mot · GK02Fi45 · 1997-05-02 00:00:00 — Sammantaget bör dessa avgifts- ochskatteförändringar ge de allra flesta företagen väsentligt bättreförutsättningartill en positiv utveckling där ytterligare värden tillförs hela samhälls-ekonomin.SysselsättningsutvecklingenRegeringen räknar med att den totala sysselsättningen efteren minskning 1997 skall öka med ca 150 000 personer från1997 till 2000 eller med i genomsnitt samtidigtsom BNP beräknas öka med i genomsnitt2,. Det är en betydligt mindre skillnad (1,perår) mellan BNP-ökningen och sysselsättningsförändringen änexempelvis under tillväxtåren 1994-95 då motsvarandeskillnad var i genomsnitt drygt3 % . Regeringen motiverar skillnaden i bedömningmed att medelarbetstiden inte förväntas öka som den gjorde1994-95 och med att produktivitetsökningen de närmasteåren kommer att bli betydligt lugnare än tidigare, bland annateftersom en större del av BNP-ökningen faller på sektorermed lägre möjligheter till produktivitetsförbättringar.Även om produktivitetsutvecklingen kan variera mellan olika år tror vi attregeringens bedömning av sysselsättningsutvecklingen är alltför optimistisk.Ekonomisk tillväxt är inte längre på samma sätt som förr en garant för ökadsysselsättning, och det vore farligt att bygga hela landets arbetsmarknads-politik på antaganden om sådana samband. Risken är stor attförhoppningarna kommer på skam, och då har situationen för både dearbetslösa och samhället i stort snarare förvärrats. I stället behövs merstrukturella grepp mot arbetslösheten i form av en kortare arbetstid.Vi har i våra beräkningar förutsatt att regeringens förslag skulle innebäraen öppen arbetslöshet på , dvs högre än vad regeringenanger.UtbildningssatsningenMiljöpartiet anser det i och för sig positivt och nödvändigtatt satsa på utbildning för att höja arbetskraftens kompetensför att öka internationella konkurrenskraft.Förutsättningen för detta är dock att utbildningen håller enhög kvalitet och att de studerande känner en god motivationför sina studier. På båda dessa punkter finns det anledning atthysa vissa farhågor med den snabba utbyggnad avutbildningsinsatser som regeringen föreslår.När det gäller utbildningens kvalitet är tillgången på bra lärare ennyckelfaktor. Lärarutbildningen har inte hängt med i de senaste årens snabbaexpansion av utbildningsväsendet. Vi anser därför att lärarutbildningenmåste prioriteras inom den utbyggnad av högskolestudierna som regeringenföreslår.Elevernas motivation för studierna är givetvis som högst om de självafrivilligt valt att studera och också kunnat komma in på den utbildning deönskat. I arbetslöshetens spår har det tyvärr blivit allt vanligare att studierbedrivs i brist på bättre alternativ. Det visas av att ungefär hälften av de ca200 000 latent arbetssökande enligt SCB består av studerande som i förstahand skulle vilja arbeta. Motivationen försämras naturligtvis ytterligare omutbildningen sedan inte leder till arbete utan följs av en nyarbetslöshetsperiod. Därför måste en ökad satsning på utbildning kombinerasmed en arbetstidsförkortning som gör att fler har chans att få arbete efterstudierna. Då blir utbildningssatsningen meningsfylld. "Förtidspensioneringar"Regeringens förslag till "tillfällig avgångsersättning" och"generationskontrakt" visar tydligt på den totalahållningslösheten och inkonsekvensen i regeringens politik.Tidigare fanns inom ramen för förtidspensioneringen enmöjlighet att göra en samlad bedömning av äldresmedicinska och arbetsmarknadsmässiga status och beviljaförtidspension för dem där en återgång till arbetslivet intelängre bedömdes realistisk. Denna möjlighet har tagits bort,och förtidspensioneringen, liksom den planerade nyaohälsoförsäkringen, har begränsats till renodlat medicinskakriterier. De som inte haft tillräckliga medicinska skäl harhänvisats till att fortsätta att söka arbete och leva på enosäker ersättning, som dessutom hotats av en "bortreparentes" trots att det varit uppenbart att chansen att få nyttarbete är mikroskopisk.Nu svänger regeringen plötsligt och vill i ett slag"förtidspensionera" fem hela årskullar av arbetslösa genom att erbjuda demen tillfällig avgångsersättning i form av arbetslöshetsersättning utan krav påatt söka arbete. Erbjudandet gäller dock bara för en slumpmässigt utvaldgrupp. Erbjudandet gäller mellan och 31december och bara för dem som mellan och 15 april1997 fått arbetslöshetsersättning eller deltagit i arbetsmarknadspolitiskåtgärd . Vad som händer efter i årsägs ingenting om, och erbjudandet kan därför närmast karakteriseras som ensämre variant av Bingo-lotto: vissa har chansen att komma med och bliarbetsbefriade med god ersättning fram till pensionen. Andra, som varitnågot halvår för unga eller saknat någon månad i kvalificeringstid eller blivitarbetslösa för sent för att få ihop tiden , fårkämpa vidare till. Det är knappast likhet inför lagen.Miljöpartiet kan endast acceptera den tillfälliga avgångsersättningen somen tillfällig nödutryckning om den åtföljs av åtgärder för att återigen säkraattarbetsmarknadspolitiska hänsyn kan tas vid bedömning avförtidspensionering. har tidigare (motion 1996/97:Sf225)motionerat om att slå ihop försäkringarna för långvarig ohälsa ocharbetslöshet till en "arbetslivsförsäkring" där bedömningen grundas på enindivids samlade situation vad gäller hälsa, möjligheter på arbetsmarknaden,ålder och eventuella sociala problem. I vår motion om den nyaarbetslöshetsförsäkringen har vi föreslagit att den av regeringen föreslagnautredningen om vad som skall hända efter den "bortre parentesen" iarbetslöshetsförsäkringen skall ges ett vidgat uppdrag till att föreslå en sådanförsäkring.Det föreslagna "generationskontraktet" där 63- och 64-åringar med arbeteskall erbjudas "förtidspension" med a-kassa om deras arbete övertas av enungdom är ett kortsiktigt och dåligt förslag. Möjligheterna till fusk medövertagandevillkoret är stora, särskilt i något större företag som normalt haren personalomsättning där man även anställer ungdomar. Det torde sällanvara aktuellt, på grund av brister i utbildning och erfarenhet, att en ungdomhoppar in och övertar exakt de uppgifter som den äldre hade. I stället kan detbli omorganisationer och personalbyten i flera led som kanske i bästa fallresulterar i att en ungdom anställs i "andra änden" av kedjan. Men att bevisadessa samband blir nästan omöjligt; de som ändå av andra orsaker anställerungdomar kan alltid hävda att de ersätter en äldre fastän den egentligaorsaken kanske är en helt annan.Generationskontraktet liksom den tillfälliga avgångsersättningen kan sessom en sämre variant av arbetstidsförkortning där vissa får en kortarearbetstid och flertalet ingen förkortning alls. Även om regeringen anser sinaåtgärder som tillfälliga är risken stor att de snart kommer att följas av fleraliknande erbjudanden om det visar sig att arbetslösheten inte kan lösas påannat sätt. kan vi då ha en helt ny situation på arbetsmarknadendär större delen av de äldre permanent hamnar utanförarbetsmarknaden. Det kommer att bli mycket dyrbart för denförvärvsarbetande mellangenerationen som med sina skatter skall försörja ettallt större antal "100-procentiga arbetstidsförkortare". En långt bättrelösning, både mänskligt och ekonomiskt, är givetvis att göra en måttligförkortning av arbetstiden för alla arbetande så att fler kan få arbete ochockså orkar arbeta fram till pensionsåldern.Förkorta arbetstidenVi har tidigare i en särskild rapport och en motion tillriksdagen (motion 1996/97:A711) utförligt beskrivit vårtförslag till en arbetstidsförkortning i veckanfram . Därför återger vi här endast ensammanfattning av förslaget.Miljöpartiet anser att många skäl talar för både kortare och mer flexiblaarbetstider. Kortare arbetstider är en fråga om ökad livskvalité som medgermer tid för barn och familj. I många slitsamma yrken kan också en kortarearbetstid bidra till färre arbetsskador och en förbättrad hälsa. Det har visatsvid försöksverksamheter inom bland annat och sjukvårdenunder senare år.Utgångspunkten förI dagens läge på arbetsmarknaden skulle också enarbetstidsförkortning aktivt kunna bidra till en sänkning av arbetslösheten.De senaste årens utveckling visar att traditionella medel som ökadekonomisk tillväxt inte längre förmår att komma till rätta med arbetslösheten.Framtidens arbetsliv kommer att se ut på ett helt annat sätt än man hittillsvarit van vid.Miljöpartiets långsiktiga mål är en förkortning av arbetstiden till 30timmar . Dagens höga arbetslöshet gör att det bör vara möjligt attsänka arbetstiderna i en första etapp utan att dentotala produktionen minskar. I rapporten presenterar vi närmare hur detta kangå till och genomföras.Arbetstidslagen bör ändras så att normalarbetstiden sänks från nuvarande40 . Den nuvarande s k dispositiviteten i lagstiftningenbör finnas kvar. Den innebär att parterna på arbetsmarknaden genom avtalkan komma överens om avvikelser, särskilda villkor, flexibla regler, m.m.,som underlättar ett flexibelt genomförande av reformen.Den föreslagna sänkningen innebär en minskning av antalet timmar ilönearbete med . Vi räknar med att storleksordningen av denminskningen kan komma att kompenseras av en förbättrad produktivitet.Resten av arbetstidsbortfallet kompenseras av att arbetslösa och personersom står utanför arbetskraften kan få jobb och att personer med låg deltidsom önskar öka sitt arbete kan få göra det.Frågan om eventuell lönekompensation bör avgöras i fackligaförhandlingar. Om timlönerna höjs i samma grad som produktiviteten ökartill följd av arbetstidsförkortningen, ökar inte arbetsgivarnas kostnader förarbetskraften.För den offentliga sektorn innebär en arbetstidsförkortning både ettminskat skatteunderlag och minskade utgifter för stöd till arbetslösa. Netto,minskade utgifter minus minskade skatteintäkter, uppgår besparingarna i vårträkneexempel till . Dessa nettobesparingar böranvändas till att sänka egenavgifterna och till atthöja grundavdraget med inriktning på gruppen lågavlönade heltidsarbetande.Höjd timlön, sänkta egenavgifter och höjt grundavdrag i kombination medatt genomförandeårens normala utrymme för reallöneökningar ianspråktas,gör att arbetstidsförkortningen kan genomföras utan sänkningar av den realamånadsinkomsten för lågavlönade heltidsarbetande. Medel- och högavlönadefår mindre sänkningar av inkomsten. De som är arbetslösa eller arbetardeltid får i stället en kraftigt höjd inkomst.Arbetstidsförkortningen bör genomföras i samspel mellan staten ochparterna på arbetsmarknaden. Detta bör ske genom ett övergripande"kontrakt" mellan dessa parter som ger ramarna för arbetstidsförkortningen.Detaljerna fastställs sedan i avtal på arbetsmarknaden. Statens roll ikontraktet är att svara för en ny arbetstidslagstiftning, sänkta egenavgifteroch att svara för nödvändig kompletterande utbildning av de arbetslösa.Löntagarorganisationerna åtar sig att medverka till en ökad flexibilitet och attinte kräva högre löneökningar än som motsvarar produktivitetsökningen.Arbetsgivarnas främsta bidrag är att åta sig att nyanställa och vid behov geutbildningsinsatser till arbetslösa och andra för att fylla upp de luckor efterarbetstidsförkortningen som inte täcks av en ökad produktivitet.ResursarbetenRegeringens förslag till "resursarbeten" enligt den s.k.Kalmarmodellen är ännu ett i den långa raden av tillfälligaoch framimproviserade arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Det kommer i längden att vara omöjligt att skiljaresursarbetarna från den normalt anställda personalen ochrisken för övervältringseffekter och inlåsning är betydande.Inriktningen bör i stället vara att föra en sådan politik attkommuner och landsting har råd att mer permanent anställafler personer. Effekterna för kommunsektorn av vårekonomiska politik beskrivs närmare i ett separat kapitel.Förbättrad ekonomi för kommunsektornavlastar arbetsmarknadspolitikenDen ytterligare förbättrade ekonomi för kommunsektorn somblir resultatet av våra förslag kommer också att leda till enytterligare avlastning på arbetsmarknadspolitiken.Avlastningen ökar successivt från ca 0,5 till ca 1,5 miljarderkronor . Det innebär att fler fårbehålla eller kan erhålla anställningar istället för att bliplacerade i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det äruppenbart orimligt att människor först hamnar i arbetslöshetpå grund av långtgående besparingar i offentlig verksamhet,och sedan via arbetsmarknadspolitiska åtgärder går tillbaka iett liknande arbete. Särskilt allvarligt är det i de fall då denarbetslöse blir socialbidragsberoende. Med våra förslag gårpengarna i högre grad direkt till verksamheterna så attmänniskor inte behöver bli arbetslösa.En bättre fördelningInternationellt sett har uppvisat en jämnarefördelning av inkomsterna än vad de flesta andra länderkunnat göra. Detta har otvivelaktigt varit en viktig orsak historiskt sett stark tillväxt och en fortfarande mycket högbruttonationalprodukt. En extra tusenlapp till en fattig familjökar välståndet betydligt mer för samhället som helhet än enextra tusenlapp till en rik familj. En jämn inkomstfördelningtorde också ha den ekonomiska fördelen att inte i sammagrad ge upphov till kriminalitet, sociala klyftor etc.Under senare år har ökade inkomstskillnader redovisats för svensk del,bl.a. i ett särskilt avsnitt i budgetpropositionen . Dessa ökadeskillnader har förstärkts av den statliga budgetsaneringen. De med minstdisponibel inkomst har tvingats ge ifrån sig en större andel än medel- och tilldel även höginkomsttagare. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt och visaratt vi i haft rätt när vi krävt en väsentligt skärptfördelningpolitiki samband med budgetsaneringen. Vi har i vårt förslag till beräkning avutgiftstak för staten räknat in en rad förslag som innebär omfördelningar tilldem med små inkomster och utsatta grupper: "Brutet tak" med ersättningsnivåerna 85/i kortvariga social-försäkringar och a-kassa Höjt och beskattat barnbidrag Höjt grundavdrag vid inkomstbeskattning i lägre inkomstskikt Generösare regler för inträde i a-kassa Införande av generellt grundskydd lika för alla i försäkringar vidlångvarig ohälsa och arbetslöshet och i ålderspension Införande av försörjningstillägg i socialförsäkringarna som delvis taröver socialbidragen Lägre självrisk i tandvårdsförsäkringen Generösare regler för assistansersättning för handikappade Generösare regler för pensionärers bostadstillägg Införande av försörjningstillägg i de statliga socialförsäkringarna som ihög grad ersätter socialbidrag som utgår av enbart försörjningsskälVi anser också att avgifter för barn i sjukvården böravskaffas. Detta är en fråga som vi som parti avser att driva ide landsting som fortfarande tar ut patientavgifter även förbarn. Vi anser också att regeringen bör se över hurpatientavgifter tas ut i landstingen, särskilt med avseende påbarn, och i samband med statsbudgetens avlämnande iseptember 1997 redogöra för detta för riksdagen.Viktigare än dessa åtgärder är emellertid den minskning av arbetslöshetensom våra förslag om arbetstidsförkortning och skatteväxling ger. En stor delav de orättvisor vi sett växa har ett direkt eller indirektsamband med den ökade arbetslösheten. Den största orättvisan haruppkommit mellan den som blivit arbetslös och utförsäkrad, och den somkunnat fortsätta i jobbet, få lönelyft och halverad ränta på sina villalån.Den ytterligare satsning vi föreslår på kommunsektorn innebär attvälfärdens kärnområden, skola, omsorg och vård, får ett viktigt resurstillskotttill nytta för företag, hushåll och arbetslösa. Det har också stora positivaeffekter på en rättvisare fördelning såväl mellan olika inkomstgrupper sommellan män och kvinnor. Det är de som är ekonomiskt och socialtmissgynnade som vinner mest på en väl fungerande offentligt finansieradskola, omsorg och vård.EMU och EU-medlemskapetSverige blev medlem i Europeiska unionen efter enfolkomröstning 1994 där ja-sidan vann mycket knappt.Löften om bättre ekonomisk tillväxt, fördelar för företagenoch lägre arbetslöshet samt varning för ytterligarefinanspolitiska åtstramningar om nej-sidan vann, avgjordeomröstningen till ja-sidans fördel. Det finns därför starkaskäl att nu utvärdera hur det har gått. Har svenska folketblivit lurat?En rad enkäter och liknande undersökningar visar att det inte blev detuppsving som ja-sidan hade utlovat. Ett exempel på en sådan undersökningpublicerades i . 200 företagsledare i tillverkandeindustri utfrågades och resultatet var: "Det blev ingen skillnad i EU. "Statistiken visar däremot att den svenska exporten till harminskat något och istället ökat till och Amerika.Nu hoppas emellertid många företagsledare, näringslivsorganisationer ochekonomiska institutioner att medlemskap i monetära unionen,EMU, ska ge de eftertraktade effekterna. Detta mönster är tydligt i bl.a.remissvaren på . Men den här gången har också åtskilligaledande ekonomidebattörer, företagsledare och EU-anhängare ställt sigskeptiska eller kritiska till . Det är i allra högsta gradifrågasatt om svenskt medlemskap i verkligen skulle medföraekonomiska fördelar - argumenten för motsatsen är starka:En valutunion inom EU medför att denekonomiska politiken i hög utsträckning måstesamordnas och bli gemensam.Annars riskerar den gemensamma valutan (euro) bli svag.Inflationen och räntorna skulle till följd av detta öka. Detskulle försvaga EU ekonomiskt. Reallöner och socialaförmåner skulle urholkas. Arbetslösheten skulle öka. Införsen valutaunion kommer det därför finnas mycket starka skälatt centralisera den ekonomiska politiken inom EU. EUskulle då snabbt utvecklas till ett . Deingående länderna, däribland , skulle då förlora denhelt övervägande delen av sin nuvarande självständighet ochförvandlas till län i den nya superstaten. Med hänsyn tillSveriges geografiska läge, befolkningstal och ekonomiskaförutsättningar skulle det vara en negativ utveckling; Sverigeskulle bli ett alltmer utarmat utkantslän inom EU som fårsläppa till kapital, naturtillgångar och kompetent arbetskrafttill de huvudsakliga tillväxtområdena i Centraleuropa.EU-länderna är alltför olika för att kunna bildaen framgångsrik valutaunion.Skillnaderna mellan och , mellan Spanienoch , mellan och är storaekonomiskt, kulturellt och socialt. Det olika länderna bådepåverkas och reagerar på olika sätt när det händer saker inomoch utom landet. En illustration av detta problem är de olikaekonomiska konjunkturcyklerna i de olika länderna. Sverigehar oftast haft låg- ellerhögkonjunktur än t.ex. . Omdessa olika länder tvingas in i en valutaunion får de engemensam penning- och valutapolitik, och även i hög gradgemensam finanspolitik. Det innebär att den förda politikenkommer att passa en del länder bra, men andra sämre. Deekonomiska skillnaderna mellan de olika länderna förstärks.Det tvingar i sin tur fram ökade omflyttningar, ökadarbetslöshet och ökad social oro. Det medför också attekonomin totalt sett blir sämre i valutaområdet än vad somannars hade varit för handen. Alla blir förlorare.En valutaunion är odemokratisk.Den ekonomiska politiken centraliseras i valutaunionenalltmer till , vilket i sig försämrar möjligheterna förfolken i de olika medlemsländerna att påverka sin egenframtid. Penning- och valutapolitiken kommer att behövacentraliseras och avdemokratiseras ännu mer omvalutaunionen ska ha en chans att lyckas som ekonomisktprojekt. Den nya får ensamrätt påpenning- och valutapolitiken, och den kommer att styras av ipraktiken oavsättliga tjänstemän. Går med i den härvalutaunionen kommer vi inte bara förlora den svenskapenning- och valutapolitiken, utan vi kommer också förloravarje möjlighet att påverka unionens penning- ochvalutapolitik. Vi får alltså inget ökat inflytande i utbyte motvår förlorade självständighet inom penning- ochvalutapolitiken.Vad gäller argumenten för EMU, så finns det starkainvändningar:"Valutaunionen är nödvändig för att dengemensamma inre marknaden ska fungera bra. "Rörligheten av varor, tjänster, kapital och arbetskraft ska iprincip vara ohämmad mellan medlemsländerna i EU. Detfaktum att länderna har olika valutor medför emellertidkostnader och besvär för valutaväxling, valutasäkring,handhavande av olika valutor etc. Eftersom värdet av deolika valutorna sinsemellan varierar (till följd ländernas olikaekonomiska politik och olika förhållanden i näringslivetm.m.) uppkommer osäkerheter i utbytet mellan länderna.Obalanser till följd av att valutor över- eller undervärderasger upphov till spekulation som stör ländernas ekonomier.Med en valutaunion upphävs dessa negativa effekter. Värdetav detta har beräknats för del i den s.k. (SOU 1996:158) och där funnits varaförhållandevis litet. kanfördelarna emellertid ackumulera till mer betydande värden.De ekonomiska riskerna bedöms dock i samma utredningvara större. Det finns också möjligheter att genom samarbeteutan en valutaunion ändå minska på dessa problem.Teknikutvecklingen på bl.a. IT-området bedöms minskakostnaderna för handhavandet av olika valutor iså hög grad att det inte bör betraktas som ett problem. "Valutaunionen är nödvändig för att bevara ochförstärka freden i . "Bakom detta argument ligger farhågan att Europasamarbetetskulle försvagas eller i hög grad upphöra om valutaunioneninte genomförs. Införandet av en valutaunion är en viktig delav , och avtalet måste i grunden omprövasom valutaunionen inte genomförs. Detta är emellertid enspekulation som är dåligt underbyggd sakligt sett. Enighetenom fortsatt samarbete mellan fria stater är närmast total, ochdet finns en lång rad gemensamma institutioner som snarareskulle finna skäl att intensifiera samarbetet om valutaunionenläggs på is. Argumentet kan därför avvisas som överdrivetoch försök till skrämselpropaganda. "EMU kommer att genomföras och fårstörre inflytande i EU om vi går med. "Det förefaller sannolikt att valutaunionen kommer attgenomföras av ett antal länder inom EU . Det ärockså troligt att de länder som ingår i EMU kommer att hastörre inflytande över den ekonomiska politik som EUdärefter kommer att bedriva. Detta kan vara särskilt viktigtjust i inledningsskedena av valutaunionen, eftersom en radgrundläggande frågor då måste avgöras. Å andra sidan skulleändå inflytande som liten medlemsstat ochförhållandevis liten ekonomi vara starkt begränsat även omvi skulle vara med. Detta kan därför inte betraktas som enavgörande fråga. "Räntorna i kommer att sjunka om vigår med i . "Ränteläget i är högre än iTyskland, och detta anses bero att är merinflationsbenäget och att valuta (kronan) inte är likastabil. Även andra risker som sammanhänger med brister isvensk ekonomi jämfört med anses ingå i dennaränteskillnad. Om räntan blir lägre i om vi går med iEMU jämfört med om vi stannar utanför beror på två saker.För det första beror det på hur pass väl valutaunionenfungerar ekonomiskt sett. Sannolikt kommer ränteläget ivalutaunionen bli högre än vad det är i , menhur mycket högre beror på vilka länder som ingår i EMU ochhur penningpolitiken kommer att hanteras av den europeiskacentralbanken. För det andra beror det på hur Sverigekommer att hantera sin egen ekonomiska politik om vistannar utanför. Dessa frågeställningar har analyseratstämligen ingående i vars slutsats är atträntorna troligen inte kommer att sjunka nämnvärt om vi gårmed i jämfört med om vi stannar utanför och förungefär den ekonomiska politik som förs. Om vidäremot väljer att återgå till den mer slapphänta finans-,budget- och valutapolitik som fördes under 70- och 80-taletblir räntedifferensen större. I utanför-scenariot är det alltså visjälva i som avgör vilken räntedifferens som vi anserär acceptabel. Från de grönas sida bedriver vilågräntepolitik - vi har det t.o.m. inskrivet ipartiprogrammet. Vi kommer inte att medverka till att ökaräntedifferensen.SammanfattningMedlemskapet i Europeiska unionen har försvårat våramöjligheter att utveckla en socialt och ekologiskt hållbarekonomi. Medlemskapet har för del inneburit entilltagande underkastelse i en framväxande europeisksuperstat. Självbestämmandet har urholkats och kostnadernaför svensk del är stora.