mot · GK02So44 · 1997-04-03 00:00:00 — Möjligheten till villkorat bistånd skall endastkunna tillämpas i de fall där en sådan åtgärd är motiverad som stöd vidrehabiliterings- och normaliseringsarbete. Detta kan t.ex. gälla arbetet medrehabiliteringsprogram vid missbruk.Erfarenheten visar att det är otillfredsställande att möjligheten till mot-prestation inte är lagreglerad. Därför föreslår vi ett tillägg till 6 § medföljande lydelse:Socialnämnden har rätt att ställa skäligt krav på motprestation om detbedöms aktivt bidraga till att stärka den enskildes möjligheter att leva ettnormalt liv.7.2 Omhändertagande av barnDet är bra att betydelsen av barnets åsikter klarare markeras i förslagettill förändring av socialtjänstlagen. Vi finner emellertid inte regeringensförslag tillräckliga. Det har framkommit kritik motsocialtjänsten i anslutning till sådana omhändertaganden. Sådan kritikmåste tas på allvar. Föräldrar och anhöriga har i många fall känt sigmaktlösa och enskilda socialsekreterare har kritiserats för sitt sätt atthandlägga ärenden. Vi anser att det är centralt att rättssäkerheten för denenskilda familjen förstärks. Det skall enligt vår uppfattning vara mycketstarka skäl som föranleder att rycka upp ett barn från sinhemmiljö. Detta måste balanseras mot uppgiftatt värna de barn som riskerar att fara illa, beroende på hemmiljön ellerpå grund av sitt eget beteende i form av t.ex. missbruk. En möjlighet somborde studeras är hur den gamla barnavårdslagen var konstruerad. Denutgick från att inledningsvis i samarbete med den enskildafamiljen skulle försöka arbeta fram en lösning. Först sedan detta intevisat sig möjligt genomfördes ett omhändertagande av barnet. Kritik kanvara naturlig i grannlaga ärenden, men vi anser att frågorna kringtvångsomhändertagande av barn måste bli föremål för en djupare analys.Regeringen bör enligt vår uppfattning tillkalla en utredning som skall seöver nuvarande regler och föreslå nödvändiga ändringar.7.3 ansvar vid vård och fostran utanförhemmetAv propositionen framgår att regeringen nu har tagit till sig den starkakritik som framförts från framför allt anhöriga men också från andra hållom att inte skulle vara tillräckligt lyhörd för möjligheternaatt vid familjehemsplacering se till att barn så långt möjligt placeras hossläktingar i stället för i främmande familjehem. I linje härmed föreslårregeringen att 22 § SoL får ett nytt tredje stycke med innebörden att vårdutanför hemmet bör utformas så att den främjar barnets samhörighet medanhöriga och andra närstående. Detta är ett välkommet steg i riktningmot en starkare betoning av släktens och andra till familjen närståendepersoners betydelse för barnets fostran.Enligt vår uppfattning går dock regeringen inte tillräckligt långt. En nybestämmelse bör innehålla en tydligare markering av familjens, släktens ellerandra närståendes betydelse för barnets uppväxt och fostran. Vi föreslårsåledes att det i det nya tredje stycket till 22 § SoL tas in en bestämmelse ivilken det framgår att utgångspunkten skall vara att placering av barn utanförhemmet alltid skall ske hos släktingar eller andra närstående till familjen.Som framhålls i propositionen innebär inte en placering av barnet hos t.ex.barnets mor- eller farföräldrar någon absolut garanti för att barnet får godomvårdnad, men den positiva känslomässiga relation som oftast finns mellannära släktingar är av större betydelse för barnets utveckling än t.ex. fostraresålder, familjesammansättning eller andra mätbara faktorer. Enligt våruppfattning är det också av stor vikt att t.ex. lagstiftning om en så passkänslig sak som placering av barn utanför hemmet utformas på ett sådant sättatt de som i första hand kommer att beröras av lagstiftningen inte skallbehöva uppleva att lagstiftaren i onödan ifrågasätter deras förmåga att varaviktiga för barn som står dem nära. Utgångspunkten i det nya tredje stycket i22 § SoL bör därför vara att kommunerna vid familjehemsplacering av barnsom huvudregel har skäl att utgå från att barns fostran och vård utanförhemmet bäst tillgodoses av släktingar eller andra anhöriga som står barnetnära. Vårt förslag står dessutom i bättre samklang med de tankar som liggerbakom verksamheten med familjerådslag och som innebär att familjertillsammans med släktingar och andra som ingår i familjens nätverk görsdelaktiga i barnets utveckling och fostran. Även om det än så länge bara ärfråga om en försöksverksamhet på ett fåtal platser i synes regeringenredan ha anammat idén med familjerådslag, vilket gläder oss som på olikasätt har försökt driva utvecklingen i denna riktning. För att regeringen inteskall framstå som inkonsekvent i sin uppfattning om familjens betydelse förbarnets utveckling bör även den nya bestämmelsen i 22 § SoL utgå från attdet är familjens släktingar och andra som ingår i familjens nätverk som iförsta hand är bäst lämpade att ta hand om familjens barn när barnet måsteplaceras utanför hemmet.7.4 Uppmjukning av sekretessreglerna avseende samverkanmellan polis och socialtjänstRegeringens förslag till ändringar i socialtjänstlagen måste enligt vårmening också ses i relation till sekretessfrågor rörande viktigabrottsförebyggande insatser mot ungdomar. Regeringen tangerar självfrågeställningen genom att lyfta fram förtjänsterna med den pågåendeförsöksverksamheten med familjerådsslag. Som framgått ovan har vidrivit på utvecklingen av denna verksamhet som bör fortsätta ochutvecklas vidare. Det nyzeeländska systemet medfamiljegruppskonferens har uppvisat mycket goda resultat av attengagera den unges föräldrar och andra närstående i arbetet med atttillrättaföra unga människor som börjat begå brott. Ett sätt att utvecklasocialtjänstens och polisens brottsförebyggande arbete vad gäller insatsermot barn och ungdomar vore att mjuka upp sekretessreglerna. Det ärsedan länge väl känt att nuvarande sekretessregler försvårar ett effektivtsamarbete mellan polisen och , något som har konstateratsav i en rapport , BRÅ:s utvärderingav ändringarna i lagen med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare, av i betänkandet Reaktionermot ungdomsbrott, SOU 1993:35, samt i en utredningspromemoria frånJustitiedepartementet, Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott ochekobrott, Ju 1994:E. Det sistnämnda utredningsarbetet resulterade i ettförslag till komplettering av 14 kap. 2 § sekretesslagen (SekrL).Lagförslaget, som alltså föreligger , innebär att 14 kap. 2 §SekrL kompletteras med ett nytt stycke som innebär att socialtjänst-sekretess inte skall hindra att uppgifter om ungdomar och derasnärstående lämnas till polisen i vissa fall. Sådana uppgifter skall enligtförslaget få lämnas om det finns påtaglig risk att den unge skall begåbrott och uppgifterna dessutom kan antas bidra till att förhindra brott.Från moderat håll har vi upprepade gånger vänt oss till regeringen meduppmaningen att ta fasta på detta förslag. Något sådant initiativ frånregeringen har emellertid inte tagits. Inte heller i det nu aktuellalagstiftningsärendet, som ju också innehåller förslag till ändringar avsekretesslagen, tas frågan upp. Vi uppfattar detta som en påtaglig brist.För oss moderater är uppgiften att minska ungdomsbrottsligheten ochförhindra att unga människor fastnar i kriminalitet en bland de mestprioriterade. Mot denna bakgrund är det enligt vår mening nu hög tid att detförslag till komplettering av 14 kap. 2 § SekrL som redan finns skyndsamtleder till lagstiftning.8 Enskild barnomsorgDen borgerliga regeringen införde en lagstadgad skyldighet förkommunerna att erbjuda samma ekonomiska villkor för enskildbarnomsorg som för . Kraven för att en enskild barnstugaskulle erhålla ekonomiskt stöd var detsamma som gällde för dekommunala daghemmen, dvs. krav på viss kvalitet och tillgänglighet föralla barn. Socialdemokraterna avskaffade denna valfrihet redan tremånader efter regeringsskiftet. I stället infördes en bestämmelse om attkommunen skulle avgöra om bidrag skulle utgå till enskild verksamhet.Detta innebär i praktiken att de enskilda förskolorna aldrig kan planeralångsiktigt. Avtalen med kommunerna skrivs i allmänhet , vilketinnebär att någon garanti för fortsatt verksamhet aldrig kan ges vare sigtill föräldrarna eller till personalen. Det skapar osäkerhet och bidrar intetill att öka mångfalden.Vi anser att det är viktigt att valfriheten byggs ut inom barnomsorgen ochatt den verksamhet som bedrivs i enskild regi garanteras samma villkor somden med offentlig huvudman. Därför menar vi att lagen åter skall ange attalternativ barnomsorg skall ges samma villkor som den offentliga. Social-tjänstlagens 18 § bör därför ändras till vad som gällde före den 1 janua-ri 1995.9 Valfrihet för äldre skall lagstadgasErfarenheterna inom barnomsorgen visar att valfriheten varit positiv försåväl barnen och föräldrarna som för verksamheten. Valfriheten har inteheller visat sig bli dyrare. Det finns tvärtom flera exempel på attalternativen kunnat drivas till lägre kostnader.Vi anser att det nu är dags att ge de äldre samma lagstadgade rätt till valfri-het vad gäller hemtjänst, dagverksamhet och särskilda boendeformer.Socialtjänstens företrädare måste inom ramen för sin myndighetsutövningbedöma huruvida den sökande är berättigad till nämnda serviceinsatser,utifrån de bestämmelser som gäller inom respektive kommun eller enligtsocialtjänstlagens biståndsbestämmelser. När behovet dokumenterats skallden enskilde enligt vårt förslag ha en lagstadgad rätt att välja på samma sättsom är möjligt inom barnomsorgen.Äldrevårdens allmänna inriktning skall vara att de som så önskar så långtsom möjligt erbjuds vård i det egna hemmet. Om vård på institution ärnödvändig skall den ges vid små enheter nära hemorten eller där den äldre såönskar.Ålderdomshemmen är den boendeform som passar bäst för många äldremed behov av tillsyn utan att behöva sjukvårdens resurser. Ett ålderdomshemprioriterar omsorgen och den sociala gemenskapen, medan ett sjukhemunderstryker vården på boendets bekostnad och är mer att likna vidsjukhusvård än ett äldreboende. Gruppboendet är en boendeform särskiltanpassad för den som lider av demenssjukdom.Vi anser således att man i socialtjänstlagen bör renodla de olika boende-formerna och ge den enskilda människan valfrihet och inflytande i valet avboende och vårdform.10 Tillsyn över enskild verksamhetBeträffande tillsyn över enskild verksamhet för vilken det krävs tillståndfrån så anser vi i likhet med att detär just och inte kommunen som skall stå för den löpandetillsynen.Socialtjänsten skall däremot vara rapporteringsskyldig om den får känne-dom om missförhållanden i sådan verksamhet. Enskild verksamhet inomangivna områden bedrivs som alternativ till motsvarande sådan.Det är därför inte tillfredsställande, som regeringen föreslår, att kommunenssocialtjänst då skall stå för den löpande tillsynen av sådan verksamhet.Länsstyrelsen som har tillsyn över den kommunala verksamhetenmåste betraktas som en mer neutral part i detta sammanhang.Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. 11 HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om utgångspunkterna för ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om den enskildes ansvar,3. att avslår förslaget om en riksnorm i enlighet med vadsom anförts i motionen,4. att avslår förslaget att avgift till fackförening skallingå i försörjningsstödet i enlighet med vad som anförts i motionen,5. att beslutar att överklagande av socialbidrag endastskall kunna omfatta rätten till bidrag i enlighet med vad som anförts imotionen,6. att beslutar komplettera 6 § socialtjänstlagen med enformulering om villkorat bistånd i enlighet med vad som anförts imotionen,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om en utredning av rutinerna vidtvångsomhändertagande av barn,8. att beslutar ändra det nya tredje stycket till 22 §socialtjänstlagen i enlighet med vad som anförts i motionen,9. att beslutar ändra 14 kap. 2 § sekretesslagen i enlighetmed vad som anförts i motionen,10. att beslutar att socialtjänstlagen kompletteras vadavser valfrihet för äldre i enlighet med vad som anförts i motionen,11. att beslutar att skall ha tillsynsansvaretför enskild verksamhet i enlighet med vad som anförts i motionen.