mot · GK02A48 · 1997-05-02 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:150 ekonomiska vårproposition BakgrundenStatistiska centralbyrån (SCB) redovisar för mars månad enöppen arbetslöshet på . Härtill kommer 5,1procent som sysselsätts i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Storleken på den öppna arbetslösheten är den högsta för marsmånad SCB någonsin uppmätt i sinaarbetskraftsundersökningar (). Det sker mer än ett årefter att regeringen - enligt egen utsago - placerat kampenmot arbetslösheten överst på sin agenda och statsministernsjälv utställt löfte om en halvering av den öppnaarbetslösheten till år 2000.Det är uppenbart att denna "kamp" inte satt några spår på arbetsmarknaden.700 000 människor saknar alltjämt ett arbete att gå till, långtidsinskrivningenslår ständigt nya ovälkomna rekord och det börjar bli svårt att finna någonutanför som på allvar tror på halveringslöftet.För att utan tricksande med statistik och avvecklande av arbetskraft uppnåen halvering av den öppna arbetslösheten behövs det netto300 000 nya jobb. Det skulle ge en öppen arbetslöshet på ochnärmare i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Om regeringen tar sitteget mål på allvar är det detta som måste åstadkommas. Förutsättningarna attlyckas måste emellertid ifrågasättas. harregeringen bedrivit en politik som gjort att jobben blivit färre, inte fler.Arbetslösheten - i synnerhet den öppna - har stått i fokus under störredelen av . Dess bakomliggande orsaker och följder församhällsekonomi och enskilda människor har lyfts fram och diskuterats urolika perspektiv. har sysselsättningsutvecklingen kommit iskymundan, trots att den är minst lika central.Sysselsättningen har etablerat sig på en nivå som långsiktigthotar välfärden. Det är genom sitt arbete som människorbidrar till att de resurser som krävs för att säkerställa välfärdoch utveckling skapas. Ju fler som arbetar, desto störreresurser skapas för att bygga och fördela välstånd.Från att länge ha legat i topp bland i fråga omsysselsättningsnivå har vi tappat flera placeringar. Medan nivån iSverige gått ner med flera procentenheter har den hållit sigkonstant eller rentav stigit i flera av våra konkurrentländer.Pos.Land19951990Diff.1Island81,076,8+ 4,22Schweiz79,277,6+ 1,63Japan74,172,6+ 1,54Norge74,073,9+ 0,15USA73,573,0+ 0,56Danmark73,477,1- 3,77Tjeckien72,3--8Sverige71,180,9- 9,89Nya Zeeland70,567,5+ 3,010Australien69,069,3- 0,3 Sysselsättning i procent av befolkningen i åldern ().Det är mot den här bakgrunden problemen på svensk arbetsmarknad måstebetraktas om ambitionen är högre än att kortsiktigt nedtvinga delar avarbetslösheten. Om regeringen insett detta hade den i stället för ettarbetslöshetsmål uppställt ett mål som anger det nödvändiga antalet nyariktiga jobb, vilket gjort det mer angeläget att skapa nya marknader för bådede yngre och de äldre än att föra bort äldre arbetskraft från arbetsmarknaden.Med en tidshorisont som inte sträcker sig längre än till annalkanderiksdagsval väljer regeringen emellertid - föga överraskande - att bortse fråndet långsiktigt nödvändiga. Målmedvetna åtgärder för arbete, företagande ochtillväxt låter ånyo vänta på sig, då all kraft ägnas en symbolikens strategi. "Siffrorna över den öppna arbetslösheten har blivitmålvariabel istället för sysselsättningen. Det inbjudertill statistiska manipulationer där man försöker lösaarbetslöshetsproblemet genom att minska utbudet avarbetskraft." (i 20januari 1997)En bättre politik för flerjobbOgenomtänkt strategiDet är bara fler och växande företag som kan skapa dearbetstillfällen som krävs för att pressa tillbakamassarbetslösheten och lyfta sysselsättningskurvan. Ett brettoch vitalt företagande ger kraft åt människor att växa ochgenererar resurser som gör hela samhället rikare. I vårpartimotion 1996/97:Fi42 (m.fl.) redovisar vi vilkaåtgärder som krävs för att åstadkomma detta.Villkoren för företagandet påverkas på flera sätt. Skatter och lagar somreglerar förhållandet mellan arbetsmarknadens parter spelar roll, liksomarbetsmarknadspolitiken. I vårpropositionen presenterar regeringen ett antalförslag om förändringar på just arbetsmarknadspolitikens område. Merpartenav dessa återfinns i tilläggsbudgeten, uppenbarligen för att ge intryck av extradådkraft.Hastigt sjösatta åtgärder saknar emellertid värde om de blott utgör delar aven symbolikens strategi som skulle imponera på självaste Potemkin.Kulisserna i arbetsmarknadspolitiken blir trots allt inte mindre kulisser förattman reser nya vid deras sida. Att förlänga raden av åtgärder som inte leder tillriktiga arbetstillfällen i växande företag är tvärtom en cynisk strategi motmassarbetslösheten. Regeringens förslag leder i fel riktning. En nation somväxer behöver fler människor i arbete - inte färre.En friare användning avarbetslöshetsförsäkringenEn bestående framgång i kampen mot massarbetslöshetenoch för fler arbetstillfällen förutsätter en sammanhållen ochmålinriktad politik. En sådan politiks olika delar måste varaväl samstämda med varandra och genomföras i ettsammanhang. Moderata samlingspartiet förordar därför ensamlad och genomgripande förnyelse av sominbegriper bl.a. skatteförändringar, kunskapsutveckling,förändringar av arbetsmarknaden och en effektivisering avarbetsmarknadspolitiken.Rätt utformad bidrar också arbetslöshetsförsäkringen till en sådanförnyelse. En försäkring som uppmuntrar aktivt sökbeteende och främjar enannorlunda lönebildning leder till en förbättring av arbetsmarknadensfunktionssätt och därmed i förlängningen till ett ökat antal arbetstillfällen.Föratt skapa de incitament som erfordras för en optimal utformning avförsäkringen är det emellertid nödvändigt med ett tydligt och stringentregelverk. Endast om synnerliga skäl föreligger bör avsteg kunna medges. Hitkan räknas individuella behov av en fokuserad yrkesutbildning.Regeringens förslag om att öppna möjligheter för arbetslösa att behålla sinarbetslöshetsersättning utan att stå till arbetsmarknadens förfogande utgöremellertid inte ett sådant skäl. Bakom förslaget ligger bl.a. önskemål frånarbetsförmedlingsnämnderna om en större frihet för kommuner att skapaprojekt för arbetslösa. Oklarheter kring motiv, bristfälliga hänsyn tillundanträngnings- och inlåsningseffekter samt en avsaknad av helhets-perspektiv över arbetsmarknaden är samtliga problem som är förenade medflera av de nya kommunalt initierade och drivna arbetsmarknadsprojekten.Ytterligare projekt av den här karaktären bör därför undvikas så längekommunernas roll inte är tillfredsställande preciserad. "Resursarbeten"Regeringen förordar att den s.k. Kalmarmodellenintroduceras brett som sträcker sigfram till utgången av 1998. Arbetsgivare och fackligaorganisationer inom den offentliga sektorn skall gesmöjlighet att - med möjlighet tillförlängning - inrätta s.k. resursarbeten för långtidsarbetslösasom uppbär a-kassa eller KAS. Den anvisade"kvalitetshöjaren" skall delta i åtgärden på heltid och uppbärunder tiden utbildningsbidrag. av tiden bör dockavsättas för att söka arbete. Arbetsgivaren skall sommotprestation förbinda sig att täcka uppstående behov avvikarier med "resursarbetarna".Regeringen sprider med sitt förslag uppfattningen att kvalitet i t.ex. vårdoch omsorg är något som kan erbjudas först när man har tillgång tillarbetslösas för vårdgivaren kostnadsfria arbetsinsatser. Så är det naturligtvisinte. Kvalitet i vård och omsorg säkerställs om fler människor - inte färre -genom sitt arbete genererar resurser i samhället, men också av attverksamheter organiseras på ett sätt som ger större utrymme för enskildamänniskors ambitioner och önskemål. Det är mot den bakgrunden behovet aven förnyelse av samhället måste ses. Det kräver mer av den enskilda sektorsom finansierar, men i växande omfattning också erbjuder, välfärd ochtrygghet och mindre av den offentliga sektor som vuxit på bekostnad avenskilt företagande.En ofta förekommande - och logiskt oklanderlig - invändning mot åtgärderav det här slaget är att de utgör dåliga alternativ till att ge kommunernastörreresurser för riktiga anställningar. går så långt i sin kritikatthan i en TT-intervju beskriver Kalmarmodellen som "det värsta exemplet påvad man inte skall göra". Mot bakgrund av de strukturproblem vi pekadepå menar vi att problemen med åtgärden primärt är av annat slag.För det första finns det risk att - i första hand - kommunerna bromsar sinpågående utvecklingsprocess. Tillgången till "resursarbetare" kan ge en bildav villkoren som inte överensstämmer med verkligheten, vilket iförlängningen leder till att förändringsbenägenheten avtar. Förbättringen ochrenodlingen av verksamheten, som är nödvändig för att säkerställamedborgarnas valfrihet och tillgång till god service, blir mindre änden borde.Ett annat problem rör de enskildas roll i utvecklingsarbetet. Redan denföreträdesrätt till återanställning som anges i 25 § lagen (1982:80) omanställningsskydd har en återhållande effekt på den uppsagdes rörlighet,mellan regioner såväl som mellan branscher. Det aktuella förslaget förstärkerdenna effekt genom att sända signalen till dem som mist sina jobb att de kanstanna kvar i sektorn. I stället för att t.ex. utbilda sig för andra sektorerellerstarta egen verksamhet i konkurrens med sin tidigare arbetsgivare väljer delätt att stanna kvar som "kvalitetshöjare" i hopp om att återfå sin fastaanställning.Ett tredje problem rör fördelningen av de vikariat som uppstår iverksamheten. Så som lagförslaget är utformat skall kortare vikariat medautomatik tilldelas de "resursarbetare" som eventuellt tjänstgör påarbetsplatsen. Då åtgärden riktar sig till en kategori arbetslösa som inte baraskall uppfylla krav om långtidsarbetslöshet och ersättning från a-kassa ellerKAS utan också godkännas av facket, innebär det en radikal inskränkning avarbetsgivarens möjligheter att välja vikarier. Kommunalarbetareförbundetmedger också öppet att åtgärden kommer att ge dem en större makt över denlokala verksamheten. Förlorarna återfinns framför allt bland dem som tidigaregivits möjlighet att få in en fot på arbetsmarknaden genom olika former avkorta påhugg, dem som saknar ersättning från a-kassa eller KAS, och inteminst anställda hos de personaluthyrningsföretag som stegvis mötts av ettväxande intresse från arbetsgivare också inom den offentliga sektorn. Utanmöjlighet att några nya jobb skapas tar regeringen sålunda på sig risken attytterligare arbetstillfällen går förlorade.Vi avvisar regeringens förslag om s.k. resursarbeten.Den äldre arbetskraftenNär problemen på svensk arbetsmarknad diskuterasframskymtar allt oftare uppfattningen att de äldre måstelämna plats för de yngre. Uppfattningen, som har stöd iregeringen, grundar sig huvudsakligen på två felaktigaföreställningar, vilka båda känns igen från debatten omarbetsdelning. Den första utgår från att antalet arbetstillfällenär , eller i värsta fall i avtagande. Föreställningen ärlika felaktig som den var när den först lanserades isamband med den industriella revolutionen. Behovenförändras när möjligheter - teknologiska eller andra - växeroch värderingar förändras. Flera av de tjänster och produktersom efterfrågas var okända för bara någon generationsedan, och på samma sätt skapas och efterfrågas nyaprodukter och tjänster av kommande generationer.Efterfrågan växer med ekonomin, liksom möjligheterna attmöta den tilltagande efterfrågan. Med en stabilsamhällsekonomi i grunden vågar och kan entreprenöreromsätta sina idéer i företag och arbetstillfällen.Den andra föreställningen handlar om utbytbarheten människor emellan. Påtailorismens arbetsplatser var arbetstagarna oslipade kugghjul, varsmuskelkraft efterfrågades mer än "hjärnkraft". Muskler byttes mot musklerutan för produktionen besvärande avbräck. är medarbetaren i en heltannan utsträckning en förfinad del i produktionsprocessen. Specialkunskaper,utbildning och inte minst erfarenhet väger tyngre än muskelkraften, och varjemedarbetare är därför unik. Den ökade vikt arbetsgivarna tillmäterrekryteringsarbetet är ett bland flera uttryck för den avtagande utbytbarheten.De medarbetare som har en lång livs- och/eller yrkeserfarenhet är därför entillgång på dagens arbetsmarknad, inte en propp som utestänger de yngre. Attta vara på det samlade kunnande och den kompetens som den äldrearbetskraften erbjuder gör rikare, inte tvärtom.Det är riktigt att det på en del arbetsplatser - i synnerhet inom denoffentliga sektorn - finns en skev åldersfördelning. Skälet härför ärturordningsreglerna i LAS som med kirurgisk skärpa skurit bort de yngstaförst när kommuner och landsting omstrukturerat sin verksamhet. Den ökadeandelen äldre personal på arbetsplatserna är sålunda inte problemet, men välsymtomet.Regeringen föreslår att äldre långtidsarbetslösa skall kunna "pensioneras"bort från arbetsmarknaden och aviserar därtill ett kommande förslag om attkunna byta äldre medarbetare mot yngre, person mot person. Båda förslagenhar en felaktig signaleffekt som redan på kort sikt riskerar att påverkaarbetsgivares attityd till äldre medarbetare, nuvarande såväl som potentiella.Redan av det skälet finns det anledning att avvisa regeringens förslag.Konkret innebär det första av regeringens förslag att arbetslösa som fyllt 60men inte skall ges möjlighet att under återstoden av 1997 ansöka om ens.k. Villkoret för att erhålla avgångsersättningenär att den enskilde till den 15 april 1997erhållit arbetslöshetsersättning eller deltagit i en arbetsmarknadspolitiskåtgärd . De som beviljas den tillfälligaavgångsersättningen får som återstår till pensionsåldern behållasin arbetslöshetsersättning utan krav på aktivitet.Idén om förtidspensionering som verktyg i kampen mot arbetslösheten ärorimlig. För en regering som är angelägen om att till varje pris hyfsastatistiken är de kortsiktiga fördelarna uppenbara. Faktum kvarstår emellertid.Metoden är ineffektiv, oekonomisk och orättfärdig.Det är inte genom att lyfta bort folk från arbetskraften som vi skapar bättreförutsättningar för fler människor i arbete. Att lyfta bort människor frånproduktionen innebär att vi skapar en situation där allt fler skall försörjas avallt färre. har inte råd att pensionera bort människor som kan bidratillsin egen och hela välståndsutveckling.Att förslaget dessutom är slarvigt utarbetat framgår av den bristandesamordningen med övriga åtgärder. En tredjedel av deltagarna i OTA är över60 år och sålunda berättigade till den tillfälliga avgångsersättningen. Valetfördessa kommer att stå mellan att - för i princip samma dagersättning - delta ien arbetsmarknadspolitisk åtgärd och dra sig tillbaka från arbetsmarknaden.Det handlar naturligtvis inte om något självklart val för den enskilde, menöverlappningen mellan åtgärderna är likväl olycklig.Mer anmärkningsvärt är ändå de turer som redan hunnits med kringplanerna på att växla äldre anställda mot yngre. LO vänder sig mot att en s.k.generationsväxling, som bygger på en överenskommelse mellan en anställd,en tillkommande anställd och arbetsgivaren, kan komma i konflikt medföreträdesrätten till återanställning. Det är samma LO som en gång lanseradeidén som motsätter sig idéns konsekvenser. Utan att på något sätt ställaoss bakom förslaget konstaterar vi för vår del att det varken var första ellersista gången som reglerna i LAS utgjorde ett hinder för nyordningar.Bättre förmedlingsverksamhetVi har vid ett flertal tillfällen - med stöd i en samstämmigsvensk och internationell forskning - framfört attförmedlingsinsatser utgör det mest betydelsefulla ocheffektiva inslaget i varje arbetsmarknadspolitik.Förmedlingen hjälper arbetssökande och arbetsgivare attfinna varandra. En professionell förmedlingsverksamhet hardärför en naturlig plats i vår samlade politik för fler riktigajobb.Arbetsförmedlingens karaktär har förändrats . Somt harförändrats till det bättre, annat till det sämre. Till det positiva kan räknasenviss konkurrens, vilken - som på så många andra områden - har lett till bättremöjligheter för kunderna, i det här fallet arbetslösa som söker arbete ocharbetsgivare som söker arbetskraft. De positiva effekterna har emellertiddelvis förtagits av den kraftiga ökning av antalet arbetslösa som sökt sig tillförmedlingarna. En hastig försämring av arbetsmarknaden, som femdubblatköerna av arbetssökande har belastat framför allt de offentliga arbets-förmedlingarna hårt. Förmedling av arbetsmarknadspolitiska åtgärder harupptagit mycket av den tid som annars kunde ägnats åt förmedling av jobb.Tillfälliga personalförstärkningar, effektiviserad verksamhet och betydandeuppoffringar från personalen har begränsat, men inte löst problemen.Förmedlingsverksamheten kan fungera bättre.Vi menar att en prioritering av förmedlingsverksamheten måste få tydligarekonsekvenser för arbetet på de offentliga arbetsförmedlingarna. En markantseparering av förmedlingsverksamheten och den åtgärdsrelateradeverksamheten är ett första nödvändigt steg. I kombination med den minskadeåtgärdsvolym som följer av vår politik ger det bättre villkor för arbets-förmedlingarna att förvalta sitt huvuduppdrag - förmedling av jobb.Eftersom vår arbetsmarknadspolitik kan genomföras tidigast under 1998och regeringens förslag om en resursförstärkning motsvarande ytterligare 100Mkr, till de extra som redan anslagits, gäller tillfälligt ärviberedda att acceptera åtgärden. Då lösningen på arbetsförmedlingarnasproblem inte primärt är en fråga om myckenhet menar vi emellertid att detillskjutna medlen i första hand bör användas för en omorganisation avverksamheten och en satsning på kvalitet.Missriktad åtgärdspolitikArbetsmarknadspolitiken har länge varit styrd av kvantitativamål. Genom fastställande av volymmål för dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna anger ramarför () verksamhet. Av dettaföljer en tydlig fokusering på AMV:s förmåga att nå dekvantitativa målen, snarare än kvaliteten på och effekterna avde olika åtgärdsprogrammen. Detta är olyckligt, i synnerhetsom de fastställda volymmålen ofta grundar sig mer påpolitiska överväganden än hänsyn till vad som är optimalt förarbetsmarknaden.En effekt av för högt satta volymmål är att AMV, för att tillmötesgåstatsmaktens krav, omfördelar resurser till billigare åtgärder som ger flerplatser för pengarna.Volymmålen leder därför till att högt ställda krav på kvalitet ocheffektivitet åsidosätts till förmån för en arbetsmarknadspolitiskmassproduktion. Regeringen tycks nu delvis ha insett detta och föreslårytterligare en sänkning av volymmålet, från 228 000 till 207 000 i genomsnittper månad för återstoden av 1997. Ur kvalitets- och effektivitetssynpunkt äråtgärden riktig. Fasthållandet vid volym som vägledande parameter utgöremellertid ett strukturproblem i arbetsmarknadspolitiken. Att varje enskildinsats leder till arbete, eller märkbart förbättrar den arbetslöses möjligheterattåtergå till arbetslivet, är viktigare än att så eller så många erbjudsaktivitet.Kvaliteten måste vara helt avgörande för utformningen avarbetsmarknadspolitiken. I konsekvensens namn saknas det därför skäl ochmöjlighet att i förväg ange hur många som skall befinna sig i enarbetsmarknadspolitisk åtgärd varje månad.Regeringen föreslår att arbetsmarknadsutbildningen tillförs ytterligareresurser. Härigenom hoppas man delvis kunna kompensera för attvolymmålen kraftigt reducerat antalet deltagare i den dyrare arbetsmarknads-utbildningen till förmån för billigare åtgärder som t.ex. ALU. Satsningarna påyrkesinriktad utbildning till trots kommer arbetsmarknadsutbildningenalltjämt i många hänseenden att bedrivas på ett ineffektivt sätt. Den omfattarför många och insatserna utformas i flera fall felaktigt.Vi förordar en arbetsmarknadsutbildning som skiljer sig från dagens. Denbör styras mot ett klart definierat arbetsmarknadsbehov och erbjuda enkvalitet som tillmötesgår högt ställda krav från såväl deltagare som framtidaarbetsgivare. Utbildningsinsatserna bör vara yrkesinriktade och i alltväsentligt genomföras tillsammans med företagen. För att kunna erbjuda ensådan fokuserad arbetsmarknadspolitisk utbildning är det inte rimligt attplanera för de volymer regeringen utgår från.Utbildningsinsatser erbjuds inte bara inom ramen för arbetsmarknads-politiken. Utöver den grundläggande skolutbildningen - alltjämt överlägsen ibetydelse för enskildas möjligheter att hävda sig på arbetsmarknaden -rymmer utbildningsväsendet flera möjligheter för den enskilde. Några avdessa är direkt yrkesinriktade och bör - trots att de återfinns inom andrautgiftsområden - finnas med i diskussionerna om arbetsmarknads-utbildningens volym och utformning. Den kvalificerade eftergymnasialayrkesutbildningen (KY) har t.ex. förutsättningar att i stor utsträckningtillmötesgå förändrade behov från såväl arbetsmarknaden som från enskilda.Vi förordar därför en betydande satsning på denna utbildningsform.ÖvrigtRegeringen föreslår regelförändringar som berör dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna ALU, API och deförlängda starta eget-bidragen för kvinnor. För ALU och APIhandlar det om större möjligheter till förlängning, medan deti det senare fallet handlar om en vidgad målgrupp. Denarbetsmarknadspolitik vi förordar innebär att flera av dagensarbetsmarknadspolitiska åtgärder successivt minskar iomfattning för att senare helt utgå.Åtgärdssammansättningen måste tydligare än inriktaspå att förbättra enskildas möjligheter att återkomma tillreguljärt arbete, inte på att erbjuda aktivitet åt så mångaarbetslösa som möjligt. Vi avvisar därför regeringens förslag.De s.k. Europastipendierna som infördes har inte varit någonframgång. Intresset har varit svalt från såväl ungdomar som företag. Somersättning vill regeringen nu införa s.k. Interpraktikstipendier, enligt modellfrån för utbildning och kompetens. Iregeringens utformning görs stipendierna tillgängliga också förvolontärarbete i utvecklingsländer. Enligt vår uppfattning bör syftet medprogram av det här slaget vara att erbjuda unga människor bättre möjligheteratt tillgodogöra sig erfarenheter från övriga EU-länder, men också en chansatt etablera sig på den alleuropeiska arbetsmarknaden. Frivilliga insatser itredje världen må vara behjärtansvärda i sig, men att dessa skulle uppmuntrasoch finansieras genom medel avsatta för arbetsmarknadspolitiska åtgärder ärinte försvarbart. Vi avvisar därför regeringens förslag i denna del. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår regeringens förslag till lag om försök medresursarbete,2. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1973:370) om arbetslöshetsförsäkring,3. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd,4. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1997:000) om ändring i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring,5. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1997:000) om ändring i lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd,6. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1997:000) om arbetslöshetsförsäkring,7. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1997:000) om införande av lagen (1997:000) om arbetslöshetsförsäkring ochlagen (1997:000) om arbetslöshetskassor,8. att avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen(1997:000) om försök med resursarbete,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förmedlingsverksamheten,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om volymmål i arbetsmarknadspolitiken,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en förstärkning av arbetsmarknadsutbildningen,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om arbetslivsutveckling och arbetsplatsintroduktion,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om starta eget-bidragen,14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om interpraktikstipendier.