon måste bekämpas. Byggandet måste kretsloppsanpassas, vilket handlar om resurshushållning, källsortering, kvalitet och återanvändning. Ett system för energi- och miljödeklaration av bostäder måste införas, liksom en obligatorisk varudeklaration. Omställningen till ett ekologiskt hållbart energisystem kräver också åtgärder på bostadsområdet. Bland annat krävs statliga stimulansåtgärder för energihushållning och övergång från direktverkande el till vattenburen värme. Ränteavdragen bör vara kvar på dagens nivå. Dock bör bostadsrättens beskattning och avdragsrätt göras om så att fullt ränteavdrag kan göras med avdrag mot en så kallad schablonintäkt. Det gör att bostadsrätten närmar sig det egna hemmet som upplåtelseform. En utredning av ROT-avdragets hittillsvarande effekter bör genomföras. Fastighetsskatten bör sänkas från till tidigt under nästa mandatperiod. I takt med att bostadssubventionerna minskar är det rimligt att fastighetsskatten sänks. Den ordning som gäller , med befrielse från fastighetsskatt och halv fastighetsskatt under de nästkommande fem åren, bör avskaffas för de fastigheter som byggs framöver. Bostadstillägget för pensionärer är egentligen en del av pensionssystemet, vilket bör göras tydligare genom att kostnaden för bostadstilläggen inlemmas i pensionssystemet. En utredning bör se över frågan. Segregationen växer som ett stort problem i framför allt de större städerna. Ett upprustningsprogram för boendemiljöerna bör initieras med statligt stöd. Det räcker dock inte, utan insatser måste göras på en mängd politikområden. Avskrivningshastigheten på bostadsfastigheter bör sänkas genom att värdeminskningsavdraget höjs från . Det är befogat med tanke på att livslängden för fastigheterna ofta är kortare. En statlig kreditgaranti bör finnas kvar för både ny- och ombyggnation, med smärre korrigeringar. Det svenska samhället upplevde en våldsam överhettning, inte minst på bygg- och fastighetsmarknaden. var den ekonomiska krisen ett faktum. Statens bristande förmåga att hålla ordning i sina finanser resulterade i att budgetunderskotten sköt i höjden. Krisen var resultatet av en successiv tillbakagång . Orsakerna är många. Den offentliga sektorns expansion var för kraftig, vilket krävde höga skatter. Sysselsättningen i privat sektor ökade inte nämnvärt . Avregleringarna av kapitalmarknaderna genomfördes i ett sådant tidsskede att överhettningen förvärrades och recessionen därmed också fördjupades. Skattereformen genomfördes i fel ordning i förhållande till avregleringarna. Den var dessutom underfinansierad. På bostadspolitikens område hade ett omfattande subventionssystem byggts upp för boendet. Det kom att belasta statsbudgeten särskilt hårt då den tålde särskilt lite påfrestningar. räntebidragssystem skapade en ohållbar situation. Statens åtaganden skenade i väg i takt med att räntorna sköt i höjden. Räntebidragen, som finns kvar alltjämt om än i reformerad form, har en konstruktion som innebär att staten står för en del av räntekostnaderna/kapitalkostnaderna genom den så kallade garanterade räntan. Systemet är så utformat att staten tar en stor del av risken för ränteförändringar. De övriga stora kostnaderna för bostadspolitiken är bostadstillägget för pensionärer, bostadsbidragen, ränteavdragen och de statliga garantierna. uppgick statens kostnader för boendet till . Det är tydligt hur bostadspolitiken utifrån dessa utgångspunkter bidragit till att förvärra och fördjupa den recession har upplevt. Det ohållbara räntebidragssystemet har i sin tur tvingat fram politiska beslut som medfört kraftiga fördyringar av boendet. Det har drabbat bostadskonsumenterna hårt, oplanerat och olika. Byggsektorn har ännu inte hämtat sig från följderna av 1980-talets överhettnings- och spekulationsekonomi. fick byggandet omåttliga proportioner, utan kostnadskontroll. I de flesta byggprojekten togs det bara för givet att bostadskonsumenterna skulle ha råd att betala skyhöga priser/hyror, utan att verkligen undersöka fakta och göra ordentliga boendekalkyler baserade på realistiska boendekostnader. En stor del av skulden till detta bär det kostnadsdrivande räntebidragssystemet som byggts upp. Detta system stimulerade inte kostnadseffektivitet inom byggsektorn. står med ett mycket stort bostadsbestånd, av hög kvalitet, i hela landet. Problemet är dock att boendekostnaderna är för höga och antalet lediga lägenheter för många. Vakansgraderna är de högsta , även om det bör tilläggas att överskottet på bostäder är minst i storstäderna och på universitetsorterna. tillhör de länder som har den högsta generella boendestandarden, och bevisligen världens dyraste boende. I en jämförelse med genomsnittet för betalar vi mer för vårt boende. Betydelsen av en ansvarsfull finanspolitik går inte att nog understryka. Kapitalkostnaderna utgör huvuddelen av boendekostnaderna. har som enda parti varit med från början till slutet i saneringen av statens finanser. Resultaten av saneringsarbetet är tydliga. Räntorna har så gott som halverats sedan vi inledde det ekonomisk-politiska samarbetet med den socialdemokratiska regeringen . Kronan har också stärkts avsevärt . Det finns också ett stort förtroende för svensk ekonomi, både bland svenska folket och utomlands. Allt detta har stor betydelse för boendekostnaderna. I takt med att räntorna sjunkit har också statens utgifter för räntebidragen minskat, liksom ägarnas räntekostnader. Det är bra för hela ekonomin. förtjänar påpekas att realräntan alltjämt är hög. Mycket tyder på att den successivt kommer att sjunka ytterligare. De tidigare farhågorna om deflation har kommit på skam. Den årliga inflationstakten ligger kring . Låg inflation är i grunden bra för hela ekonomin i ett land. Det är särskilt viktigt för som en liten och utlandsberoende ekonomi. Störningarna blir mindre ju lägre inflationen kan hållas. Bland de allra viktigaste faktorerna för att åstadkomma låg inflation är naturligtvis goda offentliga finanser, inflationsförväntningarna, ansvarsfull lönebildning, fungerande konkurrens samt penningpolitiken. På alla dessa områden har förbättringar åstadkommits som tillsammans gör att det på goda grunder kan antas att den svenska inflationen kommer att kunna hållas inom toleransintervall . Fördelen med låg inflation, inte minst i bostadssektorn, är att priser av olika slag, såsom exempelvis räntorna blir mer effektiva informationsbärare. Konkurrensen stimuleras och spekulation i exempelvis fastigheter försvåras. Förutsägbarheten ökar betydligt och ju av låg inflation, desto mindre risk för framtida hög inflation. Detta skapar förutsättningar för mer av långsiktighet i byggandet och boendet. Statens finanser kommer att kunna leva sitt liv vid sidan av bostadssektorn och vice versa. Bostadssektorn ska bära sina egna kostnader. I en ekonomi med låg inflation och låga räntor är det lättare för dem som bor och för dem som bygger att bära sina egna kostnader. Bostadspolitiken har på ett irrationellt sätt spridit resurser utan större träffsäkerhet. Någon egentligt rättvis fördelning har det aldrig handlat om. Det har inneburit att statens finanser belastats orimligt hårt, som bostadsmarknaden fungerat osedvanligt illa och bostadskonsumenterna drabbats av flera kostnadschocker som rubbat hushållsekonomin och tryggheten i boendet. subventionerar de så kallade miljonprogramsområdena andras boende, genom att hyrorna är för höga i förhållande till de kostnader och den standard som råder. Det sker genom att stora bostadsföretag låter det äldre beståndet i en miljonprogramsförort subventionera hyrorna i nybyggda innerstadslägenheter. Det betyder i praktiken att låginkomsthushållen i miljonprogramsbostädernas förorter får subventionera boendet i de nya dyra innerstadslägenheterna. Det är inte rättvis fördelning med tanke på att mycket få låginkomsttagare har ekonomiska möjligheter att flytta in i sådana lägenheter. I andra fall blir nyproducerade lägenheter så dyra att endast hushåll med kommunala och statliga bidrag kan hänvisas till dessa lägenheter. Det leder i sin tur till ökad segregation. Konsekvenserna blir att delar av bostadsbeståndet inte kan bära sina kostnader av egen kraft. När den svenska ekonomin så radikalt har förbättrats skapas förutsättningar för att priserna i bostadssektorn ska kunna släppas mer fria. De lägre räntorna och den låga inflationen minskar riskerna för spekulation och bör innebära mer av stabilitet och förutsägbarhet på bostadsmarknaden. I de flesta fall torde införande av en hyressättning med större marknadsanpassning inom ett mer flexibelt bruksvärdessystem medföra sänkta hyreskostnader för de boende. Det vore därför av stort fördelningspolitiskt värde att få en successivt större marknadsprissättning. I de så kallade miljonprogramsområdena är arbetslösheten generellt sett hög och bidragsberoendet stort. Ofta handlar det om en tydlig segregation. Lägre boendekostnader skulle ha positiva effekter på bidragsberoendet, och därigenom också på statens och kommunernas utgifter för främst bostads- respektive socialbidrag. Det kan inte vara försvarbart att människor med dåliga ekonomiska villkor, med sina pengar, ska subventionera andras boende. Dessutom är vakansgraderna mycket höga runt om i hela landet. Det borde innebära hyressänkningar på bred front och att bidragsberoendet minskar. Den bostadspolitiska utredningen har i sitt betänkande med bred politisk enighet lagt fast en möjlig väg in i en hållbar bostadspolitik. På det stora hela har den bostadspolitiska utredningen, inom ett snävt ekonomiskt utrymme, formulerat en hållbar boendepolitik för framtiden. Det är viktigt att skapa förutsägbara förutsättningar för byggandet och boendet. Grunden för detta har redan lagts i och med att har övergått från att vara ett land med stora prisökningar till att vara ett land med låg inflation. Därigenom minskar riskerna för spekulation på fastighetsmarknaden, som realräntan långsiktigt sjunker. är byggandet lågt. Det för att det nu är lämpligt att lägga om den bostadspolitiska kursen i den riktning som föreslås i motionen, vilket skulle ge bostadskonsumenterna en stabilare och mer förutsägbar kostnadsbild. Det är hög tid att regeringen agerar i bostadspolitiken. Redan har regeringens förhalning av bostadspolitiken haft menlig inverkan på aktiviteten i byggbranschen. Det finns ett uttalat behov av klara besked. Det är nu bråttom att regeringen undanröjer osäkerheten kring framtidens villkor för byggandet och boendet. 4 Variation och valfrihet i boendet Alla människor behöver bra bostäder till rimliga kostnader. Boendet är en del av välfärden. Välfärden ska fördelas rättvist och den ska omfatta alla. Det förutsätter en bostadspolitik som utgår från en helhetssyn på människan och miljön. Bostadspolitiken är därmed en väsentlig del av samhällets välfärdspolitik. Det behövs en mångfald av olika bostäder och boendeformer. Människorna skall fritt kunna välja bostad och bostadsort. Det gäller både i fråga om val av boendeform, bostadsstandard och var i landet man vill bo. En bostadspolitisk helhetssyn skall utgå från att skapa kostnadsneutralitet mellan de olika upplåtelseformerna äganderätt, bostadsrätt, hyresrätt och kooperativ hyresrätt. Att äga sin bostad har ett värde i sig. har ett bostadsbestånd där standarden är hög och ytorna stora. Det är viktigt att standarden är god, som fokus bör riktas mot sänkta boendekostnader och ett mer varierat utbud. Lägre boendekostnader är av vikt för att klara av att ha en verklig valfrihet i boendet. De egna hemmen, bostadsrätterna och hyresrätterna skapar tillsammans ett bostadsutbud som ger valfrihet, inom vissa privatekonomiska ramar. Bostadsbidraget och bostadstillägget för pensionärer är till för att tillförsäkra hela folket ett tryggt och självständigt boende. Det är en viktig grund i en social boendepolitik. har länge varit försvarare av ett samhälle med grundtrygghet, där också tillgången till en bra bostad i en god miljö och till rimliga kostnader är en viktig del. Det är viktigt att mångfalden på den svenska bostadsmarknaden kan bibehållas. De allmännyttiga bostadsföretagen spelar en viktig roll genom att erbjuda bostäder till de hushåll som inte vill eller kan binda kapital i sitt boende. Allmännyttan ägs och drivs utan särskilt vinstintresse. Den är vägledande för boendekonsumenternas medinflytande. Den så kallade självförvaltningen som har införts i en del bostadsområden är ett mycket gott bevis på hur människors initiativkraft kan tas till vara. Det är därför tillfredsställande att , såsom har föreslagit, beslutat om skattefrihet för självförvaltning. Det är önskvärt att fler tar del i utformningen av sin egen boendemiljö. Det skapar medvetenhet om de möjligheter och problem, som alltid finns. ägs av kommunerna. Det är kommunalpolitikerna själva som utan centrala direktiv skall avgöra utformning, innehav och ägande. En generell avyttring av de allmänna bostadsföretagen i landet är inte önskvärd ur bostadssocial synpunkt. Det är viktigt att hushåll som vill ta över ägandet av sina hyresrätter kan ges möjlighet till detta. Inte minst är det viktigt för att motverka segregation i enskilda bostadsområden. Enligt vår mening kan omvandling av hyresrätter till bostadsrätter vara gynnsamt för människors ansvarstagande och känsla av delaktighet. Bostadsrätten utgör en mellanform mellan ägande och förfogande, även om boendeformen i egentlig mening ligger närmare ett personligt ägande. Därför anser att en förändring av reglerna för bostadsrätters avdragsrätt och beskattning bör göras, i riktning mot de villkor som gäller för egna hem. De egna hemmen erbjuder ett personligt ägande. Det egna huset ger många människor en plattform att verka utifrån. Det ger glädje och en känsla av frihet. Det innebär alltid ett risktagande att köpa ett hus. Det är därför viktigt att staten kan bidra med en ekonomisk politik som skapar stabila villkor för ekonomin i stort, eftersom det oftast har en direkt effekt på räntorna. Stabilt låg inflation är viktigt ur rättvisesynpunkt, eftersom stora omfördelningar annars riskerar att äga rum, och för att hålla tillbaka spekulation, som uppmuntras i en ekonomi med hög inflation. På samma sätt fäster stor vikt vid att ställa till rätta uppenbara felaktigheter, som har ägt rum till följd av reglerna för fastighetstaxeringen. Vi föreslår i en annan motion en sänkning av fastighetsskatten från början av nästa mandatperiod. Vad vi har anfört om bostadspolitikens inriktning bör ges regeringen till känna. 5 Miljöaspekter på boendet En bra boendemiljö förutsätter ett boende och en bebyggelseplanering som väl tar vara på naturens resurser. Boendet måste bättre än anpassas till det ekologiska systemet och till behovet av bättre och effektivare energianvändning. En successiv anpassning till ett sådant mer resursbevarande boende är nödvändigt för att klara framtidens energi- och miljöproblem och för att skapa ökad trivsel och ge hög kvalitet i boendet. En grundläggande regel för all verksamhet måste vara att resurser skall brukas, inte förbrukas. Hela det ekologiska systemet bygger på ett ständigt kretslopp. Tas resurser ur kretsloppet utan att de återförs igen eller om resurser tillförs som normalt inte ingår i kretsloppet, uppstår förr eller senare störningar i ekosystemet. Ett ekologiskt byggande och boende måste därför ha som en grundläggande målsättning att minimera förbrukningen av ej förnybara resurser, som höga krav ställs på ett sunt boende. Byggandet måste ske på ett sådant sätt att störningar i naturen undviks och bebyggelsen planeras så att stor hänsyn tas till närmiljön. I ett ekologiskt system finns alltid ett nära samband och ömsesidigt beroende. Detta bör också bilda norm i ett ekologiskt boende utan att försvåra integritet och behov av enskildhet. Resurshushållning, källsortering, kvalitet och återanvändning är viktiga nyckelord. Ett fortsatt arbete för att ge dessa begrepp innehåll och mening är en av de närmaste årens viktigaste utmaningar för näringsliv, kommuner, bostadsföretag och alla enskilda hushåll. Det är regeringens ansvar att initiera och leda utvecklingen i den riktningen. Ett minimikrav för att få statliga bidrag till byggande bör vara att lagstiftningens miljökrav efterlevs. Vidare bör reglerna anpassas i takt med att ny kunskap inhämtas om miljöfarliga ämnen och metoder. Det är viktigt att aktörerna på bygg- och bostadsmarknaden ligger långt fram på miljöområdet. Inte minst måste man snabbt anpassa sig till nya miljökrav i lagstiftningen. Efter samma principer som för Agenda 21-arbetet bör kommuner, länsstyrelser och myndigheter samordna sig och utarbeta strategier för att bidra till kretsloppsanpassningen av det svenska samhället. har medverkat till att har avsatts för att stimulera kretsloppsanpassning inom bland annat byggande och boende. För att skärpa kraven i miljöarbetet och för att stimulera bättre boendemiljöer bör kvalitetskrav på bostäder införas. Kvaliteten i boendet bör göras till en konkurrensfaktor på bostadsmarknaden. Därmed blir det svårare att få avsättning för dåligt byggda hus, svårare att överexploatera bostadsområden eller att utnyttja situationer med stor bostadsbrist för att producera undermåliga hus. Forcerad byggnation kan lätt bli fuskbyggen. Kostnadsökningen lockar till billigt materialval som är bristfälligt i fråga om hållfasthet och kvalitet. För att nå denna skärpning och göra kvalitet och miljö till en konkurrensfaktor har drivit kravet på att en obligatorisk varudeklaration (VDN-märkning) av bostäder införs. I utredningen och miljön (SOU 1996:108) föreslås att i samråd med , och marknadens parter ska ges i uppdrag att utarbeta ett system för miljö- och energideklaration av bostäder. Det är enligt vår mening ett vällovligt förslag, som bör bejakas. I omställningen till en hållbar och miljövänlig energiförsörjning är bostäderna en viktig del. Det är nödvändigt med en bättre utvecklad energihushållning. Det kan bland annat åstadkommas genom att staten ger bidrag för sådana åtgärder. Det är också angeläget att fastighetsbeståndet övergår från direktverkande el till vattenburen värme. En sådan omställning tjänar både fastighetsägarna och staten på. På kort sikt är det dock nödvändigt att staten skjuter till pengar för energiomställningsåtgärder, vilket bidragit till genom överenskommelsen om energipolitiken. Det finns fortfarande mycket av resursslöseri i byggandet och boendet som måste bort. Många bostäder och hela bostadsområden innehåller olämpliga byggmaterial och konstruktioner som kan ge riskfyllda boendemiljöer. Ett kretsloppsanpassat boende och byggande bör utvecklas. Återvinning av rivningsmaterial är ett viktigt område. Elöverkänslighet är ett annat problemområde som måste förebyggas bättre, redan vid byggnationen. Det är angeläget att åtgärder vidtas mot så kallade sjuka hus och alltför höga halter av radon. Staten har en viktig uppgift på det här området, dels genom utfärdandet av lagar och regler, men också genom myndigheters reparativa insatser. har ett sådant viktigt uppdrag. Det handlar inte bara om boendemiljöer, utan också om olika arbetsmiljöer, såsom exempelvis landets skolor. Olika former av allergier ökar i omfattning, och i allergibekämpningen är goda boende- och arbetsmiljöer av stor vikt. Inte minst är det viktigt med god ventilation. Till de boendes miljö hör också omgivningen. Det handlar om tillgången till service i närheten av boendet. Det handlar också om de rent estetiska aspekterna. Det är bland annat mot bakgrund av detta som anser att de så kallade miljonprogramsförorterna förtjänar ett riktat statligt stöd för ombyggnads- och upprustningsåtgärder. Vad som i motionen anförts om miljöaspekterna bör ges regeringen till känna. 6 Investeringsbidrag i stället för eviga räntebidrag Såsom tidigare berörts i motionen har systemet med räntebidrag varit skadligt för svensk ekonomi. I många länder går utvecklingen mot avveckling av räntesubventioner, som byts ut mot investeringsbidrag eller bostadsbidrag. Enligt mening finns det många skäl som talar för att också bör förnya bostadspolitiken i den riktningen. Det är rätt väg för att skapa en hållbar boendepolitik, i stället för den byggpolitik som varit förhärskande i . På bostadsområdet måste politiken ta sin utgångspunkt i boendekonsumenternas situation. De nuvarande reglerna för räntebidrag (Danell-systemet) är så konstruerade att bidrag utgår av den schabloniserade räntekostnaden för att därefter trappas ned till nivån , varefter ingen nedtrappning sker och bidraget förblir nominellt oförändrat under hela fastighetens livstid. Enligt uppfattning är det fel med eviga bidrag till fastigheter. Det innebär i slutändan att fastighetsägare utan lån skulle få bidrag för att bekosta den löpande verksamheten. Dessutom skapar det så kallade Danell-systemet en onödig byråkrati för att administrera de eviga bidragen. Den sänkning av boenderäntan som varit möjlig genom saneringen av statsfinanserna gör att villaägare och vissa bostadsrättsinnehavare har fått kraftigt sänkta boendekostnader. För de boende i övrigt har inte den positiva ränteutvecklingen fått något nämnvärt genomslag. För de flesta hyresgäster tenderar kostnaderna att fortsätta att öka. Först på mycket lång sikt kan även hyresgästerna få nytta av lågräntepolitiken genom sänkta hyror. Detta är djupt orättvist och försvårar möjligheterna att upprätthålla och bibehålla kostnadsneutralitet mellan samtliga upplåtelseformer. Orsaken är räntebidragssystemet som konserverar kostnaderna på en hög nivå . Huvuddelen av lånestocken för hyreshuskollektivet ligger bundna till höga räntor och höga subventionsräntor med långvarigt höga kostnader också för staten.