mot · GL02So406 · 1997-10-06 00:00:00 — De äldres situation i 2.1 Ta till vara kunskap och kompetens 3 Vi blir allt äldre 4 Pensionärernas ekonomiska situation 5 Äldreomsorgen ett vårdsystem i kris 5.1 Ädelreformens brister kvarstår 6.1 Ett samlat ansvar 6.2 Valfrihet i äldreboendet 6.3 Mångfald, valfrihet och respekt för den enskilda människan 6.4 Konkurrens för bättre service 6.5 nödvändig men otillräcklig 7 Valfrihet och alternativ 7.1 Frivilliga krafter behövs 7.2 Alternativa vårdformer bör stödjas 8 Vård och omsorg 8.3 Vårdgaranti till alla 8.4 Rätt att välja bostadsort 9.1 Vad är demens? 9.4 Forskning och utbildning 9.5 Vårdens anpassning till de demenssjuka 9.6 Stöd till anhöriga 10 När livet närmar sig slutet 11 Personalen i äldrevården Att ta tillvara äldres människors kunskap, erfarenheter och kompetens är centralt för ett samhälle som tar individuella hänsyn och som sätter den enskildes bästa i centrum. Så sker inte i socialdemokraternas . Tvärtom har människor som fyllt helt plötsligt satts på undantag och räknas inte som den resurs och de mogna och erfarna människor de faktiskt är. Detta är en inställning som Moderata samlingspartiet vänder sig emot. För många är åren närmast efter pensioneringen en mycket lycklig tid. Många reser, studerar och är över huvud taget mycket aktiva. De lever ett rikt liv. Vi har anledning att ställa frågan hur vi tar tillvara de äldres kunskap, kompetens och erfarenhet. I motionen föreslås en förändring av villkoren för de äldre så att beslut flyttas från politiker till de enskilda människorna. En grundläggande analys av problemen inom äldreomsorgen redovisas, som förslag på alternativa lösningar presenteras. Anhöriga och frivilliga gör mycket stora insatser för att vårda våra äldre. Detta vill vi uppmärksamma, liksom nödvändigheten av ökad valfrihet och större mångfald i äldreomsorgen. Demens blir en allt viktigare fråga i takt med att vi får allt fler i högre åldrar. Moderata samlingspartiet har under en följd av år uppmärksammat denna sjukdom, som ibland benämns århundradets sjukdom. Förre partiordföranden gjorde en stor insats för de demenssjuka genom att föra upp frågan på den politiska agendan. Förslag rörande vård och omsorg av våra demenssjuka presenteras, liksom en strategi för forskning, samt förbättrad utbildning av personal. 2.1 Ta till vara kunskap och kompetens har under detta sekel genomgått stora förändringar. Från att ha varit ett bondesamhälle har det övergått till att bli ett högindustrialiserat samhälle och är nu raskt på väg att bli ett IT-dominerat kunskapssamhälle. Givetvis har detta påverkat människorna. Från att ha varit ett samhälle uppbyggt på familje- och bygemenskaper präglas dagens samhälle av andra gemenskaper som inte på samma sätt har sitt ursprung i familjen eller hembygden, utan mer är baserade på arbets- och ålderstillhörighet. Gårdagens äldre växte upp då verklig fattigdom var en realitet. Mat för dagen var inte en självklarhet. Två världskrig har dessa våra äldsta upplevt på mer eller mindre nära håll. Det var långa arbetsdagar, fyllda med hårt kroppsarbete. Fritidsproblem var ett okänt begrepp. Sjukdomar som är lättbotade ledde ofta till döden. Mot denna bakgrund kan man förstå att våra mycket gamla, ofta mycket sjuka och ensamma ändå tycker att allt har blivit så mycket bättre. Dagens nyblivna pensionärer har helt andra erfarenheter och helt andra värderingar. Förvisso har många av dem levt under svåra förhållanden. Mycket av den bakgrund som de riktigt gamla haft, har delvis denna yngre grupp också som sin. Men det som gör skillnaden mellan dessa två äldregrupper stor är att de riktigt gamla är alltför gamla för att kunna dra nytta av det goda den nya tiden fört med sig. Det gäller t.ex. arbetets utformning, inriktningen på en bättre fysisk och psykisk miljö, bättre utbildning och ekonomi. Det gäller framsteg inom medicinens område. Det finns nu en forskning inriktad på att slå hål på alla de fördomar som omger åldrandet. Det finns drygt 1,5 miljoner människor i vårt land som är . Antalet äldre kommer att fortsätta att öka de närmaste decennierna. Detta innebär att vi i vårt land har en mycket stor grupp människor som genom sina erfarenheter, kunskap och kompetens är en i alltför hög utsträckning outnyttjad resurs. Det är en självklarhet att samhället behöver de äldre. Människan växer hela sitt liv. Den erfarenhet, den livskompetens som tiden givit behövs för att ge allsidighet och balans åt bedömningar och beslut. För att samhället skall upplevas som en helhet, måste alla åldersgrupper spela en aktiv roll. Traditionens betydelse för samhällsutvecklingen kan aldrig tydliggöras för de yngre om inte de äldre, de främsta traditionsbärarna, deltar i samhällsdebatten och i överförandet av kunskap och värderingar till de nya generationerna. Vårt samhälle skulle bli andligen fattigare om inte de äldre tog del i dess utveckling. En av de mer omfattande studierna 70-åringar i H70 är ett brett tvärvetenskapligt projekt som fortfarande ger oss ny kunskap. Dagens äldre har blivit och blir allt mer vitala till kropp och själ och har därför goda medicinska och biologiska förutsättningar för att långt upp leva ett rikt liv. Att garantera alla en god ålderdom är inte endast en fråga om vård och omsorg utan gäller också hur vi skall kunna ge alla dessa vitala äldre den känsla av tillhörighet i samhället som de så ofta känner sig sakna. I talar man om vördade gamla, i om människor i den goda tredje åldern, medan vi i alltför ofta något nedvärderande talar om gamla pensionärer. Denna inställning till en femtedel av vår befolkning är oacceptabel. Man brukar säga att ett gott samhälle visar sig genom det sätt på vilket man värderar sina äldre. Skall vi kunna berömma oss av det goda samhället så fordras en attitydförändring visavi våra äldre. Den stora resurs som den äldre människan är måste tas tillvara. Vilken annan grupp äger en så gedigen kunskap, lång erfarenhet, gott om vilja och tid att göra en insats för sig själv och sina medmänniskor? Att höra till, att vara behövd, att ha goda förväntningar på sig är något som alla människor i alla åldrar strävar efter. Men kanske är målet svårast att uppnå av egen kraft för den som är gammal. Därför måste det vara varje gott samhälles plikt att tillfredsställa dessa behov genom att ta tillvara den gamla människans vilja och möjligheter. Dessutom är det ett nationalekonomiskt slöseri att inte ta tillvara ett lands samlade resurser. Man kan fråga sig vilket samhälle som egentligen har råd att inte utnyttja den kunskap och erfarenhet som av dess befolkning besitter. Vilket samhälle har råd med de drastiskt ökade kostnader i det offentliga försäkringssystemet som blir följden av de äldres känsla av utanförskap i ett samhälle som inte längre förmår se dem som den resurs de är? Och framför allt vilket samhälle kan ta ansvar för att en stor grupp av dess invånare känner sig icke behövda? Moderata samlingspartiet anser att inte har råd att avstå från att nyttja den erfarenhet som våra äldre besitter. Vi vill gå i spetsen för den attitydförändring till åldrandet och därmed till de äldre som vi anser är nödvändig. Kunskapen om åldrandet, såväl det friska som det sjuka, måste alla ta till sig. Inställningen till de äldre måste präglas av respekt för den kunskap och livserfarenhet de besitter. Viljan att ta tillvara de äldres erfarenheter måste genomsyra alla delar av samhällslivet. Först när vi nått dessa mål kan de äldre i vårt land känna berättigad stolthet över vad de kan uträtta just i kraft av sin ålder och också känna att de har samhällets goda förväntningar på sig. Först då får vi ett värdigt samhälle där var och en av oss, oavsett ålder, kan känna sig efterfrågad och behövd. Antalet äldre blir allt fler de kommande decennierna. förblir de också allt friskare och har möjlighet och kapacitet att leva ett aktivt liv längre än någon tidigare äldregeneration. Ofta framställs detta som ett ekonomiskt problem. Självfallet innebär ett ökat antal mycket äldre att kostnader för vård, omsorg och pensioner stiger. Men inträder behovet av vård och omsorg väsentligt senare än vad som varit fallet med tidigare generationer. Våra äldre kommer således att spela en aktiv roll i samhället betydligt längre. Detta har redan uppmärksammats av marknadsförare och reklamproducenter. De äldre kommer att utgöra en stark och framför allt stor konsumentgrupp med inflytande och betydelse. Denna inställning som redan finns på marknaden måste också få genomslag i yrkeslivet och inom andra sektorer i samhället. Hinder och stelbenta regler måste tas bort för att goda förutsättningar för starka gemenskaper skall skapas. Förändringar i arbetsrätten och i vårt socialförsäkringssystem kan leda till att det blir lättare också för dem som är äldre att få en ny chans med större variation vad gäller kunskap, kompetens, ålder och erfarenhet. Ett exempel på hur man på ett bra sätt kan ta tillvara den kompetens och erfarenhet som äldre arbetskraft har samlat på sig under ett långt yrkesliv, som det skapar möjlighet för äldre att ha kontakt med arbetsmarknaden även efter pensionen, är de mentorsprojekt som finns på några håll. De innebär att den äldre generationen fungerar som stöd och rådgivare till den yngre yrkesverksamma generationen inom olika branscher. Vi anser att denna typ av verksamhet bör uppmuntras och stödjas. Men det är också väsentligt att de äldres erfarenhet och kompetens får utrymme i samhällsdebatten. Alla, även politiker, måste lyssna och ta till sig de synpunkter och åsikter som de äldre har. Politiken får inte bli ett privilegium för ett fåtal aktiva, utan alla samhällsgrupper måste känna sig delaktiga. I det spänningsfält som kan skapas i mötet mellan olika generationers erfarenhet kan vi finna lösningar till allas bästa. Moderata samlingspartiet accepterar inte att människor bara för att de fyllt skall hänvisas till välmenande aktiviteter som ger sysselsättning och ofta även god behållning, men som inte utnyttjar de äldres erfarenhet och kompetens. I stället måste samhället och politiken anpassas efter det faktum att människor är mer aktiva och vill delta mer i samhällslivet högre upp i åldrarna än vad som tidigare kanske var fallet. Fixerade åldersgränser tillhör det förgångna. Ett viktigt steg för att skapa en mer flexibel arbetsmarknad som också omfattar äldre människor är förslaget om en rörlig pensionsålder. Enligt förslaget skall det vara möjligt att själv bestämma när man vill gå i pension. Vi ser detta som ett första steg i riktning mot en mindre reglerad syn på när och hur man skall arbeta. Alla gamla har inte lyckan att uppleva ett gott åldrande. Ensamhet och sjukdom förmörkar tillvaron för många. Det handlingsprogram som Moderata samlingspartiet då vill förverkliga har följande utgångspunkter. Moderata samlingspartiet vill fördjupa välfärden. Det skall ske genom att den enskildes ställning stärks inom ramen för det gemensamma ansvaret. Den nya välfärdspolitiken måste bygga på den enskildes val och resurserna skall följa de val som den enskilde själv träffar. Därmed kombineras valfrihet med det gemensamma ansvarets rättvisa och solidaritet. Det allmännas viktigaste uppgift blir att säkerställa att även de som av olika skäl ej själva kan föra sin talan eller fatta meningsfulla beslut garanteras med andra jämbördiga förhållanden. En välfärdspolitik med denna inriktning kommer att möjliggöra en bättre service och ge helt nya möjligheter såväl för dem som arbetar inom vård, omsorg och utbildning som för dem som är beroende av dessa tjänster. Ett ökat inslag av konkurrens leder till bättre utnyttjande av resurserna och att köer och brister i dagens system kan angripas. Vårt förslag till allmän hälsoförsäkring ger alla rätt till valfri sjukvård utan att det kostar den enskilde något extra. Även svårt sjuka och handikappade måste få bestämma över sin vardag genom att på lika villkor få välja mellan olika former av service, vård och boende. Så långt detta är ekonomiskt och praktiskt möjligt måste de mest vårdbehövande också få behålla ett eget hem i äldrevården även sedan man flyttat till institution. Här måste särskild uppmärksamhet ägnas de personer som behöver särskilt stöd för att föra sin talan och få sina intressen tillgodosedda. En gammal människa som vill flytta till ett äldreboende i en annan kommun för att komma närmare barn och barnbarn skall inte kunna förvägras detta. Det är nödvändigt att riva ned huvudmannaskaps- och revirgränser inom vård och omsorg. Samarbetet inom vårdkedjan måste förbättras så att den äldres behov och medbestämmande sätts i centrum. Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö inklusive vården i betydligt större utsträckning än vad som sker . Att tvinga helt främmande människor att bo tillsammans i flerbäddsrum och sedan ta hyra som för egen bostad är inte rimligt. Människors egna val måste respekteras. Ett första steg på vägen mot en god äldrevård måste vara att erkänna att sjukhemmen inte kan likställas med boende. Det är både okunnigt och cyniskt att kalla en gammal, till kropp och själ sjuk människa som bor i ett flerbäddsrum i ett sjukhem för hyresgäst och av henne utkräva hyra kompletterad med kostnader för mat och omvårdnad liksom för medicin och läkarbesök. Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskrav skall ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet. 3 Vi blir allt äldre Svenskarna blir allt äldre. 1983 fanns det i 1,4 miljoner människor . 1996 hade antalet stigit till drygt 1,5 miljoner eller av befolkningen. 1983 fanns det 290 000 människor i . 1996 hade det antalet stigit till drygt 400 000, en ökning med . Andelen personer kommer att öka med . Svensken förblir frisk och därmed allt äldre. Behovet av vård kommer allt senare i livet. Majoriteten klarar sig långt upp utan hjälp och av ålderspensionärerna bor i sitt eget hem. Men när det väl uppstår behov av hjälp är det större och mer omfattande och ianspråktar en allt större del av de offentliga utgifterna. Personer svarar t.ex. för av de totala utgifterna för sjukvården. De som är har 38 gånger fler vårddagar än de som är och yngre. av sjukvårdens resurser och av slutenvårdsplatserna används för vård av 75åringar och äldre. av resurserna används . Ålderspensionärerna utgör en knapp femtedel av befolkningen men tar i anspråk ca två tredjedelar av samtliga vårddagar inom sjukvården. Bara befolkningsförändringarna kommer att medföra att det med oförändrade resurser uppstår ett gap mellan behov och resurser för kommunernas äldrevård om eller ca . Detta belyser de problem vi står inför då vi skall slå vakt om en värdig äldreomsorg. Även om våra äldre är friskare i den tidiga ålderdomen så blir behovet av stöd och hjälp allt större och allt mer kostnadskrävande för den växande gruppen mycket gamla. Det ställer helt nya krav på politiken och på de prioriteringar som måste göras. 4 Pensionärernas ekonomiska situation Ända sedan skattereformen i slutet på har pensionärernas ekonomiska situation varit allvarlig. Även om allt fler ålderspensionärer har ATP som komplement till folkpensionen, finns det fortfarande många äldre som har låg eller ingen ATP alls. För dessa människor, i de allra flesta fall handlar det om ensamstående kvinnor, är den ekonomiska situationen ytterst ansträngd. Ett av skälen till detta är att basbeloppet, i och med skattereformen, urgröptes med . Till de försämringar som har skett genom förändrade beräkningsgrunder vad gäller basbeloppet, skall läggas andra förslag och beslut som direkt påverkar våra äldre. har socialdemokraterna konsekvent riktat sina besparingar mot äldre, handikappade och andra utsatta grupper. Vi moderater har lika konsekvent avvisat denna politik. I samband med att regeringen kraftigt höjt egenavgifterna i läkemedelsförsäkringen har Moderata samlingspartiet i stället föreslagit att Apoteksbolagets monopol skall avvecklas och andra administrativa besparingar vidtagas som sparar mer pengar utan att det går ut över äldre och kroniskt sjuka. Tyvärr kan vi konstatera att socialdemokraterna sagt nej till dessa förslag, vilket direkt har slagit mycket hårt mot framför allt våra äldre. I kommuner och landsting har avgifter höjts liksom skatten, vilket också påverkar enskilda pensionärers ekonomi. Detta har medfört att allt fler av landets pensionärer nu tvingas söka socialbidrag för att få ekonomin att gå ihop. Särskilt är detta tydligt när det gäller tandvårdskostnader. I och med att socialdemokraterna vid ett flertal tillfällen ändrat och justerat i tandvårdsförsäkringen på ett sätt som i praktiken innebär att de med stora tandvårdskostnader betalar mer och de med friska tänder betalar förhållandevis mindre, har ansökningar ökat hos landets socialkontor från äldre som inte har råd att gå till tandläkaren. har dessutom de ökade kostnaderna för sjukvård och läkemedel skapat ytterligare svårigheter för de äldre att klara sin ekonomi. försämrades bostadstillägget för pensionärer från av bostadskostnaden, som bostadstillägget minskar om man råkar ha en fritidsfastighet. Det innebär ca högre hyra för en genomsnittlig pensionär. Om man dessutom lägger till att fastighetsskatten höjts dramatiskt och pensionen i genomsnitt steg , är det inte förvånande att allt fler av de äldre lever med små eller inga marginaler alls. Som om detta inte vore nog beslöt socialdemokraterna dessutom att skjuta på utbetalningen av pensionerna, vilket innebar att pensionärerna förlorade ränteinkomster. Enligt den föreliggande budgetpropositionen delar nu även regeringen vår inställning när det gäller bostadstillägget och tidpunkten för återställandet av pensionsutbetalningarna. som vi naturligtvis välkomnar detta, beklagar vi den instabilitet som socialdemokraternas löftes- och återställarpolitik innebär för en redan hårt utsatt och otrygg grupp de sämst ställda pensionärerna. Vad gäller bostadstillägget anser vi att även beslutet att fritidsfastighet skall räknas av mot bostadstillägget skall avskaffas. Vi återkommer med det förslaget i en annan motion. 5 Äldreomsorgen ett vårdsystem i kris 5.1 Ädelreformens brister kvarstår Äldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Bristerna i vård och omsorg kvarstår. Målsättningen en meningsfull vardag för gamla och sjuka är långt ifrån uppfylld i det särskilda boendet. Bristande kontinuitet i den medicinska vården och avsaknad av kontinuerlig läkartillgång, brister i läkemedelshantering och smärtlindring samt bristande resurser för god vård i livets slutskede är tyvärr inte ovanliga inom svensk äldrevård. En god och säker sjukvård måste garanteras och det kräver en ansvarig läkare i det särskilda boendet som också har ansvar för vårdplanering och utbildning av personal. Det hindrar inte att patienterna har egna av dem själva valda läkare. Rehabiliteringen av äldre liksom avsaknaden av adekvata diagnoser vid demens är otillfredsställande. Hemsjukvård och hjälpmedelsförsörjning brister. Gamla människor far illa av att vårdas och bo på fel sätt. Detta beror till stor del på att Ädelreformen inte löste de organisatoriska problem som hängde samman med gränsdragningen mellan huvudmännen utan bara flyttade gränserna. Moderata samlingspartiet påtalade vid beslutet mycket tydligt att risken var stor att de nu beskrivna problemen skulle uppkomma. Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ett kollektivistiskt tänkande. För liten hänsyn tas till de enskildas önskemål. Äldre är oftast hänvisade till den boendeform eller den vård som det offentliga anvisar. Riskerna är uppenbara att kommunerna återgår till att se som ett kommunalt monopol, där valfriheten inskränker sig till att de som önskar tjänsten kan tacka ja eller nej till den service som erbjuds. har de anställda ingen möjlighet att förverkliga egna idéer eller välja en annan arbetsgivare om man blir oense om hur vården bäst kan eller skall bedrivas. kunde man också läsa om den utvärdering genomför av näringsförhållanden hos drygt 1 000 patienter i äldrevård. Trots att studien ännu inte är helt genomförd, visar den ändå att mathållningen för många gamla som omfattas av den kommunala äldrevården inte är anpassad till de behov som följer av deras höga ålder och övriga förhållanden. över dödsfall redovisar också att dog 57 personer av undernäring (av dessa var 52 personer och ett flertal bodde dessutom på någon institution). Detta är otillständigt i ett så kallat välfärdssamhälle. I och med Ädelreformen fick kommunerna ansvaret för all äldreomsorg, utom den sjukvårdande verksamheten. Detta innebar att kommunerna fick ta över sjukhemmen och också bestämma avgiften för boendet. har detta lett till orimliga avgifter. Sjukhemsboende kan inte likställas med ett vanligt äldreboende. Vår utgångspunkt är att avgifterna måste sättas med hänsyn tagen till om man på sjukhemmet delar rum, om man har möjlighet att komma hem efter sjukhemsvistelsen och/eller om man har en kvarvarande make i bostaden. En sammanvägning måste göras av vilka effekter de samlade vårdavgifterna får. Moderata samlingspartiet har föreslagit att avgifterna inom barnomsorgen skall vara enhetliga, eftersom man vid högre inkomster redan betalar progressiv skatt och att det är orimligt att man skall behöva betala skatt två gånger. Vi anser att samma princip bör gälla inom äldreomsorgen. Den senaste tidens debatt om att många äldre inte ens får behålla sitt förbehållsbelopp aktualiserar detta än mer. I detta sammanhang vill vi poängtera att frågan om hemmavarande makes ekonomiska situation måste få en lösning som är oberoende av var vederbörande är bosatt. råder nämligen stora skillnader kommunerna emellan, och i vissa kommuner kan ekonomin totalt raseras för den hemmavarande maken som inom äktenskapet har exempelvis en fritidsfastighet eller ett sparkapital. Pensionärsorganisationerna har föreslagit att makar genom ett underhållsavtal skulle kunna komma överens om att underhåll enligt tidigare regler skall fortsatt gälla även när makarna inte längre har gemensamt hushåll. Men för att sådana avtal skall tjäna sitt syfte fordras att varje kommun godkänner dessa, något som inte är fallet . Detta kan vara en möjlighet för att komma till rätta med de ekonomiska problemen för de hemmavarande makar som har anhörig bosatt på exempelvis sjukhem. Man skall emellertid inte behöva tillgripa särskilda åtgärder för att få skäliga villkor i sin vård och boende. Vi hänvisar vad gäller avgifter till motion 1997/98:So407 av m.fl. (m) Det finns en gräns där en gammal människas boende med olika grader av service, omsorg och sjukvård övergår till att bli rent sjukvårdande verksamhet. Den gränsen kan, som våra sjukhem fungerar, sättas vid övergången till sjukhemsvård. Dagens sjukhemsvård är inte i första hand boende utan vård och borde därför likställas med annan sjukvård. För många människor kommer det alltid att vara så att slutet av livet mer är en fråga om vård än om boende. Det finns skäl att fastställa en definition av begreppet äldreboende med hänsyn tagen till behovet av sjukvårdande insatser vid dagens sjukhem. Varje svensk medborgare har en självklar rätt att få en egen läkare. Utvecklingen har visat att det kan uppstå praktiska problem för boende vid sjukhem. Varje boende har även där rätt att ha en egen läkare, varför ett sjukhem kan betjänas av många läkare. Ingen känner då ansvar för sjukhemmet som helhet eller för att personalen bibringas den utbildning som situationen kräver. Lösningen med en medicinskt ansvarig sjuksköterska () har visat sig bara lösa smärre delar av detta problem. Vi menar att det bör finnas läkare som har det övergripande ansvaret för hemmet, antingen en geriatrisk specialistläkare eller en allmänspecialist som har möjlighet till nära och täta konsultationer med en geriatrisk eller psykogeriatrisk expertis. Detta får inte hindra att enskilda patienter kan välja och ha en egen läkare som håller nära kontakt med den övergripande medicinskt ansvarige. 6.1 Ett samlat ansvar