mot · GL02Fi219 · 1997-10-06 00:00:00 — 2 En grön finansplan 2.1 En politik för social och ekologisk hållbarhet 2.2 Den ekonomiska utvecklingen 2.4 Penning- och valutapolitiken 2.6 En politik för fler arbeten 2.7 En bättre fördelning 2.8 EMU och EU-medlemskapet 3 Fördelning av statens utgifter 3.1 Beskrivning av utgiftsområden 4 ut ur EU 6 Konsekvenser och beräkningar 6.2 Effekter av sänkt arbetstid 6.3 Effekter av skatteväxling Regeringens budgetproposition är ett misslyckande när det gäller att föreslå nödvändiga och mer grundläggande förändringar i den ekonomiska politiken för att kunna uppnå full sysselsättning, lösa miljöproblemen och utveckla ett socialt hållbart samhälle. Budgetsaneringen har varit framgångsrik och den har skett i brett samförstånd mellan partierna i rikdagen. de gröna har konsekvent ansett att omfattningen av besparingar och skattehöjningar, liksom tidsschemat, i sina huvuddrag varit riktiga, men vi har menat att välfärdens kärnområden (vård, omsorg och skola) och människor med små ekonomiska marginaler i högre utsträckning kunnat besparas åtstramningar; istället borde sparandet varit större på militär, motorvägsbyggen och transfereringar till dem som har goda inkomster. Vi kan nu konstatera att regeringen delvis tillmötesgår våra krav i dessa avseenden. Vi föreslår nu ytterligare förbättringar för kommuner, landsting och de grupper som har minst ekonomiska marginaler. Särskilt allvarlig är situationen i kommuner och landsting där ökningen av skatteunderlaget föregående år var betydligt mindre än tidigare beräknat; det innebär tillsammans med skattebortfall till följd av egenavgifter m.m. att regeringens påplussningar redan är förbrukade, med råge. Regeringens förslag innebär därför inte några egentliga förbättringar inom den hårt ansträngda vården, äldreomsorgen och , utan endast att försämringarna blir mindre än vad som annars skulle ha varit fallet. de gröna har i en uppgörelse med regeringen i det konvergensprogram som genom medlemskapet EU blev tvingat att upprätta slagit fast såväl vissa övergripande budgetpolitiska som penningpolitiska målsättningar för perioden 19951998. Uppgörelsen innebar framför allt att det svenska konvergensprogrammet utvidgades till att mål om minskad arbetslöshet och minskad miljöskuld ska och parallellt med EU:s konvergenskrav. Till budgetpropositionen har en uppföljning av konvergensprogrammet fogats. Av denna framgår att de två tillkommande målen om sysselsättning och miljö inte kan anses ha uppnåtts för . Arbetslösheten har tvärtom nått nya rekordnivåer och miljöskuldens utveckling är i allt väsentligt höljd i dunkel i regeringens redovisning. Andra rapporter från miljöinstitutet, myndigheter och miljöorganisationer antyder att miljöskulden har ökat . Vi föreslår nu en förändrad ekonomisk politik som tar sikte på att radikalt minska arbetslösheten och minska miljöproblemen. Detta förutsätter strukturella, dvs mer grundläggande och långsiktiga förändringar av ekonomins funktionssätt. På medellång sikt anser vi att tre förändringar måste göras: För det första måste miljöskuldens tillväxt, utarmningen av naturresurserna och de ökade kostnaderna för miljöförstöringen stoppas. Bl.a. studier av s.k. rättvist miljöutrymme visar tydligt att den ekonomiska utvecklingen är ekologiskt ohållbar. För att detta ska vara möjligt måste det bli lönsamt och lätt att bli mer energieffektiv och att minska miljöpåverkan för både producent och konsument. Miljölagstiftningen måste utvecklas och skärpas och miljökostnaderna till fullo tas med i ekonomiska bedömningar i såväl offentlig som företags- och privat ekonomi. En grön skattereform där beskattningen av arbete minskas och istället skatterna på energi och miljöstörande utsläpp höjs, är en avgörande förutsättning för att miljöinriktade investeringar och satsningar ska kunna ge avsedd effekt . För det andra så måste arbetstiden generellt förkortas och bli mer flexibel och i samband därmed beskattningen på arbete sänkas. Våra förslag innebär bl.a. att normalarbetstiden sänks till , att lönen efter skatt blir oförändrad för låginkomsttagare och att arbetslösheten sjunker en bit . Skatte- och avgiftssänkningarna finansieras av att statens kostnader för a-kassa och arbetsmarknadspolitik minskar. Det medför att både statens utgifter och det totala skattetrycket minskar något. Förslaget innebär dessutom väsentligt förbättrad jämställdhet mellan könen och bättre förutsättningar för att barnen ska få en tryggare uppväxt. Att nya jobb skapas ökar delaktigheten och livskvaliteten, men främjar även integrationen, genom att fler invandrare och svenskar med andra ord fler människor får möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. För det tredje minskas kostnaderna för arbetskraft och tjänster genom såväl skatteväxlingen som skattesänkningen för att möjliggöra en snabb arbetstidsförkortning. Detta gynnar, framför allt på , företag inom den expansiva tjänstesektorn och miljösektorn (i vid mening). Särskilt små och medelstora företag kan därigenom expandera och i ökad omfattning bidra till en positiv ekonomisk utveckling. Dessutom föreslår vi en mer aktiv fördelningspolitik genom en lång rad åtgärder. Ersättningsnivån i socialförsäkringar och a-kassa föreslås höjas till för låginkomsttagarna och succesivt sänkas i högre inkomstlägen. Vi föreslår också förbättrade villkor för handikappade, tandvårdsbehövande och människor med små ekonomiska marginaler. Vi ökar dessutom på biståndet, den del av budgeten som går till de allra fattigaste i vår värld, med 2,4 miljarder . Med tanke på de stora katastroferna just nu i världen, som fordrar snabba humanitära insatser, behövs en höjning av anslaget till bistånd med 1,6 mdkr. Flertalet av dessa förslag leder till såväl förbättrad jämställdhet som bättre förutsättningar för att barnen ska få en bättre start i livet. Vårt förslag till ekonomisk politik leder till bättre ekonomi för kommuner och landsting, vilket förbättrar situationen i skolorna, i vården, i omsorgen. Härigenom förbättras också möjligheterna till integration. Vi hälsar regeringens påplussning med glädje, men anser att ytterligare satsningar måste göras genom återhållsamhet på andra områden. Våra förslag innebär sammantaget att kommunsektorns ekonomi jämfört med regeringens förslag förbättras med 3 mdkr ytterligare , 5,5 mdkr mer 1999 och 6,7 mdkr mer . Det innebär att vi nu ytterligare prioriterar kommuner och landsting jämfört med tidigare förslag. Vi avvisar dessutom förslag som på olika sätt inskränker kommuners och landstings självbestämmande. Vi föreslår besparingar på bland annat det militära försvaret, på regeringens förslag till ytterligare större vägutbyggnader, på bidrag till näringslivet inklusive jordbruket och på bidrag till politiska partier m.m. Förslagen innebär att vi håller fast vid samma utgiftstak för staten som vi anvisade för budgetarbetet . Det innebär samma tak som regeringen , och en sänkning av taket med 3 mdkr 1999 och 16 mdkr jämfört med vad regeringen nu föreslår. Sänkningarna beror i första hand på vårt förslag till arbetstidsförkortning som medför både minskade kostnader och inkomster för staten. Våra förslag innebär att det offentliga finansiella sparandet blir av bruttonationalprodukten . Långsiktigt bör överskottet i de offentliga finanserna vara av bruttonationalprodukten i genomsnitt över en konjunkturcykel. Det offentliga sparandet blir med de grönas förslag något högre än i regeringens förslag. Vi ser stora ekonomiska risker i ett EMU-medlemskap. Frågan om svenskt medlemskap i bör avgöras i en folkomröstning. Vi anser att bör lämna EU och presenterar därför också en bedömning av det ekonomiska utfallet om är medlem i EU . 2 En grön finansplan 2.1 En politik för social och ekologisk hållbarhet Den ekonomiska politiken ska utformas så att samhällets ekonomiska tillgångar förvaltas och utvecklas inom givna ekologiska ramar för att uppnå såväl individuellt välstånd som större social rättvisa. För att detta varaktigt ska kunna uppnås krävs en ny ekonomisk politik med utgångspunkt i ett demokratiskt och ekologiskt synsätt där socialt ansvar sätts i första rummet. Den ekonomiska politik som förts i har däremot medfört en tilltagande utarmning av naturkapital, ökad miljöförstöring, hög arbetslöshet och också ökade sociala motsättningar. Regeringen godtar i budgetpropositionen att denna negativa utveckling fortsätter. Den föreslår i huvudsak en oförändrad ekonomisk politik, trots de mycket stora brister som den ekonomiska krisen har ådagalagt. Det är med gröna utgångspunkter helt oacceptabelt att nu inte genomföra de mer långsiktiga förändringar som krävs för att minska arbetslösheten, minska miljöskulden, öka den sociala hållbarheten och minska riskerna för nya ekonomiska kriser. Problemen i svensk ekonomi orsakas i huvudsak av regeringens egen politik. De är främst strukturella, inte konjunkturella. Den konjunkturuppgång vi upplever kan inte lösa problemen med bl.a. hög arbetslöshet och växande miljöskuld. Den politik som regeringen nu föreslår tar sikte på att fullfölja den statliga budgetsaneringen vilket i sig naturligtvis är utmärkt och att i någon mån dämpa andra ekonomiska problem, bl.a. med vissa lättnader för småföretagare, vissa miljösatsningar och ett rimligare utrymme för offentlig tjänstesektor i kommuner och landsting. Dessvärre föreslås inga avgörande eller trovärdiga förändringar som kan avhjälpa de strukturella bristerna. Avsikterna och innehållet i regeringens olika förslag i budgetpropositionen är ibland sympatiska och ibland mindre välbetänkta, men det verkligt allvarliga är att regeringen saknar en långsiktigt hållbar ekonomisk politik för att lösa de avgörande strukturproblemen i svensk ekonomi. De tre allvarligaste strukturella problemen i svensk ekonomi är: Många tjänar pengar på att utarma naturresurser och förstöra miljö. Skattesystemet är så utformat att det ofta är lönsamt att rationalisera bort människor snarare än miljöförstöring och resursslöseri. Hög skatt på arbete och låg på energi och utsläpp leder till att resursslösande och miljöfientliga beteenden på marknaderna gynnas. Såväl den tidigare borgerliga regeringen som den nuvarande socialdemokratiska har bidragit till detta bl.a. genom införande av obligatoriska egenavgifter respektive höga arbetsgivaravgifter. I avsnittet Den ekonomiska utvecklingen redogör vi närmare för de stora och kraftigt negativa effekter som förluster av naturkapital och miljöförstöring redan har på svensk ekonomi. Arbetstiden har inte sänkts i takt med produktivitetsökningen, utan tvärtom ökat. Detta har starkt bidragit till massarbetslöshet och att främst ungdomar och invandrare permanent har ställts utanför den normala arbetsmarknaden. Detta ökar de ekonomiska orättvisorna i samhället, skapar ökade sociala klyftor, motverkar en ökad jämlikhet mellan könen, föder våld och missnöje och skapar en otrygg social miljö för många barn. Priset på tjänster och arbete är för högt. Det är en följd av att skatterna är för höga. Det innebär att arbetsmarknaden pressats ihop, att främst småföretag inte kan växa trots goda förutsättningar i övrigt, att storföretag rationaliserar bort människor mycket hårt, att många tjänster aldrig blir utförda, att mer arbetskrävande återvinning har svårt att konkurrera, att både privat och offentlig social service blir sämre eller uteblir helt. Ett exempel är att om du som privatperson betalar för en utförd tjänst, så betyder det bara ca i fickan hos den som utfört tjänsten mellanskillnanden består av inkomstskatt, arbetsgivaravgifter, obligatoriska egenavgifter och moms. Lägg därtill att de pengar du betalar med är skattade pengar, dvs att för att få i egen ficka måste du första tjäna ihop mellanskillnaden är inkomstskatt och arbetsgivaravgifter. Är det istället ett företag som köper tjänsten blir kalkylen vanligen något bättre beroende på att ingående och utgående moms kan kvittas mot varandra. Men även i det fallet blir priset på arbete och tjänster mycket högt beroende på den höga beskattningen. Regeringens förslag i budgetpropositionen är ett misslyckande när det gäller att åtgärda de mer grundläggande och strukturella problemen i svensk ekonomi. Regeringen fortsätter, trots en del projektmedel för miljösatsningar, en våldsam nedskärning på den långsiktiga miljöpolitiken som den inte förändrar de grundläggande ekonomiska spelreglerna som gör det lönsamt med rovdrift och miljöförstöring. Både kompetensen och de långsiktiga satsningarna urholkas med regeringens politik. Regeringen gör inte heller något vettigt åt de alltför långa arbetstiderna regeringens satsning på nya varianter av förtidspensioneringar betyder kortare arbetstid för vissa, som får betalas med att alla andra ska jobba desto mer. Delar av utbildningssatsningen hotar att få samma karaktär. Regeringen gör inte heller något åt de extremt höga skatterna på arbete, en rad utredningar om bl.a. skatteväxling och tjänstebeskattning till trots. Vi är också kritiska till den bristfälliga fördelningspolitik som regeringen för, de smärre förbättringar som föreslås till trots. En jämnare fördelning av samhällets ekonomiska resurser leder, enligt vår uppfattning, till en totalt sett stabilare och starkare ekonomi. Det skapar också den nödvändiga förutsättningar för ett demokratiskt, mänskligt och öppet samhälle. Internationellt sett har tidigare lyckats föra en förhållandevis hyfsad fördelningspolitik, vilket verkningsfullt bidragit till en positiv ekonomisk utveckling tillhör de rikaste länderna i världen. Den ekonomiska recessionen innebar bl.a. en statsfinansiell kris som gjorde en snabb och stor budgetsanering helt nödvändig. Det sätt som regeringen genomförde besparingar och skattehöjningar på medförde ökade ekonomiska klyftor i samhället med ökad utslagning, ökade ekonomiska orättvisor och ökade motsättningar. Kostnaderna för budgetsaneringen och den ekonomiska krisen övervältrades i huvudsak på hushållen och småföretagen; det har haft en starkt åtstramande effekt på den inhemska ekonomin vilket främst syns som hög arbetslöshet och stora svårigheter för mindre företag. Vi anser att vid en finansiell åtstramning måste också fördelningspolitiken skärpas annars får man en omfördelning från de ekonomiskt svagare till de starkare och så har det också blivit . Många av våra förslag tar därför sikte på att omfördela resurserna så att de ekonomiskt svagare för ett större utrymme. Genom övergång till ökad grundtrygghet i socialförsäkringarna och a-kassa uppnås utan ökade kostnader på kort sikt och med mindre kostnader på lång sikt bättre ersättningar till dem som bäst behöver stöd. Internationalisering av ekonomin går snabbt och ställer nya eller ökade krav på svensk ekonomi. Det innebär att den traditionella planerande socialdemokratiska inställningen till ekonomi och samhälle blivit allt mindre relevant och alltmer destruktiv. En rad förändringar som ökar förmågan i svensk ekonomi och svenskt näringsliv att både parera och utnyttja oväntade förändringar borde nu vidtas. Den begynnande högkonjunkturen erbjuder i själva verket ett utmärkt tillfälle att minska de offentliga finansernas konjunkturkänslighet, förstärka småföretagens eget kapital och tillväxtförmåga, öppna bättre möjligheterna för entreprenörer och innovatörer, göra åtminstone medelinkomsttagarna mindre beroende av bidragssystemen, minska omfattningen av arbetsmarknadspolitiken osv. Regeringens politik innebär att mycket stora delar av samhällets resurser låses in i en reparativ ekonomi som inte leder vidare. Man har inte heller lyckats med att ta tillvara all den utländska kompetens som finns i vårt mångkulturella samhälle. Detta dels på grund av de strukturella bristerna i den förda ekonomiska politiken och dels på grund av att man inte har lyckats komma åt diskrimineringen. Detta leder till både lägre tillväxt och högre arbetslöshet, som avgörande och växande samhällsproblem som miljöskulden och ökade sociala motsättningar inte får någon hållbar lösning. Tvärtom ökar risken för omfattande miljömässiga och sociala katastrofer inte för att regeringen vill det, utan för att den saknar en hållbar politik i en föränderlig värld. behöver en grön ekonomisk politik som rättar till de grundläggande strukturella felen i svensk ekonomi. , som budgetpropositionen och den här motionen främst spänner över, måste den ekonomiska politiken läggas om med en grön skattereform, förkortad generell arbetstid och bättre villkor för små och medelstora företag. Vi föreslår att målen för den ekonomiska politiken ska vara: Miljöskuldsökningen ska upphöra och därefter ska miljöskulden minskas. Det kräver långtgående miljökrav i lagstiftningen, miljöanpassning av skattesystemet och betydande satsningar på miljön inom både offentlig och privat sektor. En rättvisare och mer solidarisk fördelning av såväl tillgångar som besparingar ska uppnås med en stärkt fördelningspolitik, bl.a. genom lägre ersättningar och bidrag till medel- och höginkomsttagare, färre besparingar på stöd till ekonomiskt och socialt klämda människor. En ökad jämlikhet mellan könen ska uppnås. Detta innebär förutom ökad rättvisa och livskvalitet också bättre möjligheter till ekonomiskt välstånd till följd av ett mer optimalt deltagande i ekonomin. Den öppna arbetslösheten ska minskas till och antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder minska kraftigt , bl.a. genom sänkt arbetstid, minskad beskattning av arbete, statliga investeringssatsningar på gröna jobb inom bl.a. kultur-, kommunikations- och energiområdena och genom att skapa bättre förutsättningar för främst små och medelstora företag. Enskilda människors möjligheter att förutse och hantera sin egen ekonomiska och sociala situation ska stegvis stärkas genom generellt sänkt arbetstid, brutet tak och grundskydd i socialförsäkrings- och pensionssystemen, lägre beskattning av arbete och högre miljöskatter, ökat inflytande i den demokratiska processen och i offentliga angelägenheter m.m. Den offentliga sektorns finansiella sparande ska vara i balans 1998 och därefter uppvisa ett långsiktigt överskott på av BNP som medelvärde över en konjunkturcykel. bör även statsbudgeten vara i balans så att statsskulden därefter kan börja minskas. Realräntorna ska hållas nere bl.a. genom bibehållna låga kostnadsökningar, fullföljd statsfinansiell sanering och utgiftskontroll, samt en bättre fungerande och mer dynamisk arbetsmarknad. Förutsättningar ska skapas för en växande privat sektor med fler små, medelstora eller kooperativa företag. Detta ska ske så att ett resurs- och energieffektivt produktionssätt främjas och sysselsättningen ökar. Det är angeläget att hålla nere realräntorna och att underlätta för främst små och medelstora företag att öka sina investeringar. 2.2 Den ekonomiska utvecklingen Regeringens bedömning av den ekonomiska utvecklingen är alltför ljus Regeringen bedömer att tillväxten i svensk ekonomi ska vara av BNP, och därefter de två följande åren. Med tanke på den nu tydligt uppåtgående konjunkturen och fullföljandet av budgetsaneringen är det troligen en riktig bedömning , men framstår det mer som uttryck för ett önsketänkande. En varaktig tillväxt kring är historiskt sett mycket ovanligt det är tvärtom troligt att konjunkturen åter vänder ner 1999 eller 2000. Av regeringens beräkningar framgår det att kommunsektorn förväntas öka sin konsumtion 1998 trots att deras resultat försämras, vilket naturligtvis inte är särskilt troligt. Hushållens sparande förutsätts varaktigt stanna på en lägre nivå än vad som varit fallet det är inte heller särskilt troligt. Den internationella konjunkturen antas vara positiv, trots åtskilliga orosmoln i och de ökade osäkerheterna som EMU och globaliseringen av ekonomin medför. Revideras tillväxtbanan ner försvinner också snabbt de överskott som regeringen redan nu lovar bort i form av utgiftsökningar till strategiska väljargrupper. Vad värre är så innebär förändringar i omvärlden och i det svenska samhället att det är blivit allt svårare att förutse konjunkturella förändringar och störningar i ekonomin, som det ömsesidiga beroendet över landgränserna ökat. Denna utvecklingen har varit särskilt påtaglig , och tenderar nu att accelerera. har utvecklats från en jordbruksbaserad ekonomi till att av befolkningen arbetar inom jordbrukssektorn. Omställningen inleddes av en snabb tillväxt inom tillverkande och råvarubaserad industri. Ett kallt klimat, tidig profilering på energiintensiv industri och hög levnadsstandard medför en internationellt sett hög nivå av energianvändning per invånare och ett stort beroende av importerad hjälpenergi i form av olja och kol. Den första oljekrisen initierade ett trendbrott som har inneburit minskad och effektivare energianvändning. Kärnkraftsavvecklingen ställer nu ytterligare krav på energieffektiviseringar och begränsar utrymmet för energikrävande verksamheter. Detta är en positiv och i grunden nödvändig utveckling för att skapa ett långsiktigt hållbart samhälle dagens energianvändning ligger på en långsiktigt orimligt hög nivå. Växande obalanser i ekonomin Trots recessionen och inbromsningarna till följd av 70-talets oljekriser, är den allmänna trenden en stadig ekonomisk tillväxt på i genomsnitt och invånare. Det har inneburit att bruttonationalprodukten realt sett har fördubblats per invånare. Tillväxten var emellertid högre och lägre främst . Den lägre tillväxten sker å andra sidan från en högre total nivå. Utvecklingen påminner om vad som varit fallet i de flesta västländer. Strukturen i den svenska tillväxten är emellertid i flera avseenden egenartad. Den offentliga konsumtionen (transfereringar oräknade) ökade från av BNP 1950 till 1996, som den privata konsumtionen sjönk från till . Detta är uttryck för att omfattande offentliga sociala välfärdsprogram har genomförts, men också för att det privata näringslivet och hushållen har haft en svag utveckling . Hushållens sparande har då varit mycket svagt, och vissa år rentutav negativt, under den andra halvan av . De små och medelstora företagens investeringar var alltför små för att tillåta en mer utvecklad ekonomi. Skattebaserna för de offentliga verksamheterna har därigenom haft en förhållandevis svag utveckling vilket tillsammans med bristande utgiftskontroll i de offentliga och politiska systemen ledde till en växande, och till slut exploderande, statsfinansiell kris. Försvagningen och urholkningen av svensk ekonomin karaktäriserades också av hög inflation. Det medförde ett högt och varierande ränteläge som bromsade investeringar i näringslivet, särskilt hos små och medelstora företag. Inflationen innebar också att spekulationsekonomi gynnades framför mer långsiktig realekonomi. Det lönade sig att låna och spekulera i allt från fastigheter till värdepapper istället för att investera i ny produktion, ökad produktivitet eller nya idéer. Det är, bl.a. av dessa skäl, helt nödvändigt att hålla fast vid en låg och stabil inflation, och därmed också varaktigt låga räntor både nominellt och realt. Det gynnar investeringar i små och medelstora företag, det pressar ner boendekostnaderna som utgör en mycket stor del av hushållens utgifter och det gynnar både ett ökat sparande och minskat bidragsberoende. I förlängningen är stabila priser en avgörande förutsättning också för att få fler jobb till dem som annars skulle hamna i ofrivilllig arbetslöshet. Den succesiva och sedemera snabba uppbyggnaden av en enorm räntebärande statsskuld berodde till stor del på två ekonomisk-politiska misstag . För det första så innebar sammanbrottet av Bretton-Woodssystemet att det blev lättare att finansiera underskott i de offentliga finanserna med lån direkt eller indirekt på de internationella marknaderna utan att det till en början återverkade på något påtagligt sätt på ekonomin. Avregleringarna underlättade ytterligare för lånefinansering på den snabbt växande globala finansmarknaden.