frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Skall i enlighet med föreskrift i lag eller annan författning delgivning ske i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet, verkställs delgivningen enligt delgivningslagen (1 § första stycket delgivningslagen). En myndighet ombesörjer delgivning genom att sända handlingen med post eller överlämna den med bud eller på annat sätt till den sökte, varvid som bevis att denne har mottagit försändelsen begärs delgivningskvitto eller mottagningsbevis ordinär delgivning. Ordinär delgivning kan också ske genom förenklad delgivning enligt 3 a § delgivningslagen (3 § första stycket delgivningslagen). Om det finns anledning att anta att delgivningskvitto eller mottagningsbevis inte kommer att lämnas eller inte kommer att erhållas , får de myndigheter som regeringen bestämmer ombesörja att handlingen överlämnas till den sökte i särskild ordning genom postbefordringsföretag som regeringen bestämmer särskild postdelgivning (3 § andra stycket delgivningslagen). När det är lämpligt får en myndighet delge kallelser, meddelanden och andra handlingar, som inte är omfattande eller annars av svårtillgängligt innehåll, genom att innehållet läses upp vid telefonsamtal med den sökte och handlingen därefter sänds till denne med post telefondelgivning (3 § tredje stycket delgivningslagen). Kan delgivning inte ske enligt första-tredje styckena får delgivning ske genom stämningsman eller annan vars intyg enligt 24 § första stycket utgör fullt bevis om delgivning stämningsmannadelgivning (3 § fjärde stycket delgivningslagen i dess lydelse före och efter ). Som fullt bevis att delgivning har skett på det sätt som anges i intyget gäller intyg som i tjänsten utfärdas av bl.a. stämningsman, åklagare, polisman och kronofogde (24 § första stycket delgivningslagen). Om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna får ordinär delgivning med den som är part eller som har liknande ställning i ett mål eller ärende ske genom att myndigheten sänder handlingen med post till den sökte under hans senast kända adress och minst senare skickar ett meddelande om att handlingen har sänts förenklad delgivning. Förenklad delgivning får användas bara om den sökte har delgetts upplysning om att förenklad delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet (3 a § delgivningslagen). Delgivning anses ha skett när har förflutit från det att meddelandet skickades med post och det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att handlingen före tvåveckorstidens utgång kommit fram till den söktes senast kända adress (19 § tredje stycket delgivningslagen). Underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB s.k. slutdelgivning Syftet med regeln i 23 kap. 18 § RB är att den misstänkte skall få tillfälle att lämna synpunkter på den utredning som har genomförts och att framställa önskemål om att utredningen skall kompletteras i något avseende, innan åklagaren tar ställning i åtalsfrågan. Den misstänkte får härigenom möjlighet att tillföra ärendet uppgifter som kan ha betydelse för frågan om lagföring skall ske. Som har framgått skall numera enligt en uttrycklig regel i 12 a § andra stycket FuK underrättelsen delges den misstänkte enligt någon av vissa särskilt angivna bestämmelser i delgivningslagen, om det för brottet är föreskrivet svårare straff än fängelse , vilket är fallet avseende brottet hot mot tjänsteman. Tillämpningen av det formella delgivningsförfarandet innebär att det i efterhand kan fastställas dels att den misstänkte har tagit emot eller skall anses ha fått del av underrättelsen, dels när detta har skett. Sammanfattningsvis kan konstateras att bestämmelserna i 23 kap. 18 § RB och 12 a § FuK fyller en viktig rättssäkerhetsfunktion. Av förundersökningsprotokollen i polismyndighetens ärenden K 5061-93 respektive K 2283-94 och K 2284-94 framgår inte om underrättelserna enligt 23 kap. 18 § RB hade delgetts . i enlighet med föreskrifterna i delgivningslagen. I fråga om den första förundersökningen har det emellertid genom den i ärendet företagna utredningen kommit fram att en underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB skickades per brev utan delgivningskvitto eller mottagningsbevis till . på hans bostadsadress. Inget av de i delgivningslagen fastlagda delgivningssätt som åsyftas i 12 a § FuK har således använts. Det kan vidare noteras att den uppgift om datum för underrättelsen som finns i förundersökningsprotokollet varken avser den dag när underrättelsen sändes eller slutdagen för det rådrum som bereddes . utan som låg ännu något längre fram i tiden. Vad sedan gäller den andra förundersökningen har det genom utredningen kunnat klarläggas att till överlämnade en underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB "för delgivning med . När därefter kontaktades av framförde han inte någon erinran mot förundersökningsprotokollet. Såvitt framgår av utredningen berördes emellertid inte frågan om . hade fått handlingarna. Det datum som i förundersökningsprotokollet har noterats som delgivningsdag avser i detta fall den dag när underrättelsen lämnades till . Enligt underrättelsen bereddes . rådrum till . Av utredningen framgår inte varför valde att vända sig till för att få dennes hjälp med att underrätta . i stället för att försöka nå . själv. Det har enligt min mening ålegat att försöka underrätta . personligen på något av de sätt som anges i 12 a § FuK. Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten inte i någon av förundersökningarna har fullgjort sin underrättelseskyldighet enligt 23 kap. 18 § RB på ett korrekt sätt. Såvitt gäller den andra förundersökningen kan någon underrättelse enligt detta lagrum över huvud taget inte anses ha lämnats till . Jag finner därför, liksom , att polismyndigheten inte kan undgå kritik för sitt sätt att handlägga underrättelsefrågorna. Dokumentation av tidpunkt och sätt för underrättelse enligt 23 kap. 18 § Riksåklagaren har i sitt remissvar närmare utvecklat sin syn på vilka uppgifter om slutdelgivning som bör antecknas i förundersökningsprotokollet för att inga oklarheter skall uppkomma i frågan om underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB har skett på ett korrekt sätt. Jag kan helt ansluta mig till Riksåklagarens synpunkter i detta hänseende. I förundersökningsprotokollet skall således antecknas sättet och tidpunkten för underrättelsen, vilket rådrum som har getts den misstänkte samt om den misstänkte har haft synpunkter på förundersökningen eller begärt komplettering av den eller lämnat den utan erinran. Jag delar Riksåklagarens uppfattning att dessa uppgifter lämpligen kan antecknas på protokollets första sida. Vad gäller sättet för underrättelsen skall framgå om underrättelsen har lämnats muntligen eller skriftligen. Om en skriftlig underrättelse har delgetts den misstänkte i enlighet med vad som föreskrivs i 12 a § andra stycket FuK skall det använda delgivningssättet anges. Används förenklad delgivning bör det av protokollet också framgå när och hur den misstänkte har informerats om att förenklad delgivning kan komma att användas, till vilken adress underrättelsen har sänts och tidpunkten för det särskilda meddelandet att underrättelsen har sänts. I de fall där delgivning enligt delgivningslagens regler skall äga rum dvs. när underrättelsen lämnas skriftligen och det för brottet är föreskrivet svårare straff än fängelse skall som tidpunkt för underrättelsen antecknas den dag när den misstänkte bevisligen har fått del av underrättelsen eller när han annars skall anses delgiven enligt de särskilda regler som gäller för de olika delgivningssätten. Lämnas underrättelsen i samband med ett förhör är det dagen för förhöret som skall antecknas. Har mottagningsbevis eller delgivningskvitto använts är det dagen för underskriften som skall antecknas eller, om denna inte har angetts, dagen när beviset respektive kvittot har återkommit. Används förenklad delgivning antecknas det datum som ligger efter det att meddelandet om avsändande av de handlingar som skall delges har skickats till den misstänkte. Som har nämnts i det föregående är dokumentationen av slutdelgivningen i den första förundersökningen bristfällig på så sätt att protokollet, som i och för sig upplyser om att underrättelse har lämnats, dels saknar uppgift om hur detta har gått till, dels anger ett felaktigt datum för underrättelsen. I den andra förundersökningen har det, som nämnts, över huvud taget inte förekommit någonting som kan betecknas som en slutdelgivning med ., och de uppgifter som på protokollets första sida har antecknats vid namn skulle därför rätteligen i stället ha hänförts till försvararen . Genom att anteckningarna om slutdelgivningarna i de två protokollen således har varit bristfälliga i olika hänseenden har åklagaren vilseletts i frågan om slutdelgivning har skett. Det finns därför anledning att rikta kritik mot polismyndigheten också för dess sätt att dokumentera de åtgärder som har vidtagits. och Riksåklagaren ger i sina yttranden uttryck för uppfattningen att blanketten för förundersökningsprotokollens första sida är bristfälligt utformad på så sätt att den saknar utrymme för erforderliga uppgifter om sättet och tidpunkten för slutdelgivningen. Jag delar denna uppfattning. Det är därför angeläget att en översyn av blankettens utformning kommer till stånd. Av uttalanden i de två remissyttrandena framgår att så kommer att ske inom ramen för de pågående projekten och översynen av den brottsutredande verksamheten inom närpolisen. kontroll av att underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB delgetts den misstänkte på föreskrivet sätt Av yttrande framgår att han när han beslutade att väcka åtal utgick från att polismyndigheten hade delgett . underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB på föreskrivet sätt i de båda utredningarna och att han vid denna bedömning utgick från anteckningarna i fält 19 på förundersökningsprotokollens första sida. Som redan har nämnts har det genom utredningen i ärendet framgått dels att de krav som gällde för slutdelgivningen i de två förundersökningarna inte var uppfyllda i något av fallen, dels att dokumentationen av vad som hade förekommit i samband med underrättelserna var bristfällig på så sätt att den första sidan i de två förundersökningsprotokollen saknade uppgifter om sättet för underrättelserna och angav tidpunkter för dessa som inte hänförde sig till någon delgivning i formell mening. Som framhålls i Riksåklagarens yttrande åligger det åklagaren att förvissa sig om att delgivning enligt 23 kap. 18 § RB har skett innan han väcker åtal. Om förundersökningsprotokollet innehåller tydliga anteckningar i enlighet med vad som har sagts i det föregående om sättet och tidpunkten för underrättelsen, bör åklagaren kunna godta dessa utan någon närmare undersökning av de bakomliggande förhållandena. Om anteckningarna är ofullständiga eller om det föreligger någon särskild omständighet som gör att dessas riktighet kan ifrågasättas exempelvis att utredningsåtgärder har vidtagits efter den angivna dagen för slutdelgivningen måste åklagaren däremot göra en noggrannare kontroll. Under inga förhållanden får åklagaren således nöja sig med att konstatera att ett datum har antecknats i fält 19 på första sidan av protokollet i den utformning det har enligt den nu gällande protokollsblanketten. Man kan med utgångspunkt i ett sådant synsätt konstatera att den omständigheten att protokollet avseende den första förundersökningen saknade uppgift om hur underrättelseskyldigheten hade fullgjorts borde ha föranlett att göra en närmare undersökning av vad som hade förekommit i detta hänseende. Om han hade gjort detta skulle han ha fått veta att underrättelsen hade sänts i lösbrev. Inte heller den första sidan av det andra förundersökningsprotokollet innehöll någon uppgift om sättet för underrättelsen, och i detta fall tillkom att det av underrättelsen, som hade bifogats protokollet, framgick att avsikten var att försvararen skulle delge . Också i detta fall borde således ha gjort en ytterligare kontroll av omständigheterna kring underrättelsen. Inte heller kan därför undgå kritik med anledning av det inträffade. Formerna för tillhandahållande av utredningsmaterialet sedan den misstänkte och hans försvarare fått en muntlig underättelse enligt 23 kap. 18 § i samband med slutförhör (Dnr 4276-1994) I en anmälan till JO framförde . klagomål mot polisen och anförde att han inte hade fått ett eget exemplar av ett förundersökningsprotokoll. . hade, såvitt framgick av utredningen, framställt sin begäran om utfående av ett förundersökningsprotokoll innan åtal hade väckts. Av förundersökningsprotokollet framgick vidare bl.a. att s.k. slutdelgivning enligt 23 kap. 18 § (RB) hade verkställts genom offentlige försvarare. Yttrande inhämtades från polismyndigheten. Av yttrandet framgick bl.a. följande. I samband med att slutförhör hölls , vid vilket offentlige försvarare närvarade, överenskoms att polismyndigheten skulle bereda . och hans försvarare tillfälle att ta del av vad som hade förekommit vid förundersökningen genom att sända ett exemplar av förundersökningsprotokollet till försvararen så snart det var färdigställt. På protokollets första sida hade som dag för underrättelse enligt 23 kap. 18 § RB till . antecknats . Någon motsvarande anteckning avseende dennes försvarare fanns inte. På protokollets andra sida hade antecknats ". har tagit del av utredningen och enligt hans försvarare så har de inget att anföra mot utredningen". I ett beslut anförde chefsJO följande. När förundersökningen har kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, skall han underrättas om misstanken när han hörs. Den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid förundersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse om detta skall lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum skall beredas dem (23 kap. 18 § första stycket RB). Om en sådan underrättelse lämnas muntligen skall det genom tjänsteanteckning av den som har lämnat underrättelsen eller på annat sätt framgå att mottagaren har fått del av underrättelsen (12 a § första stycket förundersökningskungörelsen [1947: 948] [FUK]). Om underrättelsen lämnas skriftligen, skall den delges den misstänkte, om det för brottet är föreskrivet svårare straff än fängelse . Delgivningen får ske enligt reglerna i 3 § förstafjärde styckena och 3 a § delgivningslagen (1979:428) (12 a § andra stycket FUK). Av utredningen framgår att det vid slutförhöret med . träffades en överenskommelse att polismyndigheten skulle bereda . och hans försvarare tillfälle att ta del av vad som hade förekommit vid förundersökningen genom att sända över ett exemplar av förundersökningsprotokollet till försvararen så snart det var färdigställt. Denna överenskommelse får anses innefatta en muntlig underrättelse till . och försvararen enligt 23 kap. 18 § första stycket fjärde meningen RB. Jag har i ett beslut (dnr 3258-1994) uttalat att det i förundersökningsprotokollet skall antecknas sättet och tidpunkten för underrättelsen, vilket rådrum som har getts den misstänkte samt om den misstänkte haft synpunkter på förundersökningen eller begärt komplettering av den eller lämnat den utan erinran. Anteckningarna i förundersökningsprotokollet om underrättelse enligt 23 kap. 18 § första stycket RB är bristfälliga i åtskilliga hänseenden. Så t.ex. har fel datum angetts. Vidare saknas uppgift om underrättelse till försvararen, och det framgår inte heller hur underrättelsen lämnades och hur långt rådrum som gavs. kan således inte undgå kritik för sitt sätt att dokumentera delgivningen. klagomål avser det förhållandet att han, trots att han begärde det, inte fick något eget exemplar av förundersökningsprotokollet. I 23 kap. 18 § första stycket RB anges inte närmare hur den misstänkte och hans försvarare skall beredas tillfälle att ta del av vad som har förekommit vid förundersökningen. Ett vanligt förfarande är att den misstänkte och hans försvarare i anslutning till att de underrättas om sin rätt i detta hänseende får var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet. Om förundersökningsmaterialet är mycket omfattande kan man i stället välja den lösningen att de får tillfälle att ta del av det i polismyndighetens lokaler. I det här aktuella fallet träffades den överenskommelsen att ett exemplar av protokollet skulle sändas till försvararen. Också detta är självfallet en godtagbar metod. De nu diskuterade reglerna ger således inte den misstänkte någon ovillkorlig rätt att få ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet. Om han begär att få ett sådant och det inte finns några vägande skäl däremot exempelvis att materialet är mycket omfattande bör man emellertid enligt min mening efterkomma hans begäran. Någon avgift skall inte tas ut i ett sådant fall eftersom utlämnandet ingår som ett led i polismyndighetens fullgörande av sina förpliktelser enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. I 23 kap. 21 § fjärde stycket RB föreskrivs att den misstänkte eller hans försvarare, så snart åtal har beslutats, har rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Om offentlig försvarare har förordnats skall enligt samma lagrum en avskrift utan särskild begäran lämnas eller sändas till denne. Såvitt framgår av utredningen framställde . sin begäran om ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet innan åtal väcktes . Reglerna i 23 kap. 21 § fjärde stycket RB var således inte tillämpliga. Med hänsyn till att polismyndigheten i sitt yttrande har hänvisat till detta lagrum kan det emellertid finns anledning att säga något om dess innebörd. Förarbetena innehåller inte något uttalande i frågan huruvida lagrummet innebär att rätten att få ett exemplar av förundersökningsprotokollet tillkommer endast endera av försvararen och den misstänkte eller om den skall tolkas så att de har rätt att få var sitt exemplar. En strikt bokstavstolkning och en jämförelse med 23 kap. 18 § RB där det talas om den misstänkte och hans försvarare ger, såvitt gäller situationer där det är fråga om en privat försvarare, närmast stöd för det förstnämnda synsättet. Det ligger emellertid under alla förhållanden närmast till hands att inta den ståndpunkten att regleringen i 23 kap. 21 § fjärde stycket RB innebär att, i de fall där en offentlig försvarare har förordnats, såväl denne som den tilltalade har en ovillkorlig rätt till ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet. Syftet med bestämmelsen i styckets sista mening om en offentlig försvarares rätt att få ett exemplar av förundersökningsprotokollet är uppenbarligen att underlätta försvarets verksamhet (se departementspromemorian [Ds Ju 1979:15] Översyn av utredningsförfarandet i brottmål s. 16). Avsikten kan däremot inte rimligen ha varit att en misstänkt som har offentlig försvarare skulle berövas sin rätt enligt första meningen att på begäran få ett eget exemplar av protokollet. Enligt min mening framstår det av hänsyn till den misstänktes rättssäkerhet som lämpligt att såväl denne som hans försvarare på begäran avgiftsfritt erhåller egna exemplar av förundersökningsprotokollet också i den situation som åsyftas i lagrummets första mening, dvs. att offentlig försvarare inte har förordnats. När förhör protokollförs genom upptagning på band skall upptagningen skrivas ut (Dnr 4579-1993) I en anmälan till JO framförde D.C. kritik mot i för handläggningen av en utredning om sexuellt ofredande. Från i (numera i ) inhämtades upplysningen att förundersökningen i det aktuella ärendet, K 49915-93, hade lagts ned på grund av att brott inte kunde styrkas. akt i ärendet infordrades och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande. upprättades en anmälan om sexuellt ofredande. Efter viss utredning kom det fram att den man som avsågs i anmälan kunde vara D.C. hölls ett förhör med målsäganden. Förhöret togs upp på band och skrevs sedan ut. skickades en kallelse till D.C. Något protokoll avseende detta förhör fanns inte i akten. På ett papper i akten fanns en anteckning gjord för hand med följande innehåll. Det finns ett förhör med D.C. är hörd upplysningsvis ang sexuellt ofredande. Förhöret inspelat på band./ , K 4 Från polismyndigheten rekvirerades ljudbandet avseende förhöret med D.C. Bandet avlyssnades varvid framkom bl.a. att D.C. hade hörts upplysningsvis kl. 11.2511.45 i ärendet K 49915-93. Vidare inhämtades upplysningar från kriminalinspektören . Hon uppgav därvid följande. När det i ett ärende inte upprättas något förundersökningsprotokoll skrivs inte alltid förhörsprotokoll ut; i stället sparas bandet från förhöret. Detta beror på att skrivflickorna inte hinner skriva ut alla förhör. I ärendet görs en anteckning om att förhöret är hållet och att det finns på band; "huvudet" på ett förhörsprotokoll fylls i dessa fall inte i. Alla gör på detta sätt eftersom skrivhjälpen inte är tillräcklig. Ärendet remitterades till polismyndigheten för yttrande angående rutinerna för dokumentation om att förhör hållits. En hänvisning gjordes till en vid gjord tjänsteanteckning som innehöll upplysningar enligt ovan. Remissvar kom in från i och Länspolismästaren (bitr. Enligt remissyttrandet hade remisshandlingarna överlämnats dit från polismyndigheten. I remissvaret hänvisades till yttranden av tf. kommissarien och polisöverintendenten , båda kriminalavdelningen, samt av polisöverintendenten , Centrala rättsenheten. I dessa yttranden anfördes bl.a. följande. Bandade förhör i ärenden som vi vet skall läggas ned skrivs inte alltid ut. Anledning till detta är bristen på skrivpersonal. Banden arkiveras då tillsammans med övriga handlingar i ärendet. Regelmässigt brukar det antecknas i ärendet att det finns inspelade förhör på video/ljudkassett som ej är utskrivna. Några regler eller anvisningar för hur detta skall gå till finns ej. Med anledning av JO:s remiss har vi på roteln poängterat vikten av att tydligt dokumentera att det finns inspelade band i ärendet. Enklast genom att fylla i "huvudet" på en förhörsblankett samt i fritexten notera att det finns ett inspelat förhör som ej är utskrivet. Arkiverade video/ljudkassetter skall märkas med ärendets diarienummer. Då jag nu uppmärksammat att dokumentations- och arkiveringshanteringen kräver anvisningar kommer jag att lämna sådana i en avdelningsorder. Frågor rörande hanteringen av videogram resp. ljudband med upptagningar från förhör är ofta förekommande. Vad beträffar ljudinspelningar vid förhör går rättsenhetens information i stort sett ut på följande: Inspelningens funktion är oftast att motsvara en konceptanteckning eller minnesanteckning. Protokolleringen av förhöret kan ske genom att ett s.k. sammanfattningsprotokoll upprättas eller att ljudupptagningen transskriberas direkt till skriftlig form. Om sådana nedteckningar tillförs akten och den hörde bereds tillfälle ta del av nedteckningen kan bandupptagningen behandlas som vilken minnesanteckning som helst, dvs även rensas ur akten. Dock rekommenderar rättsenheten att en utrensning inte sker förrän akten skall läggas i arkiv, dvs efter det att en ev. dom vunnit laga kraft eller efter det att ärendet avförts från vidare handläggning. Bevarandet fram till dess kan vara påkallat ur bevissynpunkt om fråga skulle uppkomma om vad som förevarit vid förhöret. Rättsenheten hänvisar, till stöd för sin bedömning, dels till 23 § FUK, dels till vad som indirekt framgår av vad JO uttalade i ärendet rörande Arbetsdomstolens ordförande i anledning av att han låtit avmagnetisera en bandupptagning. Om däremot ljudupptagningen inte överförs till skriftlig form utgör inspelningen den enda "dokumentationen" av förhöret. Om utsagan tillfört ärendet något av betydelse för ett ställningstagande skall utsagan, dvs bandet, finnas kvar i akten. Att utsagan inte överförts i skriftlig form synes sakna formell betydelse. Snarare torde det vara så att önskemålet om "ordagrann återgivning" tillgodoses i en bandupptagning.