mot · GL02So240 · 1997-10-06 00:00:00 — Detta bidrag som skapade ökad rättvisa och större valfrihet avskaffades trots det stora antalet småbarnsföräldrar som sökt eller fått vårdnadsbidrag. Parallellt med detta slopades även avdragsrätten för styrkta barnomsorgskostnader. En annan viktig reform som genomfördes under den borgerliga regeringsperioden var förändringar i barnomsorgslagen innebärande att alternativa barnomsorgsformer fick lagstadgad rätt och lagstadgat skydd. Till detta kommer den del av lagen som reglerade den kommunala ersättningen till alternativ barnomsorg som uppfyllde ställda krav. Dessa beslut innebar ökad trygghet för de föräldrar som föredrog och utnyttjade den alternativa barnomsorgen och likaså för dem som arbetade där. Detta kunde gälla föräldrakooperativ, ideellt driven barnomsorg eller privat sådan. Rättvisan när det gällde det kommunala stödet lagreglerades. Detta var en seger för valfrihet och ett första erkännande, lagstiftningsvägen, av de alternativa barnomsorgsformernas existens. Efter regeringsskiftet har den socialistiska återställarpolitiken även drabbat barnomsorgen genom att dessa reformer rivits upp. Vi anser att barnomsorgslagen skall ändras i enlighet med vad som gällde före . Konstruktionen av föräldraförsäkringen har bl.a. medfört att det är gynnsamt att ha en hög lön före barnafödandet som tidsintervallet mellan barnen påverkar det ekonomiska stödet. De familjer som inte kunnat eller velat anpassa sig till dessa styrmekanismer missgynnas. Det kan inte vara rimligt att enskilda familjers situation vad gäller det mest privata skall påverkas på detta sätt av politiska beslut och gällande ekonomiska stödsystem. Moderata samlingspartiet anser att stödsystemet skall ha en neutral utformning. Det är enligt vår uppfattning självklart att de enskilda föräldrarna skall bestämma hur de vill ta hand om sina barn och hur de vill använda föräldraförsäkringen. Även den indirekta styrningen av familjernas vardag har varit påtaglig. Som exempel kan nämnas bostads- och skolpolitiken. Under det s.k. miljonprogrammets dagar producerades bostäder i stora volymer och med klart bristande boendemiljöer. Egnahemsandelen var liten trots att önskemålet att få äga sin bostad var klart uttalat hos många familjer. Många fina äldre boende- och stadsmiljöer, som med en annan bostadspolitik kunde ha renoverats och blivit goda och miljömässigt attraktiva boendeområden, förslummades och revs medan höghusområdena forcerades fram. I dessa områden saknades den sociala kontrollen, och segregationen ökade genom en felaktig subventionspolitik, som i sin tur resulterade i att dessa bostadsområden fick en hög andel bidragsberoende och arbetslösa och en ensidig befolkningssammansättning som tillsammans med bristen på valfrihet skapat en gradvis allt mer tilltagande segregation. Denna utveckling och därpå följande sociala problem hade kunnat undvikas om familjernas valfrihet tillgodosetts, förutsättningarna att försörja sig själva varit större och utrymmet för företagande tillfredsställande. Möjligheten att välja boende och att äga sina bostäder hade kunnat bidra till att bryta segregationen i boendet. Den s.k. sociala bostadspolitiken har bidragit till socialt undermåliga boendemiljöer och social utslagning. De enskilda människornas och familjernas viktigaste fysiska livsbas, boendet, formades av den sociala ingenjörskonstens och den politiska ideologins företrädare i stället för av de människor som skulle leva och bo i denna miljö. Främlingskapets grogrund var lagd. På skolans område har utvecklingen präglats av centralstyrning och monopolism. Föräldrarnas möjlighet att välja skola åt sina egna barn har för det stora flertalet varit så gott som obefintlig, om man bortser från en liten grupp som haft ekonomiska förutsättningar att betala sina barns skolgång. Föräldraansvaret vad gäller barnens undervisning och skolgång har därmed undergrävts. 6.10 Föräldrarollen och beroendet Utifrån den människouppfattning, som är bärande för den moderata ideologin, måste såväl föräldrarollen som ansvaret och beroendet respekteras. Båda föräldrarna har ett gemensamt ansvar för barnen. Lagstiftningen skall utformas så att den blir till hjälp för familjen att leva upp till sitt ansvar i olika livsskeden och inte bidra till att frånta eller begränsa ansvaret. Moderata samlingspartiet har utifrån denna grundprincip värnat om en ändamålsenlig äktenskapslagstiftning. Att genom politiska beslut urholka familjens och föräldrarnas ansvar för sina barn får negativa följder för familjerelationer även i större sammanhang. Bristen på klara ansvarsgränser kan ge barnen felaktiga och motstridiga signaler, intryck som i sin tur kan leda till förvirring, osäkerhet och utanförskap. Vi anser att stabila familjeförhållanden är en viktig faktor för trygghet. Därför skall familjens och föräldrarnas ställning stärkas. Det goda familjeansvaret ger hållbara och positiva förebilder under hela livet i relationer barnföräldrarmor- och farföräldrar. Vi moderater vill värna och respektera detta. 6.11 Den framtida inriktningen av familjepolitiken Genom de förändringar vi föreslår, ett nytt grundavdrag för barn, den lagstadgade rätten och skyddet för alternativa barnomsorgsformer, avdragsrätten för styrkta barnomsorgskostnader och vårdnadsbidrag, tas ett stort steg mot ökad rättvisa och valfrihet för barnfamiljerna. Moderata samlingspartiet anser att vi måste gå vidare på denna väg. En viktig grund är att man skall kunna leva på sin lön. För att detta skall bli möjligt krävs bl.a. skatt efter bärkraft och försörjningsbörda. Med denna grundförutsättning uppfylld minskar behoven av bidrag. Skatt efter försörjningsbörda innebär att den familj som har stor försörjningsbörda betalar mindre skatt. Om inkomsten för familjen är så begränsad att den inte kan leva på sin lön skall den inte betala skatt utan ha rätt till ekonomiskt stöd. Den som trots detta saknar förutsättningar för sin försörjning skall kunna få bidrag. Därmed ökar familjernas möjlighet att påverka sin situation, och rundgången i skatte- och bidragssystemen begränsas. Det fortsatta stödet när det gäller barnomsorgen skall ha som mål att det skall vara neutralt i förhållande till barnomsorgsform och gå direkt till föräldrarna och inte till kommunen eller den som tillhandahåller barnomsorgen. Därmed kan föräldrarna både välja grad av förvärvsarbete och inriktning av barnomsorg. För att öka familjens trygghet är det angeläget att varje familj kan spara och ha tillgång till ett eget grundkapital. Att äga sin bostad är också en trygghetsfaktor. Den möjligheten skall ges alla i form av egna hem eller lägenheter. Det är klart belagt att ägandet ökar tryggheten, och svenska familjer har internationellt sett ett lågt familjesparande. På många sätt är ett bra land att leva i för funktionshindrade. Genom reformer som framför allt skedde under de borgerliga åren och har de funktionshindrade tillförsäkrats en god levnadsnivå. Men det finns många brister som bör åtgärdas och som det borde kunna gå att uppnå politisk enighet om. Det offentligas insatser för människors välfärd skall prioritera dem som har det svårast. De svagaste, inte de mest röststarka, skall stå i centrum för välfärdspolitiken. Stödet till fysiskt och psykiskt funktionshindrade skall vara mångsidigt och anpassas till den funktionshindrades förutsättningar. Det skall ge de funktionshindrade valfrihet och goda möjligheter att påverka sin situation, t.ex. genom att de själva får besluta om att anställa vårdpersonal och välja omsorgsform. Genom förutseende planering kan den inre och yttre miljön bättre anpassas till de funktionshindrade. Tekniska hjälpmedel och nya medier kan ge nya förutsättningar, som måste utnyttjas effektivt. Våra förslag inom detta område redovisas mer detaljerat i motion 1997/98:So403 av m.fl. (m). Moderata samlingspartiet förordar att en hjälpmedelsgaranti införs. Garantin innebär att en enskild som inte vill eller kan vänta på sitt hjälpmedel genom skall kunna ordna det själv och ersättas via . växer köerna till landets hjälpmedelscentraler, som dessutom har monopol på hjälpmedel i . Även om en enskild funktionshindrad har fått rätt till ett hjälpmedel kan det dröja både länge och väl innan han eller hon får det. Med vårt förslag minskar trycket på landets hjälpmedelscentraler, som marknaden öppnas för konkurrens och en prispress som ger bättre hjälpmedel. Vi har valt att inte definiera en gräns för ersättningens storlek. Den bör tillsammans med detaljerna i övrigt bli föremål för närmare utredning. Den republikanske presidenten signerade 1990 en lag som innebar att de funktionshindrade i gavs nya möjligheter att leva ett så normalt liv som möjligt. Ett antal rättigheter garanterades också för de funktionshindrade. Americans With Disabilities Act () förbjuder t.ex. diskriminering av personer med funktionshinder. Den ger också funktionshindrade rätt att använda kollektiva transporter, varför trafikmedlen måste anpassas. Detta sker med hjälp av den s.k. ansvars- och finansieringsprincipen, vilket i fallet med kollektiva färdmedel innebär att hela resekollektivet får betala kostnaderna för nödvändiga investeringar via biljettpriset. Vidare stadgar att federala, delstatliga och lokala myndigheter måste vara tillgängliga för personer med funktionshinder. Funktionshindrade har också enligt lagen rätt att på lika villkor få tillgång till utbjudna varor, tjänster, lokaler och förmåner som erbjuds av privata näringsidkare. Det omfattar även allmänna utrymmen som restauranger och hotell. Telefonbolag måste anpassa sina system så att t.ex. personer med hörsel- eller talsvårigheter får samma möjlighet att använda sig av telekommunikationer som hörande personer. Lagen har varit i kraft och det borde vara av stort intresse att studera resultaten och konsekvenserna av denna mycket avancerade lagstiftning som i sin omfattning saknar motsvarighet i . Förändringarna och de nya bestämmelserna har inte kostat de amerikanska skattebetalarna några större belopp. I stället har kostnaderna spritts bland de andra nyttjarna av en viss tjänst. Regeringen bör låta studera de amerikanska erfarenheterna och hur dessa kan användas i arbetet för att underlätta de funktionshindrades situation i . bör frågor om ansvar och finansiering ytterligare belysas. Den borgerliga regeringen 19911994 lovade redan vid tillträdet att satsa på förbättrade villkor för landets funktionshindrade. Den största förändringen var lagen om vård och stöd för vissa funktionshindrade (LSS) och lagen om assistansersättningen (). I ett slag fick en stor del av landets funktionshindrade rätt till personlig assistans. Syftet med reformen var att underlätta det dagliga livet för denna grupp. Valet av de personliga assistenterna blev den enskilde funktionshindrades och det blev möjligt att antingen låta någon annan anställa assistenten, eller själv fungera som arbetsgivare. Det finns oräkneliga exempel på hur LSS och och de rättigheter som dessa lagar innebär gör det möjligt för funktionshindrade att leva ett mer normalt liv . Den bärande tanken bakom LSS och var att funktionshindrade hade samma rätt som andra grupper till valfrihet i valet av vård och omsorg. Före reformen var det kommunernas socialtjänst som försåg den funktionshindrade, som behövde hjälp och stöd i sitt dagliga liv, med den hemtjänstpersonal som för tillfället fanns tillgänglig. Den funktionshindrade hade ingen som helst möjlighet att påverka vem som skulle komma till honom eller henne och hjälpa till med ibland mycket personliga saker. I och med LSS och fick den funktionshindrade makten över sitt eget liv. I stället för att passivt ta emot det som kommunen erbjöd honom eller henne, garanterade bara det offentliga att servicen skulle finnas tillgänglig. Valet av vem som skulle bli den enskildes personliga assistent var helt upp till var och en av de funktionshindrade. För dem som av en eller annan anledning inte kunde eller ville välja garanterade kommunen att det fanns personliga assistenter. Genom LSS och garanterar det offentliga allas rätt till trygghet, men det offentliga behöver nödvändigtvis inte ta allt ansvar för de konkreta lösningarna. Det har förekommit kritik mot LSS och för att lagarna lett till höga kostnader och att det har saknats kostnadskontroll. Den socialdemokratiska regeringen tillsatte därför en utredning vars uppgift var att presentera förslag som skulle minska kostnaderna med . Förslagen var minst sagt utmanande. När regeringen återkom till med förslag till justeringar av lagen var dessa betydligt mer blygsamma. Efter de första hårdare avgränsningarna gentemot kommunerna och en snabbare avräkning av tilldelade timmar, återkom Socialdemokraterna med ytterligare förändringar. Bland annat har man schabloniserat assistansersättningen på ett orimligt sätt. Kostnaderna för de första tjugo timmarnas assistanstid har dessutom överförts på kommunerna. I samband med behandlingen av kompletteringspropositionen yrkade Moderata samlingspartiet återigen avslag på de förslag som den socialdemokratiska regeringen presenterade. Vi utvecklar vår politik för funktionshindrade och våra förslag rörande LSS- och LASSlagarna i motion 1997/98:So403 av m.fl. (m). 8.1 Äldreomsorg i kris Det blir allt mer uppenbart att vården och omsorgen för de äldre är i en djup kris. Svårt sjuka får inte vård . Valfriheten är mycket begränsad och de äldre får hålla tillgodo med den vård och service som det offentliga mäktar med att erbjuda. Under 1980talet såg vi kanske det tydligaste exemplet på detta. En politisk majoritet kunde då besluta att lägga ned ett ålderdomshem. Då hjälpte det inte att det fanns många äldre som hade önskemål att bo så. Vårdideologier styrde då och styr också nu i stället för människors behov och önskemål. Vi kan nu se effekterna för äldre av den dubbla sociala nedrustningen. Det offentliga klarar inte av de problem som det förväntas lösa. har hushållens ekonomi undergrävts genom ett stadigt stigande skatteuttag som drabbar våra äldre lika mycket som yrkesverksamma. I Socialdemokraternas är det i princip bara de med mycket höga inkomster efter skatt eller betydande tillgångar som har någon reell valfrihet. Men den stelbenta monopolistiska äldreomsorgen drabbar inte endast de äldre. Personalen inom vård och omsorg känner ofta stark vanmakt. Beslutsvägarna är långt ifrån den egna arbetsplatsen. Det finns bara en arbetsgivare att vända sig till den offentliga. Möjligheterna att starta eget har återigen försvårats. Vårdlönerna efter skatt är bland de lägre i . Trots alla de brister och problem som finns inom dagens äldreomsorg kostar den betydande belopp. är sannolikt ett av de länder i som fortfarande satsar mest på vård och omsorg. Förklaringen är enkel. Det offentliga monopolet innebär att vi får ut väsentligt mycket mindre av satsningarna än som är rimligt. Detta i kombination med att kommuner och landsting har påtagit sig allt större ansvar inom områden som andra skulle kunna sköta lika bra eller bättre, har inneburit att det som den offentliga sektorn egentligen skulle koncentrera sin verksamhet kring nämligen vård, omsorg och utbildning har kommit i kläm. Det behövs ett nytänkande inom vård och omsorg för att den enskildes önskemål skall kunna sättas i centrum och för att garantera vård . Det vi redogjort för i denna motion om revorna i välfärden och vikten av nytänkande har naturligtvis också giltighet för alla våra äldre i vårt land. I motion 1997/98:So406 av m.fl. (m) redogör vi i detalj för våra förslag för att förbättra äldreomsorgen. Vi väljer därför här att endast dra upp ett antal riktlinjer för denna och hänvisar i övrigt till ovan nämnda motion. Vården och omsorgen skall enligt vår bestämda mening utformas på den enskildes villkor. För att uppnå detta är rätten att välja fundamental. Ofta är det personliga valet det viktigaste, t.ex. när det gäller att ha sin egen läkare eller distriktssköterska eller kunna påverka valet av hemtjänstpersonal. Även valet av boende- och serviceform, som sjukhem, sjukhus, ålderdomshem eller gruppboende, är viktigt. En valfrihet på lika villkor är den absolut bästa kvalitetsgarantin. För att garantera denna grundläggande princip anser vi att rätten till valfrihet inom äldreomsorgen bör skrivas in i såväl socialtjänstlagen som i hälso- och sjukvårdslagen. I praktiken innebär detta att alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskrav skall ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligt bedriven verksamhet. Vi har ovan föreslagit att det införs en vårdgaranti inom hälso- och sjukvården, för att på så sätt komma tillrätta med de allt längre vårdköerna. En sådan garanti skulle särskilt förbättra situationen för våra äldre som tvingas vänta månader och år på starroperationer eller på operation av höftled. En vårdgaranti kan införas redan från . Avgifterna inom äldreomsorgen skall vara rättvisa och tydliga. förekommer det att äldre inte ens får behålla sitt så kallade förbehållsbelopp vid boende på sjukhem eller annat äldreboende. Det är inte rimligt. Inte nog med att de äldre människor som här berörs har betalat kommunalskatt under hela sitt yrkesverksamma liv när de behöver vård och omsorg tvingas de betala avgifter som utgår från deras egen inkomst, inte kommunens kostnader. Kommunerna skall enligt lagen tillse att de äldre har ett visst belopp kvar , förbehållsbeloppet. För det första är systemet med förbehållsbelopp minst sagt tveksamt. Det utgår från principen att den äldres inkomst egentligen är kommunens, som betalar ut det som den anser att den boende behöver för sina privata utgifter allt annat har kommunen rätt att ta i avgifter. Detta är ett synsätt på enskildas inkomster som vi moderater ställer oss ytterst tveksamma till. För det andra kan det inte vara rimligt att avgiften för t.ex. sjukhemsboende beror på den enskildes inkomster. Det innebär i praktiken att den äldre beskattas två gånger. Det är viktigt att skilja på vård och boende. Boende i ett kan aldrig jämställas med att bo på ett sjukhem. Detta sker tyvärr , vilket vi ser som otillfredsställande. Det ankommer på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utgångspunkterna för välfärdspolitiken, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om prioriteringar vad gäller landstingens verksamhet till förmån för hälso- och sjukvård, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om införandet av en vårdgaranti, att beslutar återinföra etableringsfriheten för specialistläkare och sjukgymnaster i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar häva remisstvånget till specialistläkare i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar häva förbudet för ersättningsetableringar i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar häva förbudet för läkare att få sjukvårdsersättning i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en obligatorisk hälsoförsäkring, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om finansiell samordning mellan socialförsäkringen, hälso- och sjukvården och kommunerna,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om försäkring vid arbetsskada,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sjukfall som beror på trafikskador,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om principer i ett nytt socialförsäkringssystem,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en bred diskussion om framtidens socialförsäkringssystem,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en inkomstbortfallsförsäkring och sparkonton,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av familjepolitiken,1 att beslutar införa ett avdrag för styrkta barnomsorgskostnader och ett vårdnadsbidrag i enlighet med vad som anförts i motionen,1 att beslutar ändra barnomsorgslagen i enlighet med vad som anförts i motionen,2 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av den framtida familjepolitiken,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utgångspunkterna för en politik för de funktionshindrade, att hos regeringen begär förslag om en hjälpmedelsgaranti i enlighet med vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär utredning om effekterna av Americans With Disabilities Act i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en handikappreform, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om äldreomsorgen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utgångspunkter för en politik för de äldre. 1 Yrkandena 9-16 och 18 hänvisade till SfU. 2 Yrkandena 17 hänvisat till UbU.