ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GL02A245 · 1997-10-06 00:00:00 — Särskilda arbetsmarknadsåtgärder för personer Ingen enstaka åtgärd är tillräcklig för att nå målet om en halverad arbetslöshet. Inte heller finns det någon patentlösning mot främlingsfientlighet. Arbetskraft och invandrare har ett gemensamt; båda grupperna möts med misstänksamhet och förutfattade meningar. En person av utländsk härkomst och som dessutom ingår i gruppen 55-plus möts naturligtvis av dubbel diskriminering. För att komma ifråga för de särskilda arbetsmarknadsåtgärderna som inrättats för personer krävs att arbetslöshetsersättning utgår. Invandrare, som ju ofta inte haft möjlighet att kvalificera sig för denna ersättning, ställs således utanför. Ett allt tydligare främlingsförakt är skrämmande på många plan. Argumenten är ofta irrationella och bygger på rädsla och okunskap. Det framstår klart att olika grupper, som alltför ofta lever parallellt med varandra, behöver komma samman på ett naturligt sätt. En liten pussselbit kunde läggas genom att ändra villkoren för 55-plus-åtgärderna. På våra sjukhus och andra vårdinrättningar finns vårdtagare som är i stort behov av att få samtala och umgås med personer med samma modersmål. Våra skolor behöver rastvakter och vaktmästare. Nog vore det en fördel om barn och ungdomar kunde få större möjligheter att möta skol- och dagispersonal som är lite äldre och dessutom har en annan kultur att berätta om. Det finns naturligtvis många andra områden där 55-plus skulle kunna ge dubbeleffekt om a-kasseregeln ändrades. Genom omfördelning av medel torde den föreslagna åtgärden vara kostnadsneutral. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att se över regelverket för de särskilda arbetsmarknadsåtgärder som inrättats för personer .
mot · GL02A246 · 1997-10-06 00:00:00 — Belastningen på arbetsförmedlingarna är mycket stor, enligt regeringen. Det kan jag instämma i, men jag vill understryka att situationen är olika på arbetsförmedlingarna. Af i har en mycket ansträngd situation. Kommunen har under en lång följd av år haft en hög arbetslöshet. Den öppna arbetslösheten är . kommun har 21 000 innevånare och antalet arbetssökande på Af är cirka 3 500 personer. Arbetsförmedlingen och har ett sparkrav på förvaltningsanslaget . Detta sparkrav innebär en minskning av personalen från 50 personer till 29 personer . läggs mer och mer arbete på arbetsförmedlingens personal. Individuella planer för de arbetslösa och ökade insatser för de deltidsarbetslösa är ett par exempel på arbetsuppgifter för Af. Beslut som i sig är bra, men som tappar sin betydelse när Af:s personal inte räcker till. Det är också stora skillnader mellan arbetsförmedlingarna i . Några exempel: I finns det 504 sökande/platsförmedlare, i 354, i 258 och i 281. Antal sökande per handläggare (platsförmedlare och vägledare) är i 243, i 221, i 190 och i 175. Jag är medveten om att fördelningen av pengar till skogslänen har minskat därför att arbetslösheten har ökat i övriga delar av landet. Har man fler nya arbetslösa, får man mer pengar i förhållande till de delar av landet där det länge varit en hög arbetslöshet. Det har följaktligen inte tillkommit lika många nya arbetssökande i . Nya arbetslösa genererar alltså mer pengar än de som varit arbetslösa . Det här är även förklaringen till de stora skillnaderna i länet, eftersom och alltid haft en högre arbetslöshet än övriga länet. AMS fördelningsmodell måste förändras, så att de stora olikheterna mellan länets arbetsförmedlingar minimeras. har tidigare beslutat om pengar för personalförstärkningar, vilket inte har märkts på arbetsförmedlingen i . De anslag som tillförs i budgeten för personalförstärkningar måste också tillföras Af i , så att de arbetssökande kan få den hjälp och service de behöver och har rätt till. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om medel till personalförstärkningar.
mot · GL02A249 · 1997-10-06 00:00:00 — Svensk företagshälsovård har sedan statsbidragen upphörde genomgått en strukturförändring, som i allt väsentligt varit positiv både för de anställda och företagen. Statskontoret kunde i en undersökning 1997 påvisa att tre av fyra anställda hade tillgång till företagshälsovård, att kundföretagen var nöjda, att dialogen med företagen hade förstärkts och att tjänsterna anpassats efter efterfrågan. Företagshälsovården har således utvecklats positivt ur såväl företagens som de anställdas synvinkel och dessutom utvecklats till en viktig resurs i företagens arbetsmiljöarbete. har tillsammans med ett antal andra länder ratificerat nr 161 om företagshälsovård. Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av följande stater: , , , , , , , , , , , , , och . Konventionen innehåller en mängd detaljerade bestämmelser som för dagens svenska företagshälsovård är främmande och otidsenliga. Om konventionens bestämmelser skulle tillämpas strikt vore det att direkt motverka den positiva utveckling som svensk företagshälsovård genomgått . Den svenska lagstiftningen (arbetsmiljölagen, lagen om allmän försäkring m.m.) innehåller regler om företagshälsovård, arbetsgivarens ansvar för arbetsmiljö och rehabilitering och om samverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare. Dessutom finns inom större delen av den privata arbetsmarknaden av avtal om företagshälsovård. Eftersom dessa avtal träffas på förbundsnivå ger de i motsats till konventionsreglerna stort utrymme för lokala lösningar. bör därför sägas upp och detta måste ske mellan och . Sker ingen uppsägning förlängs giltigheten under . Med tanke på hur den svenska lagstiftningen utvecklats, företagshälsovården förändrats och kollekitviavtalen utformats vore det direkt skadligt att vara bunden till en konvention, vars regelverk inte längre tillämpas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppsägning av om företagshälsovård.
mot · GL02A250 · 1997-10-06 00:00:00 — Undantag från arbetsmarknadslagstiftningen för småföretag innebär att företagaren får sätta mycket tid på att hantera rekryteringsprocessen. Det nuvarande mycket stora regelsystemet, som är oöverblickbart även för experter inom arbetsrättsområdet, medför att oklarheter och missförstånd lätt uppstår. Denna osäkerhet om bland annat vilka regler som klargör anställningens form är ett direkt hinder för många småföretagare att nyanställa. I alla partier framhålls vikten av att småföretagen expanderar och anställer ny personal. Det är därför få saker som är så viktiga som att undanröja de hinder som företagarna själva upplever som de direkta orsakerna till att de inte vågar anställa. Ett sätt att snabbt åtgärda detta är att undanta alla företag med färre anställda än tio personer från en stor del av de arbetsmarknadslagar som gäller. En invändning mot detta förslag om time out skulle kunna vara att det skapar en tröskeleffekt och att inget företag skulle vilja bli större än tio anställda. Det är därför viktigt att man föranstaltar om en genomgång av de arbetsmarknadslagar som innebär direkta hinder för en expansion av sysselsättningen, så att konkurrensneutralitet mellan stora och små företag i detta avseende inte rubbas. bör det gå att ha olika regler på arbetsmarknaden för stora och små företag. Detta inte minst med tanke på att nuvarande regelsystem i allt väsentligt har skrivits för de större företagen, och ingen eller mycket liten hänsyn tagits till de mindre företagens situation. De har tvingats anpassa sig , varför en provperiod inte kan anses vara säkert. En annan invändning skulle kunna vara att man på detta sätt skapade ett A- och ett B-lag på arbetsmarknaden. De anställda i de mindre företagen skulle få så mycket sämre villkor än andra. Detta kommer knappast att hända. För de mindre företagen som lever mycket nära sina medarbetare är man mycket mer öppen för flexibilitet och anpassning av arbetstider m.m. än vad man kan vara i större organisationer. Tvärtom är väl det sannolikt att avsaknaden av ett stort och komplext regelverk skulle innebära att arbetstagarna för det första skulle få ett riktigt jobb, för det andra själv kunna påverka formerna för anställningsavtalet. Mitt förslag är således, att det införs en provperiod , under vilken företag med färre anställda än tio personer är undantagna för merparten av det tunga regelsystem som nuvarande arbetsmarknadslagar innebär. skall en grundlig genomgång av nuvarande arbetsmarknadslagar ske i syfte att åstadkomma enklare och mer flexiblare regler. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett för småföretag tidsbegränsat undantag från delar av arbetsmarknadslagstiftningen, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en översyn av arbetsmarknadslagstiftningen.
mot · GL02A252 · 1997-10-06 00:00:00 — Många människor i gränstrakterna mellan och bor i ett land men arbetar i ett annat. Gränsen ses av dessa människor som en administrativ gräns. Trots att det nordiska samarbetet varat länge är det inte problemfritt att arbeta eller bo i för en eller tvärtom. En norsk medborgare som arbetar i och blir arbetslös måste få ett speciellt formulär (E-301), som styrker att personen i fråga arbetat i , ifyllt av a-kassan i för att sedan lämna in detta till den norska a-kassan/myndigheten. Problemet är att den svenska kassan kräver att norrmannen skall ha varit medlem i den svenska a-kassan, om inte, fyller a-kassan inte i formuläret och norrmannen får således inte ut någon arbetslöshetsersättning i . Endast ett fåtal norrmän är medlemmar både i den norska och den svenska a-kassan. Ett annat problem är ersättningen för icke gränspendlare. En person som är bosatt i (inte gränskommun) och arbetar i medges inte avdrag för resor till och från arbetet, inte heller avdrag för räntor eller avdrag för pensionsförsäkringspremier. Reglerna gäller givetvis även vid boende i och arbete i Fredrikstad. Detta är några exempel på svårigheter som kan drabba gränsboende i och . När det nu blir allt vanligare att man arbetar i ett gränsland och bor i ett annat måste dessa problem lösas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att skapa förutsättningar för en gemensam nordisk arbetsmarknad.
mot · GL02A254 · 1997-10-06 00:00:00 — Arbetslösas rätt till semester Arbetslösheten har tyvärr stigit kraftigt i och tiden då de arbetssökande är inskrivna vid arbetsförmedlingarna har också ökat successivt . Av det totala antalet arbetssökande under /96 hade över hälften varit inskrivna på förmedlingen och nästan en tredjedel . Sökande med a-kassa tenderar dessutom att vara inskrivna på förmedlingen än övriga arbetssökande. Detta har inneburit att de arbetslösa har blivit beroende av a-kassan för sin försörjning under allt . 230 000 barn hade 1995 minst en förälder arbetslös och en framlagd rapport i visar att det är oron för arbetslösheten och den ekonomiska stressen som dominerar bland unga både i mellan- och högstadiet. När mamma eller pappa mister sitt arbete då tappar också många barn sitt fotfäste i livet, de blir oroliga, får svårare att hänga med i skolan och mår dåligt. Dessa barn går heller inte på så många fritidsaktiviteter som andra barn och tydliga socioekonomiska samband finns även i sättet att umgås med sprit. Arbetslöshetsersättningen är en viktig del av den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Den ska kompensera för förlorad arbetsinkomst vid ofrivillig arbetslöshet samt bidra till en ökad trygghet för den som är arbetslös . Att vara arbetslös innebär att man ska stå till arbetsmarknadens förfogande. Man skriver ansökningar, besöker arbetsförmedling och arbetsgivare. Många arbetslösa genomgår olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder och utbildningar , men de har inte rätt till någon semester. När sportlov, skollov och semestertider infaller så uppstår det ofta problem i familjer där någon av föräldrarna eller båda är arbetslösa, eftersom de inte har ekonomiska möjligheter att genomföra någon semesterresa, trots att både de själva och barnen är i stort behov av miljöbyte. Vi anser liksom regeringen att det inte är acceptabelt att alltfler personer är arbetslösa under långa perioder, så det är mycket bra med utökade insatser för att bekämpa långtidsarbetslösheten. Det är positivt att arbetslöshetsersättningen får användas på ett mer aktivt sätt för att ge de arbetslösa ytterligare möjligheter att utveckla samt behålla sina kunskaper. Vidare så finns det ju också i nuläge en möjlighet att få en tillfällig avgångsersättning, utan krav på aktivt sökande om den arbetssökande uppfyller vissa kriterier, vilket vi också anser vara positivt. Det som vi dock saknar är de arbetslösas rätt till semester. Vi anser att de långtidsarbetslösa ska ha rätt till några veckors semester som andra i samhället har. Utifrån detta föreslår vi att långtidsarbetslösa ska ha möjlighet till semester med bibehållen arbetslöshetsersättning men utan krav att stå till arbetsmarknadens förfogande. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om arbetslösas rätt till semester.
mot · GL02A255 · 1997-10-06 00:00:00 — För en dansare utgör de aktiva yrkesutövningen av livet. Den koncentreras vanligen till åldern . av träning och utbildning föregår den yrkesverksamma perioden . Efter tvingas det övervägande antalet dansare byta yrke. Därvid uppstår för nästa samtliga dansare såväl fysiska som psykiska problem i samband med deras yrkesbyte. Till skillnad från många länder existerar ännu inte någon speciell rådgivning för dansare i samband med deras yrkesbyte. En sådan rådgivning skulle bland annat kunna vara juridisk, psykologisk och ekonomisk. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning i syfte att föreslå åtgärder till stöd för dansare i yrkesbyte i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GL02A257 · 1997-10-06 00:00:00 — Den höga arbetslösheten är ett stort problem även i glesbygden. Det är därför angeläget att en del av de åtgärder som vidtas för att skapa arbetstillfällen speciellt riktar sig till de glest befolkade delarna av landet. Utbudet av arbetstillfällen i glesbygden är oftast litet och de jobb som finns, finns för det mesta inom jord- och skogsbruket. Det är därför naturligt att de insatser som görs för att åstadkomma arbetstillfällen på landsbygden till stor del riktar in sig mot dessa näringar. Den avbytarverksamhet som funnits inom jordbruket har gett ett icke obetydligt tillskott av arbetstillfällen i glesbygden. Ofta har det dessutom varit unga kvinnor som haft dessa jobb, vilket naturligtvis varit särskilt värdefullt. Genom att de statliga bidragen till avbytarverksamheten nu dragits in finns det en uppenbar risk för att den verksamhet som blir kvar av ekonomiska skäl bara kommer att kunna utnyttjas av större jordbruksföretag i de mera tätbefolkade delarna av landsbygden. För de mindre familjejordbruken i de glesaste områdena kommer kostnaderna för avbytartjänsten troligen att bli för höga för att man skall ha möjlighet att utnyttja den. Skälet till det är framför allt att man för avbytartjänsten förutom arbetskostnad får betala för restid och resekostnader. Eftersom avbytarverksamheten förutsätter att någon vid minst två olika tillfällen utför arbete hos uppdragsgivaren är resekostnaderna av avgörande betydelse. Dessutom är för det mesta reseavstånden längst till de allra minsta gårdarna. Genom indragningen av bidragen till avbytartjänsten kommer troligen ett antal arbetstillfällen i glesbygden att försvinna. Ofta drabbar det yngre jordbruksutbildade personer. Det är därför rimligt att det som en arbetsmarknadsåtgärd görs något för att möta detta problem. En sådan åtgärd bör vara att öppna en möjlighet för mindre jordbruksenheter som p g a reseavstånden inte kan bära kostnaderna för avbytare att av arbetsmarknadsmedel kunna få bidrag för en del av resekostnaderna, förutsatt att det ger ett nytt arbetstillfälle eller ökar sysselsättningsgraden för någon som inte har full arbetstid. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om resekostnadsbidrag för sysselsättningsskapande åtgärder inom jordbruket.
mot · GL02A260 · 1997-10-06 00:00:00 — Den snabba tekniska utvecklingen, den höga arbetskraftskostnaden och låg ekonomisk tillväxt i har lett till en hög arbetslöshet och allt färre arbetstillfällen. Förhållandet är liknande i övriga vilket talar för att problemet är bestående. Karaktäristiskt är att den svenska arbetstidslagstiftningen leder till ett mycket högt övertidsuttag hos redan anställda. I är av den arbetsföra befolkningen utan arbete, dvs. arbete på den reguljära arbetsmarknaden. En mycket stor grupp är ungdomar . Statens kostnader för arbetslösheten är ca /år, därutöver kommer sociala kostnader som är relaterade till arbetslöshetens konsekvenser. Den sociala klasskillnaden går mellan de medborgare som har ett jobb och de som inte har jobb. Vi har fått en orättvis fördelning av arbete och fritid mellan dessa grupper. I många andra europeiska länder prövas nya former för arbetstidslagstiftning med bl.a. kortare veckoarbetstid för att därigenom bereda fler medborgare arbete och delaktighet. I händer inte mycket på detta område, mer än att regeringen sätter arbetslösa i s.k. åtgärder för att minska den öppna arbetslösheten. Allt tyder på att framtidens näringsliv kommer att både erbjuda och kräva en mycket mer flexibel arbetstid såväl över dygnet som över veckan och året. Det behövs för att möta både näringslivets produktionsanpassning och den enskildes behov av en mer personligt planerad fritid. En av politikens viktigaste uppgifter är att ansvara för rättvisan i arbetstidsfördelningen mellan medborgare, så att alla får känna delaktighet i samhällets produktion och utveckling och därigenom undvika människors utanförskap. En väg till rättvisare arbetstidsfördelning mellan medborgare skulle kunna vara att begränsa övertidsuttaget, så att fler personer kommer in på arbetsmarknaden. En marknadsmässig metod utan detaljregleringar skulle kunna vara att väsentligt höja priset på övertid. För att undvika allt för höga kostnadssteg skulle kostnadsökningen kunna göras progressiv. Priset/kostnaden för den individuella övertiden skulle öka progressivt, dvs. kostnaden ökar mer desto mera övertid som är registrerad på individen eller gruppen/ kollektivet. Modellen bör utvecklas tillsammans av arbetsmarknadens parter och regeringen. Målet är att det skulle vara billigare för företaget att nyanställa än att satsa på mycket övertidsuttag. Därmed kan fler individer erbjudas arbete . Regeringens roll vid överläggningen mellan parterna bör vara att driva på med en direkt skatteväxling/avgiftsväxling där arbetsgivaravgifterna för ordinarie arbetstid sänks och växlas mot höjda arbetsgivaravgifter på övertid. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att använda arbetsgivaravgifterna för att begränsa övertidsarbete, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förhandlingar med arbetsmarknadens parter.
mot · GL02A263 · 1997-10-06 00:00:00 — Alla kommuner i vårt land har drabbats av arbetslöshetsproblematiken. och kommuner har drabbats oerhört hårt av arbetslösheten. Tillsammans med det faktum att nettoutflyttningarna är höga, står dessa kommuner inför allvarliga överlevnadsproblem. Rejäla insatser för att förbättra arbetsmarknaden och motverka nettoutflyttningen måste till för att rädda dessa regioner. Det måste till en kraftfull sysselsättnings- och lokaliseringspolitik. Detta ansvar måste tas av kommunen, regionen samt staten gemensamt. I finns omfattande områden som utpekas som riksintressen i enlighet med naturresurslagens bestämmelser. Fjällkommuner i allmänhet, respektive kommuner i synnerhet, har stora arealer som omfattar riksintressen och övriga skyddsintressen som sätter begränsningar på den ekonomiska aktiviteten i området och orsakar problem med sysselsättning och utkomst för den lokala befolkningen. Den stora andelen skyddsvärda arealer innebär att det finns en mycket fin natur att visa upp för turister och andra besökare. Vid upprepade tillfällen har en förbindelse från med anslutning mot nuvarande E 12 Blå Vägen i Tärnaområdet aktualiserats. Man har bland annat diskuterat detta i samband med utbyggnad och när naturreservat bildades. Detta är lika aktuellt som . En investering i vägen AmmarnäsNorra Fjällnäs är en nödvändig regionalpolitisk infrastruktursatsning för att få till stånd en utveckling av turismen i framförallt , men också i övriga regionen. Denna infrastruktursatsning bör komma till stånd med särskilda arbetsmarknadspengar. Projektet skulle skapa många nya arbetstillfällen i en mycket utsatt region, både och även i turism- och besöksnäringen. Vägen har naturligtvis också en stor betydelse för näringslivet i övrigt samt de sociala och kulturella kontakterna människor emellan i de båda älvdalarna. För att projektet skall kunna komma till stånd krävs dock anslag från samt särskilda arbetsmarknadsmedel från staten. Projektet skulle initialt skapa sysselsättning inom byggbranschen men även gagna turismen, rennäringen och övriga företagare i regionen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att särskilda arbetsmarknadsmedel bör avsättas för projektet .
mot · GL02A265 · 1997-10-06 00:00:00 — Användning av arbetslöshetsersättning för att öka sysselsättningen Den höga arbetslösheten har drabbat de flesta länder i tidigare än . Många metoder har med växlande framgång prövats för att öka sysselsättningen. Liksom nu i har man funnit att skapandet av nya småföretag kan vara ett verksamt medel. En metod som utvecklats i härrör ur den s.k. Marcoralagen och har haft stor effekt på företagsbildandet. Lagen bygger på att aktivt använda kooperativa företag som ett medel för att minska arbetslösheten. Bildandet av nya kooperativa företag med stöd av lagen uppmuntras på två olika sätt. som hotas av nedläggning kan tas över av de anställda med hjälp av lån från en särskild fond, Foncooper. Dessutom kan de arbetslösa under förutsättning att de bildar ett kooperativt företag sätta in avgångsvederlag och ersättning från arbetslöshetsförsäkringen som kapital i företaget. Ett särskilt investmentbolag, CFI (Compagnia Finanziaria Industriale), som ägs gemensamt av de fackliga och kooperativa huvudorganisationerna kan bidra med en insats som uppgår till högst det sammanlagda beloppet av medlemmarnas insatser. Även i andra europeiska länder som och finns möjligheter för arbetslösa att omvandla hela eller delar av arbetslöshetsersättningen till insatser i kooperativa företag. Den italienska modellen förefaller dock vara den mest utvecklade. Vi anser att regeringen som en komplettering till förslagen om arbetslöshetsersättningen borde utreda ett svenskt system för omvandling av ersättning från arbetslöshetskassan till insats i ett nystartat kooperativt företag. har en speciell ställning i sådana här sammanhang eftersom de bygger på ett frivilligt medlemskap, gemensamt ägande utan främmande vinstintresse och en demokratisk struktur där principen en medlem en röst är förhärskande. Förutom den egna insatsen i företaget, som medlemmarna skulle kunna finansiera med hjälp av arbetslöshetsersättningen, krävs i likhet med hur det är i någon form av finansieringsfond. Löntagarna äger väldiga tillgångar i form av pensionsfonderna. Om så lite som en promille av dessa tillgångar ställdes till löntagarnas direkta disposition för insatser i nya småföretag skulle det sammanlagda beloppet ändå uppgå till . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om alternativ användning av arbetslöshetsersättningen för att öka sysselsättningen.