mot · GK02Sf25 · 1997-04-03 00:00:00 — med anledning av prop. InledningFrågan om vilket land som skall vara ansvarigt för att prövaen ansökning om asyl kan vara en fråga om liv eller död fören människa på flykt. , somundertecknades av EU:s dåvarande medlemsstater i Dublinden , är avsedd att reglera denna fråga iförhållandet inbördes mellan medlemsstaterna.Huvudprincipen enligt konventionen skall vara att denmedlemsstat där sökanden först rest in eller haruppehållstillstånd eller visering eller där sökanden har visstslag av familjeanknytning skall vara ansvarig för prövningenav en asylansökan även om den gjorts i en annanmedlemsstat.Sverige har genom sin anslutning till Europeiska unionen förbundit sig attansluta sig till . har utfäst sig att följaresultatet av folkomröstningen om EU-medlemskap. Vänsterpartietanser emellertid konventionen vara behäftad med så allvarliga brister och iflera fall stå i konflikt med av ingångna konventioner att riksdagendärför bör avslå förslaget att godkänna konventionen.Konventionens allvarligastebristerOlika tillämpning avflyktingkonventionen och komplett-erande regler om skydd utöverflyktingkonventionen i EU:s medlems-stater gör att konventionen haltarDen underliggande förutsättningen för Dublinkonventionenär antagandet att en asylansökning leder till samma beslut ialla medlemsstater. Alla vet att så inte alls är fallet. Det fårhär räcka med att peka på EU:s gemensamma position omtolkningen av flyktingbegreppet och de divergerandeåsikterna mellan staterna hur förföljelse från inte statligaförföljare skall betraktas. Ett exempel: En kvinnlig journalisti tvingas fly. Hennes liv är hotat av , en väpnadfundamentalistisk rörelse som mördar bl a de kvinnor somframhärdar i att vara yrkesverksamma. Hon beslutar att flytill för att söka asyl. Det går inget direktflyg frånAlger till , hon tvingas därför flyga via ochdär byta plan. Hon anländer till och måste korsa Parisför att nå de varifrån Stockholmsplanet avgår.Invandrarverket i konstaterar att ansvaret förprövningen av asylansökningen enligt artikel 7 iDublinkonventionen åligger som det land som haransvaret för inresekontrollen i detta fall och beslutar omavvisning till . I Frankrike konstaterarinvandringsmyndigheterna att den risk för förföljelse som äraktuell inte härrör från staten utan privata förföljare. StatenAlgeriet försöker tvärtom efter bästa förmåga ge skydd motde islamska fundamentalisterna. Den kvinnliga journalistenåtersänds därför till och blir mördad avfundamentalisterna.Nu kan det i och för sig invändas mot ovanstående exempel att det iutlänningslagen stadgas att en förutsättning för avvisning till en annan EU-stat är att den asylsökande där är skyddad mot att sändas till hemlandet. Detär mycket tveksamt om den regeln är tillräcklig för att bromsa den logiksystemet bygger på. Och spåren förskräcker, avvisningar från till s.k.säkra asylländer utanför EU, som inte alls varit säkra har förekommit mycketfrekvent.Det är med andra ord fullständigt bakvänt att inleda samarbetet påflyktingområdet med en konvention om hur ärendena skall fördelas mellanstaterna. En diskussion om reglerna om skydd och även deras tillämpning ifull överensstämmelse med staternas internationella förpliktelser måsterimligen utgöra första fasen i samarbetet. ökar riskernaför att EU:s medlemsstater kommer att bryta mot FN:s flyktingkonventionännu oftare än hittills.Ojämnare fördelning av deasylsökande mellan EU:s medlems-stater. Inbyggd logik som leder tillhögre murar runt EU för att stängaute flyktingarDen viktigaste faktorn för fördelningen av asylsökandemellan staterna blir utan tvivel ansvaret för den stat därinresan till EU-territorium ägt rum. Detta leder till att bördanflyttas till de stater som gränsar till tredje land och de statersom har stora internationella hamnar eller flygplatser. Dessastater, som riskerar att ensamma få ta emot alla asylsökandeeftersom de inte kan resa vidare, kommer naturligtvis attsöka värja sig genom att bygga murarna mot utanförståendeländer ännu högre.Flyktingarna skall lämpas över på "första asylländer"Efter undertecknandet av harmedlemsstaterna antagit en resolution om harmoniseradtillämpning av första asyllandsprincipen.Dublinkonventionen skall gälla bara om det inte går attskicka en asylsökande till ett första asylland utanför EU.Utvecklandet av denna "första asyllandspolitik" tycks hasom ändamål att lasta över de administrativa och ekonomiskabördorna för flyktingmottagandet på i första hand de nya,ekonomiskt och politiskt instabila demokratierna i Öst- ochCentraleuropa.Konsekvenserna blir för det första en försämring av nivån på skyddet för deasylsökande eftersom de resurser som de till EU angränsande staterna har ärmer begränsade. För det andra undermineras EU:s ansträngningar att främjarespekten för mänskliga rättigheter i andra länder. Om de rika EU-staterna ärovilliga att skydda asylsökande, hur skall man då kunna förvänta sig attländerna i Öst - och som just håller på att inleda en utvecklingav skyddet för mänskliga rättigheter, skall gå före i värnandet av mänskligarättigheter?Dataskyddet är otillräckligtEtt omfattande utbyte av data om de asylsökande kan ägarum enligt . En medlemsstat är skyldigatt på begäran delge en annan medlemsstat en radpersonuppgifter i ett asylärende. Om den asylsökandemedger det får även uppgifter om grunderna för enasylansökning lämnas ut. Det är naturligtvis en illusion atttro att den asylsökande har en reell möjlighet att fatta ettannat beslut än att medge utlämnande av uppgifterna.Konventionen stadgar att utbytet av data måste ske mellan utseddamyndigheter, men innehåller inga regler om vilka myndigheter som får utses.Det finns ingen tidsbegränsning hur länge uppgifterna får bevaras. Den statsom lämnar ut datauppgifter har ingen kontroll över hur uppgifterna kommeratt användas eller hanteras. Det är den mottagande statens nationellalagstiftning som skall tillämpas. Den person som de utlämnade uppgifternagäller har en teoretisk rätt att få felaktig information utplånad eller rättad,detfinns emellertid ingen mekanism som reglerar hur detta skulle gå till.Strasbourgkonventionen om skydd för enskilda personer vid automatiskdatabehandling av personuppgifter skjuts åt sidan i konventionens artikel 15punkt 12. Bara om en medlemsstat önskar datorisera uppgifter omasylsökande som skall lämnas ut ställs villkoret att staten har antagit enlagstiftning som överensstämmer med principerna i Strasbourgkonventionen.Lagstiftningen behöver alltså inte stå i överensstämmelse med självakonventionen. Det finns inte heller någon skyldighet att följa konventioneneller att ha ratificerat konventionen.Konflikt mellan Dublinkonventionenoch artikel 3 i Europakonventionenom mänskliga rättigheterArtikel 3 i om mänskliga rättigheter gerrätt till skydd mot tortyr eller omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning och även mot en avvisning tillett land där det finns en tydlig risk för en sådan behandling.Denna artikel ger i viktiga avseenden ett mer omfattandeskydd än . Samma sak gäller FN:skonvention mot tortyr. saknar varjehänvisning till de två nämnda konventionerna trots det närasambandet. Tillämpningen av kommeratt halta svårt eftersom två konventioner av avgörandebetydelse i dessa sammanhang inte kommer att beaktas.Konflikt mellan Dublinkonventionenoch artikel 8 i Europakonventionenom mänskliga rättigheterArtikel 8 i om mänskliga rättigheterkräver respekt för familjelivet. Det innebär bl.a. visst skyddmot att familjen splittras på flera olika länder.Begränsningen i av överföring av ansvaret förprövning av asylansökningar av familjeåterföreningsskäl till de fall därmaken/makan eller ett barn har erkänts som flykting i en staträcker knappast för att uppfylla kraven i artikel 8. förmänskliga rättigheter har slagit fast att familjeliv som skyddas enligt artikel8inte förutsätter sammanboende och inte heller begränsas till barn yngre än 18år.Man kan också tänka sig fallet där en familj flyr från inbördeskrig elleretnisk rensning och inte kan resa tillsammans eller ens till samma land. Varjefamiljemedlem måste söka asyl i den EU-stat han eller hon först reste in i.Bara om en familjemedlem erkänns som konventionsflykting - något som ärhögst osäkert i fråga om krigsflyktingar - kan alla familjemedlemmar få sinaansökningar prövade i samma stat. Bortsett från detta sällsynta undantagsfallkommer familjen att splittras - inte bara under asylförfarandet som normalttar och inte sällan så som - utan också däreftereftersom det inte heller då finns några regler om familjeåterförening.Konflikt mellan Dublinkonventionenoch artikel 13 i Europakonventionenom mänskliga rättigheterI saknas effektivt rättsmedel för densom vill klaga på utlämnande av personliga uppgifter ienlighet med artikel 15. Ett skydd för sådana uppgifter finnsi artikel 8 i om mänskliga rättigheter,skyddet för privatlivet. Då måste det finnas ett effektivträttsmedel, artikel 13 i samma konvention, men det finns intei . Det kan också vara så att en personsökt asyl i ett land och åberopar artikel 3 iEuropakonventionen om mänskliga rättigheter. I det landetfinns ett effektivt rättsmedel mot ett avvisningsbeslut, menprövningen förs över till ett land där det inte finns någotsådant rättsmedel eller i vart fall inte ett effektivt sådanteftersom det saknar suspensiv effekt, dvs. avvisningen kangenomföras utan hinder av överklagandet. I en sådansituation blir förpliktelserna i artikel 13 aktuella.Konflikt mellan Dublinkonventionenoch artikel 14 i FN:s universelladeklaration om de mänskligarättigheternaArtikel 14 i FN:s universella deklaration om de mänskligarättigheterna punkt 1 lyder: "har rätt att i andra ländersöka och åtnjuta från förföljelse." Denna rätt att sökaasyl innebär inte nödvändigtvis en rätt att få asyl, mendäremot en rätt att få en korrekt prövning av en oberoendemyndighet. Frånvaron av garantier i fören sådan prövning i förening med bestämmelserna omöverförande av ansvaret för att pröva en asylansökning till enannan stat gör att tillämpningen av konventionen kan kommaatt strida mot FN:s universella förklaring om de mänskligarättigheterna.Avsaknad av regler om rättsskydd förden enskildeTrots att innehåller detaljerade reglerom enskilda individers öde saknas regler om rättsligt skyddför individen. Individen har inte tillgång till någontvistlösningsmekanism. Detta trots att individen har ettmycket starkt intresse av att få sin rätt till skydd enligtflyktingkonventionen respekterad.Ineffektiv tvistlösningsmekanismmellan konventionsparternaDen enda tvistlösningsmekanismen i konventionen är enkommitté med företrädare för parterna. Kommittén måstevara enhällig i sina beslut utom vad gäller tillfälligtupphävande av konventionen. Det för att kommitténmycket ofta kommer att drabbas av handlingsförlamning.Kommittén avhjälper inte heller bristen på rättslig kontroll avkonventionens tillämpning. Eftersom konventionen handlarom det rättsliga skyddet för flyktingar är detta en mycketallvarlig brist. Dessutom kommer det - i avsaknad av enöverstatlig rättslig kontroll - att utvecklas varierandenationell tolkning av konventionen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår regeringens proposition 1996/97:87Dublinkonventionen.