frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Lagen avser arbetstagare men vid tillämpning av bl a kap 3 ska med arbetstagare likställas den som genomgår utbildning. Detta är ett exempel på kollision mellan olika lagar, dels skollagen som föreskriver skolplikt med motsvarande rätt till utbildning, dels ock arbetsmiljölagen med skyldighet för arbetsgivaren att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förebygga att elever och lärare utsätts för ohälsa eller olycksfall. Trots alla försök att komma till rätta med elevens situation inträffade händelsen , detta hans uppträdande var störande för andra och den fortsatta undervisningen var hotad. Rektor valde då att mot bakgrund av sina skyldigheter enligt arbetsmiljölagen och med hänsyn till andra elever och till lärarna att avstänga eleven för . I nämndens yttrande angavs bl.a. följande. Det inträffade är ett exempel på kollision mellan olika lagar, dels skollagen som föreskriver skolplikt med motsvarande rätt till utbildning, dels ock arbetsmiljölagen med skyldighet för arbetsgivaren att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förebygga att elever och lärare utsätts för ohälsa eller olycksfall. Trots alla försök att komma till rätta med elevens situation inträffade händelsen , detta hans uppträdande var störande för andra och den fortsatta undervisningen var hotad. Rektor valde då att mot bakgrund av sina skyldigheter enligt arbetsmiljölagen och med hänsyn till andra elever och till lärarna att avstänga eleven för . I beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. Enligt 3 kap. 1 § skollagen (1985:1100) har alla skolpliktiga barn en mot skolplikten svarande rätt att få utbildning inom det offentliga skolväsendet. Huvudansvaret för att utbildning meddelas de skolpliktiga barnen åvilar vederbörande kommun. Den kommunala skolstyrelsen har enligt 3 kap. 13 § att tillse att i kommunen bosatta skolpliktiga barn, som inte går i dess grundskola, på annat sätt får föreskriven utbildning. För en elev i , som har behov av särskilt stöd, specialpedagogiska insatser eller individuellt anpassad undervisning, eller som på grund av sjukdom eller andra liknande skäl inte kan delta i vanligt skolarbete, kan den reguljära skolgången helt eller delvis ersättas av eller kompletteras med verksamhet, som anpassas efter elevens individuella behov. Föreskrifter härom finns i bl.a. 10 kap. 3 § skollagen. för den händelse som anmälan avser gällde grundskoleförordningen (1988:655). Denna upphävdes genom SFS 1994:1194 i huvudsak per då nu gällande grundskoleförordning (1994:1194) trädde i kraft. I dåvarande grundskoleförordning 6 kap. 25 § reglerades rektors roll, när en elev gjort sig skyldig till allvarlig eller upprepad förseelse eller olämpligt uppträdande. Rektor skulle i en sådan situation söka utreda orsaken till elevens beteende. Han skulle därefter söka få eleven att bättra sig. Om syftet inte uppnåddes, eller om det fanns särskilda skäl, skulle rektor efter att ha hört elevvårdskonferensen anmäla förhållandet till skolstyrelsen för övervägande om lämplig åtgärd. Motsvarande bestämmelser i nu gällande grundskoleförordning finns i 6 kap. 10 §. gällande skolförordning (SFS 1971: 235) innehöll ett stadgande som gav skolstyrelsen, ej rektor, rätt att under vissa speciella förhållanden avstänga elev helt eller delvis från skolundervisningen. Detta stadgande upphävdes emellertid . finns inte någon på skolförfattningar grundad möjlighet att avstänga en elev från (jfr JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 373). Som stöd för åtgärden att avstänga eleven har i remissvaret åberopats arbetsmiljölagens (1987:1160) bestämmelser. Frågan om lagkonkurrens mellan arbetsmiljölagen och annan lagstiftning har varit föremål för ställningstagande av JO. Motstående lagar var i de fallen socialtjänstlagen (1980:620) och lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 213 och s. 253). I det förstnämnda beslutet angående socialtjänstlagen anförde JO bl.a. följande (s. 215). Jag har i ett tidigare ärende (s. 253 f.) prövat om det råder en konflikt mellan å ena sidan arbetsmiljölagen och å andra sidan lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och om en bedömning i en sådan konfliktsituation i något fall kan leda till att arbetsmiljölagen ges företräde. I beslutet konstaterade jag att arbetsmiljölagen reglerar förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare under det att LVM reglerar samhällets ansvar för att den som bereds vård med stöd av LVM också får den vård som han behöver. Jag fann således att det redan av lagarnas konstruktion följer att arbetsmiljöskäl inte kan påverka det behandlingsansvar för den som har tagits in på ett LVM-hem som följer av vårdlagen. Jag anser att samma principiella utgångspunkt skall gälla i fråga om förhållandet mellan arbetsmiljölagen och socialtjänstlagen. En viktig skillnad är emellertid att socialtjänstlagen inte preciserar vilka åtgärder som skall vidtas i ett visst fall. Detta innebär att om arbetsmiljöskäl hindrar en viss insats kan socialnämnden välja en insats i annan form som tillgodoser den enskildes behov och ändå uppfylla sitt ansvar för den enskilde. Enligt min mening får dock arbetsmiljöskäl inte föranleda att den enskilde ställs helt utan det bistånd han behöver. I det åsyftade LVM-fallet konstaterade JO att de ansvariga för vården med åsidosättande av klara och entydiga regler i LVM lagt arbetsmiljöskäl till grund för sin åtgärd att skriva ut patienter från vårdhemmet och för vård utanför hemmet. I beslutet framhölls att LVM uttömmande anger de omständigheter som får läggas till grund för ett beslut om utskrivning från ett LVM-hem eller ett beslut om vård på försök utanför hemmet samt att arbetsmiljöskäl inte till någon del kan påverka den bedömningen. Den ståndpunkt som i i detta ärende redovisat i sitt remissvar innebär att reglerna i arbetsmiljölagen skulle ge skolmyndigheterna en rättslig grund att vidta tillrättaförande åtgärder mot en elev genom att avstänga denne från den obligatoriska skolundervisningen, även om gällande skolförfattningar inte medger en sådan åtgärd. I likhet med LVM innehåller skolförfattningarna uttömmande preciserade regler om vilka åtgärder som kan vidtas för tillrättaförande av en elev. Som framgått ovan saknas enligt dessa bestämmelser möjlighet att avstänga en elev i från den obligatoriska skolundervisningen. Samma synsätt som JO redovisat i sitt beslut rörande lagkonkurrens mellan arbetsmiljölagen och LVM måste enligt min uppfattning anläggas beträffande arbetsmiljölagens förhållande till de i skolförfattningarna intagna reglerna om åtgärder för tillrättaförande av elev inom det obligatoriska skolväsendet. Min uppfattning är därför att arbetsmiljöskäl och reglerna i arbetsmiljölagen inte kan åberopas som rättslig grund för att avstänga en elev från undervisningen. Visserligen måste skolledningen uppfylla arbetsmiljölagens krav på en god arbetsmiljö för såväl elever som lärare och annan personal. I detta syfte får skolledningen emellertid självfallet inte bryta mot andra regler. Jag måste självfallet ställa mig kritisk till att eleven utan lagstöd avstängts från den obligatoriska undervisningen. Nämnden har i sitt yttrande inte redogjort för sin egen inställning till det inträffade. Jag saknar emellertid anledning att anta annat än att av vad jag ovan anfört nu inser det allvarliga i vad som förekommit och, i den mån det kan anses påkallat, vidtar lämpliga åtgärder för att förhindra att liknande händelser inträffar inom nämndens ansvarsområde. Fråga om rätt för föräldrar och journalister att komma in i en skola för att samtala med eleverna i en klass. Tillika fråga om skolan skall ta hänsyn till vårdnadshavarnas inställning, innan den tillåter att elever intervjuas av en journalist i skolan (Dnr 809-1995) Enligt en artikel i dagblad för önskade föräldrar till elever i klass 4 C på Dalhemsskolan i , tillsammans med journalister, komma in på skolan för att tala med eleverna om en planerad uppdelning av klassen. Skolledningen tillät emellertid inte detta. När eleverna gick hem för dagen fick de med sig en handling, på vilken föräldrarna måste intyga att deras barn fick uttala sig för pressen. Handlingen hade följande lydelse. Efter beslut av rektor kommer de elever som har sina föräldrars tillstånd att få lov att besvara eventuella frågor från pressen angående förhållanden i klassen, den framtida uppdelningen o.dyl. Därför ber jag er att om ni vill tillåta detta skriva under nedanstående. Jag ger mitt tillstånd att .............. får besvara eventuella frågor från journalister angående klassen 4 C, Dalhemsskolan. En privatperson begärde att JO skulle granska om rektorernas agerande stod i överensstämmelse med yttrandefrihetslagstiftningen. Anmälan remitterades till skolans rektor för upplysningar i fråga om avsikten med och den planerade användningen av begärda föräldraintyg. Skolans rektorer anförde följande (bilagan här utesluten). Diskussion har förts med föräldrar till barn i 2 årskurs 4 klasser beträffande delning av dessa klasser inför nästa läsår. Anledningen till att varje klass behöver delas i två grupper är förändringar i arbetssätt och organisation. Ett flertal av föräldrarna önskar ej denna delning. Det har varit viktigt att i detta skede hålla diskussionen på en vuxennivå. befann sig båda rektorerna, dvs undertecknade, på en konferens och blev kl 0815 uppringda av en av årskurs 4 lärarna som sade "att det kommer en journalist till klassen skall journalisten få komma in och intervjua barnen". Vårt svar blev att journalisten skulle återkomma . Vid vår återkomst från mötet hade vi ett samtal med berörd lärare och vi blev ense om att föräldrarna måste informeras om och godkänna att deras barn skulle bli intervjuade. Läraren skrev detta meddelande och skickade hem det. Dagen efter kom bilagda artikel i tidningen. Anledning till vårt agerande Som skolledare skall vi tillsammans med föräldrar verka för barns demokratiska fostran och i skolarbetet går detta som en röd tråd. Som skolledare skall vi även utgöra ett skydd för barn och den diskussion som förts beträffande klassdelning befann sig fortfarande på vuxennivå. Om och när det blir aktuellt att dela klasserna skall barnen aktivt deltaga i detta arbete. I sitt beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. anmälan ger upphov till två skilda frågeställningar, nämligen rörande skolledningens vägran att släppa in journalisterna och föräldrarna, då de önskade tala med eleverna i klassen, och rörande kravet på att föräldrarna skulle godkänna att barnen besvarade frågor från journalister. Beträffande den första frågan vill jag säga följande. En myndighets lokaler, t.ex. en skola, utgör inte en plats där allmänheten har rätt att vistas efter eget gottfinnande. Det ligger i myndighetens hand att avgöra vad som skall gälla för tillträdet till dess lokaler. Myndigheten kan härvid inte helt avskärma allmänheten. I 5 § förvaltningslagen (1986:223) stadgas att myndigheterna skall ta emot besök från enskilda. Vidare har myndigheterna enligt 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen en principiell skyldighet att på stället tillhandahålla allmänna handlingar då någon önskar ta del av dem. Myndigheterna är alltså skyldiga att för vissa ändamål ta emot allmänheten. Regler av detta slag medför emellertid inte att allmänheten har tillträde till andra delar av en myndighets lokaler än vad myndigheten själv förordnar om. Allmänheten kan således få åtnöjas med att förrätta ärenden av nu diskuterat slag i en expeditionslokal eller i ett besöksrum. Av det sagda följer att det ankommer på en myndighet, t.ex. en skolledning, att själv avgöra om och på vilka villkor t.ex. en journalist skall få tillträde till dess lokaler för något visst ändamål. Skolledningen har alltså haft rättslig befogenhet för att inte släppa in journalisterna och föräldrarna när de inställde sig vid skolan och önskade diskutera klassindelningen med eleverna i klass 4 C. Jag vill för tydlighetens skull understryka att vad jag nu sagt tar sikte på just den situation som det här var fråga om. I ett sammanhang där en förälder önskar besöka sitt barns skola för att t.ex. övervara en lektion i barnets klass eller vill få träffa barnets lärare eller rektorn för att tala om barnet måste bedömningen självfallet bli annorlunda. Likaså måste bedömningen bli annorlunda om skolan släpper in en journalist, men vill utestänga en annan. Men någon sådan situation som sagts var det alltså inte fråga om här. Det finns alltså från den rättsliga utgångspunkt som JO har att bevaka inte skäl att kritisera skolan för att journalisterna och föräldrarna inte släpptes in då de kom. Jag övergår därmed till frågan om kravet på att föräldrarna måste ha godkänt att deras barn blir intervjuat av en journalist. Utgångspunkten för en bedömning måste bli de allmänna friheter som genom grundlagarna tillförsäkras envar, alltså även barn. Enligt 2 kap. 1 § regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, vilket beskrivs som frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Med "det allmänna" förstås bl.a. myndigheter och personal inom det offentliga skolväsendet. Rätten att tala med journalister har fått ett särskilt starkt skydd genom tryckfrihetsförordningen. I 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen sägs som en huvudregel att det skall stå envar fritt att meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift, s.k. meddelarfrihet. Rektorerna har inte efterkommit begäran om att de skulle lämna upplysningar om hur föräldraintygen var tänkta att användas. Av omständigheterna drar jag emellertid slutsatsen att, om en journalist besökte skolan för att intervjua elever om deras syn på planerade förändringar i klassindelningen, journalisten skulle tillåtas att ställa frågor endast till barn, vars föräldrar lämnat tillstånd till det. skulle journalisten avhållas från att ställa frågor till barn vars föräldrar inte lämnat sin tillåtelse till det. Som jag nämnde har en skolledning rätt att avgöra på vilka villkor t.ex. journalister skall få tillträde till skolan. Någon rätt att kräva att få komma in och intervjua eleverna har alltså inte journalisten, och en spegelbild av detta är att eleverna inte kan kräva att en journalist skall få besöka dem i skolan. Att skolledningen avslår en sådan framställning behöver alltså inte innebära att elevernas yttrandefrihet eller meddelarfrihet träds för när. Har skolledningen låtit en journalist få tillträde till skolan för att tala med elever är situationen emellertid något annorlunda. Helt klart är, att om skolledningen tillåter vissa elever som önskar det, men inte andra, att tala med journalisten, och därvid själv gör ett godtyckligt urval bland eleverna, så kan detta stå i strid med elevernas yttrande- och meddelarfrihet. I det här granskade fallet är situationen i stället den, att skolan låtit "målsmans", varmed i de flesta fall torde få förstås vårdnadshavarnas, önskemål vara avgörande för om en viss elev skulle få tala med en journalist eller inte. Frågan blir som ovan sagts om detta är godtagbart. En skolledning får anses ha skyldighet att värna elevernas integritet i skolan, och därvid ta hänsyn till såväl vårdnadshavarnas som de enskilda elevernas uppfattning om elevens medverkan i sådana företeelser som inte utgör obligatoriska inslag i utbildningen. Ju yngre eleverna är, desto större tyngd har naturligtvis vårdnadshavarnas uppfattning jämfört med elevernas egen. I det här aktuella fallet gick eleverna i årskurs 4, och var alltså . Vid denna ålder är vårnadshavarnas inflytande på barnets förhållanden alltjämt dominerande. Jag vill därför inte säga att det var fel av skolledningen att ta reda på vårdnadshavarnas uppfattning, innan man var beredd att medverka till att eleven intervjuades av en journalist på dennes initiativ. Jag går därför inte vidare i saken. Kritik mot skolpersonal för agerande i en vårdnadstvist (Dnr 4130-1994) I. anmälde biträdande rektorn och läraren vid i rektorsområde i kommun. I. ifrågasatte rektorns agerande i en vårdnadstvist rörande hans son T. Till anmälan fogades bl.a. en skrivelse undertecknad av . Av skrivelsen framgick att och T:s klassföreståndare varit på besök hos C. Syftet med besöket var enligt skrivelsen dels att utröna huruvida det fanns möjligheter att övertyga C. I. om att återföra T. till sin vårdnadshavare, dels att upplysa om T:s skolplikt. T. hade inte varit i skolan . Enligt rektorns övertygelse fanns det inte någon annan lösning på problemen än att med tvång återföra T. till sin vårdnadshavare. Hon önskade ett snabbt agerande från myndigheternas sida så att T:s skolgång skulle kunna återupptas så snart som omständigheterna medgav det. resulterade skrivelsen i att polisen borrade sig in genom ytterdörren och hämtade T. med våld. Utredning och yttrande inhämtades från Skolstyrelsen i kommun. Skolstyrelsen överlämnade som sitt yttrande en skrivelse av . Undertecknad hänvisar till brev per 940916 (den skrivelse som C. I. hade bifogat och åberopat i sin anmälan; JO:s anm.). I det fall då ett barn är frånvarande utan giltig anledning från skolan, skall skolan vidta åtgärder. Skolan måste naturligtvis se till att skolplikten uppfylls vilket är speciellt viktigt för en årskurs 1 elev, i det här fallet T. I., vilket också var hans vårdnadshavares önskemål. Vår skyldighet är att ha kontakt med den eller de som är vårdnadshavare till barnet. I det här fallet är C. P. ensam vårdnadshavare till T. Kontinuerlig kontakt mellan C. P. och skolan har därför skett som C. I., mot vårdnadshavarens vilja, egenmäktigt höll barnet i sitt förvar. Efter en tids medling av familjerättsbyrån och kontakt med BUP, återfördes T med myndigheternas hjälp till sin vårdnadshavare. Vi i skolan upplever T. allvarligt retarderad av de slitningar och konflikter som han oförskyllt hamnade i. Skolpsykolog och T:s klasslärare ska arbeta med T. så att han åter får trygghet och harmoni i sitt liv. I. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men han hörde inte av sig. I beslut anförde JO följande. I 3 kap. skollagen (1985:1100) finns bestämmelser om tillsynen över att skolplikten fullgörs. Enligt 3 kap. 13 § åligger det kommunen att se till att skolpliktiga elever i dess grundskola fullgör sin skolgång. I 3 kap. 15 § stadgas även en skyldighet för den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn att se till att barnet fullgör sin skolplikt. Om en skolpliktig elev i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har fullgjort vad på dem ankommer för att så skall ske, får styrelsen för utbildningen vid vite förelägga elevens vårdnadshavare att iaktta sina skyldigheter (3 kap. 16 §). När en elev är frånvarande utan giltig anledning från undervisningen åligger det således skolan att vidta åtgärder för att åstadkomma att skolplikten fullgörs. En naturlig åtgärd i en sådan situation är att ta kontakt med elevens vårdnadshavare. Denna uppfattning har också framförts i skolstyrelsens remissvar. Av anmälan och av den skrivelse som bifogats anmälan framgår emellertid att biträdande rektor och klassföreståndare även gjort besök hos C. I. är enligt vad som uppgivits inte vårdnadshavare för T. Vidare har i skrivelsen anförts att syftet med besöket varit dels att utröna huruvida det fanns möjligheter att övertyga C. I. om att återföra T. till sin vårdnadshavare, dels att upplysa om T:s skolplikt. Jag ser i och för sig inget hinder emot att skolledningen kontaktar även annan förälder än den som är vårdnadshavare för att upplysa om ett barns skolplikt. Däremot ställer jag mig mycket tveksam till ett förfarande där skolans tjänstemän på det sätt som här skett aktivt agerar i en vårdnadstvist. Handlingarna i ärendet tyder på att länsrätten förordnat om verkställighet av ett interimistiskt beslut om vårdnad samt även beslutat att T. skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Innan en länsrätt förordnar om verkställighet får den uppdra åt t.ex. tjänsteman inom att verka för att den som har hand om barnet frivilligt fullgör vad som åligger honom eller henne enligt ett beslut eller en dom om vårdnad. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person (21 kap. 2 § ). Utredningen i ärendet ger inte stöd för ett antagande att eller hade fått ett sådant uppdrag av länsrätten. Det är inte heller på någon annan grund en uppgift för skolan att ta ställning i vårdnadstvister eller att försöka övertyga en förälder om att överlämna ett barn till en vårdnadshavare. och har således i det avseende som diskuteras överträtt de befogenheter de har som tjänstemän inom skolförvaltningen. Rutinerna vid en barn- och utbildningsnämnds handläggning av ansökningar om antagning till gymnasieutbildning (gymnasial vuxenutbildning ) i annan kommun; framställning till regeringen med förslag till översyn av viss reglering i skollagen (1985:1100) (Dnr 2570-1994) I en remiss anmodades i att avge yttrande till JO i enlighet med vad som anförts under punkt 4.4 i protokollet över en inspektion av nämnden . Under punkt 4.4 i inspektionsprotokollet hade antecknats följande. Handläggningen av vissa ärenden rörande intagning till gymnasieutbildning i annan kommun; interkommunal ersättning, överklaganden m.m. Akten i ärende dnr 1994.4.605 innehöll som enda handling en inkommen skrivelse till från en elev (), som hade ansökt om antagning till gymnasieutbildning vid i kommun. Skrivelsen var rubricerad överklagande av beslut, och det framgick av dess innehåll att ansökan avslagits, därför att hemkommunen () beslutat att inte betala interkommunal ersättning till kommun för att täcka utbildningskostnader för eleven. Klaganden hade uttryckligen anfört att han överklagade hemkommunens beslut att inte betala utbildningskostnaden och argumenterat för sin önskan att antas till ett visst utbildningsprogram i . Hans skrivelse hade avslutats med följande yrkande: Med hänsyn till ovanstående punkter hoppas jag att Ni kan åtaga Er den kostnad som får erlägga till och ändra Ert första beslut. Av akten framgick inte huruvida några åtgärder vidtagits i anledning av överklagandet eller vilka dessa i så fall var. Intagningskansliets chef redogjorde emellertid vid samtal för barn- och utbildningsnämndens rutiner för handläggning av ärenden av detta slag. Ansökningar om antagning till gymnasieutbildning i annan kommun handläggs först av elevens hemkommun, som på ett standardiserat formulär avger yttrande till den presumtiva mottagarkommunen. Detta yttrande innefattar ett antal sakupplysningar rörande bl.a. möjligheten att följa det sökta utbildningsprogrammet i hemkommunen eller i närliggande kommun inom ramen för samverkansavtal, och det utmynnar i ett ställningstagande till frågan om interkommunal ersättning. Ärendet går därefter vidare till den kommun som anordnar den sökta utbildningen, där slutligt beslut i ärendet fattas. Om hemkommunen sagt nej i fråga om interkommunal ersättning, avslås i allmänhet ansökan, vanligen med den schablonmässiga motiveringen Hemkommunen betalar inte utbildningskostnaden. Det slutliga beslutet tecknas på den nedre delen av standardformuläret, som i sin helhet expedieras till sökanden. Även hemkommunen skall rutinmässigt delges en kopia av beslutet. Vid inspektionen kunde emellertid inte någon sådan beslutskopia i ärende återfinnas. Av en på formuläret förtryckt fullföljdshänvisning framgår att det slutliga beslutet kan överklagas hos från dag då klaganden fick beslutet. I rutinerna hos intagningskansliet i ingår inte att delge sökanden kopia av kommunens yttrande i kostnadsersättningsfrågan. överklagande hade genom barn- och utbildningskontorets försorg rutinmässigt översänts till kommun, eftersom man ansåg att endast det slutliga beslutet var överklagbart. Åtgärden var inte dokumenterad i akten. Från hade klaganden inte erhållit någon information om överklagandets handläggning.