mot · GK02Ub31 · 1997-06-11 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:141 Högskolans ledning, lärare och organisation InledningDen högre utbildningens och forskningens viktigaste uppgiftär att åstadkomma kunskapsutveckling. Den högreutbildningen och forskningen måste hålla hög internationellklass. Det är bara genom att ligga i frontlinjen inom viktigaoch strategiska områden som intressen fullt ut kantas tillvara.Vår grundläggande utgångspunkt är att kvaliteten i utbildningen och dessresultat är det avgörande. De kvantitativa målsättningarna, oavsett om detgäller antal studieplatser, professorer eller jämställdhetsmål, måste ligga ilinje med de rimliga och nödvändiga krav som vi och omvärlden ställerrörande utbildningens kvalitet och inriktning. Valfrihet och mångfald,kontinuerliga utvärderingar och kvalitetsanalyser är väsentliga medel ochredskap i strävan att uppnå detta övergripande mål.Universitetens och högskolornas organisation måste utmärkas av ökadflexibilitet. En förändrad organisation inom högre utbildning och forskningbör syfta till att lyfta fram både studenternas berättigade krav på ökatinflytande över sina egna studier och handledning av professorer och övrigadisputerade lärare, som ett kreativt, tolerant och flexibeltforskningsklimat måste främjas. I ett sådant klimat uppmuntras alla individeratt utnyttja sin kompetens och att använda sin arbetstid på olika sätt. Det ärviktigt att studenterna under sin grundutbildning i undervisningen får mötavälmeriterade forskare.Regeringens proposition om högskolans ledning, lärare och organisationinnehåller förslag till vad som avses vara förbättringar. Konsekvensernagällande flertalet av förslagen innebär dock det motsatta. Det beror på attregeringen anlägger ett felaktigt perspektiv i sina förslag. Tonvikt ligger påatt i kvantitativa termer kraftigt öka antalet professorer och lektorer,iställetför att möjliggöra en kvalitativ utveckling, ett kreativt forskningsklimat sominbjuder till internationellt samarbete, ökad flexibilitet och större inflytandeför studenterna.Regeringen har också struntat i att analysera konsekvenserna av sinaförslag. Den har lagt ett förslag om en fördubbling av antalet professorermen, bekvämt nog, glömt bort att finansiera tjänsterna.Det behövs en ökadrörlighet inom universitetenoch högskolornaDet är angeläget att statens övergripande regler förhögskolornas organisation och resursfördelning är såutformade att de främjar mångfald. Regeringens politikkommer dessvärre att leda till motsatsen. Att ha somövergripande idé att sprida ut forskningsresurser riskerar attleda till ett sämre resultat än om regeringen valt attkoncentrera forskningsresurser till ett antal universitet ochhögskolor. Detta gäller såväl kvaliteten som antaletdisputerade. Omfattande utvärderingar utförda av forskningsråd talar sitt tydliga språk. Ettutmärkande drag hos framgångsrika forskningsinstitutioner iUSA är att de är stora. Kännetecknande för det amerikanskautbildningsväsendet är dessutom dess rörlighet. Det normalaförfarandet är att en persons grundutbildning,forskarutbildning och första tjänst sker vid olika universitet.I stannar man ofta vid sin ursprungliga institution.Detta medför förstelning, brist på nytänkande och till ettklimat som försvårar ett sunt utbyte av forskare ochprofessorer mellan olika universitet och högskolor.Vi förordar en utveckling där studenters och forskares rörlighet främjas.Att påbörja forskarutbildning vid de mindre högskolorna i syfte att dessaskall producera sina egna lärare är feltänkt. Resurser till forskarutbildningskall koncentreras syftande till att uppnå en hög kvalitet. Forskarutbildningbör inte anordnas vid fler lärosäten än att hög kvalitet kan garanteras. Mindrehögskolor kan bedriva forskning - men resurserna bör användas inom denberörda högskolans prioriterade forskningsområde och i samverkan med detlokala och regionala näringslivet. De regionala högskolornas särarter skallprofileras och utvecklas.Lärarbristen är ett faktum -vad gör regeringen?Det är välkänt bland alla inblandade och berörda iuniversitets- och högskolevärlden att det råder brist påkompetenta disputerade lärare och framtiden ser inte ljusareut. Detta illustreras av att harantalet studenter ökat medan antalet lärareenbart ökat . fanns det cirka 24 000 lärareoch 125 000 studenter jämfört med då det fanns cirka30 000 lärare och 215 000 studenter. Lärarbristen är ettfaktum och den är ett allvarligt hot mot utbildningenslångsiktiga kvalitet. Vad gör regeringen? Vilka åtgärderavser regeringen att vidta för att lösa detta uppenbaraproblem?Regeringen är, som i så många andra avseenden, handfallen och villrådig.Regeringen, med utbildningsminister i spetsen, avser nämligen attlocka pensionerade universitetslärare att göra comeback. Regeringen pekarvidare på möjligheten att rekrytera lärare utomlands vilket, med nuvarandelöneläge och skattetryck, förefaller vara en god men orealistisk föresats.Regeringen menar vidare att en storsatsning på de mindre och medelstorahögskolorna snabbt kommer att resultera i ett stort antal unga lovandedisputerade forskare som kan tänkas vara intresserade av att stanna på enmindre ort anställda som universitetslärare.Mot denna bakgrund framträder bilden av en regering som inte förstårvidden av problemet med lärarbrist på landets universitet och högskolor.Detta intryck förstärks när vi tar del av regeringens förslag avseendeundervisningsskyldighet för professorerna. Den rådande lärarbristen kan inteoch får inte åtgärdas genom att "göra om landets professorer till lektorer"med en alltför stor undervisningsskyldighet.Regeringen föreslår att en högskola inte längre skall behöva ha tillståndfrån för att anställa professorer. Detta förslag avvisar vi medbestämdhet. Professorstiteln skall inte degraderas. Kvalitet och kompetens ärnyckelorden. Antal inrättade professorstjänster får inte användas som ettlättvindigt konkurrensmedel. Professorernas främsta uppgift är att forska ochundervisa och därmed bidra till, den för så avgörande uppgiften, attbättra på vår kunskapsutveckling. De har i det sammanhanget entidskrävande och viktig uppgift att söka anslag till olika forskningsprojektoch knyta intressanta internationella kontakter som kan medföra att flerforskare i blir involverade i internationella forskningsprojekt.Regeringen anser att tillsvidareanställning bör vara den normalaanställningsformen inom universitet och högskolor. Detta är en aningförvånande med tanke på att utvecklingen, både utomlands och i , rörsig i riktning mot fler projekt- anställningar och andra tidsbegränsadeanställningsformer. Den misstanke som lätt dyker upp är att regeringen villinföra en anställningsmodell som kan karakteriseras som enkonjunkturpolicy istället för en kompetenspolicy. Detta eftersom regeringenanför att "...om ett långvarigt behov av lärare inom ett ämnesområde kanförutses, är det enligt regeringens mening rimligt att fler läraretillsvidareanställs. Högskolorna bör således sträva efter att öka antalet läraremed tillsvidareanställning".Vi anser att tjänsterna vid landets universitet och högskolor i första handskall vara tidsbegränsade. Ett vanligt arbetssätt inom den akademiska världenär att arbeta i olika forskningsprojekt som i hög gradkan variera från projekt till projekt. Utgångspunkten bör därför vara attorganisationen präglas av flexibilitet och rörlighet. (Se vidare 8.2 nedan. )Ökat studentinflytandebehövsDet behövs ett ökat studentinflytande framförallt iplanerings- och genomförandefasen inom både grund- ochforskarutbildningen. Organisationen inom högskola ochuniversitet påverkar i allra högsta grad studenternasmöjlighet att ta ansvar för och utforma sin egen utbildning. Iregeringens proposition om högskolans ledning, lärare ochorganisation saknas det perspektivet.Den enskilde studentens förmåga att lära och utvecklas är på ett avgörandesätt beroende av om han eller hon får ta ansvar för sitt eget lärande. Attstudenterna själva planerar och ansvarar för sina studier är en lovande ochbra början. Lärarna skall i detta sammanhang fungera som kompetenta,ämneskunniga och uppdaterade handledare. Lärarna skall vara kunniga ochengagerade pedagoger. Detta förutsätter en reellt förändrad organisations-struktur och ett förändrat arbetssätt inom högskola och universitet.Pedagogisk talang och pedagogisk utveckling måste främjas, uppmuntras ochbelönas.Studenterna skall utvärdera undervisningen och sina egna prestationer somett inslag i den kontinuerliga uppföljningen och utvärderingen avuniversiteten och högskolorna. Detta utgör en naturlig del i bedömningen avundervisningens kvalitet. Studenternas erfarenheter är betydelsefulla förutbildningens fortsatta utveckling. Formerna för utvärdering och omdömenur ett studerandeperspektiv kan variera, men måste utvecklas och tillämpas.Jämställdhet skall främjas -inte kvoteras eller tvingasframRegeringen föreslår att högskolelagen ändras så attjämställdhet i högskolornas verksamhet alltid skall iakttasoch främjas. Detta är ett utmärkt förslag. Vi motsätter ossdäremot med bestämdhet regeringens förslag för att uppnådessa goda mål. Kvotering och bestraffningar i form av frystaanslag är oacceptabla och otidsenliga redskap för att uppnåen i grunden mycket viktig målsättning.Regeringen avser att i kommande budgetproposition ange rekryteringsmålför . Vi förutsätter att regeringens hot om bestraffningari form av frysta anslag inte tas i bruk , om inte annat så avden enkla anledningen att halva perioden redan är avverkad. Vårutgångspunkt är att kompetensen skall avgöra vem som tilldelas enprofessorstjänst. Hot om indragna anslag är upprörande. Är den kvinnligaoch manliga kandidaten lika meriterade bör tjänsten tillfalla detunderrepresenterade könet. Kvotering är fel metod. Kvotering leder till ennedvärdering av professorsyrket och det gynnar ingen. Istället torde detviktigaste vara att debatten om hur kompetens bedöms och värderas fortsätterbland forskare och ansvariga.Målstyrning är ett bra redskap att driva ett förnyelse- och förändringsarbeteframåt. Men målen skall beslutas och läggas fast på rätt nivå iutbildningssystemet. Regeringen anser, uppenbarligen, att den är merkompetent och lämpad att ange kvantitativa mål för jämställdhetsarbetet änlandets universitet och högskolor. Detta är minst sagt en märklig inställning.Kompetensen och detaljkunskaper om personer att anställa, lämpligaforskningsområden och resursfördelning finns i forskarvärlden. Vi utgårdessutom från att där finns ett seriöst intresse för att se till att både mänsochkvinnors kompetens tas tillvara.Fasta och tydliga spelreglerbehövsEtt väl fungerande utbildningsväsende präglas av rörlighetoch dynamik. Regeringens politik leder till motsatsen. Denstatliga forskningspolitikens uppgift är att staka ut denlångsiktiga kursen och lägga fast tydliga spelregler.Fasta och tydliga spelregler är ett nödvändigt medel för att kunna uppnå ettutbildnings- och forskningsklimat präglat av rörlighet och konkurrens. Dettai sin tur förutsätter långsiktigt stabila förutsättningar. Fördelningen avresurser till högre utbildning och forskning får inte präglas av ett politisktköpslående. Frågan om särskild myndighetsformför de statliga högskolornaFrågan om särskild myndighetsform för de statligahögskolorna förtjänar att tas på allvar och undersökas vidare.Regeringen anför att genom att införa särskilda regler förhögskolan har riksdag och regering markerat attverksamheten där skiljer sig från annan statlig verksamhet.Detta är exakt vad utredarna hävdar; nämligen att högskolorna på mångasätt särskiljer sig från vad som normalt förknippas med statliga myndigheter.Utredarna anser det motiverat med en egen offentligrättslig form förhögskolan. Utredningen (SOU 1996:21) anser attdet finns starka skäl som talar för en egen offentlig rättslig form för destatliga universiteten och högskolorna.Regeringen å sin sida menar att denna typ av verksamhet måste styras ochkontrolleras av det allmänna. Detta anser vi vara sämre än ett utökatsjälvbestämmande.Frågeställningen är så pass komplicerad att den kräver en fördjupad analys.Att förändra högskolornas myndighetsform kräver möjligen en grundlags-ändring.Inrättandet av nya professurer skallgodkännas av HögskoleverketRegeringen föreslår att en högskola inte längre skall behövatillstånd från för att anställa professorer.Detta förslag kan få långtgående konsekvenser avseende denövergripande forskningspolitiken.Vi anser att en kvalitetssäkring är nödvändig vid tillsättning av nyaprofessorstjänster. bör få uppdraget att granska och bedömaden berörda högskolans kvalitet inom det berörda forsknings- ochutbildningsområdet innan tillstånd kan beviljas.Regeringens förslag är inkonsekvent och ologiskt. Regeringen menar att åena sidan skall en högskola inte längre behöva tillstånd från Högskoleverketför att anställa professorer, å andra sidan kan en högskola som inte äruniversitet inte få ett eller flera vetenskapsområden sig tilldelat innanHögskoleverket beviljat tillstånd. Regeringens uppfattning är tydligen att detstatliga resursfördelningssystemet måste kvalitetssäkras men inte inrättandetav professorsämbeten bland landets högskolor.Fördelning av resurser till forskningoch forskarutbildningVi ställer oss frågande till regeringens fokusering påkvantitet istället för kvalitet rörande, för utveckling,avgörande frågor som högre utbildning och forskning. Det ärav stor vikt att den kvalificerade forskningen och högreutbildningen inte blir föremål för en politik som främstgrundas på regionala eller arbetsmarknadspolitiska skäl.Vi är vidare övertygade om att det krävs en ganska väsentlig volym avduktiga och kreativa forskare vid en forskarutbildnings-verksamheten också skall bli kvalitativt framgångsrik.Det statliga resursfördelningssystemet skall vara resultatkrävande. Detfinns inget hinder för att universitet respektive mindre och medelstorahögskolor har olika styrsystem.Fokus vid tilldelning av ekonomiska och personella resurser skall ligga påkvaliteten, inte kvantiteten. Det krävs koncentration av resurser om destatliga insatserna skall ge resultat. Styrelsen har tillsammans med rektor enviktig uppgift att svara för den interna resursfördelningen och uppföljningenav densamma. Att utvärdera det uppnådda resultatet av de fördeladeresurserna måste vara en prioriterad uppgift för högskolans styrelse ochrektor. Denna utvärdering bör sedan ligga till grund för nästa årsresursfördelning.Ökad fokusering på kvalitet innebär inte att mindre och medelstorahögskolor sätts åt sidan. På många håll uppnås goda resultat vilket bl. a.redovisas i aktuella rapporter. Men höga kvalitetskrav innebär att forskningvid mindre enheter måste koncentreras till ett eller flera begränsadeforskningsfält. Att utveckla högskolornas speciella profil är en huvuduppgiftför både det enskilda lärosätet och det statliga resursfördelningssystemet.Högskolans ledning - enklar ansvarsfördelning ärnödvändigHögskolans ledning skall kännetecknas av professionalismoch engagemang, sakkunskap och god överblick. Högskolansledning måste kunna utöva ett starkt ledarskap präglat av storlyhördhet.En klar och tydlig ansvarsfördelning av arbetsuppgifterna inom styrelsenär nödvändig. Vi instämmer i att styrelsens ansvar bör förtydligas. Styrelsenför högskolan har det yttersta ansvaret för verksamheten. Det får inteföreligga några oklarheter vad avser styrelsernas roll och uppdrag.Styrelsen skall ha tydligaarbetsuppgifter och fullt ansvarHögskolans styrelse skall vara självständig och aktiv.Styrelsens huvuduppgifter bör vara att ansvara för delångsiktiga frågorna. Styrelsen skall vara professionell och hasom huvuduppgift att medverka till att kreativa forsknings-och utbildningsmiljöer skapas.Styrelsen bör kunna vara en aktiv pådrivare gällande det nödvändiga ochstrategiskt viktiga tvärvetenskapliga samarbetet. Styrelsen bör inte hahuvudansvar för den dagliga verksamheten. Det är rektors uppgift. bör näringslivet vara representerat. Högskolans styrelsehar en prioriterad uppgift att tillsammans med rektor arbeta aktivt med attknyta samman universitetens och högskolornas verksamhet med detomgivande samhället.Styrelsen och ordföranden skall utses efter samråd med den berördahögskolan eller universitetet.Rektor är självskrivenstyrelseledamot och föredragandeHögskolans rektor skall vara självskriven ledamot avstyrelsen och föredragande. Högskolans rektor bör utses avstyrelsen efter det att lärarnas, elevernas och övrigaanställdas synpunkter inlämnats. Att låta styrelsen utse rektorskulle renodla dennes förhållande till styrelsen.Stor frihet bör råda för hur de olika lärosätena tar fram sina kandidater tillbefattningen som rektor. Ordningen med en valförsamling för att på så sättförankra ett förslag till ny rektor skall kunna behållas vid de aktuellalärosätena. Vi anser dock att pedagogiska meriter bör vägas in på etttydligare sätt än i dag.Rektorns huvudsakliga uppgift bör vara att ansvara för den löpandeverksamheten. Rektor är högskolans chef. Rektorn bör läggamindre tid på administration och mer av sin tid på att utveckla den högreutbildningen och forskningens kvalitet vid det egna lärosätet.Ordföranden skall vara externHögskolornas ordförande skall utses av regeringen.Ordföranden skall vara en extern person som inte är anställdvid den berörda högskolan. Regeringen bör inte kunna utseen aktiv politiker eller politiskt tillsatt tjänsteman tillordförande i styrelsen. Att partipolitisera detta viktigauppdrag vore förödande för verksamheten.En extern ordförande i högskolans styrelse kan tillföra stor kunskap,erfarenhet, kontakter och perspektiv som kan vara nyttiga för högskolansverksamhet. Att göra åtskillnad på uppdragen som rektor respektiveordförande leder till en tydligare rollfördelning. Detta är bra. Det är, enligthögskolelagen, styrelsen som har det övergripande ansvaret öververksamheten. Det är därför naturligt att ordföranden leder styrelsenssammanträden.Lärarna i högskolanDen stora bristen på lärare inom landets universitet ochhögskolor måste åtgärdas. behöver fler disputeradelärare. Vid de mindre och medelstora högskolorna har endasten fjärdedel av lärarna disputerat. Att skapa förutsättningarför god lärarförsörjning måste vara en huvuduppgift förregering och riksdag.Det behövs fler "riktiga"professorstjänsterDet behövs fler professorer. Vi motsätter oss inte regeringensambition att öka antalet professurer, men det får inte bli ettsjälvändamål. Professorsuppgifter medför en förskjutning åtmer forskningsverksamhet och mindre undervisning än attverka som lektor.Professorstjänsterna måste präglas av en rimlig arbetsbelastning avseendeexempelvis omfattningen av undervisningsskyldighet och kontra professorer-nas möjligheter att bedriva långsiktig forskning. Regeringens förslag attompröva nu gällande kollektivavtal för professorernas undervisnings-skyldighet får inte syfta till att de skall tvingas ha en undervisningsbördaliknande lektorernas.Regeringens förslag att avskaffa de s k sabbatsterminerna motsätter vi ossmed bestämdhet. "Regeln om professorers utrymme för återkommande,längre sammanhängande perioder för forskning eller sammanhängandekonstnärligt utvecklingsarbete bör utgå ur högskoleförordningen" heter det ipropositionen.Det verkar uppenbarligen som regeringen har tänkt sig att delvis lösaproblemet med lärarbrist genom att tvinga professorerna till en betydligtstörre undervisningsskyldighet. Detta är en oacceptabel lösning avlärarbristen inom den högre utbildningen. Högskolan behöver mer avflexibilitet och långsiktigt forskningsarbete, inte mindre. Studenternabehöver redan tidigt i sin grundutbildning möta välrenommerade professorer,men precis som alltid är kvalitet viktigare än kvantitet.Regeringens förslag om en fördubbling av antalet professorer på kort tidsaknar all realism. Regeringen har, bekvämt nog, glömt bort att en utökningav antalet professorer måste finansieras. Professorer utan de förprofessorerna nödvändiga ekonomiska och personella resurserna är enomöjlighet. Hur skall de utan dessa elementära förutsättningar kunna arbetaeffektivt? En förbisedd effekt blir med automatik att antalet nyanställdalektorer måste öka ytterligare. Regeringen verkar dessutom bortse från attden lagt ut ett besparingskrav på i universitetens fall cirka 100 miljonerkronor. Ekvationen går inte ihop. Fler professorstjänster är ett mycket braförslag, men de måste finansieras fullt.Professorsförordnandet skall varatidsbegränsatProfessorsförordnandet bör vara tidsbegränsat till en förstaperiod . Detta bör ses som en kvalitetssäkring. Alladuktiga docentkompetenta forskare blir inte fullgodaprofessorer. Att få ett förordnande på livstid utankvalitetsuppföljning av hur individen i fråga fungerar på denberörda tjänsten är otidsenligt.När den första perioden fullföljts bör professorn kunna ansökaom ett livstidsförordnande, varvid en ny bedömning av vederbörandeskvalifikationer måste göras.En verksam professor skall vara aktiv både inom forskning ochundervisning. Men att forska bör i "normalfallet" vara professorernashuvuduppgift. Varje professor bör emellertid ta aktiv del i undervisningen inågon utsträckning. Frågan om professorstjänsternas exakta innehåll måstehanteras av respektive lärosätes ledning. Det innebär dessutom att de förindividerna och helheten viktiga avvägningarna kan göras. Pedagogiskameriter och pedagogiskt engagemang ska belönas och uppmuntras.Vi känner tveksamhet inför förslaget att avskaffa befordringstitelnbiträdande professor. Dessa tjänster fyller en viktig funktion bl a vad gällerbefordringsmöjligheter och behovet av olika karriärvägar. Frågan är om intebehovet av biträdande professorer borde kunna avgöras av högskolornasjälva.Det behövs fler disputerade lärareOm skall ligga i frontlinjen inom forskning ochhögre utbildning måste antalet disputerade öka kraftigt. Dettagäller inte minst antalet disputerade som arbetar vid demindre och medelstora högskolorna.Det råder en uppenbar lärarbrist inom högskolan. Detta är ett stortproblem. Men ett minst lika allvarligt problem är att antalet disputeradelärare är alldeles för lågt i förhållande både till det totala antalet lärareochantalet studenter. Andelen disputerade lärare varierar mycket kraftigt mellanolika lärosäten och olika ämnen. Vi kan konstatera att knappt hälften avhögskolornas och universitetens lärare har disputerat. Vid de mindre ochmedelstora högskolorna är motsvarande andel cirka 23 %.En allvarlig följd av denna situation är att konkurrensen om välmeriteradelärare att anställa vid de mindre och medelstora högskolorna är hård.Högskolorna och ortens gymnasieskolor kommer att konkurrera om ettbegränsat antal lärare.Gymnasieskolorna är, precis som landets högskolor, i akut behov avforskarutbildade lärare. har det skett en betydandeminskning av antalet. Den långsiktiga trenden är också nedåtgående.Vi ser allvarligt på de effekter det får för gymnasieutbildningens kvalitetoch därmed förkunskaperna hos blivande högskolestuderande. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att avslår regeringens förslag till lag om ändring ihögskolelagen (1992:1434) i enlighet med vad som anförts i motionen,2. att avslår regeringens förslag om att en tillsvidareanställdlektor som är behörig att anställas som professor skall anställas somprofessor i enlighet med vad som anförts i motionen,3. att avslår regeringens förslag om att en högskola inte längreskall behöva tillstånd för att anställa professorer i enlighetmed vad som anförts i motionen,4. att avslår regeringens förslag om principerna för uppställandeav rekryteringsmål för professorer i enlighet med vad som anförts imotionen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att forskarutbildning inte bör anordnas vid fler lärosäten än att enhög kvalitet kan garanteras,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att tjänster som professor, biträdande professor, lektor,forskarassistent och adjunkt, i första hand bör vara tidsbegränsade,7.