mot · GK02Fi42 · 1997-05-02 00:00:00 — Denutgår från att det finns outnyttjade resurser i ekonomin vidutgången av 1998 och att BNP därför kan växa relativtsnabbt utan att det uppstår inflationstendenser i ekonomin.Hur hög tillväxten kan bli utan att inflationen tar fart berordock på hur väl arbetsmarknaden och framför alltlönebildningen fungerar.Regeringen antar här att arbetsmarknaden och lönebildningen skall fungerabättre än . Mer specifikt betyder det att regeringen förutser att denya extra utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall fyllasmen att det inte skall medföra att de som deltar i åtgärderna blir mindreambitiösa i att söka arbete, eftersom den nedåtpressande effekt på löne-ökningarna som arbetslöshet har då skulle minska. I en sådan betingad kalkylkan tillväxten såväl av bruttonationalprodukten som av nya arbetstillfällen blirelativt hög. Regeringen bedömer BNP-tillväxten till 1999 och2,2000 samt sysselsättningstillväxten till 1,6 respektive 1,4 pro-cent. Genom att flytta över människor från öppen arbetslöshet till arbets-marknadspolitiska åtgärder och extraordinära utbildningsplatser nås dess-utom nästan målet att halvera den öppna arbetslösheten till sekelskiftet.Detta är med största sannolikhet en glädjekalkyl. Regeringen har inteföreslagit någon förändring av lagstiftningen som skulle möjliggöra en sådanförbättring. Den utredning som tillsätts har direktiv med en snäv inrikt-ning och kommer knappast att kunna lägga förslag om nödvändiga reformer.Uppdraget skall heller inte redovisas förrän . Dessutom visaraktuell arbetsmarknadsforskning att arbetsmarknadsåtgärder har just sådananegativa effekter på lönebildningen som nämnts tidigare. Därmed finns detegentligen ingenting som talar för att lönebildningen under nu förutsebaraförhållanden skulle fungera bättre än . En tillväxt enligtregeringens kalkyler skulle därför leda till löneökningar långt över vad somligger i regeringens kalkyler. Detta skulle få flera effekter. Inflationenskulleta fart med följden att skulle behöva höja reporäntan mer än vadregeringen räknar med. Även de långa räntorna skulle stiga mer än iregeringens kalkyler. Högre räntor skulle såväl kväva tillväxten och syssel-sättningsexpansionen som medföra ökade utgifter för den offentliga sektorn.Regeringens ekonomiskapolitikMassarbetslösheten biter sig fastAlltsedan oppositionen genom en extra riksdagssessionsommaren 1996 tvingade regeringen att presenteraåtminstone några förslag till åtgärder mot arbetslösheten hardet hetat att effekterna skulle komma /97då åtgärderna skulle träda i kraft. Regeringens propositionbekräftar att också dessa förhoppningar var orealistiska. Desocialdemokratiska åtgärderna har visat sig vara precis såkosmetiska och missriktade som vi från början hävdat. Dehistoriska erfarenheterna av den socialdemokratiskaregeringens förslag ger vägledning för bedömningen av deåtgärder som presenteras.Föreställningen om socialdemokraterna som den fulla sysselsättningensvärnare är bubblan som sprack. Det anseende partiet tillvunnitsig på detta område klarar inte konfrontationen med en ny verklighet.Problemen förstärks av att socialdemokraterna nu dessutom mäler sig uråsiktsgemenskapen om arbetet och rationalismen som välståndets grund-läggande förutsättningar.Regeringen säger sig nu - åter - sätta kampen mot arbetslösheten främst.Kanske är detta regeringens avsikt, men det är likväl inte regeringens politik.Vårpropositionen utgör tvärtom en kapitulation, en flykt bort från arbetetsom socialdemokraterna främsta mål och ledstjärna. Den utgör dessutom enåtergång till föreställningen att det är den offentliga sektorn, snarare änföretagen, som kan skapa de arbeten ett växande välstånd kräver.Propositionen är fylld av förslag i denna anda. Medarbetare skall pensione-ras bort från arbetsmarknaden. Ledighet, snarare än arbete, upphöjs till vårtlands nya mål. Vårpropositionen tar t.o.m. tillbaka den retorik som tidigarekunde ha givit hopp om en socialdemokratisk omorientering i sak.Kapitulationen sker på flera plan. Mest allvarligt är att arbetslösheten nuuppenbarligen skall minska genom att människor helt enkelt definieras bortfrån arbetskraften och genom att en för stor offentlig sektor tillförs ännu merpengar. I båda fallen är det skattebetalarna som drabbas.Men inte nog med det. Det regeringen med nyspråk beskriver somgenerationskontraktet är uttryck för något mer än en vilja att manipuleraarbetslöshetsstatistiken. Tanken på att lösa ut äldre arbetskraft vittnar om encynisk människosyn. Medarbetare betraktas som utbytbara klossar. Erfaren-het värderas till noll. Resultatet kan bli att viktiga tillväxtmöjligheter intetastillvara.Än värre är att regeringen förefaller ha för avsikt att organisera "en tredjesektor" på arbetsmarknaden med påhittade offentliga arbeten och därigenomför låsa in människor i ett system som påminner om 1930-talets arbetsplikt i offentliga arbeten. De skador ett sådant system skullekunna vålla arbetsmarknaden, lönebildningen och därmed fram-tidsmöjligheter är oöverskådliga.Regeringen sätter i vårpropositionen en betydande tilltro till att merautbildning skall lösa arbetslöshetskrisen. Analysen är emellertid tunn ochförslagen mekaniska. Fler utbildningsplatser delas ut till kommuner ochhögskolor, men utan att någon hänsyn tas till huruvida dessa kan ges ettkvalitativt fullgott innehåll.Det är förvisso sant att kunskap är en nyckel till framtida välstånd. Iregeringens strävan att retuschera arbetslöshetsstatistiken försvinner emeller-tid den nödvändiga distinktionen mellan utbildningsmöjligheter och förvär-vad kunskap. Det socialdemokraterna beskriver som ett kunskapslyft kandessvärre visa sig bli en storstilad satsning på platser som lämnar få bidragtill den förstärkning av kunskaper vårt land behöver. Vill det sig illa blirutbildningsexpansionen ett slags lurendrejeri där de som utbildas inte fårrimlig valuta för sina insatser.I vårpropositionen framhålls, som i tidigare socialdemokratiska dokument,att regeringen vill satsa på företagen. Men, som så tidigare,blir talet till tomma deklarationer. Insikten saknas om att företag inte växerbara genom glada tillrop.När man granskar regeringens egna bedömningar av hur arbetsmarknads-läget utvecklas fram ser man tydligt hur tomhänt den är. Somframgår av tabell 1 ligger enligt regeringens egna uppgifter den totala arbets-lösheten kvar på en extremt hög nivå.Tabell 1Den totala arbetslösheten enligt regeringen19962000Öppen arbetslöshet3470008,1 %1920004,5%I åtgärder1960004,5 %1850004,4%Extraordinärautbildningsplatser660001,5 %1880004,4%Andel av arbetskraften utanjobb14,1%13,3%Inga strukturreformerDe radikala förändringar av skattesystemet, arbetsrätten ochlönebildningen som skulle behövas för att råda bot påmassarbetslösheten lyser med sin frånvaro ivårpropositionen. På skatteområdet görs marginellaförbättringar för småföretagarna, bl.a. genom att underlagetför nedsättningen av arbetsgivaravgiften vidgas något. Dessasmå förbättringar väger naturligtvis inte upp den kraftigaförsämring för företagandet som skett sedan regeringentillträdde. Sammantaget har socialdemokraterna höjt statligaskatter med mer än , framför allt påarbete, företagande och investeringar. I vårpropositionen höjsde med ytterligare netto.Regeringen gör heller ingenting för att förbättra arbetsrätten, tvärtom. Denföreslagna möjligheten att ta tjänstledigt för att starta egetinnebär en ytterligare skärpning av arbetsrätten för de företag som redanfinns. De måste planera för att den nyborne företagaren kommer och vill hatillbaka sitt gamla arbete, om det inte går så bra. Därmed kommer deknappast att våga anställa en ersättare. För att öka nyföretagandet i ärdet inte dunbolster ifall det skulle gå fel som behövs utan en bättre belöningom det går bra. Det är på så sätt man får dem som verkligen har potential attlyckas att starta eget.Lönebildningen är ett annat område där regeringen hyser förhoppningarmen inte tar sitt ansvar för nödvändiga förändringar. Den utredning somtillsatts skall arbeta långsamt och har alltför snäva direktiv. Regeringenskalkyler på medellång sikt är betingade av att lönebildningen fungerar bättreframöver än den gör . Framför allt räknar man med att en nedgång i denöppna arbetslösheten till inte skall medföra enuppgång i inflationen. Enligt olika skattningar har dock den s.k. jämvikts-arbetslösheten (den nivå på den öppna arbetslösheten under vilken inflations-takten accelererar) ökat till , framför allt beroende på attde som varit arbetslösa inte längre har någon nedåtpressandeeffekt på löneökningarna. Regeringens enda motivering till att lönebild-ningen antas fungera bättre framöver är de förslag till hur den kan reformerassom arbetsmarknadens parter överlämnat till regeringen. Arbetsgivarnas ocharbetstagarnas förslag är dock i långa stycken inte förenliga med varandra.Förhoppningarna är med andra ord ogrundade. Om regeringen verkligen togsitt ansvar, skulle den genomföra de institutionella förändringar som krävsför en mer decentraliserad lönebildning, dvs en lönebildning som bygger pålokala och individuella villkor.Därmed skulle man även ha möjlighet att åstadkomma en lönebildningsom inte bara gör löneökningarna förenliga med en bibehållen konkurrens-kraft gentemot omvärlden utan även främjar en strukturomvandling i svenskekonomi. I klartext innebär det en lönebildning som tillåter högre löne-ökningar i expansiva sektorer med hög produktivitetstillväxt utan att detleder till kompensatoriska löneökningar i stagnerande sektorer med lågproduktivitetstillväxt. Det innebär även en lönebildning som tillåter störrelöneskillnader på individnivå. För att det skall gå att leva på den lägre lönsom en sådan ökad lönespridning medför för vissa människor måste en sådanförändring ske parallellt med skattesänkningar för låg- och medelinkomst-tagare.Kapitalförstöring genom förtidaavvecklingDen socialdemokratiska regeringen står, tillsammans medcentern och , för en extrem energipolitik. I ensituation när arbetslösheten stiger till nya rekordnivåerföreslår regeringen en förtida avveckling av kärnkraftverk.Resultatet av en sådan politik är dyrare energi. Detta skadarsvenska hushåll och företag. Varje enskild medborgare fårbetala för detta kortsynta spel som endast har maktpolitiskasyften.Förslaget att avveckla de två reaktorerna i står även istrid med utslaget folkomröstning om kärnkraften. Inget av dekriterier som då fastställdes kan tillgodoses . Förslaget strider också motde energipolitiska riktlinjer som antog 1991. Hänsyn tas ej till ombortfallande elproduktion kan kompenseras och ej heller till priseffekter.Förslaget manifesterar således en öppen konfrontationspolitik.Vi har redan tidigare efterfrågat ett klarläggande av hur skallstängas (i vår partimotion med anledning av prop. 1996/97:84 En uthålligenergiförsörjning). Regeringen anger inte i vårpropositionen när den avser attge besked. Det görs heller inte några bedömningar av konsekvenserna förenergiförsörjningen, miljön, hushållens ekonomi, investeringarna ochindustrisysselsättningen. Dessutom saknas finansiering av den förtidaavvecklingen. och kan förväntas en budgetförsvagningmed . Varje enskild budgetpåverkande åtgärd somläggs fram i vårpropositionen bör ställas i relation till detta.En röd-grön stagnationspolitikRegeringen försöker ge sken av att dess miljöpolitik skallställa om landet. Miljöpolitiken präglas dock av brist påsamordning och klara mål. som regeringenlanserar sysselsättningsrelaterade stöd förtäckta sommiljösatsningar till kommunerna skär den ned på anslagentill miljöforskningen och satsningarna på kalkning av våravattendrag samt överger det svenska koldioxidmålet.Arbetsmarknadspolitik bör inte benämnas miljöpolitik ochmiljöpolitiken bör inte kompletteras med sysselsättningsmål.De nationella program som regeringen presenterar är ett energiprogramoch ett program som avser infrastrukturinvesteringar. Till stora delar saknardessa program finansiering. I det första fallet satsar regeringen 9 miljarderkronor, varav hälften delvis konkretiseras i vårbudgeten. I det andra falletpreciserar regeringen endast en temporär finansiering av trafiklösningarna iStockholm och som sträcker sig . Därefter är frågan heltöppen. Avseende och förmår regeringen inte attkonkretisera idéer om hur finansieringen skall lösas. De stolta satsningarnapå nationella program står alltså utan någon tilldelning av medel, varför demåste ifrågasättas. Regeringen utfäster sig att vidta åtgärder men preciserarinte hälften av den nödvändiga finansieringen.Ytterligare ett exempel på dålig miljöpolitik och stagnationsinriktadeåtgärder är förslaget om vägavgifter. Regeringen vill utreda förslag att införa vägavgifter på per mil.Ivern att finna nya skattekällor är tillräckligt stor för att ett sådantutrednings-förslag skall finna sin väg in i regeringens vårproposition.Effekten av sådana avgifter skulle bli att stora delar av befolkningenhindras från att trafikera vägarna. De möjligheter att färdas vi har i dagförsvinner i ett enda slag. Människors möjligheter att leva ett rikt livomfattarinte längre alla, utan ett utvalt fåtal. Med vilka medel skall en normal svenskfamilj kunna betala ytterligare för att köra bil?Det är inte på förslag liknande dessa man bygger framtidens . Detär inte genom kärnkraftsavveckling, ökade skatter och mindre frihet somtillväxt skapas. Tryggheten minskar med marginalerna i varjesvensk hushållsbudget när elen och bilen blir dyrare. Svenska företagskonkurrenskraft försämras när kostnaderna för produktion och distributionökar. Den röd-gröna stagnationspolitikens konsekvenser är utan tvivelnegativa för svenska hushåll och företag.Fortsatta skattehöjningarNär socialdemokraterna tog över regeringsmakten hade de -till skillnad från oppositionsåren i - tvingats inseatt en fortsatt budgetsanering var nödvändig. Det var bra attdenna omsvängning kom, men det är beklagligt att de valdefel väg. Politiken efter regeringsskiftet harkännetecknats av återställare och skattehöjningar påsammanlagt . Netto efter vissaskattesänkningar har skatterna höjts med ,till vilket bör läggas kommunala skattehöjningar på cirka 5-6miljarder kronor.Medräknat de åtgärder som föreslås i vårpropositionen utgörs över 70procent av regeringens budgetpåverkande förslag av skattehöjningar. Mindreän utgörs med andra ord av utgiftsminskningar. Det bör i dettasammanhang påpekas att såväl som höjs skatterna för främst låg-och medelinkomsttagare med vartdera året. Mot denbakgrunden klingar talet om framtida skattesänkningar falskt.Tabell 2Beslutade och aviserade statsbudgetåtgärder sedanregeringsskiftet , mdr krSkattehöjningar85Skattesänkningar21Netto skattehöjningar ()64Utgiftsminskningar72Utgiftshöjningar47Netto utgiftsminskningar ()25Netto budgetförstärkningar89Redan några veckor efter regeringsskiftet lade densocialdemokratiska regeringen fram förslag omskattehöjningar motsvarande . "Värnskatten" infördes, vilket innebar att marginalskattensteg till för nästan hälften av deheltidsarbetande. Fastighetsskatten höjdes liksomegenavgiften till sjukförsäkringen. Till detta fogadesskattehöjningar om ytterligare för attfinansiera större delen av medlemsavgiften till EU. Ivårpropositionen 1995 höjdes skatterna med 8 miljarderkronor - vilket delvis kompenserades av en sänkt matmoms- och i sysselsättningspropositionen 1995 med ytterligarenärmare , knappast ensysselsättningsfrämjande politik. Även i förra åretsvårproposition och budgetproposition föreslogs nyaskattehöjningar och årets vårproposition innehållerskattehöjningar på netto.Vad gäller de offentliga utgifterna har regeringen haft en otydlig strategioch inte strävat efter att minska de strukturella problemen i svensk ekonomi.Förutsättningarna för att långsiktigt förbättra incitamenten till eget arbeteochsparande har annars varit goda, eftersom det funnits starkt parlamentarisktstöd för sådana åtgärder. Regeringen valde istället att, främst i samverkanmed , genomföra flera "återställare" som åter förvärradestrukturproblemen.Småföretagen missgynnasSedan regeringsskiftet har företagandets villkor försämrats iflera avseenden. På skatteområdet har regeringen med stödav genomfört bland annat följande: Återinförd dubbelbeskattning av det egna riskbärandekapitalet med vissa, begränsade lindringar Fördubbling av sjuklöneperioden utankompensation i form av sänkt arbetsgivaravgift Begränsning med en femtedel av avsättningsmöjlighetertill periodiseringsfonden Höjning av arbetsgivaravgifterna Höjning av energibeskattningen Införande av fastighetsskatt på industrifastigheter ochaffärslokaler.Härtill kommer ett antal återregleringar på arbetsmarknadensom ytterligare försämrar möjligheterna till expansion ochnyföretagande.Fortsatt socialisering av inkomsternaMed regeringens kalkyler för tillväxt och sysselsättningväxer ett inte oansenligt överskott fram i de offentligafinanserna. I tjänstemännens kalkyler förutsätts att dettaöverskott delvis skall gå tillbaka till dem som skapat det,nämligen skattebetalarna. Regeringen däremot talar om"överföringar" till den privata sektorn, vilket enligtstatsministern kan vara nya utgiftsåtaganden. En del avöverskottet - i genomsnitt över konjunkturcykeln -vill dock regeringen använda för att bygga upp ett ökatoffentligt sparande. Denna strävan att socialisera sparandetoch överbeskatta befolkningen har höljts i ett antal mer ellermindre dunkla motiv.Enligt regeringen kräver för det första "ansvaret för välfärden" ett statligtsparande, mot bakgrund av att andelen äldre i befolkningen stiger. Detnationella sparandet behöver visserligen öka både för att få upp investering-arna i landet och inför en framtid med en mer åldrad befolkning. Ingentingtalar dock för att detta sparande skall ske i offentlig regi, tvärtom. Statligautfästelser har inte varit att lita på. De ständiga förändringarna iATPär ett exempel på detta. Dessutom har avkastningen på privat sparande varbetydligt bättre än på det offentliga sparandet, exempelvis AP-fondernastillgångar. Om regeringen vill öka sparandet bör den göra det genom attsänka skatten på sparande, inte genom att socialisera det.För det andra motiverar regeringen sin önskan att bygga upp överskott ibudgeten med att det skapar utrymme för att bedriva en aktiv stabiliserings-politik. Det låter klokt men är det inte. Dels har den aktiva stabiliserings-politiken inte fungerat i verkligheten eftersom det är svårt att förutsäga kon-junkturens förlopp, dels har den i praktiken inneburit att socialdemokratiskaregeringar höjt skatten i försök att dämpa högkonjunkturer och ökatutgifterna i lågkonjunkturer, med en ständigt växande offentlig sektor somresultat. Det stora överskott som regeringen kalkylerar med skulle med andraord aldrig bli verklighet ens med en socialdemokratisk regering eftersomdenna snabbt skulle hitta något att lägga pengarna på....men överskottet mindre änregeringen räknar medNågot överskott att tala om kommer dessutom med enkorrekt beräkning inte att uppstå medregeringens politik. För det första räknar regeringeninbetalningarna till premiereserven i det nyapensionssystemet som statliga medel. Det är fel eftersom detillhör de blivande pensionärer som betalat in pengarna.Hittills () rör det sig om drygt 30 miljarderkronor. Vi anser att dessa pengar skall föras över tillpensionärerna . För det andra räknar regeringeninte med några som helst kostnader för att avvecklaBarsebäcks två kärnreaktorer. Bara betalningen tillBarsebäcks ägare beräknas uppgå till minst 20 miljarderkronor Därtill kommer kostnaderna över budgeten av höjdaelpriser för den offentliga sektorn.Ett i arbeteInga nya arbetenSocialdemokraterna har misslyckats i kampen motarbetslösheten. Sedan regeringsskiftet hararbetslösheten ökat, trots löften inför valet att den öppnaarbetslösheten skulle ha pressats ned under 5procent, och trots att arbetslösheten var på väg ner närsocialdemokraterna övertog regeringsmakten. "Paket" efter"paket" i syfte att bekämpa arbetslösheten har presenteratsför , men befunnits missriktade eller otillräckliga.Sverige, liksom alla andra jämförbara länder, står inför grundläggandeförändringar i ekonomin och villkoren för arbetet. Globaliseringen, mark-nadsekonomins genombrott som världens dominerande ordning samt detskifte som informationsteknologin representerar utgör var för sig, menframför allt sammantaget, en formidabel utvecklingskraft. För länder sominte vill förändra utan drömmer sig kvar i tider som flytt, blir emellertid detpotentiellt utvecklingskraftiga lätt till ett hot. Nostalgin kostararbetstillfällenoch välstånd. Tryggheten undermineras.Det är i denna situation hamnat. Vårt land sitter fast i det gamla,medan viktiga delar av världen redan tagit steget in i det nya. Priset är enmiljon människor utan arbete och förlust av det välstånd dessa kunde haskapat.Arbetslösheten är framför allt mänskligt slöseri och drabbar dem somutsätts för det hårt. Den miljon människor som inte får bidra till sinegen ekonomiska trygghet och till att göra vårt land rikare utgör etterbjudande som regeringen i vårpropositionen säger nej till. När arbets-sökande avförs som inte längre önskvärda är det ett exempellöst brott motsvensk tradition.Regeringens förslag om extra bidrag till kommuner och landsting kan ledatill oönskade effekter. Dessa bidrag sägs medverka till bättre kvalitet inomvård, omsorg och skola. Effekten för sysselsättningen blir emellertid ringa.Enligt Kommunförbundets bedömning kommer antalet arbeten i kommuneroch landsting att minska, trots regeringens ekonomiska tillskott. Oberoendeav regeringens ambitioner på detta område kan de extra bidragen tillkommuner och landsting få direkt kontraproduktiva effekter. Nödvändigaprioriteringar, t.ex. i landstingen till förmån för den kärnuppgift sjukvårdenutgör, kommer att fördröjas. Vi föreslår att avslår regeringensförslag om extra bidrag till kommuner och landsting, liksom de framlagdaförslagen om att minska möjligheterna att arbeta.Vår slutsats är att regeringen inte kommer att klara den utmaning somarbetslösheten utgör. De viktigaste orsakerna härtill är bristen på insikt omskapandets och tillväxtens villkor i den nya omvärlden, men också enbundenhet till gamla särintressen som inte tillåter den angelägna förnyelseSverige behöver.Ett mått på storleksordningen av det löfte regeringen själv avgivit om atthalvera den öppna arbetslösheten är det antal nya arbeten somskulle behöva tillkomma. Räknat från behövs 300 000 nya jobb nettobara för att regeringens i sig otillräckliga ambitioner skall kunna uppfyllas.Alla dessa skall dessutom tillkomma i företagen.Den politik vi förordar sätter företagandet främst. Våra krav för att göraSverige till ett företagandets och därmed arbetets land kan genomförassnabbt. Det är viktigt att så sker. Målmedvetenheten är framgångens för-utsättning. Under dessa förutsättningar, men bara då, kan sysselsättningenöka och den öppna arbetslösheten halveras genom att fler tillåts arbeta.Politik för företagande och nyaarbetenEn politik som syftar till att eliminera massarbetslöshetenmåste som utgångspunkt ha insikten om att de som beslutarom nya arbeten är de som driver dagens företag och somöverväger att starta morgondagens. Det är endast om dessamänniskor, oftast småföretagare, runt om i känner attförutsättningarna finns och att klimatet är gott, somtillräckligt många nya arbeten kommer fram.Sverige måste därför med målmedvetenhet göras till ett land för före-tagande. skall kunna anställa fler medarbetare. Nya företagmåste kunna startas, inte minst på tjänsteområdet. Så kan dagens arbetslösaerbjudas nya möjligheter att bidra med sina insatser.Skall kunna bli ett land där företagande och skapande blirledstjärnan krävs det ett bestämt skifte av politikens inriktning. Det passivaaccepterandet av nedgången i sysselsättningen måste avvisas eftersom detbygger på föreställningen att det inte går att växa. Företagandet ochföretagarnas goda drivkrafter måste ges företräde eftersom företagsexpansionförutsätter att det finns enskilda människor som vill och kan skapa mer.