mot · GL02Fi403 · 1997-10-06 00:00:00 — 2 De högsta skatterna men inte den bästa välfärden 2.1 Välstånd och trygghet 2.2 Färre försörjer fler 2.3 Den största hushållskostnaden 3 Bidragsberoende och ofrihet 4 Arbetslöshet och sämre tillväxt 4.1 Stora snedvridningar sämre effektivitet 4.3 Sänkt skatt på arbete särskilt viktigt för låginkomsttagare 5 En social skattepolitik 5.2 30/50 igen! 6 Att kunna leva på sin lön 6.1 Mål för skattepolitiken 6.4 Grundavdrag för barn 6.6.1 En långsiktig lösning 6.8 Sänkt skatt på pensionssparande har världens högsta skatter, men inte världens bästa välfärd. Sprickorna i folkhemsbygget blir allt mer uppenbara. Trots de höga skatterna växer köerna inom sjukvården, trots de höga skatterna förmår inte skolan leva upp till de höga krav som elever och föräldrar har rätt att ställa och trots de höga skatterna kan inte rättstryggheten garanteras. För många familjer har dessutom marginalerna snävats in så kraftigt att arbetsinkomsterna inte längre räcker till. När utbetalningstidpunkten för barnbidrag senarelades, fick en del familjer behov av socialbidrag. Vissa familjer har svårt att få utrymme för patientavgifter när barnen blir sjuka. Välfärden i egentlig mening urholkas alltmer. Det grundläggande felet är att välfärd i kommit att bli synonymt med offentlig verksamhet. Välfärd i egentlig mening måste istället definieras med utgångspunkt i den enskilde medborgaren. Sedan urminnes tider har människan strävat efter välstånd och trygghet. Grunden för framgång är den egna utvecklingen, det egna arbetet och det egna sparandet. Det har sedan kompletterats med ett samhällsbygge där samverkan mellan individerna möjliggjort fungerande yttre försvar, rättstrygghet och ett socialt ansvar när den egna förmågan att skapa trygghet inte räckt till. Detta gemensamma ansvar för vård, omsorg och försörjning i svåra skeden av livet kan emellertid inte ersätta det grundläggande personliga ansvar som individen har för sig själv och för sin familj. När det allmänna också tar över ansvaret för sådant som medborgarna normalt både kan och vill klara själva blir de utlämnade. Den grundläggande trygghet som ligger i att ha kontroll över den egna ekonomin försvinner och förbyts i en otrygghet som urholkar välfärden. Till det kommer de ekonomiska snedvridningar som följer av såväl omfattande offentliga åtaganden i sig som av de höga skatter som motverkar grunderna för välfärd arbete, sparande och personlig initiativkraft. Det höga svenska skattetrycket medför stora sociala problem. Det tar sig indirekt uttryck i att en svag ekonomisk utveckling och en hög arbetslöshet gör att många saknar ett arbete att försörja sig på och att reallöneutvecklingen för dem som har ett arbete blir svag. Men de höga skatterna får också stora direkta negativa konsekvenser för enskilda och familjer. Tillvaron blir otrygg för alla dem som tvingas till en tillvaro där varje krona går till att täcka nödvändiga utgifter och inkomsten ofta ändå inte räcker till. Socialbidragsberoendet ökar och allt fler lever med så smala marginaler att en oförutsedd större utgift kan innebära en katastrof. När individer och familjer är hänvisade till bidrag för sin vardagsförsörjning saknar de en reell möjlighet att själva förbättra sin situation. En ökad egen insats omöjliggörs för många av att de saknar arbete och, om de har ett arbete, av att marginaleffekterna av en ökad arbetsinsats ofta är närmast konfiskatoriska. För en vanlig familj med två barn, där mannen arbetar som metallarbetare och har en månadsinkomst på och hustrun är kommunalanställd med en månadsinkomst på för en trekvartstjänst, uppgår den totala arbetsersättningen (inklusive löneskatter) till . Men familjen, får bara behålla , eller av sin arbetsersättning, efter det att alla skatter är betalda. En ensamstående mamma med ett barn som arbetar heltid och bor i hyreslägenhet får behålla av sin totala arbetsersättning. Med en hög beskattning blir fler och fler beroende av offentliga bidrag och subventioner. En politik som syftar till att skapa förutsättningar för att de flesta skall kunna leva på sin lön måste stå på två ben. Det ena är en aktiv skattesänkningspolitik som syftar till att växla lägre skatter mot minskat behov av bidrag och offentligt stöd. Det långsiktiga målet måste vara att den som är i behov av bidrag och offentligt stöd inte skall betala skatt och att den som betalar skatt inte skall behöva bidrag. Det andra benet är reformer på bland annat skatteområdet som syftar till att stärka tillväxtkraften i ekonomin så att den höga arbetslösheten kan pressas tillbaka och antalet människor som av andra skäl blivit helt beroende av det offentliga för sin försörjning minska. krävs en ny inriktning av utbildningspolitiken så att fler kan få bättre kunskaper och högre kompetens. Med en sådan inriktning av politiken kommer det att bli möjligt att uppnå successivt högre reallöner som skatteuttaget kan sänkas rejält därför att färre finns i transfereringssystemen. Genom de konkreta besparingar vi föreslår i vårt budgetalternativ ändrade regler för transfereringar, minskade subventioner och effektivare verksamhet skapas utrymme för skattesänkningar på 1998, 1999 och 2000 (penningvärde). Vid en försiktig uppskattning av den högre tillväxt som möjliggörs genom vår ekonomiska politik (och som understiger de antaganden som görs i regeringens s.k. högtillväxtalternativ) samt en försiktig beräkning av nettotillväxten av nya arbetstillfällen och effekterna av ett svenskt medlemskap i det europeiska valutasamarbetet skulle ett ytterligare utrymme på i vart fall växa fram . Detta utrymme kan naturligtvis inte utnyttjas för konkreta yrkanden om skattesänkningar förrän antagandena har realiserats genom den ekonomiska utvecklingen. Det skulle emellertid möjliggöra omfattande skattesänkningar . Kommunalskatten skulle kunna sänkas med , de egenavgifter som inte har någon direkt koppling till utgående förmåner skulle kunna slopas, momsen skulle kunna sänkas till , fastighetsskatten skulle kunna halveras och ett grundavdrag för barn införas. Förslag för de kommande tre åren För de kommande tre åren lägger vi fram följande konkreta förslag om skattesänkningar på främst arbete, boende och familjer vilka är fullt ut finansierade genom de utgiftsminskningar som redovisas i vår ekonomiska motion 1997/98:Fi206. Utrymme skapas för att sänka kommunalskatten med 1999 och med per skattekrona 2000 genom att staten övertar motsvarande kostnader från kommunerna. Genom våra förslag om avregleringar inom kommunsektorn och det ekonomiska tillskott som beslutades skapas utrymme för ytterligare sänkt utdebitering med i vart fall 1999 och 2000. Grundavdraget höjs till 1998. Ett extra grundavdrag på per barn införs vid den kommunala beskattningen. För de familjer vars inkomst inte är tillräckligt stor för att de skall kunna tillgodogöra sig grundavdraget fullt ut skall en negativ skatt, dvs ett bidrag, utgå. Den extra straffskatten i form av s.k. värnskatt avskaffas och fullt inflationsskydd införs från detta datum. Egenavgifterna sänks 1998, 1999 och 2000. Fastighetsskatten på bostäder sänks från av taxeringsvärdet . Därefter sänks skatten 1998, 1999 och 2000 vartdera året. Orimliga regionala skillnader vid fastighetsbeskattningen lindras genom att markvärdet inte tas upp till beskattning fullt ut. Avdragsutrymmet för pensionsförsäkringar återställs till den omfattning det hade innan Socialdemokraterna reducerade det. Avdrag medges dessutom för pensionssparande för makes räkning. Sammantaget innebär detta skattesänkningar för den familj vars skattesituation redovisades tidigare som 1998 uppgår till och till . 2 De högsta skatterna men inte den bästa välfärden 2.1 Välstånd och trygghet har världens högsta skatter, men inte världens bästa välfärd. Sprickorna i folkhemsbygget blir allt mer uppenbara. Trots de höga skatterna växer köerna inom sjukvården, trots de höga skatterna förmår inte skolan leva upp till de höga krav som elever och föräldrar har rätt att ställa och trots de höga skatterna kan inte rättstryggheten garanteras. För många familjer har dessutom marginalerna snävats så kraftigt att arbetsinkomsterna inte längre räcker till. När utbetalningstidpunkten för barnbidrag senarelades, fick en del familjer behov av socialbidrag. Vissa familjer har svårt att få utrymme för patientavgifter när barnen blir sjuka. Välfärden i egentlig mening urholkas alltmer. Det grundläggande felet är att välfärd i kommit att bli synonymt med offentlig verksamhet. Välfärd i egentlig mening måste istället definieras med utgångspunkt i den enskilde medborgaren. Sedan urminnes tider har människan strävat efter välstånd och trygghet. Grunden för framgång är den egna utvecklingen, det egna arbetet och det egna sparandet. Det har sedan kompletterats med ett samhällsbygge där samverkan mellan individer möjliggjort fungerande yttre försvar, rättstrygghet och ett socialt ansvar när den egna förmågan att skapa trygghet inte räcker till. Detta gemensamma ansvar för vård, omsorg och försörjning i svåra skeden av livet kan emellertid inte ersätta det som individen har personliga ansvar för sig själv och för sin familj. När det allmänna också tar över ansvaret för sådant som medborgarna normalt både kan och vill klara själva blir de utlämnade. Den grundläggande trygghet som ligger i att ha kontroll över den egna ekonomin försvinner och förbyts i en otrygghet som urholkar välfärden. Till det kommer de ekonomiska snedvridningar som följer av såväl omfattande offentliga åtaganden i sig som av de höga skatter som motverkar grunden för välfärd. är det land i den fria världen där de enskilda människorna är mest beroende av politikers värderingar och beslut. Ingen annanstans har så stor del av medborgarnas inkomster socialiserats. Ingen annanstans är medborgarna så beroende av politiska beslut för sin ekonomiska standard och för sin sociala trygghet. Så gott som alla är därmed utlämnade åt politikers förmåga att hålla sina löften och fullfölja alla åtaganden. rekordhöga utgifts- och skattetryck har vuxit fram . Det avspeglar en medveten politik där kollektiva lösningar har prioriterats. Vård och omsorg inte bara finansieras genom den offentliga sektorn de tillhandahålls av vad som i realiteten är offentliga monopol. Inte bara omfördelningar mellan individer utan också inkomstomfördelningar över individens livscykel handhas av huvudsakligen skattefinansierade offentliga verksamheter. De reformer som genomfördes av den borgerliga regeringen i syfte att bryta upp de offentliga monopolen har rullats tillbaka. Till detta kommer att stabiliseringspolitiken utformades så att åtstramning åstadkoms genom skattehöjningar medan efterfrågan stimulerades genom offentliga utgiftsprogram. På detta sätt formades ett där stat och kommun beskattar medborgarna så hårt att de allra flesta inte har möjlighet att välja annan vård eller omsorg än den stat och kommuner erbjöd. De utlämnas till den politiska sektorn när den offentliga sjukvården, barnomsorgen eller äldreomsorgen inte fungerar finns för de flesta inga möjliga alternativ. Bara de som har råd att själva betala för icke subventionerad vård och omsorg vet att de slipper köer och kan välja fritt och bara de som har tillräckligt stora inkomster kan leva på sin lön efter skatt. 2.2 Färre försörjer fler Det har skett en kraftig förskjutning från privata till offentliga inkomstkällor i . har antalet personer som får sin försörjning via den offentliga sektorn nästan fördubblats, som de som arbetar i den privata sektorn har blivit ungefär en halv miljon färre. Beroendet av offentlig sektor har ökat mest vad gäller transfereringar. Detta är givetvis en av förklaringarna till det orimligt höga skatteuttaget. av den vuxna befolkningen (exklusive studerande) har sin huvudsakliga inkomst från det offentliga i form av löner eller transfereringar. Som framgår av tabellen nedan har nästan två av tre vuxna det offentliga som huvudsaklig inkomstkälla och endast en tredjedel har sin huvudsakliga inkomst från den privata sektorn. Det är uppenbart att detta förhållande leder till orimligt höga skatter och svårigheter att ge stöd till dem som verkligen behöver det. Privat och offentlig försörjning Summa försörjda via offentliga kassor Sysselsatta i privata näringslivet En förutsättning för att långsiktiga strukturella problem skall kunna lösas och att skatterna verkligen skall kunna sänkas till europeisk genomsnittsnivå är att försörjningskvoten (förhållandet mellan antalet offentligförsörjda och antalet privatanställda) minskar. Försörjningskvoten uppgår till 1,7 vilket innebär att varje privatanställd skall finansiera nästan två personer som är anställda i eller försörjda av den offentliga sektorn. Om man jämför med EU-länderna , och visar det sig att inkomstdelen från offentlig sektor är störst i . I och är den privata andelen dubbelt så stor som den offentliga. Så var det även i . Källa: Ekonomifakta Beroendet av den offentliga sektorn 2.3 Den största hushållskostnaden låg 1996 på första plats i den internationella skatteligan enligt EU:s . Detta år uppgick de svenska skatterna till mer än hälften, , av samlade produktion. Till det kom andra offentliga inkomster på av BNP. De offentliga utgifterna beräknas uppgå till . Det betyder att mer än tre femtedelar av all verksamhet i produceras eller finansieras med offentliga medel. av de offentliga utgifterna utgörs av offentlig konsumtion och investeringar, d.v.s. offentlig verksamhet. Resten är transfereringar, framför allt till hushållen, samt räntebetalningar på den offentliga skulden, dvs finansiering via den offentliga sektorn. Det är framför allt som kommit att avvika mot andra länder vad gäller utvecklingen av skatteuttaget. steg skatteuttaget mätt som andel av den samlade produktionen från cirka 40 till . Efter att i huvudsak ha pendlat kring denna nivå steg skatterna kraftigt och uppgick till av BNP. Delvis var detta en effekt av överhettningen och den lånebaserade konsumtionen. Under den föregående mandatperioden reformerade den borgerliga regeringen stegvis de offentliga systemen för att tillåta och stimulera enskilda alternativ. Skolpengen gav frihet åt alla att välja skola. Vårdnadsbidrag och avdrag för barnomsorgskostnader ökade valfriheten och rättvisan i barnomsorgen och med husläkarreformen inleddes ett arbete på att låta patienten få större valmöjligheter. Dessutom bröts utvecklingen mot ständigt högre skatter. Skatteuttaget minskade om än i betydligt mindre utsträckning än vad som varit önskvärt vilket var en följd av den statsfinansiella utvecklingen. Sedan valet har den nya socialdemokratiska regeringen återgått till den tidigare inriktningen. Skatterna har höjts med . Även om vissa skattesänkningar genomförts har skatterna ökat med netto. Särskilt hårt har skattehöjningarna drabbat dem som blivit och förblivit arbetslösa, barnfamiljer och hushåll med lägre inkomster. Skatten, i olika former, är därmed den största kostnaden för hushåll. För ett mycket stort antal hushåll innebär de höga skatterna att det inte är möjligt att leva på lönen eller lönerna. Hushållen blir mer och mer beroende av bidrag. Relativt sett drabbas naturligtvis låginkomsttagarna hårdast. Det sammanlagda utfallet av skatteuttaget och behovet av transfereringar 1996 framgår av diagrammet nedan. Bruttolönen står för av den disponibla inkomsten. Den offentliga sektorn tar tillbaka i form av direkta skatter (kapital- och inkomstskatter). Det kompenseras delvis genom transfereringar från den offentliga sektorn på och övriga inkomster på . Eftersom diagrammet ovan visar summan av alla hushåll i är en del av transfereringarna fördelning av resurser mellan hushållen. Merparten av transfereringarna är dock en fördelning över livscykeln i form av pensioner och bidrag till barnfamiljer. Även transfereringar över sjuk- och arbetslöshetsförsäkringen kan till den del det rör sig om kortvarig sjukdom och arbetslöshet anses ge en fördelning över livscykeln. Den genomsnittlige inkomsttagaren i kan direkt för egen del förfoga över drygt en tredjedel av vad han eller hon arbetar ihop. Mer blir inte kvar sedan inkomst- och konsumtionsskatter samt arbetsgivaravgifter betalats. Skatteuttaget sker i former som huvudsakligen belastar låg- och medelinkomsttagare. 3 Bidragsberoende och ofrihet Alla skatter betalas av de enskilda hushållen. Det sker antingen direkt och synligt genom inkomstsskatter eller direkt men osynligt genom exempelvis mervärdesskatt (som bakas in i priset på en vara eller tjänst) och arbetsgivaravgifter som delvis går till löntagarnas socialförsäkringar men som i övrigt är ren skatt. Till det kommer de indirekta effekterna av exempelvis företagsskatter som minskar löneutrymmet och/eller ökar kostnaderna och därmed priserna på svenska produkter. En ytterligare effekt är den stora arbetslösheten vars kostnader måste bäras av hushållen via skatter. Med ett så högt skattetryck som det svenska blir det ofrånkomligt låg- och medelinkomsttagare som får bära huvuddelen av skattebördan genom uttag av bredbasiga skatter. Även om det finns kraftigt snedvridande inslag i det svenska skattesystemet är det mest remarkabla i internationell jämförelse den extremt höga beskattningen av människor med vanliga och låga inkomster. När uppemot två tredjedelar av de svenska hushållens arbetsinkomster går till stat och kommun i form av olika skatter och lagstadgade avgifter räcker i de flesta fall återstoden inte till för att täcka de löpande kostnaderna. När skattesystemet inte är utformat så att hänsyn tas till den försörjningsbörda som följer med barn krävs därför barnbidrag. För att människor med vanliga inkomster skall ha råd att bo i bostäder som producerats utgår omfattande räntesubventioner, som i sin tur bidragit till kraftigt ökade produktionskostnader. Det har varit en starkt bidragande orsak till de statsfinansiella problemen. Hushåll med förhållandevis låga inkomster och barn behöver ofta bostadsbidrag, som trappas av med stigande inkomst och därför bidrar till det som brukar kallas fattigdomsfällan. Förutom behov av rent ekonomiskt stöd för att klara de löpande kostnaderna medför de höga skattekostnaderna att det krävs omfattande subventioner av bland annat vård och omsorg. De flesta barnfamiljer har exempelvis inte råd att själva välja och finansiera sin barnomsorg. Om skatterna vore lägre skulle omvänt behovet av bidrag och offentliga subventioner minska. Det höga svenska skatteuttaget medför stora sociala problem. Det tar sig indirekt uttryck i att en svag ekonomisk utveckling och en hög arbetslöshet gör att många saknar arbete att försörja sig på och att reallöneutvecklingen för dem som har ett arbete blir svag. Men de höga skatterna får också stora direkta negativa konsekvenser för enskilda och familjer. Tillvaron blir otrygg för alla dem som tvingas till en tillvaro där varje krona går till att täcka nödvändiga utgifter och inkomsten ofta ändå inte räcker till. Socialbidragsberoendet ökar och allt fler lever på marginaler där en oförutsedd större utgift kan innebära en katastrof. Till skillnad från äldre tider har dagens otrygghet ett element av hopplöshet som gör den särskilt socialt stötande. När individer och familjer är hänvisade till bidrag för sin vardagsförsörjning saknar de en reell möjlighet att själva förbättra sin situation. En ökad egen insats omöjliggörs för många av att man saknar arbete och, om man har ett arbete, av att marginaleffekterna av en ökad arbetsinsats ofta är närmast konfiskatoriska. Beslut i politiska församlingar angående lägre ersättningsnivåer eller indragna bidrag blir mer betydelsefulla för familjens ekonomiska situation än hårdare arbete, nya och bättre kunskaper eller bättre hushållning. För den som dessutom har det offentliga som arbetsgivare är beroendet av politiska beslut nästan totalt. I exempelvis vissa vårdyrken är situationen extrem eftersom kommunen eller ofta är den enda arbetsgivare som finns. är ett samhälle där de viktigaste besluten för många familjer inte fattas vid det egna köksbordet utan i riksdag och kommunfullmäktige. De höga skatterna försätter tillsammans med dessa övriga faktorer människor i situationer där de inte har möjlighet till kontroll över den egna vardagen. En sådan kontroll borde emellertid vara den viktigaste källan till trygghet för den enskilde och för familjer. Att veta att man har en kompetens som är möjlig att avsätta på en fungerande arbetsmarknad, att ha ett eget sparande som går att utnyttja om det händer något oförutsett och, vilket kanske är viktigast, att ha en inkomst som man kan försörja sig på måste vara viktigare för tryggheten än bidragssystem eller socialförsäkringar. Mycket tyder också på att möjligheterna att kunna forma den egna vardagen kommer att bli viktigare. I ett samhälle som blir allt mer rörligt, där det inte är rimligt att anta att man kommer att ha samma arbetsgivare eller ens samma yrke under hela livet och där möjligheterna till individualisering av arbetslivet är stora, kommer kraven på individuell flexibilitet att bli allt större. Att kunna ha ett stort självbestämmande blir viktigare när förutsättningar och möjligheter snabbt förändras. Att på grund av mycket höga skatter vara beroende av stela och byråkratiska bidragssystem kommer därmed att bli ett större problem för individens möjligheter till utveckling. Att sänka det totala skatteuttaget är därför nödvändigt för att skattesystemet skall bli rättvist, socialt rimligt och fungera i den snabbt föränderliga värld som ligger . utgör skatt, inte boende eller mat, den avgörande utgiften för de flesta hushåll. Det är inte rimligt. Skattesystemet får inte stjälpa människors möjligheter till försörjning. Följande exempel belyser den skattebörda som direkt belastar vanliga hushåll i . Familjen består av två vuxna och två barn. Mannen arbetar som metallarbetare och har en månadsinkomst på , vilket är en genomsnittlig lön för heltidsarbetande, manliga LO-medlemmar. Kvinnan är kommunalanställd och arbetar trekvartstid. Ungefär hälften av kvinnorna inom LO arbetar deltid, och det vanligaste är att deltiden är . En genomsnittlig normallön för kvinnor som arbetar heltid är inom LO , vilket ger vid trekvarts tjänst. Familjen bor i en villa med taxeringsvärdet (varav tomtvärde ), vilket är ett genomsnitt av taxeringsvärdena i landet i dess helhet och i . Exemplet visar att den totala lönekostnaden (inklusive löneskatter) för kvinnan och mannen är , men att familjen endast har , , kvar av sin arbetsersättning efter skatt. Löne- och inkomstskatter (kr/år) Arbetsgivarens kostnad (hela lönen) - Arbetsgivaravgifter (löneskatter) - Inkomstskatter och egenavgifter Familjens skattebörda (kr/år) - Inkomstskatter och egenavgifter2 - Moms och andra varuskatter3 = Återstår efter skatt Familjens skattekostnader i procent av den totala arbetsersättningen Familjen består av en ensamstående kvinna med ett barn. Kvinnan arbetar heltid som affärsbiträde och har en månadsinkomst på . Familjen bor i en hyreslägenhet på 75 m². Exemplet visar att kvinnans totala arbetsersättning (inkl. löneskatter) uppgår till , men att familjen endast har , , kvar av arbetsersättningen efter skatt. Familjens skattebörda (kr/år) - Inkomstskatter och egenavgifter - Moms och andra varuskatter = Återstår efter skatt Familjens skattekostnader i procent av den totala arbetsersättningen Höga marginaleffekter är inte enbart något som drabbar människor i de högre inkomstskikten. Ett minst lika allvarligt problem är att låg- och medelinkomsttagare kan drabbas av marginaleffekter på upp emot på grund av skatte- och bidragssystemens utformning. Barnfamiljer med låga eller medelstora inkomster är beroende av offentliga bidrag och subventioner som på olika sätt är inkomstrelaterade och därför bidrar till de höga marginaleffekterna. I förlängningen utgör bidragsberoendet i kombination med skattesystemet en farlig fattigdomsfälla som människor svårligen kan ta sig ur, vilket bidrar till att befästa sociala skillnader i samhället.