mot · GL02Ju916 · 1997-10-06 00:00:00 — Ett sätt att motverka att unga människor som påbörjar ett asocialt leverne identifierar sig med vanekriminella är att låta de unga känna att de får ta ansvar för sina handlingar. Här brister den svenska modellen. Bristen består i att inget åtal väcks. kan en unge uppleva att påföljder som döms ut är en icke-reaktion från vuxenvärlden. I stället tar över och den unge får hjälp att finna skulden till sitt beteende utanför sig själv. På har man tillämpat ett system för unga lagöverträdare, som just syftar till att lära den unge att ta ansvar för sina handlingar utan att domstol och kriminalvård behöver bli involverade. Detta sker i form av s.k. familjegruppskonferenser. I en sådan, som skall äga rum efter brottet och som förutsätter att den unge erkänt brottet, deltar gärningsmannen, föräldrar och andra närstående samt offret (om denne samtycker) och offret närstående personer. En samordnare, utsedd av staten, deltar i den roll som framgår av ordet samordnare. Även polisen är företrädd genom den lokala ungdomspolisen. Vid familjegruppskonferensen kan en överenskommelse träffas, som sedan enbart stadfästs av domstol. En viktig komponent är att den unge skall be offret om ursäkt. Överenskommelsen kan innehålla olika sätt att gottgöra offret, samt vilka krav i form av exempelvis ideellt arbete för någon frivilligorganisation som den unge skall uppfylla. Samtliga närvarande vid familjegruppskonferensen skall komma överens och överenskommelsen skall sedan följas upp. Någon ansvarig på den unges sida utses. Om det brister i den unges genomförande av överenskommelsen skall normalt rättegång hållas. Bland fördelarna med familjegruppskonferensen kan särskilt framhållas att den unge tvingas se sin egen roll, att föräldrarna involveras som huvudaktörer i den unges liv och att andra personer i den unges närhet blir medaktörer i den unges liv. På en del håll i har den nyzeeländska modellen blivit förebild för verksamhet. Enligt vår uppfattning bör regeringen nu gå vidare och ta initiativ till en försöksverksamhet med efterföljande utvärdering. Den borgerliga regeringen gav Riksåklagaren i uppdrag att utarbeta en modell för hur s.k. medlingsverksamhet skulle kunna bedrivas. Av olika skäl blev uppdraget inte redovisat förrän långt efter den angivna tiden. När väl redovisning skett avvaktade regeringen med att följa upp RÅ:s förslag. fattade beslut om att inte avvakta ytterligare beredning från regeringen. uttalade att det bör ankomma på regeringen att genast utarbeta en samordnad och rikstäckande fortsatt försöksverksamhet och denna försöksverksamhet bör inledas . Det är nu hög tid att regeringen verkställer förslag. 9 Nytt påföljdssystem för unga brottslingar 9.1 Avskaffa påföljden överlämnande till vård inom Det borde vara en självklarhet att det allmänna med olika åtgärder ingriper på ett tidigt stadium för att hindra en ung människa från att fortsätta på en brottslig bana. Så är emellertid inte fallet. Reaktionen kommer ofta sent och saknar verkan. Inte sällan överlämnas en ung brottsling enbart till för vård. I sämsta fall saknar denna vård relevant innehåll och den unge upplever att han eller hon fått samhällets tillstånd att fortsätta att begå brott. Först då den brottsliga verksamheten har pågått tillräckligt eller tagit sig synnerligen allvarlig form upptäcker den unge att han eller hon dömts till fängelse. Ett sådant system är minst sagt otillfredsställande och det är därför mycket beklagligt att regeringen med stöd av bl.a. motsatte sig planerade förändringar av straff för unga som regeringspartiet och de borgerliga partierna tidigare varit överens om. Vår förhoppning är nu att regeringen inser betydelsen av att ändra påföljdssystemet för ungdomar. Inte för Moderata samlingspartiets skull utan för våra ungas skull. Inom har utarbetats en promemoria, Påföljder för unga lagöverträdare (Ds 1997:32), enligt vilken överlämnande till vård enligt socialtjänstlagen skall finnas kvar. Departementets förslag innebär dessutom införande av en ny straffrättslig form, nämligen överlämnande till vård vid särskilt ungdomshem. Detta särskilda ungdomshem är inget annat än de redan existerande §12-hemmen. Beträffande den nya påföljden överlämnande till vård sägs i promemorian: Den unges behov av vård skall inte tillmätas någon betydelse vid påföljdsbestämningen. (a.a. sid.120) Det som även för en vuxen varit otydligt blir med det nya förslaget från totalt förvirrande, och att i fortsättningen tala om konsekvens och tydlighet i vårt straffsystem vad gäller påföljder för unga blir tyvärr rena självbedrägeriet. Stark kritik mot förslaget har bl.a. framförts från . Det första steget som regeringen måste ta i det fortsatta arbetet med att minska ungdomsbrottsligheten är att avskaffa påföljden överlämnande till vård inom . Reaktioner på brott som begås av unga människor skall främst vara en uppgift för rättsväsendet. Det finns många viktiga inte minst pedagogiska poäng att vinna med en sådan ordning. Framför allt innebär det tydligare signaler än till de unga att samhället inte accepterar brott. 9.2 Ungdomsstraff bör införas för ungdomar i åldern 1517 år Det har länge varit en uttalad målsättning att unga lagöverträdare skall dömas till fängelse i så liten utsträckning som möjligt. Den särbehandling av ungdomar som framgår av domstolarnas val av påföljder och straffmätning är ett utslag av tanken att ungdomar, och då framför allt ungdomar i åldern , bör dömas till fängelse endast i undantagsfall. Risken för skadeverkningar som är förenade med ett fängelsestraff är särskilt påtaglig för unga personer. Det anses inte rimligt att straffa ungdomar som begår brott lika hårt som vuxna. För dem som döms till fängelse bör av samma skäl straffen vara kortare än för de vuxna. 9.2.1 Villkorligt fängelse enligt ryggsäcksmodellen Vi anser emellertid att det inte går att helt avvara frihetsberövande påföljder för ungdomar. Straffsystemet måste även för de unga tydligt markera var gränsen går. Det bör också ta hänsyn till allmänhetens uppfattning om vad som är rätt och rättvist. hade bl.a. i uppdrag att närmare överväga om någon form av villkorligt fängelse borde införas. Enligt direktiven skulle ett införande av villkorligt fängelse i första hand inriktas på att de olika icke frihetsberövande påföljdsalternativen, med undantag för böter och överlämnande till särskild vård, inordnades under villkorligt fängelse, en s.k. hattmodell under vilken en rad olika påföljdsalternativ skulle kunna rymmas. Ett närmande till ett system med villkorligt fängelse har för övrigt redan skett genom att domstolen när den dömer till kontraktsvård eller samhällstjänst skall ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut, om påföljden i stället hade varit fängelse. Enligt vår uppfattning skulle införandet av villkorligt fängelse enligt hattmodellen, med en möjlighet att kombinera med ett icke frihetsberövande påföljdsalternativ, kunna utgöra ett viktigt bidrag till vårt påföljdssystem. Inte minst skulle det vara värt att pröva avseende unga vanekriminella, som återfaller i relativt sett mindre allvarliga brott, som t.ex. bostads- och bilinbrott, stölder, och kanske ringa fall av misshandel och liknande. En liknande påföljdsmodell har lanserats av psykiatriprofessor . Påföljden villkorligt frihetsstraff, vilket är benämning, kombineras med en normalpåföljd, t.ex. skyddstillsyn. När den unge begått ett brott dömer domstolen till skyddstillsyn men med tillägg av ett villkorligt frihetsstraff, vars längd anpassas efter den brottslighet den unge gjort sig skyldig till. Den unge bär sedan tiden med sig som en ryggsäck under en löptid. Döms den unge på nytt till skyddstillsyn förlängs löptiden. När den unge kommit upp i t.ex. ryggsäckstid, d.v.s. den samlade tilläggsstrafftiden för de olika brotten, realiseras frihetsstraffet som då också kommer att vara tillräckligt långt för att kunna utnyttjas meningsfullt vad gäller den unges rehabilitering. En variant av denna modell skulle kunna vara att när en ung brottsling döms till exempelvis åtta månaders frihetsberövande straff fastställer domstol att en månad skall avtjänas för att ge den unge en föraning om hur obehagligt det är att vara frihetsberövad och resterande stoppas i ryggsäcken. eller större delen av den torde redan vara avtjänad i form av anhållande- och häktningstid. Poängen med ett villkorligt frihetsstraff för denna grupp av återfallsförbrytare ligger framför allt i tydligheten. Det finns ett reellt hot som den unge genom att sköta sig kan undvika att se realiserat. vet han att om han fortsätter att begå brott så kommer han att frihetsberövas förr eller senare och då för avsevärd tid. Enligt vår mening bör regeringen nu gå vidare med förslaget att införa villkorligt fängelse, antingen inom ramen för det pågående arbetet avseende påföljdssystemet för unga brottslingar, eller i det fortsatta beredningsarbetet med anledning av förslag. 9.3 Inrätta särskilda kriminalvårdshem Ungdomsstraff kommer att skilja sig från vanlig verkställighet av fängelsestraff bl.a. genom att straffet bör verkställas på särskilt inrättade kriminalvårdshem. Vid utformningen av dessa hem bör man ta tillvara erfarenheterna från paragraf 12-hemmen. Till kriminalvårdshemmen bör rekryteras personal som har särskild erfarenhet av att arbeta med ungdomar. Kriminalvårdshemmen bör också ha en högre personaltäthet än inom kriminalvården i övrigt. Utformningen och lokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunkt från behandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet. Inom kriminalvården skiljer man mellan öppna och slutna anstalter, beroende på säkerhetsgraden. Eftersom ungdomsstraff skall vara en frihetsberövande påföljd måste det även vid kriminalvårdshemmen finnas möjlighet att begränsa den unges rörelsefrihet och hindra att han avviker. Utgångspunkten skall givetvis vara att den unge inte placeras under mer slutna förhållanden än vad som krävs i det enskilda fallet. Det begränsade antalet unga som kommer att omfattas av den nya påföljden gör att det knappast finns underlag att inrätta kriminalvårdshem av olika säkerhetsgrad. I stället bör hemmen inrättas så att de kan utnyttjas på ett flexibelt sätt, t.ex. genom att en avdelning inom hemmet kan hållas låst. Vid valet av kriminalvårdshem bör stor vikt fästas vid den unges behov av behandling och utbildning. Kriminalvårdshemmet bör ha ett nära samarbete med på den unges hemort, så att påbörjad behandling kan fullföljas efter frigivningen. överlämnade sitt huvudbetänkande Verkställighet av fängelsestraff (SOU 1993:76) till den dåvarande regeringen. I betänkandet föreslog utredningen att lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL) skulle ersättas med en ny lag med benämningen lagen om verkställighet av fängelsestraff (fängelselagen). Av den nya lagen skall enligt förslaget framgå att kriminalvårdens huvuduppgift är att verkställa det av domstolen utmätta straffet så att det frihetsberövande som följer av domen upprätthålls och den dömde förhindras begå nya brott under verkställigheten. Verkställigheten får inte utformas så att det reella innehållet i straffet urholkas. Det är inom denna ram som vård- och behandlingsinsatserna skall vidtas för att förmå den intagne att leva ett liv utan kriminalitet och för att motverka skadliga följder av frihetsberövandet. Vi förutsätter att regeringen kommer att förverkliga förslag och ersätta KvaL med en ny fängelselag och att de grundläggande principer som kommit till uttryck i förslaget angående straffverkställigheten även kommer att gälla vid verkställighet av ungdomsstraff. Lagstiftningen om ungdomsstraff bör inte minst av praktiska skäl utformas i anslutning till arbetet med en ny lag om verkställighet av fängelsestraff. När det gäller ungdomar måste emellertid behandlingsaspekter tillmätas större betydelse. Det bör därför finnas ett större utrymme att ta hänsyn till sådana aspekter, utan att man för den skull kan säga att straffet urholkas. Vid kriminalvårdsanstalterna råder sysselsättningsplikt, men de intagna anses inte vara skyldiga att genomgå vård eller behandling mot sin vilja. En annan sak är att personalen på olika sätt försöker påverka och motivera den intagne till att genomgå vård eller behandling. Vid verkställighet av ungdomsstraff bör däremot vård och behandling vara ett så grundläggande inslag att den unge, i likhet med vad som gäller vid paragraf 12-hemmen, bör vara skyldig att genomgå den vård och behandling som han kan anses vara i behov av eller som allmänt sett kan bedömas vara av stort värde för honom. Undantag bör dock göras för åtgärder som är av medicinsk natur. Självklart skall den unge under verkställigheten beredas möjlighet att fullgöra eventuell skolplikt. 9.4.1 Särskilda regler för ungdomsstraff Som ovan anförts bör de flesta regler i KvaL gälla även för verkställighet av ungdomsstraff. Med hänsyn till de ungas speciella behov bör man dock på vissa områden ha särskilda regler för verkställighet av ungdomsstraff. 9.4.2 Placering i avskildhet I likhet med vad som gäller för intagna i kriminalvårdsanstalt bör huvudregeln vara att de unga, bortsett från i anslutning med dygnsvilan, vistas i gemensamhet med de andra intagna på kriminalvårdshemmet. Det är dock ofrånkomligt att även unga ibland måste kunna placeras i avskildhet. Med hänsyn till de skadliga effekter som sådan placering kan medföra bör den unge kunna hållas avskild från övriga intagna endast om han inte kan förmås att hållas till ordningen på grund av att han är våldsam eller påverkad av berusningsmedel. Placering i avskildhet bör inte gälla mer än i . 9.4.3 Vistelser utanför kriminalvårdshemmet I likhet med den som är intagen i kriminalvårdsanstalt bör den som är intagen på kriminalvårdshem ha vissa möjligheter att vistas utanför hemmet. Med hänsyn till permissioners och andra former av utevistelsers stora betydelse för att motverka skadliga följder av frihetsberövandet och för att underlätta anpassningen i samhället bör reglerna kunna vara mer generösa för ungdomar än vad som gäller för vuxna intagna i kriminalvårdsanstalt. Fritidsvistelser har här stor betydelse. Den unge bör vidare kunna beviljas frigång för att delta i t.ex. undervisning eller arbetsträning. När det gäller ungdomar kan man alltid utgå från att det finns ett behov av särskilda stödåtgärder, som ibland kan tillgodoses genom frigång. För att underlätta den unges anpassning till samhället bör den unge också kunna placeras på behandlingshem, familjehem eller liknande. Under sådan vistelse bör den unge ha någon form av strukturerad sysselsättning, t.ex. ordnad skolgång, praktiskt arbete eller deltagande i behandling. För alla utevistelser bör kunna ställas upp villkor, t.ex. beträffande anmälningsskyldighet och vistelseort. Inte minst när det gäller ungdomsbrottslingar kan det uppstå behov av disciplinära åtgärder. I arbetet med en ny fängelselag skall man ta ställning till om det behövs några ytterliga sanktionsformer. När det gäller ungdomar bör dock, förutom de nu befintliga sanktionsformerna varning och tidstillägg, endast avdrag på ekonomisk ersättning övervägas. De unga som tas in på kriminalvårdshem kommer, liksom intagna på kriminalvårdsanstalt, att ha möjlighet att upprätthålla kontakten med sina anhöriga och andra, bl.a. genom brev och andra försändelser. I KvaL finns bestämmelser som gör det möjligt att av säkerhetsskäl granska försändelser till och från de intagna. Reglerna skiljer sig mellan öppna och slutna anstalter. När det gäller intagna på kriminalvårdshem bör försändelser få granskas för undersökning av om de innehåller något otillåtet föremål eller meddelande om planläggning av brott, rymning eller liknande, när det finns anledning att anta att de innehåller något sådant föremål eller meddelande samt, när det gäller sökande efter otillåtna föremål, stickprovsvis. Om det inte är uppenbart obehövligt bör den unge kroppsvisiteras när han anländer till kriminalvårdshemmet. Kroppsvisitation bör vidare få göras när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på den unge, när han återkommer efter vistelse utanför kriminalvårdshemmet, när han skall ta emot eller har haft okontrollerade besök samt stickprovsvis eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme som han har eller har haft särskild anknytning till. Utöver detta skall även ytlig kroppsvisitation kunna göras, om den bedöms nödvändig av säkerhetsskäl och endast syftar till att söka efter vapen och andra farliga föremål. Den unge skall i princip vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av beroendeframkallande medel eller dopningsmedel. Den unge skall kunna kroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på honom. Ytlig kroppsbesiktning skall även få företas i de fall som anges ovan beträffande kroppsvisitation. 9.5 Begränsa restriktionerna för att döma 1821-åringar till fängelse I rättspraxis saknas entydiga svar på i hur stor utsträckning den brottsliges ungdom beaktas vid straffmätningen enligt 29 kap. 7 § BrB och hur högt straffvärdet skall vara för att motivera ett frihetsberövande av unga människor. Domstolarna synes ha iakttagit den restriktivitet med frihetsberövanden för unga lagöverträdare som lagstiftaren avsett. Någon anledning att anta att detta förhållande skulle ändras kan inte anses föreligga. Kravet på synnerliga skäl för att över huvud taget kunna döma någon i åldern till frihetsberövande påföljd bör finnas kvar. Det är också för denna åldersgrupp som behandlingsbehovet är mest uttalat. Vid bedömande av behovet av särbehandling förtjänar också att nämnas att personer betraktas som barn i och att enligt artikel 37 punkt c i konventionen barn bör hållas åtskilda från vuxna vid avtjänande av frihetsberövande påföljd, om det inte anses vara till barnets bästa att inte göra detta. Den nya verkställighetsformen, benämnd ungdomsstraff, bör därför i princip förbehållas denna åldersgrupp. Detta innebär i princip att reglerna om fängelse kommer att gälla för verkställighet av frihetsberövande påföljd först för den som fyllt . Skälen för straffrättslig särbehandling är över huvud taget inte särskilt starka för ungdomar . Dessa är rättsligt sett myndiga och bör därför fullt ut ges ansvar för sina handlingar. Av detta följer att de i påföljdshänseende principiellt bör likställas med vuxna. Det innebär att det kan ifrågasättas om föreskriften att särskilda skäl skall föreligga för att döma personer till fängelse bör finnas kvar. Av 29 kap. 3 § tredje stycket och 7 § BrB följer att hänsyn skall tas till ålder och utveckling såväl vid bedömande av straffvärdet som vid straffmätningen. Dessa regler är enligt vår mening fullt tillräckliga för att vederbörlig hänsyn skall kunna tas vid straffmätningen till att en person är . Genom att ungdomsstraff tekniskt sett är en form av fängelse följer att reglerna om villkorlig frigivning i 26 kap. BrB kan tillämpas. Några skäl att nu skapa särskilda regler om villkorlig frigivning för unga lagöverträdare föreligger inte. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en kartläggning av hur lagstiftningen kan förbättras i syfte att förtydliga föräldrars och andra vårdnadshavares ansvar i rollen som normöverförare i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om föräldrars rätt till polisstöd, att hos regeringen begär förslag till lagändring som möjliggör för polisen att ta blod- och urinprov även på personer i enlighet med vad som anförts i motionen,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att förbättra informationen till föräldrar om narkotikamissbrukets symptom och verkningar,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skolans skyldighet att informera föräldrar, att beslutar om ändring i sekretesslagen i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sanering av medievåld,2 att hos regeringen begär förslag till ändring av de nuvarande bestämmelserna i 16 kap. 10 c § om otillåten utlämning av film eller videogram i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar ändra lagen om unga lagöverträdare så att föräldrars roll under utredning och domstolsprocess stärks i enlighet med vad som anförts i motionen, att beslutar ändra lagen om unga lagöverträdare så att rätten till ersättning för inställelse vid domstol slopas för föräldrar i enlighet med vad som anförts i motionen, att hos regeringen begär förslag till registrering av minderåriga lagöverträdare i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om familjegruppskonferenser och medlingsverksamhet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om betydelsen av att avskaffa påföljden överlämnande till vård enligt , att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om villkorligt fängelse i enlighet med vad som anförts i motionen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ny påföljd benämnd ungdomsstraff för ungdomar i åldern , att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att inrätta särskilda kriminalvårdshem, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att begränsa restriktionerna för att döma 1821-åringar till fängelse. 1 Yrkandena 3 och 4 hänvisade till SoU. 2 Yrkande 7 hänvisat till KU.