frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Enligt 1 kap. 2 § andra stycket Tryckfrihetsförordningen (TF) får myndighet eller annat allmänt organ inte på grund av tryckt skrifts innehåll hindra dess spridning bland allmänheten genom åtgärd som saknar stöd i TF. Uppsättande av en affisch o.dyl. på en anslagstavla utgör spridning i TF:s mening. Det har förutsatts att spridningsrätten inte kan vara så fri att den som vill sprida en tryckt skrift inte ens behöver iaktta allmänna ordningsföreskrifter. Samhällets organ måste kunna ingripa mot spridande som stör ordningen. Tillämpat på spridning genom uppsättande på myndighets anslagstavla innebär detta att myndighet dels kan meddela allmänna, av ordningsskäl förestavade ordningsföreskrifter om inskränkningar i utnyttjandet av anslagstavlan, vilka kan göras gällande också gentemot spridning av tryckta skrifter, dels kan myndigheten om så påkallas av ordningsskäl ingripa mot skrifter, även trycka sådana, vilka uppsatts på anslagstavlan. Samma betraktelsesätt som kommer till uttryck i TF:s förbud för myndighet att hindra spridning av affischer på grund deras innehåll bör även tillämpas på skrifter som inte kan anses tryckta i TF:s mening. Vid min bedömning utgår jag från de uppgifter N.N. muntligen lämnat i ärendet, nämligen att listorna lagts ut av en person som inte var bosatt i något av de aktuella servicehusen, att de inte satts upp på respektive anslagstavla utan i det ena fallet på en dörr och i det andra fallet på ett bord samt att föreståndarna för servicehusen inte kontaktades innan listorna placerades. Eftersom listorna placerades i servicehusen av en utomstående person finns det enligt min mening inget att erinra mot att listorna togs bort. Handlandet får bedömas som en renodlad ordningsfråga. Ett är ingen allmän plats och det finns följaktligen ingen rätt för allmänheten att bereda sig tillträde till lokalerna vilket ändamålet än är. Lika väl som föreståndaren i ett sådant fall har rätt att hindra en utomstående från att leda ett möte i lokalerna har han rätt att undanröja skriftligt material som placerats i lokalen. Det finns således inte skäl att i detta fall kritisera förfarandet att ta bort listorna. Av socialnämndens yttrande framgår att vuxennämnden och vuxenförvaltningen och pensionärsorganisationerna antagit ett policydokument rörande yttrandefrihetsfrågan. Policydokumentet jämte reservationer mot detta har bifogats nämndens remissvar. Jag vill här endast uttrycka att det naturligtvis är tillfredsställande att det finns skriftliga ordningsföreskrifter som ur ordningssynpunkt reglerar möjligheterna att tillämpa yttrandefriheten. Föreskrifterna får dock inte utnyttjas på ett sådant sätt att denna frihet inskränks av andra skäl än just ordningsskäl. Jag kan här hänvisa till bl.a. JO:s beslut i ämbetsberättelsen 1970 s. 294 och 1991/92 s. 346. Jag finner inte skäl att i detta ärende göra någon förhandsbedömning av huruvida en framtida tillämpning av policydokumentet skulle kunna strida mot grundlag. På fråga av en enskild person uppgav en tjänsteman vid en socialförvaltning att avgiften för en kopia av en allmän handling i en socialakt hos förvaltningen var per sida. Fråga om förvaltningen kunde ta ut den rätta avgiften, per sida (Dnr 3139-1995) I en anmälan till JO framförde M.G. klagomål mot i . Enligt ett skriftligt besked han fått från förvaltningen skulle avgiften för en kopia av allmän handling vara per kopia. Förvaltningen begärde emellertid senare per kopia. Upplysningar inhämtades från i . I sitt remissvar anförde förvaltningen bl.a. följande. I skrivelse som inkom till socialförvaltningen 950612 begärde M.G. att samtliga handlingar i hans akt som upplades 880530 till 950601 skulle lämnas ut kopierade. erhöll information från sin arbetsledare att varje kopia kostar . En information som brevledes förmedlades 950628 som G. ombads kontakta förvaltningen. 950714 i anledning av att han inte låtit höra av sig och då det förelåg vissa oklarheter beträffande hans önskemål att erhålla kopior. 950721 inkom till socialförvaltningen brev från G., där han preciserade vilka handlingar, som han önskade få kopierade, vilka nu omfattade tiden 880530950721. praxis är att vara behjälplig med kostnadsfri kopiering av enskilds handlingar utöver de kopior som utlämnas i samband med underrättelse och delgivning. Denna praxis grundar sig på att för en enskild person som för sin försörjning är beroende av socialbidrag uppgår kopiekostnaden till betydande belopp. har 930917 undertecknat att han den dagen emottagit kopior av samtliga handlingar i sin socialakt. Därefter finns noterat att kopior utlämnats 940204 och 940606. har dessutom löpande erhållit kopior på nytillkomna beslut. Med stöd av noteringar i journalen att M.G. vid upprepade tillfällen erhållit kopior kostnadsfritt beslöt enhetschef . 950727 att uttaga den avgift som enligt är fastställd taxa. Ett beslut som fattades utan att man tagit del av tidigare meddelad information. Sammanfattningsvis kan det konstateras att M.G. erhållit dubbla budskap beträffande kostnaderna för kopiering, vilket i sig är olyckligt. Den för fastställda taxan för uttagande av avgift för kopiering av handlingar är emellertid den, som skall gälla. Dock skall den tillämpning som förvaltningen utövar med kostnadsfri kopia utöver delgivningshandlingen även gälla i fortsättningen. inkom med en påminnelseskrift. Anmälan remitterades därefter till i för yttrande. Nämndens remissvar är till stora delar likalydande med de tidigare lämnade upplysningarna. Nämnden anförde därutöver bl.a. följande. hade ingen anledning misstänka att förvaltningen meddelat M.G. någon annan prisuppgift än gällande taxa. Sammanfattningsvis kan det konstateras att M.G. erhållit en förhandsinformation som inte stämmer överens med det slutliga beslutet. Det hade för förvaltningen varit mycket enkelt att informera M.G. om den slutliga kostnaden, men det ansågs obehövligt, då han i brev 950721 förklarat sig införstådd med kostnaderna. bör vara väl medveten om hur många handlingar hans socialakt innehöll. Han hade möjlighet att kontakta förvaltningen för att förhöra sig om antalet kopior, då han erhöll postförskottsavin. yttrade sig över nämndens remissvar. JO anförde i beslut följande. En allmän handling som får lämnas ut skall enligt 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen (TF) på begäran senast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del därav. Den som önskar ta del av allmän handling har även, enligt 2 kap. 13 § TF, rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Taxa för avgift för avskrift eller kopia av allmän handling beslutas av kommunfullmäktige. Debiteringen ankommer bl.a. på respektive nämnd, vilken i sin verksamhet är skyldig att korrekt tillämpa taxans avgiftsnormer. I ärendet framgår att den gällande taxan för avskrift eller kopiering av allmänna handlingar antogs av , KFS 301, att gälla från . Av taxan kan utläsas att avgiften för "ljuskopior" är /st. Utredningen i ärendet visar att M.G. i brev till förvaltningen begärt att utfå kopior av journalanteckningarna i sin socialakt och att socialsekreterare i brev underrättat honom om att "Varje kopia kostar ". Då bl.a. oklarheter förelåg rörande M.G:s begäran har förvaltningen tillskrivit honom ånyo . I brev har M.G. preciserat vilka handlingar han avsåg samt uttalat att han var införstådd med att det innebar en kostnad för honom. som därefter från förvaltningen erhållit kopiorna mot postförskott, tillhopa , har löst ut dessa . Av faktura daterad framgår att förvaltningen i stället för per kopia uttagit den avgift som gäller enligt kommunens taxa, dvs. Den summa M.G. fick betala för sammanlagt 386 kopior uppgick till . Det är en självklarhet att en myndighet skall lämna riktig information till allmänheten. Den enskilde skall givetvis kunna rätta sitt praktiska handlande efter de besked som erhålls. Lämnas felaktiga upplysningar kan dessa, som i det aktuella fallet, leda till ekonomisk skada. har i sitt remissvar beklagat vad som skett men i sammanhanget endast hänvisat till gällande taxa. Jag finner detta anmärkningsvärt. Som JO har jag inte befogenhet att ålägga socialnämnden att ändra sitt beslut. I allmänhet brukar dock myndigheterna korrigera konstaterade fel så att den enskilde inte lider någon skada. Jag vågar förutsätta att så sker även här. Jag förutsätter vidare att socialnämnden, för att undvika ett upprepande, tillser att riktig information rörande gällande avgifter för kopior framgent lämnas till allmänheten. Fråga om utlämnande av registerbesked samt förteckning över personregister enligt datalagen (1973:289) (Dnr 4742-1995) I en anmälan till JO klagade på socialdistrikt 16 i . Han gjorde därvid gällande att distriktet inte efterkommit en begäran från honom att utfå underrättelse om innehållet i förvaltningens personregister i enlighet med vad som anges i 10 § datalagen. Han klagade också på att förvaltningen inte utlämnat en förteckning enligt 7 a § datalagen över de personregister som socialdistriktet är ansvarigt för. Anmälan remitterades till socialdistrikt 16 för upplysningar. B.H. yttrade sig över distriktets upplysningar. Föredraganden inhämtade per telefon kompletterande upplysningar från socialdistriktet. JO Lavin anförde i beslut följande. Med personregister avses enligt 1 § datalagen register, förteckning eller andra anteckningar som förs med hjälp av automatisk databehandling och som innehåller personuppgift som kan hänföras till den som avses med uppgiften. Enligt samma bestämmelse avses med registeransvarig den för vars verksamhet personregister förs, om han förfogar över registret. Enligt 10 § datalagen skall den registeransvarige på begäran av enskild så snart det kan ske underrätta denne antingen om innehållet i personuppgift som ingår i personregistret och innefattar upplysning om honom eller om att sådan uppgift inte förekommer i registret. Datainspektionen har utfärdat föreskrifter om skyldigheten att underrätta enskild enligt 10 § datalagen (1982:2). Enligt dessa skall den registeransvarige lämna registerbesked . Kan registerbesked inte lämnas inom efter framställningen erhållits skall den som begärt beskedet underrättas om skälet för dröjsmålet (se 1982:2, s. 3). Av utredningen framgår att B.H. inkom till socialdistriktet med en begäran om utfående av uppgifter enligt 10 § datalagen. Enligt vad som inhämtats från socialförvaltningen sändes uppgifterna till honom . Förvaltningen har inte anfört några särskilda omständigheter som förklaring till den långa handläggningstiden. Uppgifterna borde således ha kunnat sändas till B.H. än vad som blev fallet. Förvaltningen kan därför inte undgå kritik för dröjsmålet. I sammanhanget bör också påpekas att förvaltningen under alla förhållanden borde ha underrättat B.H. om orsaken till dröjsmålet. I samband med att B.H. hemställde om att erhålla registerbesked framställde han också en begäran om att utfå en förteckning över de personregister som förvaltningen var ansvarig för. En sådan förteckning skall enligt 7 a § datalagen finnas hos den registeransvarige. Bestämmelsen innehåller inte någon regel om rätt för den registrerade att ta del av en förteckning. Förteckningar som förs hos myndigheter är emellertid allmänna handlingar och därmed tillgängliga för var och en enligt tryckfrihetsförordningens (TF) bestämmelser om de inte är föremål för sekretess (se m.fl., Datalagen med kommentarer, 1989, s. 191). En allmän handling enligt 2 kap. 12 § TF skall på begäran genast eller så snart det kan ske tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Den som vill utfå en allmän handling har också rätt att få avskrift eller kopia av handlingen. En sådan begäran skall enligt 2 kap. 13 § TF behandlas skyndsamt. Förteckningen sändes till B.H. med registerbeskedet enligt 10 § datalagen. Eftersom det var fråga om utlämnande av allmän handling har tidsåtgången självfallet inte varit godtagbar. Även på denna punkt finns det således skäl för kritik mot förvaltningen. Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet utgår jag från att socialförvaltningen ser över sina rutiner rörande de skyldigheter som förvaltningen har enligt datalagen. En kopia av detta beslut sänds till i , som är ordinarie tillsynsmyndighet för i länet. Handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Fråga om sekretess mellan myndigheter (Dnr 4560-1994) I en anmälan till JO, framförde jur. kand. Per , som är ombud för M.A. i ett ärende rörande sjukbidrag och förtidspension klagomål mot psykiatriska mottagning för dess handläggning av en begäran om att utfå journalkopior. I anmälan har anförts bl.a. följande: Pensionsärendet handlades av i . Per hade i ärendet givit in en fullmakt från M.A. Han begärde att skulle inhämta kopior av M.A:s journal från psykiatriska mottagning, som dock vägrade att lämna ut kopiorna. Man vägrade också att fatta beslut i frågan. Detta ledde till att avslog M.A:s ansökan. - Enligt psykiatriska mottagning måste M.A. lämna ett särskilt medgivande för att journalen skall kunna utlämnas. För denna ståndpunkt finns inget stöd i sekretesslagen. Det är tillräckligt att M.A. givit Per fullmakt i pensionsärendet. Per har begärt omprövning av beslut. För att ärendet skall kunna prövas måste ha tillgång till journalen. Anmälan remitterades till Sjukvårdsdirektören i för utredning och yttrande. Remissvar inkom från psykiatriska mottagning. I remissvaret, som är upprättat av leg. läkaren och vik. överläkaren , anfördes följande. kontaktades c:a den 9/12 per telefon av tjänsteman angående journalkopia på ovanstående patient. Med hänsyn till att begäran skedde per telefon och ej av patienten själv bedömdes att patientens skriftliga tillstånd var nödvändigt för att skicka journalkopia. Den 27/12 inkom till mottagningen ett fax med skriftligt medgivande av patienten. godkände då att journalkopia fick skickas. Kopian skickades per post till på . Per vidhöll sina klagomål och framhöll att vid sin kontakt med psykiatriska mottagning uppgivit att Per hade fullmakt från M.A. JO anförde i sitt beslut följande. Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller som huvudregel sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Sekretess till skydd för enskild gäller dock enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen normalt inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom. I 7 kap. 3 § sekretesslagen stadgas dock för hälso- och sjukvårdens del vissa undantag från regeln om att den enskilde själv har rätt att ta del av uppgifter angående honom. Enligt sistnämnda paragraf gäller således sekretess enligt 7 kap. 1 § också i förhållande till den vård- eller behandlingsbehövande själv i fråga om uppgift om hans hälsotillstånd, om det med hänsyn till ändamålet med vården eller behandlingen är av synnerlig vikt att uppgiften inte lämnas till honom. Undantagsbestämmelsen synes emellertid i detta fall sakna aktualitet. Av 14 kap. 1 § sekretesslagen följer att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Om sådan uppgiftsskyldighet saknas och om något annat undantag som föreskrivs i sekretesslagen eller i annan lag eller förordning som sekretesslagen hänvisar till från sekretessen inte är tillämpligt gäller i princip även sekretess myndigheter emellan (jfr 1 kap. 3 § sekretesslagen). I bl.a. 20 kap. 9 § lagen (1962:381) om allmän försäkring föreskrivs att statliga och kommunala myndigheter ävensom arbetsgivare och försäkringsinrättningar på begäran skall lämna domstol, , allmän försäkringskassa eller lokalt organ som avses i 1 kap. 2 § lagen om allmän försäkring uppgift för namngiven person rörande förhållande, som är av betydelse för tillämpningen av lagen om allmän försäkring. Sådan uppgiftsskyldighet som avses med 14 kap. 1 § sekretesslagen föreligger alltså när det gäller uppgifter till bl.a. försäkringskassa. I propositionen 1980/81:28 om följdlagstiftning till den nya sekretesslagen i fråga om hälso- och sjukvården samt den allmänna försäkringen togs frågan om tillämpning av bl.a. denna bestämmelse upp (a. prop. s. 19 f.). I propositionen anfördes bl.a. följande. Jag föreslår därför att de regler om uppgiftslämnande som finns skall bestå även i fortsättningen. Jag vill emellertid med hänvisning till principerna i den nya sekretesslagen anföra följande. Av hänsyn till den enskildes integritet bör hans samtycke inhämtas när uppgifter om honom rekvireras, åtminstone om det är fråga om att inhämta sjukjournaler eller uppgifter av känslig natur. Om den enskilde motsätter sig att vissa uppgifter hämtas in är det särskilt viktigt att överväga om uppgifterna kan antas vara nödvändiga. Ett mer slentrianmässigt uppgiftsinhämtande måste undvikas. En framställan till sjukvården om att få uppgifter bör i förekommande fall innehålla preciseringar, exempelvis om vilken tidsperiod som är av intresse eller frågor avseende vissa sjukdomstillstånd el. i begärde kopior av M.A:s journal från Psykiatriska mottagningen i . Till följd av bestämmelserna i 14 kap. 1 § sekretesslagen och 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring är myndigheter inom hälso- och sjukvården i princip skyldiga att efterkomma en sådan begäran. Något särskilt samtycke från patienten riktat till den utlämnande myndigheten är således inte nödvändigt. En annan sak är att oenighet mellan myndigheterna kan uppstå beträffande frågan huruvida uppgiftsskyldighet föreligger enligt någon lag eller förordning eller beträffande uppgiftsskyldighetens omfattning. Om sjukvårdsmyndigheten på någon sådan grund vägrar att till lämna ut en uppgift, bör ett särskilt beslut fattas som kan överklagas enligt 15 kap. 8 § sekretesslagen (jfr prop. 1981/82:186 s. 60). Det får enligt min mening i första hand anses ankomma på att bedöma om den begärda uppgiften omfattas av uppgiftsskyldigheten, dvs. huruvida uppgiften är av betydelse för handläggningen av ärende. Som framgår av ovan redovisade propositionsuttalande bör begära endast nödvändiga uppgifter då rekvirering av journalhandlingar sker. Ett visst samråd kan givetvis komma i fråga mellan och sjukvården (jfr Allmänna råd 1991:4 s. 95). Om sjukvårdsmyndigheten som enligt Per skedde i detta fall upplyses om att patienten samtyckt till att journalhandlingarna lämnas ut, har jag svårt att se något skäl att vägra ett utlämnande. Jag vill tillägga att om sjukvårdsmyndigheten anser att journalen innehåller uppgifter som inom hälso- och sjukvården har bedömts vara av det slag att de inte bör lämnas ut till patienten (7 kap. 3 § sekretesslagen) utgör detta inte någon grund att vägra utlämna handlingarna till kassan. I stället bör man upplysa härom vid utlämnandet. har då efter en egen bedömning möjlighet att tillämpa en motsvarande bestämmelse härom, nämligen 7 kap. 7 § andra stycket sekretesslagen. Av remissvaret att döma synes psykiatriska mottagning för ett utlämnande kräva en skriftlig rekvisition från den begärande myndigheten. Jag har inget att invända häremot, eftersom det givetvis är viktigt att försäkra sig om att en begäran om att få ta del av handlingar i ett fall som detta kommer från en myndighet som kan åberopa en bestämmelse om uppgiftsskyldighet. Denna fråga borde emellertid i detta fall ha kunnat lösas på ett enkelt sätt vid telefonsamtalet med handläggare. Av det sagda följer att Psykiatriska mottagningen i skyndsamt borde ha tillställt de begärda handlingarna eller om man ansåg att hinder mot utlämnande förelåg fattat beslut om att inte lämna ut de begärda handlingarna. Ett sådant beslut hade då kunnat överklagas enligt 15 kap. 8 § sekretesslagen. Psykiatriska mottagningens agerande ledde till att M.A. drabbades av rättsförlust genom att hans ansökan till avslogs. Psykiatriska mottagningen kan således inte undgå kritik för sin handläggning av frågan. Handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar; bl.a. fråga om registrering av begäran, ansvarig myndighet i fråga om handlingar som arkiverats och tjänstemans åtgärd att på egen hand utesluta vissa handlingar för att begränsa sökandens kostnader (Dnr 563-1995) I en anmälan till JO riktade D.N. Av anmälan och därtill fogade bilagor framgick i huvudsak följande. skrev hon till Familjerättsbyrån i med en begäran om att få del av samtliga uppgifter hos socialförvaltningen som rörde henne. skickade hon en påminnelse till Familjerättsbyrån. till med bl.a. en begäran om att få del av handlingarna. I brevet till uppgav D.N. bl.a. att socialförvaltningen vid samtal sagt sig inte ha fått några brev från henne och att hon därefter haft två telefonkontakter med stadsarkivet i saken. fick hon begärda handlingar. tillsammans med anhöriga att få del av allt som rörde hela familjen. skickade hon ett brev till socialchefen , socialförvaltningen i vari hon förklarade att familjen ännu inte fått sin akt trots påstötning till . skrev stadsarkivarien till D.N. och redogjorde bl.a. för kostnaderna för de begärda kopiorna. översände kopior ur akten med en förklaring över varför vissa handlingar av kostnadsskäl utelämnats. Det rörde sig om beslutsunderlag som ordagrant återgivits i beslutsprotokoll samt avräkningsnotor. Utredning och yttrande begärdes från kommunstyrelsen i . Kommunstyrelsen beslutade att som remissvar överlämna ett av kommunens juridikgrupp utarbetat förslag samt att uppdra till kommunledningskontoret att omgående se över kommunens rutiner vid utlämnade av allmänna handlingar. I remissvaret anfördes följande. Av handlingarna framgår att D.N. hos sociala förvaltningen (familjerättsbyrån i ) begärt att få del av alla uppgifter om sig själv i sociala myndighetens arkiv. Framställningen har av familjerättsenheten överlämnats direkt till stadsarkivet. Någon registrering i socialnämndens diarium har inte skett vare sig av den inkommande skrivelsen eller vidarebefordran till stadsarkivet. har själv genom påminnelse och med hjälp av en adoptiv- och fosterbarnsorganisation försökt att skynda på ärendet. har ärendet efter klagomål till överlämnats till för handläggning enligt 68 § socialtjänstlagen. begäran till socialnämnden om yttrande har inkommit och överlämnats till socialnämndens sekretariat för handläggning. Vid kontroll i sökregister för socialnämndens personregister har framgått att ifrågavarande akt överlämnats och förvarats i stadsarkivet . Akten har härefter återfunnits i stadsarkivet, sekretesskontrollerats i samråd med sociala förvaltningen och begärda utdrag översänts av stadsarkivet till D.N. Med hänvisning till att berörda handlingar varit utdrag ur en i övrigt sekretesskyddad akt har kopiorna översänts utan kostnad. har härefter i skrivelse tillsammans med sin mamma och två syskon begärt att få hela familjens personakt utlämnad. Framställningen har insänts till sociala förvaltningen. Den har vidarebefordrats till stadsarkivet. Meddelande om överlämnandet har sänts till D.N. har på nytt kontaktat sociala förvaltningen då hon ännu inte erhållit begärda handlingar. Hon upplystes då om att stadsarkivet var ansvarig för utlämnandet. Hon fick rådet att vända sig till , chef för , som har ansvar för stadsarkivet. Stadsarkivarie har i skrivelse till D.N. meddelat att det inte föreligger något hinder enligt sekretesslagen att utlämna personakten. Han har vidare meddelat att kommunen tar ut avgift för kopior av allmänna handlingar. Eftersom akten är omfångsrik beräknades kostnaderna för kopiorna uppgå till ca inkl porto och postförskottsavgift. Han meddelar vidare att utlämnande av handlingarna har försenats på grund av begränsad tillgänglighet till arkivlokalerna orsakat av vissa miljöproblem i lokalerna. har tillskrivit socialchef och bland annat ifrågasatt kostnaden för kopior av personakten.