frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Av journalanteckningarna framgår att . trots begäran inte har fått del av upplysningar och handlingar rörande sina barn. Som exempel kan nämnas att han fått beskedet att han inte kan få några som helst uppgifter utlämnade till sig. har antecknats att de anteckningar som rör endast kommer att utlämnas till henne och att hon sedan får ta ställning till om anteckningarna skall lämnas till . och hans advokat. frågade . om han fick läsa journalanteckningar, men fick beskedet att det inte gick utan samtycke. Som nämnts finns vissa möjligheter att hemlighålla uppgifter angående barnet mot vårdnadshavaren. Av de förda anteckningarna framgår dock inte att uppgifterna har hemlighållits på sådan grund. Förvaltningen synes närmast ha utgått från att . inte var part och att det var nödvändigt att gav sitt samtycke för att handlingarna rörande barnen skulle kunna lämnas ut till honom. Eftersom . i enlighet med det ovan sagda i sin egenskap av vådnadshavare var part ägde han åtminstone fram till rätt att få ta del av handlingarna. Även om förvaltningen ansett att sekretess gällt mot . för uppgifterna finns det skäl att rikta kritik mot förvaltningens formella hantering av frågorna om utlämnade av handlingarna. . har nämligen haft rätt att få sin begäran om utfående av handlingarna prövad av domstol. En förutsättning härför har emellertid varit att myndigheten meddelat ett formellt beslut rörande utlämnande av handlingarna. Något sådant beslut har inte meddelats. Inte heller har . blivit upplyst om att han har haft möjlighet att begära ett sådant beslut, vilket nämndens handläggare varit skyldig att upplysa honom om (15 kap. 6 § sekretesslagen). Lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) skyldighet att söka efter en missbrukare som avvikit från ett s.k. LVM-hem (Dnr 310-1995) Länsrätten i förordnade i dom att C.L. skulle beredas vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). från behandlingshemmet där han vårdades. Han påträffades död i sin lägenhet . Läkaren . vid ett sjukhus och som tidigare behandlat C.L. begärde i en anmälan att JO skulle granska om något fel blivit begånget i vårdkedjan bl.a. därför att C.L, som beretts vård med stöd av LVM, avlidit under pågående vård. Upplysningar inhämtades från det LVM-hem där C.L. I ett svar anförde institutionschefen följande. avvek från Östfora i samband med en tandläkarresa och efterlystes enligt gängse rutin. Förutom denna rutin kontaktades Solnapolisen varvid handläggaren på Östfora informerade om vikten av att C.L. togs om hand och återfördes till Östfora. Det kan tilläggas att även rutinmässigt informeras om avvikningar. Om ingen ny information angående den avvikne inflyter till Östfora avvaktas polisens handläggning av ärendet. inkom information om att C.L. dagen innan påträffats död i sin lägenhet. Anmälan remitterades därefter till i kommun för utredning och yttrande beträffande vilka åtgärder som vidtagits i ärendet från förvaltningens sida efter då C.L. avvek från Östfora. I remissvaret anfördes i huvudsak att socialförvaltningen inte hade vidtagit några åtgärder med anledning av att C.L. avvek eftersom ansvaret för tvångsvården åvilat LVM-hemmet. A. yttrade sig över socialnämndens remissvar och anförde därvid att han vid ett flertal tillfällen från det att C.L. avvek från LVM-hemmet fram till dess denne avled påtalat för bl.a. socialförvaltning var C.L. Med anledning av de uppgifter som A. lämnade i sitt remissvar infordrades ett förnyat yttrande från socialnämnden. I detta yttrande hävdade nämnden att den inte nåtts av A:s uppgifter. JO hade tillgång till C.L:s socialakt . JO anförde i beslut bl.a. följande. Sedan beslut fattats om tvångsvård eller omhändertagande ankommer det på socialnämnden att göra en anmälan till som skall anvisa plats på ett LVM-hem. Därefter beslutar den som förestår vården vid ett sådant hem om intagning. Efter intagningen övergår behandlingsansvaret på hemmet. Det övergripande ansvaret för den intagne har dock socialnämnden kvar. Inom ramen härför skall nämnden bl.a. utse en kontaktman att noga följa vården vid hemmet (8 § LVM ). har även det mera långsiktiga ansvaret för missbrukaren och skall tillse att denne bereds tillfälle till vård utanför LVM-hemmet (27 § LVM). övergripande ansvar för vården innefattar således en skyldighet att kontinuerligt hålla sig informerad om vad som händer med missbrukaren. Om den intagne avviker från hemmet har föreståndaren rätt att begära polishjälp för att återföra missbrukaren (45 § LVM). Detta har gjorts i förevarande fall. Vidare informerade hemmet om att C.L. Frågan om användning av polishandräckning för att återföra en missbrukare till ett LVM-hem och ansvar i sådana situationer har diskuterats i förarbetena till lagen om vård av missbrukare (prop. 1981/82:8 s. 102). Därvid anfördes bl.a. följande. Polishandräckning bör i vårdärenden användas främst när uppgiften inte går att lösa på något annat sätt. Om tiden och förhållandena i övrigt medger det bör den enskilde beredas möjlighet att själv inställa sig eller återvända till institutionen. Det bör ankomma både på institutionens personal och på öppenvårdspersonal särskilt den utsedde kontaktmannen att göra ansträngningar för att förmå den enskilde att återvända till vården innan polishjälp påkallas. Om polismyndigheten ändå anlitas bör om möjligt någon företrädare för vara närvarande när handräckningen genomförs. Den omständigheten att LVM-hemmet har begärt polishandräckning fråntar inte det beskrivna ansvaret. har även i den situationen ett ansvar för att medverka till att missbrukaren kan återföras, i första hand på frivillig väg, till hemmet. Förvaltningen har inte sällan god kännedom om missbrukarens vanor, umgänge och andra förhållanden som gör att man ibland förhållandevis lätt kan få kontakt med honom. I denna del kan jämföras med vad som gäller för att återföra ungdomar, som vårdas enligt LVU, till ett familjehem eller LVU-hem (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 248 ff.). I det beslutet uttalades att socialnämnden och tjänstemännen vid förvaltningen inte genom en begäran om handräckning kan befria sig från ansvaret för barnets eller den unges vård. Nämndens övergripande ansvar kvarstår . Jag finner inte att det föreligger tillräckligt underlag för slutsatsen att ansvariga på förvaltningen nåtts av läkarens uppgifter om var C.L. har emellertid ändå inte ägt förhålla sig helt passiv. Det fanns dessutom anledning anta att C.L. for illa och det förelåg en påtaglig fara för hans liv vid fortsatt missbruk. Särskilt mot den bakgrunden borde nämnden ha vidtagit olika åtgärder för att försöka klarlägga var C.L. kunde uppehålla sig och även försöka få kontakt med honom. En självklar åtgärd har härvid varit att hålla sig underrättad om polisens efterspaning av C.L. och för egen del söka honom i bostaden. Nämndens underlåtenhet att söka C.L. är inte godtagbar. Omständigheterna är dock inte sådana att jag finner skäl gå vidare i saken utan jag låter bero med den kritik som innefattas i det nu sagda. En tjänsteman vid en socialförvaltning hjälpte en klient att upprätta en anmälan till , . Kritik mot att anmälan upprättats på socialförvaltningens brevpapper och undertecknats av tjänstemannen (Dnr 4983-1995) L. är legitimerad psykolog. har varit patient hos L. och har då fått psykoterapibehandling av henne. är vidare aktuell vid socialdistrikt 3 i vad gäller frågor om ekonomiskt bistånd. Softhandläggaren är G.M:s handläggare vid distriktet. I en skrivelse av gjordes en anmälan till mot L. med anledning av ett brev hon skrivit till G.M. L. skrev brevet och tog i brevet upp frågor rörande sina krav på ersättning för psykoterapibehandlingen. Anmälan till skrevs på brevpapper samt undertecknades av G.M. beslutade att inte ta upp anmälan till prövning. därmed överlämnades handlingarna till för kännedom. uttalade i beslut bl.a. följande. "När det gäller uttalanden och formuleringar i den aktuella skrivelsen från 1994-12-05 har efter företagen granskning ej funnit skäl till anmärkningar. avskriver därför ärendet med företagen granskning." tillskrev L. socialchefen vid distriktet och begärde då svar på viss fråga med anledning av skrivelsen som utgjorde anmälan till . I en anmälan till JO klagade . på medverkan vid upprättandet av anmälan till . L. klagade vidare på att hon inte fått svar på ett brev hon skrivit till socialchefen. Ärendet remitterades till 3 i som efter företagen utredning yttrade bl.a. följande. med om sin skuld till L. Hon begärde inte ekonomiskt bistånd utan ansåg att storleken på skulden var felaktig eftersom hon ansåg att det var orättvist att hon skulle betala för tider som hon hade meddelat återbud. kände sig kränkt av L:s brev. Hon begärde hjälp av att skriva ett brev till . med hjälp att skriva till och hon undertecknade skrivelsen tillsammans med G.M. L:s brev till socialchefen 950712 anlände till socialdistriktet 950713. Socialchef hade semester och som t f socialchef tjänstgjorde . Hon fick i uppdrag att besvara brevet. Det finns ett utkast till svar daterat 950728. På grund av ett misstag skickades dock aldrig svaret till L. I uppgifter ingår bl.a. att bistå klienter med råd och stöd i olika situationer. Softhandläggare gjorde emellertid fel när hon själv skrev under G.M:s skrivelse till och lät G.M. Skrivelsen till var G.M:s privata angelägenhet. T f socialchefen försökte förklara misstaget i sitt svar på L:s skrivelse till socialchefen och beklaga det som hade hänt. På grund av ett olyckligt misstag skickades inte svar till L., vilket är djupt beklagligt. L. har yttrat sig över remissvaret. JO Lavin anförde i beslut följande. Den huvudsakliga frågan för JO att ta ställning till i ärendet är utformningen av anmälan till . Anmälan har skrivits på förtryckta brevpapper. På handlingen finns således såväl distriktets namn som dess adress m.m. Vidare har handläggaren undertecknat skrivelsen tillsammans med G.M. Skrivelsen till ger därmed ett intryck av att skulle biträda anmälan. har dock i sitt yttrande framhållit att anmälan var G.M:s privata angelägenhet och har vidare tillstått att handläggaren gjorde fel då hon lät G.M. använda brevpapper och då hon själv undertecknade skrivelsen. Jag finner det självfallet högst otillfredsställande att skrivelsen fått den ifrågavarande utformningen. är också införstådd med skrivelsens betänkliga utformning och det inträffade synes få tillskrivas olyckliga omständigheter. Jag finner därför inte skäl att fortsätta utredningen i denna del. I sammanhanget vill jag dock erinra om att socialnämnden bär ansvaret för att s.k. softhandläggare har erforderlig kompetens och att dessa handläggare erhåller handledning och stöd i den utsträckning som behövs för att de skall kunna fullgöra sina arbetsuppgifter på rätt sätt. Vad angår L:s brev med viss förfrågan till socialchefen vill jag anföra följande. I 4 § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om myndigheternas serviceskyldighet. I lagrummet stadgas bl.a. att frågor från enskilda skall besvaras . L. har inte fått något svar på sitt brev. Av utredningen framgår dock att ett svar författades . Enligt distriktsnämnden kom svaret inte att skickas till L. och nämnden har djupt beklagat att så inte har skett. Annat är inte visat än att nämnden är väl medveten om den skyldighet som i nu aktuellt avseende följer av förvaltningslagen. Jag anser mig i och med dessa konstateranden kunna lämna denna sak. Handläggningen av ett biståndsärende; fråga om en socialförvaltnings val av adress vid användande av s.k. (Dnr 320-1996) I en skrivelse till JO klagade . på socialdistrikt 13 i . Hon anförde därvid bl.a. att ett av förvaltningen meddelat avslagsbeslut expedierats till hennes bostadsadress i stället för till hennes vistelseadress, vilken var känd för handläggaren. Enligt K.F:s uppfattning har detta gjorts avsiktligt för att hon inte skulle ha möjlighet att rättidigt överklaga beslutet. nr 13 i anförde efter remiss bl.a. följande. Den aktuella ansökan om socialbidrag inkom till socialdistriktet 951229. Socialsekreteraren har fattat beslut i ärendet . Enligt gällande rutin har hon därefter lämnat beslutet till expedition som ombesörjer delgivningen till de sökande. Då K.F:s hemadress var angiven på den aktuella ansökan har delgivningen skickats till den adressen 960103. 960109 inkom överklagan gällande beslutet från K.F. Denna behandlades av socialsekreteraren 960111 och skickades till länsrätten 960112. Socialdistriktet beklagar att beslutet vid delgivningen har skickats till K.F:s hemadress. Ärendet har dock, trots det inträffade, handlagts skyndsamt och överlämnats till länsrätten för prövning. I händelse av att K.F:s överklagan skulle ha kommit in , skulle socialdistriktet självklart inte ha fattat beslut om att avvisa denna, utan med hänsyn till det inträffade skulle överklagan ha behandlats och överlämnats till länsrätten. JO Lavin anförde i beslut bl.a. följande. En sökande, klagande eller annan part skall enligt 21 § första stycket förvaltningslagen (1986:223), FL, underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Undantag görs för det fall att en underrättelse är uppenbart obehövlig. Av tredje stycket framgår att myndigheten bestämmer om underrättelse skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Av utredningen i ärendet framgår att socialförvaltningens företrädare vid expedieringen av beslutet använt s.k. förenklad delgivning enligt 3 a § delgivningslagen (1970:428). I denna paragraf föreskrivs i första stycket att om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna ordinär delgivning med den som är part eller som har liknande ställning i ett mål eller ärende får ske genom att myndigheten sänder handlingen per post till den sökte under hans senast kända adress och minst senare skickar ett meddelande om att handlingen har sänts (förenklad delgivning). Den förenklade delgivningens rättsliga konstruktion gör det särskilt viktigt att expeditioner sänds till rätta och aktuella adresser. har i sin ansökan om socialbidrag angivit dels en bostadsadress, dels en tillfällig vistelseadress. I ett sådant fall skall en myndighet naturligtvis välja att sända expeditionen till den adress, där den enskilde enligt egen uppgift faktiskt vistas och således kan antagas komma att personligen nås av försändelsen. För den tjänsteman som handlade K.F:s ansökan om socialbidrag var det väl känt att K.F. befann sig i häktet i avvaktan på förhandling i hovrätt. Det har därför ålegat tjänstemannen att tillse att expeditionen sändes till den av K.F. uppgivna tillfälliga adressen. Med beaktande av vad nämnden anfört i sitt yttrande och då K.F. ändå överklagat beslutet inom rätt tid finner jag inte anledning att gå vidare i saken. Fråga om skyldighet för socialnämnden att kommunicera ett s.k. snabbyttrande enligt 6 kap. 20 § andra stycket (Dnr 4414-1995) I en anmälan till JO klagade . på socialförvaltningen i , varvid han bl.a. anförde att förvaltningen inte kommunicerat ett s.k. snabbyttrande enligt 6 kap. 20 § andra stycket (FB) med honom innan förvaltningen sände yttrandet till tingsrätten. I yttrandet redovisades parternas förekomst i rikspolisregistret. Upplysningar inhämtades från socialförvaltningen som i ett remissvar anförde följande. inkom till Familjerätten en begäran om snabbyttrande. Yttrandet skulle vara tingsrätten tillhanda . Enhetschefen avgav ett kort yttrande som endast innehöll redovisning av polisregisterutdrag gällande parterna. Kopior av tidigare handlingar i ärendet för tiden den 15 maj24 bifogades. Enligt har kommunicering inte skett med någon av parterna innan snabbyttrandet lämnades. Dels var remisstiden mycket kort, dels var parterna informerade genom tingsrätten att snabbyttrande hade begärts. menar också att han inte tillfört några uppgifter eller bifogat handlingar till yttrandet som inte varit kända för parterna. ansåg att det var väl motiverat att begära polisregisterutdrag, eftersom han hade kännedom om att misshälligheter kunde ha förekommit vid ett umgängestillfälle . Muntlig information ges från Familjerätten till parter i en vårdnads- eller umgängesutredning om att utdrag från polisregister kommer att begäras in. Parterna lämnar ej något skriftligt medgivande. JO Lavin anförde i beslut följande. Enligt 6 kap. 19 § FB skall rätten se till att frågor om vårdnad och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan domstolen avgör ett mål eller ärende om vårdnad eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa sådan. Domstolen får, för tiden till dess att frågan har avgjorts genom dom eller beslut som har vunnit laga kraft, besluta om vårdnad eller umgänge. I ett sådant fall kan rätten enligt 6 kap. 20 § andra stycket FB inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan, ett s.k. snabbyttrande. JO har i ett tidigare ärende (JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 363 f.) uttalat att en vårdnads- eller umgängesutredning bör kommuniceras med parterna innan den inges till domstolen och detta alldeles oavsett om utredningen innehåller ett ställningstagande i sakfrågan. Vad gäller snabbyttranden enligt 6 kap. 20 § andra stycket FB har JO i ett annat ärende (JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 309 ff.) gett till känna den åsikten att kommunikation som regel bör ske när ställningstaganden i sak ingår i utredningen. Snabbyttrandena är dock i allmänhet mindre ingående än ordinära vårdnads- eller umgängesutredningar och brukar inte heller ha karaktären av klara ställningstaganden. Frågan om kommunikation bör ske även då yttrandet är av sistnämnda karaktär får enligt JO bedömas från fall till fall. Som exempel på fall, där nämnden särskilt bör överväga om kommunikation skall ske, kan nämnas att snabbyttrandet innehåller grannars, daghemspersonals eller annan utomståendes redogörelser för händelser eller iakttagelser, vari ingår personliga omdömen. Däremot bör kommunikation normalt kunna underlåtas om yttrandet exempelvis endast återger för parterna redan kända uppgifter som hämtats från myndigheters register eller andra handlingar. I ärenden rörande vårdnad om eller umgänge med barn kan socialnämnden enligt 21 § polisregisterkungörelsen inhämta utdrag ur polisregister. JO har i ett avgörande (JO:s dnr 2638-1982) anfört att ett rutinmässigt inhämtande av uppgifter från polisregistret beträffande föräldrarna eller någon av dem inte kunde vara påkallat eller ens lämpligt i detta slag av ärenden. JO uttalade att sådana uppgifter endast bör inhämtas om det framkommit något som anger att upplysningarna skulle kunna vara till gagn för utredningen. Om det finns skäl att begära utdrag ur polisregister rörande båda eller någon av föräldrarna bör dessa underrättas om att så sker (se allmänna råd 1985:2, Vårdnad och umgänge, s. 101). Enligt remissvaret har det funnits anledning att inhämta utdrag ur polisregistret. Jag finner inte skäl att ingå i närmare prövning av denna ståndpunkt. Jag förutsätter dock att nämnden har följt sina i remissvaret angivna rutiner att informera föräldrarna om att begäran om polisregisterutdrag skulle komma att göras. I det aktuella fallet innehåller snabbyttrandet inte något ställningstagande i sakfrågan. På grund härav samt med hänsyn till uppgifternas karaktär i övrigt, anser jag inte att det varit nödvändigt för nämnden att kommunicera snabbyttrandet innan detta ingavs till tingsrätten. Handläggningen av ett överklagande när det överklagade beslutet förkommit hos socialförvaltningen (Dnr 2359-1995) klagade till JO på hur i kommun handlagt ett överklagande av två biståndsbeslut. anförde bl.a. följande. Hon skickade till sociala enheten en överklagandeskrift, som var ställd till Länsrätten i . En socialsekreterare på enheten informerade hennes man P.J. om att de överklagade besluten "kommit bort" på myndigheten och att Y.J:s överklagande inte kunde prövas förrän de hade återfunnits. I ett yttrande över anmälan anförde kommundelsnämnden bl.a. följande. 950315 ansökte Y.J. om kompletterande socialbidrag för mars månad samt hyra för mars månad. Socialsekreteraren avslog ansökan angående hyran och beslöt om bidrag till matpengar fram till det att bidragsförskott skulle utbetalas. Beslutet lämnades med Y.J:s kännedom i receptionen, i original för att undertecknas av Y.J., hon vägrade dock underteckna detta eftersom hon ansåg att beslutet var felaktigt. 950410 ansökte Y.J. om bistånd till uppehälle och hyra för juni -94januari -95, hyra för april -95 samt bistånd till vatten och renhållningskostnader, tandvård och bistånd till kläder. Vid besöket på socialenheten 940410 meddelade socialsekreteraren avslag på framställan och lämnade skriftligt avslagsbeslut. Socialsekreteraren lämnade det tidigare avslagsbeslutet från 950315. Besluten undertecknades och mottogs av Y.J. lämnat kontoret upptäckte socialsekreteraren att hon av misstag lämnat ifrån sig avslagsbeslutet i original. Handläggningsrutinen är att undertecknat original förvaras i personakt och kopia lämnas till den sökande. Socialsekreteraren upptäckte sitt misstag och kontaktade Y.J. samt förklarade att hon behövde få tillbaka originalhandlingen för att istället expediera en kopia av beslutet. 950531 påminde socialsekreteraren ånyo om att få tillbaka originalhandlingarna. I meddelandet till Y.J:s man P.J. förklarade hon att det var viktigt att originalen återlämnades eftersom de skulle sändas till Länsrätten i samband med att Y.J. överklagat socialenhetens beslut om avslag på biståndsframställan av 950315 och 950410. Ärendet har 950707 sänts till Länsrätten för prövning, med kopior som tagits på avslagsbesluten som sänts till socialenheten i samband med denna begäran från JO. Socialenheten har inte vägrat att överlämna några handlingar. Överklagade beslut har ej heller förkommit på socialenheten. Däremot har ett misstag begåtts i form av att originalhandlingar lämnats den sökande och att kopia på dessa handlingar ej tagits. Handläggande tjänsteman har vid upprepade tillfällen sökt rätta till detta misstag, men ej lyckats eftersom Y.J. inte responderat på försöken att få dem att återlämna originalen i utbyte mot kopior på fattade beslut. bereddes tillfälle kommentera remissyttrandet men avhördes inte. JO anförde i beslut bl.a. följande. Nämndens beslut i en biståndsfråga får enligt 73 § socialtjänstlagen (1980:620) överklagas hos länsrätten. Av 23 § förvaltningslagen (1986:223), FL, framgår att en klagoskrift skall ges in till den myndighet som fattat beslutet från den dag då klaganden fick del av beslutet. Myndigheten prövar därefter om överklagandet har inkommit i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent skall myndigheten enligt 24 § FL i regel avvisa den. Om skrivelsen inte avvisas skall myndigheten i enlighet med 25 § FL överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till, i detta fall, länsrätten. Någon annan grund för att underlåta att sända handlingen till länsrätten föreligger således inte (jfr JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 365). Av 27 § FL framgår dock att myndigheten har en möjlighet att ompröva beslutet om det är uppenbart oriktigt. En förutsättning härför är dock att detta kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. I detta fall fanns i och för sig inte någon dokumentation rörande de överklagade besluten. Som framgår av den lämnade redovisningen har dock nämnden vid ett överklagande endast att bedöma om talan mot ett meddelat beslut har förts inom rätt tid. I Y.J:s fall var det klart att de två överklagade besluten hade fattats. Nämnden synes inte ha ansett att talan mot besluten hade förts . Någon invändning kan inte resas mot att handläggaren försökte få tillbaka originalbesluten från Y.J. När detta inte lyckades borde förvaltningen dock ha sänt klagoskriften jämte förvaltningens andra handlingar till länsrätten.