mot · GL02Sf305 · 1997-10-06 00:00:00 — Med undantag av garantinivån, de speciella pensionsrätterna för barnår, värnplikt och högre studier och straffavgiften för dem med inkomster över förmånstaket gäller att varje inbetald avgiftskrona är lika mycket värd. För dem med längre utbildning och/eller brantare löneutveckling än genomsnittet är detta en försämring jämfört med nuvarande regler. Med ovan nämnda undantag kommer alla att få samma andel av sin genomsnittliga årsinkomst i årlig pension, men många av dem som har haft en högre årsinkomst av yrkeslivet än sin genomsnittliga kommer att vilja komplettera de allmänna pensionerna och avtalspensionerna med privata försäkringar. Pensionsreformen leder därför sannolikt för dessa grupper till ökat intresse för privata kompletteringar. Det hade därför varit naturligt att förbättra möjligheterna att utjämna inkomsterna över livet genom att öka avdragsmöjligheterna för avsättningar till privata försäkringar. Istället har två av partierna bakom pensionsreformen Socialdemokraterna och valt att göra tvärtom! halverades avdragsrätten från 1 basbelopp till 0,5 basbelopp. För dem som kommer sent ut i arbetslivet och har hyggliga årsinkomster blir det avsevärt svårare och ibland omöjligt att genom frivilliga pensionsförsäkringar åstadkomma en sammanlagd årlig pension som står i en rimlig relation till årslönen . Vi har gått emot denna försämring av möjligheterna att utjämna inkomsterna över livet och i röstat för ett bibehållande av avdragsrätten upp till 1 basbelopp. Det finns enligt vår mening anledning att öka denna möjlighet i och med det nya pensionssystemets successiva ikraftträdande. Vi föreslår att gränsen höjs till ett och ett halvt basbelopp. Eventuellt skulle, för att förhindra extremt höga sammanlagda avdrag över livet, en högsta total gräns för en individs avsättningar kunna införas. Den nya ohälsoförsäkringen skall innefatta ersättning för korta och långa sjukfall inklusive förtidspensionering på grund av sjukdom. Arbetsolycksfallsförsäkringen skall ligga separat vid sidan av sjukförsäkringen. Ohälsoförsäkringen skall ge en ersättningsnivå på av den genomsnittliga inkomsten . För att minska risken för överutnyttjande skall det initialt finnas en kortare karensperiod. Rehabiliteringen skall prioriteras och arbetsgivaren ska ha ett medansvar för rehabilitering av den sjuke eller arbetsskadade. Till stor del har dessa målsättningar uppnåtts i förslaget till ny ohälsoförsäkring. Sjuk- och arbetsskadekommittén har i sitt betänkande (SOU 1996:113) föreslagit en ny ohälsoförsäkring. Försäkringen skall frikopplas från statsbudgeten. Regering och riksdag utformar ramar och ersättningsnivåer. I övrigt skall försäkringen vara fristående och inkomster och utgifter skall harmoniera. Därmed får försäkringen ett större mått av försäkringsmässighet. Det är också nödvändigt att socialförsäkringen tillsammans med enskilda tilläggsförsäkringar och avtalsförsäkringar inte tillåts ge för höga ersättningar förslagsvis inte överstigande av inkomsten. Annars skulle försäkringens självrisk äventyras och mindre tilläggsförsäkringar skulle kunna leda till stora kostnadsökningar i det allmänna systemet. Rehabiliteringen måste bli bättre. Det är ett stort slöseri med mänskliga och ekonomiska resurser när arbetsskadade och konvalescenta människor inte tillräckligt fort kan återta sin plats i produktionen. Mycket mänskligt lidande och stora ekonomiska resurser blir ofta konsekvensen av en bristfällig rehabilitering. Regeringen har tidigare tagit beslut som har förvärrat situationen inom vården och för de arbetshandikappade. I budgeten drog regeringen ned anslagen till rehabilitering och drog in nästan hälften av de s k DAGMAR-pengarna som är en överföring av pengar från försäkringskassorna till landstingen för att förbättra rehabiliteringen av sjuka och för att korta vårdköerna till sjukhusen. Det är humanitärt en mycket olycklig politik som dessutom är kontraproduktiv. Vi vet att de besparingar man gör genom neddragningar för medel till att korta vårdköer och till medel för rehabilitering slår tillbaka längre fram genom längre sjukskrivningsperioder och minskad produktiv förmåga. Från sida har vi istället för regeringens minskningar föreslagit kraftigt ökade anslag till rehabilitering och för att korta vårdköer. Vi har även föreslagit en aktivering av försäkringspengarna i ett riks-FINSAM för att korta vårdköerna. Om detta, se vår sjukvårdspolitiska motion. Betydande insatser måste till för förbättrad arbetsmiljö och arbetsorganisation. I det perspektivet är det bra att försäkringskassorna får en större frihet att sköta rehabiliteringen i samarbete med arbetsgivaren. Detta kommer att möjliggöra för många människor att snabbare än återgå till arbete och få ett mer meningsfullt liv. En reformering av dagens system är välkommen. Detta framstår som mycket önskvärt i synnerhet om man betraktar den avskräckande situation som socialförsäkringarna befann sig i . Då skenade kostnaderna för framförallt arbetsskadeförsäkringen i väg ohejdade. var fondens samlade underskott och den årliga ökningen av underskottet var ca . Om försäkringsreglerna inte hade förändrats hade det samlade underskottet överstigit . Socialdemokratin var handlingsförlamad, sannolikt orsakad av den starka kopplingen till LO. Fyrpartiregeringen ändrade bl a arbetsskadebegreppet och detta mot Socialdemokraternas kraftiga protester, en förändring som den nya socialdemokratiska regeringen nu sent omsider har insett värdet av. Därmed har Arbetsskadefondens underskott successivt kunnat bringas ned. beräknas fondens samlade underskott till knappt 12 miljarder för att ha vänts till ett överskott. Vi förordar att arbetsgivarna i lag åläggs att teckna arbetsskadeförsäkring för arbetsolycksfall. De skall ha friheten att teckna denna försäkring på den privata försäkringsmarknaden. Försäkringen skall också göras primär, d v s överta de kostnader som tidigare låg på sjukförsäkringen vid arbetsolycksfall. Premierna i försäkringen blir då olika beroende på arbetsplatsen antal skador, arbetsmiljö o s v. Detta ger en stimulans till ökning av det förebyggande arbetet på arbetsplatserna. Socialdemokraterna och genomförde en förlängning av sjuklöneperioden, som arbetsgivarna har ansvaret för, . Åtgärden var mycket olycklig. För mindre företag fick den allvarliga konsekvenser. Motståndet mot att anställa blev ännu större. Svårigheterna för personer med något handikapp eller återkommande sjukperioder blev också större. var emot beslutet och ansåg att det borde rivas upp. Sent omsider har regeringen och bestämt sig för att göra så. Det är en om än sen så välkommen tillnyktring. Vi har här inte närmare gått in på tandvårdsförsäkringen och föräldraförsäkringen. Principiellt avviker de något från de övriga försäkringarna. Den förstnämnda genom att inte finansiera inkomstbortfall utan delar av själva vårdkostnaden. Den sistnämnda genom att barnafödande inte kan betraktas som en risk av det slag de övriga försäkringarna hanterar. Vi anser emellertid att de bör finnas kvar och administreras inom ramen för sjukförsäkringen. För föräldraförsäkringen se familjepolitiska motion och för tandvården se sjukvårdspolitiska motion. 10 Den obligatoriska arbetslöshetsförsäkringen anser att arbetslöshetsersättningen bör vara av den arbetslöses inkomstbortfall, beräknat på genomsnittet av de senaste 12 månadernas inkomst. Förmåns- och avgiftstaket bör höjas från nuvarande 5,5 prisbasbelopp till 7,5 lönebasbelopp. Ett gott inkomstskydd av arbetslöshet skapar ökade möjligheter till aktivt arbetssökande och förbättrar därför arbetsmarknadens funktionssätt. Arbetslöshetsersättningen och KAS ska vara omställningsförsäkringar. Deras syfte är att utgöra arbetsmarknadspolitiska trygghetssystem som underlättar för den arbetslöse att finna ny sysselsättning. Därför är ersättningsperioderna formellt begränsade till . I realiteten har dock möjligheten att kvalificera sig för en ny ersättningsperiod genom att delta i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd inneburit att arbetslöshetsförsäkringen och KAS ändrat karaktär till ett permanent kontantstöd vid arbetslöshet. anser att det var bra att Socialdemokraterna gav upp sitt motstånd mot det som ibland kallas en bortre parentes i a-kassan. Vi har i olika sammanhang förespråkat ännu något hårdare regler än dem som regeringen då föreslog. Arbetslöshetsersättningen bör utformas som ett inkomstskydd vid arbetsbyte inte som en permanent försörjningskälla. Vi föreslår att det statliga ansvaret för arbetslöshetsersättningens finansiering minskar och att därmed de försäkrade (a-kassornas medlemmar) får ett större finansieringsansvar. A-kassorna är ett lämpligt instrument för denna förändrade ansvarsfördelning mellan staten och arbetsmarknadens parter. Statsbidraget för a-kassornas utbetalningar bör sänkas utan att förmånerna för de arbetslösa tillåts att försämras. Det innebär då att medlemsavgifterna måste höjas. Det är naturligtvis omöjligt att avgöra vid vilken nivå av egenfinansieringen som sambandet lönehöjningararbetslöshet i den interna fackliga processen blir tillräckligt påtagligt för att lönebildningen ska fungera bättre. Vi har stannat för att föreslå att statsbidraget kanske i ett par steg sänks till av a-kassornas utbetalningar och att egenfinansieringen via avgifter följaktligen ska öka till . För staten innebär detta en besparing på så länge arbetslösheten ligger på dagens nivå en kostnad som flyttas över på de löntagare som har jobb. Vi föreslår att löntagarna kompenseras för detta genom att hela det belopp som staten sparar utnyttjas för en skattesänkning. En sådan skattesänkning kan läggas ut på olika sätt. Det viktiga är att det för den genomsnittlige löntagaren blir en rimlig kompensation för den höjda avgiften. Höjningen av avgifterna till arbetslöshetsförsäkringen kommer att variera mellan kassor inom olika verksamhetsområden beroende på löneläge och arbetslöshetsnivåer. Det innebär att graden av utjämning av kostnaderna för arbetslöshet mellan olika branscher skulle minska. Vi menar att detta i viss utsträckning är önskvärt. bär de arbetslösa i branscher med hög arbetslöshet en orimligt stor del av anpassningsbördan. De som har arbete i dessa branscher bör i något högre grad bidra till finansieringen av den nödvändiga strukturomvandlingen. De varierande medlemsavgifterna i olika kassor skulle också öka incitamenten för arbetssökande att välja expanderande branscher istället för branscher eller yrken med överetablering. En finansiering av det slag som vi föreslår skulle leda till att sambandet mellan löneavtal och avgiften till arbetslösheten blev tydligare. Detta kan illustreras av ett exempel. Handels avtal har kritiserats för att vara så högt att det drev fram ökad arbetslöshet bland handelsanställda. Enligt uppgifter från tvingades detaljhandelsföretagen att dra ned personalen i en omfattning som motsvarar 3 500 till 4 000 heltidstjänster som en följd av avtalet. Om finansieringen av arbetslöshetsersättningen utformats som vi föreslagit skulle medlemsavgiften till a-kassan till följd av den ökade arbetslösheten fått höjas med ca . Med den förändring vi föreslår skulle ansvaret för ökad arbetslöshet på ett påtagligt sätt delas mellan staten och arbetsmarknadens parter. Parternas makt över lönebildningen skulle följas också av ett visst finansiellt ansvar. Fördelningspolitiskt innebär förslaget att de som har jobb via sin arbetslöshetsförsäkring får betala till dem som saknar jobb. liberalerna har länge ansett att arbetslöshetsersättningen ska vara allmän och obligatorisk. Vi ser inga skäl för varför inte alla inkomsttagare, som uppfyller kraven på fast anknytning till arbetsmarknaden, ska ha rätt till en inkomstrelaterad arbetslöshetsersättning. Vi betraktade det som en stor framgång för liberala reformsträvanden då ett sådant system infördes . Tyvärr avskaffades systemet efter regeringsskiftet senare . Det avgörande är att slå fast att även i ett obligatoriskt system kan en betydligt högre försäkringspremieandel än tas ut. Olika tekniska lösningar kan tänkas. Antingen inrättas en statlig kassa vid sidan av de fackliga med en avgiftsnivå som i praktiken blir ett avgiftstak för de fackliga. Eller också får försäkringspremien också i den statliga kassan variera beroende på den försäkrades yrke i praktiken skulle det då för en individ bli ungefär samma avgift i den aktuella fackliga och i den statliga kassan. 11 Gemensamma frågor för de tre försäkringarna Var och en av de tre försäkringarna får en egen styrelse. Reglerna för styrelsernas självständighet bör påminna om det system som införs för . Styrelserna kan väljas av , men ledamöterna bör ej vara riksdagsmän. Ledamöterna bör tillsättas för än mandatperiod, t ex . Förmånsnivåer och avgifter fastställs fortfarande formellt av , men styrelserna ska vara djupt inblandade i beslutsprocessen. Det normala ska vara att styrelsernas förslag till statsmakterna vad gäller förmåner och avgifter godtas. Det är styrelsernas ansvar att bevaka att verksamheten går ihop. Om det finns tecken till betydande avvikelser , så är det styrelsernas ansvar att informera om att det finns risk för större underskott (eller större överskott) samt föreslå åtgärder, ex sänkta förmåner, höjda avgifter eller någon kombination av detta. fattar beslut efter beredning och gärna offentliga hearings etc av socialförsäkringsutskottet hur det befarade underskottet eller överskottet ska hanteras . Styrelsernas förvaltning bör granskas av . Självfallet kan inspektionen inte inskrida mot beslut fattade av , men om styrelserna agerar på sätt som strider mot reglerna eller god försäkringssed måste inspektionen ingripa. De försäkringsmässiga inslagen betalas med avgifter, de fördelningspolitiska inslagen, såsom garantinivån och barnåren i pensionsförsäkringen, med statsbidrag till respektive försäkringar. Alla tre försäkringarna behöver buffertfonder. Om man vill undvika alltför stora buffertfonder så är det nödvändigt att de också får låna, d v s att de får pendla runt ett nollresultat. För pensionsförsäkringen bör det dock inte tillåtas, eftersom en minustrend där är så svår att återhämta. Ingen av fonderna kan rimligen placera i aktier då hela tanken är buffertmässig rätt som det är kan pengarna behövas och då är det inte bra om en massa aktier måste säljas. Fonderna skall inte heller användas för näringspolitiska uppgifter. Pensionsförsäkringen behöver sannolikt fonder som tillåts nå av BNP (motsvarande ) och aldrig tillåtas gå under den andel av pensionsutbetalningarna som överenskommits i pensionsreformen, d v s sex månaders utbetalning. Arbetslöshetsförsäkringen kanske behöver få gå om den tillåts få låna och staten står för de kostnader som uppkommer vid extrema arbetslöshetsnivåer som dagens. Sjukförsäkringen, inkl förtidspensionen, kan komma att kosta ca och borde klara sig på ett utrymme från +5 till -. De storleksmässigt helt dominerande fonderna är som synes de som tillhör pensionsförsäkringen. Enligt pensionsuppgörelsen kommer de huvudsakligen att vara individuella. Det tillkommande fondbehovet är i det perspektivet marginellt. Missbruk av olika slags bidragssystem bör så långt som möjligt minimeras. anslår därför 80 miljoner till försäkringskassorna för kontroll av fusk och överutnyttjande i socialförsäkringssystemen. Vi uppskattar att detta kan resultera i i minskade utgifter på statsbudgeten för förtidspensioner. genomför vi regeländringar syftande till effektivare rehabilitering i förtidspensionssystemet som vi uppskattar leda till en utgiftsminskning på drygt en miljard. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ny socialförsäkringsreform, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om principerna för socialförsäkringarna, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att beivra fusket, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om pensionerna, att beslutar att förkortningen av omställningspensionen från ej längre skall gälla, att beslutar att inkomstprövning av änkepensioner ej skall ske, att beslutar att innehav av fritidsfastighet ej skall beaktas vid fastställandet av rätt till bostadstillägg för pensionärer, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om friår mitt i livet, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att höja avdragsrätten för frivilliga pensionsförsäkringar från nuvarande 0,5 till 1,5 basbelopp,1 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ohälsoförsäkring, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att arbetsgivaren skall åläggas att teckna arbetsskadeförsäkring vid arbetsolycksfall, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en reformerad arbetslöshetsförsäkring,2 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att tillsätta en kommission som utreder förutsättningarna för en bred parlamentarisk överenskommelse om socialförsäkringssystemet, att till utgiftsområde 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom A 2 Efterlevandepension till vuxna för anvisar 1 mer än vad regeringen föreslagit eller således 16 , att med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag anvisar anslagen under utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp enligt följande uppställning: B 2 Allmänna försäkringskassor -1 500 000 1 Yrkande 9 hänvisat till SkU. 2 Yrkande 12 hänvisat till AU.