frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — I yttrande uttalade polismyndigheten bitr. länspolischef att polismyndigheten inte kunde finna att något formellt fel hade begåtts i samband med polisens handläggning av ärendet. Vidare hänvisades till ett yttrande upprättat av tf. polismästare , som anförde följande. har varit polismyndighetens/polisområdets handläggare i ärendet. Hon har för mig berättat att A.T. vid besök hos henne förklarat att hon "inte kommer att återvända ". Jag har sålunda inte personligen träffat A.T. eller hört henne säga detta. Jag har tagit Nehlmarks uppgifter som handläggare/föredragande för goda, vilket är normalt i polismyndighetsärenden. Vid kontakt med Nehlmark denna dag vidhåller hon sina uppgifter. A.T:s ansökan m.m. översändes till per telefax . fattade beslut om återkallelse. De i skrivelsen från JO omnämnda skrivelserna från M.J. har polismyndigheten inte tagit del av. lämnades ett slutet kuvert till Nehlmark med påskrift eller möjligen "". Kuvertet lämnades av en broder till M.J., som önskade få det vidaresänt till . Nehlmark lovade att sända det per post i polismyndighetens tjänstekuvert , vilket också skedde. generaldirektör yttrade följande. sökte om uppehållstillstånd för studier i . avslog ansökan då tillstånd för studier vid vuxenskola ej beviljas för personer som saknar bosättning i . reste därefter in i med gällande besöksvisering med senaste utresa . Vid kontakt med ansökte A.T. om tillstånd att stanna i med anledning av att rederiet p.g.a. Estoniakatastrofen inställt samtliga resor. önskade avvakta rederiets återupptagande av färjetrafiken med . Tillika önskade makarna . ledsaga A.T. på återresan vilket tidigast kunde ske p.g.a. makarnas resa till . Flygtransport ansågs otänkbart då A.T. led av flygrädsla. begärde att A.T:s visering skulle återkallas av verket då polismyndigheten inte ansåg att det fanns skäl att bevilja förlängning av vistelsen i . Förlängning av gällande besökstillstånd under en pågående vistelse i kan medges om sökanden kan åberopa tungt vägande skäl därför. En grundförutsättning är dock alltid att försörjningen är tryggad och att det inte är ett försök att kringgå reglerna om bosättning. Praxis avseende släktbesök är generösare än vid andra typer av besöksförlängningar. Kraven är alltså högre om det avser personer i arbetsför ålder. Vid den aktuella tidpunkten försökte i möjligaste mån hjälpa personer som drabbats av Estoniakatastrofen på ena eller andra viset. Detta skedde genom att verket generöst beviljade ansökningar om förlängda besökstillstånd i de fall det behövdes för att personen ifråga skulle ha möjlighet att finna alternativa färdsätt för hemresan. Det fanns vid den aktuella tidpunkten inga löften om att en ny färjeförbindelse skulle öppnas mellan och . ansåg dock i det aktuella ärendet att förutsättningarna ändrats så radikalt att A.T:s visering skulle återkallas. Beslut om återkallelse togs . Hänsyn togs då bl.a. till att garanterna skulle lämna landet för av samt att oklarhet rådde beträffande försörjning samt tidpunkt för A.T:s återresa till hemlandet. När makarna J:s två skrivelser ett följebrev och en redogörelse från kom handläggaren och beslutsfattaren till del konstaterade de att handlingarna inte påverkade ärendets utgång i någon annan riktning än som det redan fattats beslut om. Det är olyckligt att detta inte antecknades på handlingen men det kan påpekas att verket alltid tar ställning till om ett beslut skall omprövas när ytterligare material tillförs ett ärende. Det kan slutligen nämnas att det pågår ett översynsarbete inom den aktuella regionen vars syfte är att förkorta tiden från det att en handling inkommit till myndigheten till dess att den når den handläggande enheten. Där skall handlingen omgående föras till ett pågående ärende eller bevakas på ett sådant vis att den utan dröjsmål kan föras samman med ett senare inkommet ärende till vilket den hör. kommenterade remissvaren varvid hon anförde bl.a. följande. Hon vidhåller att A.T. aldrig yttrat att hon inte skulle återvända till . har inte heller sagt det i sin skrivelse. Hon undrar också över anledningen till att inte i telefaxet till upplyste om att ett följebrev till verket hade avsänts per post. I en förnyad remiss anmodades att yttra sig dels över den omständigheten att något formellt beslut inte fattades med anledning av A.T:s ansökan om uppehållstillstånd för tillfällig vistelse, dels med avseende på frågan huruvida iakttog den i 17 § stadgade kommuniceringsskyldigheten vid handläggningen av frågan om återkallelse av inresevisering. I förnyat yttrande anförde följande. Verket kan konstatera att något formellt beslut angående ansökan om förlängt uppehållstillstånd inte har fattats i A.T:s ärende. Inte heller finns enligt verkets mening ett sådant öppet ärende hos . I samband med ärendet om återkallelse av viseringen erhöll verket kopior av ansökan om uppehållstillstånd såsom underlag till denna framställan. Därefter har ingen ansökan inkommit till verket. Verket har inte kommunicerat handlingarna i ärendet i samband med återkallande av viseringen. Kommuniceringsskyldigheten i 17 § förvaltningslagen föreligger endast då uppgift tillförts ärendet av annan än sökanden själv. De uppgifter som lämnats i ärendet får anses ha tillförts ärendet genom A.T. eller hennes ombud. Ärenden om återkallelse av visering tillställs verket som brådskande ärenden då förutsättningarna för vistelsen i landet ändrats. Beslut om återkallelse av visum följs normalt av ett beslut om avvisning. I beslut anförde JO Lavin följande. Tf. polismästare har anfört att upplyste honom om att A.T. förklarat att hon inte skulle komma att återvända till , då viseringen löpte ut. har förnekat att A.T. skulle ha uttalat sig så. Här föreligger alltså motstridiga uppgifter. Även om det kan tyckas naturligt att i sitt skriftliga yttrande skulle ha noterat ett sådant för själva saken högst relevant uttalande av sökanden, tror jag inte att ytterligare utredning kan bringa någon klarhet i denna fråga. Av polismyndighetens yttrande framgår att ansökan om uppehållstillstånd och polismyndighetens promemoria sändes per telefax till medan makarnas skrivelser sändes per post. Jag kan här ansluta mig till M.J:s uppfattning, att det hade varit en lämplig åtgärd att i telefaxet tala om att ytterligare utredning i ärendet hade avsänts per post, se 4 och 6 §§ förvaltningslagen (1986:223). Jag vill dock inte gå så långt som att kritisera myndigheten härför. har medgett att det var olyckligt att det inte antecknades på makarna J:s två inkomna skrivelser följebrevet och redogörelsen att innehållet inte påverkade utgången av det redan fattade beslutet. Jag ansluter mig till den uppfattningen. Utredningen har vidare gett vid handen att makarna . skickade följebrevet och redogörelsen direkt till och att dessa skrivelser inkom till verket . Att inte heller dessa skrivelser kom att inflyta i beslutsunderlag har tydligen berott på bristande rutiner vid befordrande av skrivelser inom myndigheten. kan inte undgå kritik härför. De av verket beskrivna åtgärderna för att undvika ett upprepande av det inträffade förefaller dock tillfredsställande, varför jag lämnar denna fråga. Ärendet om återkallelse av viseringen var sådant att det i princip ålåg att iaktta den i 17 § förvaltningslagen (1986:223) stadgade kommuniceringsskyldigheten. Enligt stadgandet får ett ärende inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I paragrafen uppräknas också ett antal undantagssituationer. I 11 kap. 2 § utlänningslagen (1989:529) anges vissa i förevarande fall icke aktuella begränsningar avseende tillämpligheten av 17 § förvaltningslagen i utlänningsärenden. Som ovan nämnts avser kommuniceringsskyldigheten enligt förvaltningslagen uppgifter som tillförts ärendet genom någon annan än parten själv. De uppgifter som ingick i beslutsunderlag var främst sådana som A.T. själv hade lämnat till polismyndigheten. En inte oväsentlig sak i sammanhanget är dock att A.T. lämnat uppgifterna som underlag för sin ansökan om uppehållstillstånd men att uppgifterna hos kom att läggas till grund för ett beslut om återkallelse av visering. Beslutsunderlaget har i huvudsak utgjorts av polismyndighetens promemoria, vilken innefattade en begäran om återkallelse av A.T:s visering. Eftersom det i ärendet hos inte rörde sig enbart om de av A.T. i sin ansökan lämnade uppgifterna, utan även om en begäran av polismyndigheten om meddelande av ett för henne betungande beslut, borde verket inte av den i remissvaret till JO angivna anledningen ha underlåtit att kommunicera polismyndighetens promemoria. Frågan huruvida något annat i 17 § förvaltningslagen angivet undantag från kommuniceringsskyldigheten skulle kunna vara tillämpligt i fallet kan inte besvaras utan ytterligare utredning. Med hänsyn till att A.T. numera lämnat landet och till vad som i övrigt förekommit finner jag dock inte tillräckliga skäl att vidta några ytterligare åtgärder. Med den kritik som uttalats beträffande handläggning av A.T:s viseringsärende avslutas ärendet här. Fråga om lagligheten och lämpligheten av Statens invandrarverks rutiner att i samband med sortering av post till boende på flyktingförläggningar göra vissa observationer och vidta vissa åtgärder (kopiering) med avseende på försändelserna (Dnr 4494-1995) Efter ansökan om asyl beviljades familjen . av , , tidsbegränsat uppehållstillstånd. De placerades på flyktingförläggningen i och erhöll bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., LMA. Ett av barnen i familjen led av cancer. ansökte familjen . om bidrag från en stiftelse bildad av Cancer- och för att täcka merkostnader som uppkommit med anledning av sjukdomen. Stiftelsen beviljade ekonomiskt bidrag med . Beloppet utbetalades genom en postanvisning. Postanvisningen kopierades av personal vid förläggningen. fattade förläggningschefen beslut att sänka dagersättningen med motiveringen att behovet kunde tillgodoses på annat sätt. I beslutet noterades också att familjen hade fått en postanvisning på summa . Familjen . överklagade beslutet till länsrätten, som biföll besvären. I egenskap av offentligt biträde åt familjen . begärde G. att JO skulle utreda huruvida har rätt att öppna och kontrollera eller utan föregående öppning kopiera brev eller postanvisningar som kommer till boende på flyktingförläggningar samt att använda sådan utredning som grund för beslut att reducera dagersättning. G. åberopade bl.a. 4 kap. 8 § . Ärendet remitterades till som genom generaldirektör hänvisade till ett yttrande av regiondirektören för Södra regionen, Denne anförde följande. Jag har anmodat förläggningschefen i , , att inkomma med yttrande i ärendet. Av yttrandet framgår bl a följande: All post till asylsökande på förläggningen inkommer under förläggningens boxadress och hämtas av förläggningspersonal på postkontoret och utdelas av förläggningspersonal via förläggningens reception. Försändelser, som av personalen bedöms kunna ha betydelse för dagersättningens storlek, kopieras och ansvarig handläggare kallar vid behov den asylsökande till samtal för att utröna om nytt beslut i fråga om dagersättning behöver fattas. Det skall observeras att slutna kuvert/försändelser aldrig öppnas. Vissa kuvert visar emellertid i sig att innehållet kan vara av intresse. Det gäller bl.a. det aktuella fallet med ett kuvert från postgirot med utbetalningskort (grön färg). I sådana fall kopieras kuverten och den asylsökande kallas till samtal och tillfrågas om innehållet. I det aktuella fallet har den asylsökande fått ett bidrag från Cancer- och på . På grundval av detta beslutade förläggningschefen enligt LMA § 17 att reducera familjens dagersättning med sammanlagt . Jag anser att beslutet om neddragning av dagersättning är korrekt mot bakgrund av att familjens behov tillgodosetts på annat sätt och att familjens extra kostnader för dotterns sjukdom täckts av förläggningen genom särskilda bidrag. I anmälan till JO har framförts att invandrarverket kan ha brutit mot 4 kap. 8 §. Den åberopade paragrafen gäller emellertid endast när post- eller telebefordringsföretag förmedlar ett meddelande och är alltså inte tillämplig i detta fall. En viktig fråga är emellertid om förläggningens praxis i dessa frågor kan anses innebära sådan "undersökning av brev" som åsyftas i 2 kap. 6 § regeringsformen eller om det kan anses vara intrång i förvar (BrB 4 kap. 9 §). Jag anser att så ej är fallet. Förläggningen har ej brutit något brev eller berett sig tillgång till något som förvaras personligt. Man har, enligt min mening, ej heller undersökt brev på det sätt som avses i regeringsformen. Förläggningen har i sin myndighetsutövning enligt LMA, när det avser beslut om dagersättningar, att bevaka samhällets intresse att bidragssystemet ej manipuleras eller missbrukas av den som söker bidrag. Det är myndighets skyldighet att i samband med bidragsansökan i görligaste mån kontrollera om sökandes uppgifter om inkomster, förmögenhet m.m. är riktiga. Detta är på sitt sätt särskilt viktigt när det gäller asylsökande, eftersom det ger en tidig signal att det svenska samhället inte tolererar oegentligheter när det gäller bidragssystemet. Skulle invandrarverket bara passivt låta i sammanhanget intressanta postförsändelser passera genom sina receptioner, skulle detta uppfattas som en flathet och en tydlig signal att samhället tolererar att bidragssystemet utnyttjas utan kontroll och sanktioneras. Jag anser därför att förläggningen i handlat rätt när man, vid utlämning av posten, noterat vilka försändelser som kan ha eventuellt intresse i bidragsfrågan och därefter frågat den asylsökande om försändelsens innehåll. Den bestämmelse, 4 kap 8 § , som åberopas i anmälan kan knappast vara tillämplig. Den avser endast förmedling genom post- eller telebefordringsföretag. Gärningen är inte straffbar efter det att ett meddelande avlämnats i adressatens bostad eller brevlåda. är inte ett sådant företag och vidarebefordrar endast meddelanden från brevlådan till de asylsökande. En annan bestämmelse som möjligen skulle kunna åberopas är bestämmelsen i 4 kap 9 §, dvs intrång i förvar. Denna avser dock endast handlingar som förvaras tillslutna. föreslog att det straffbara området även borde innefatta handlingar som ligger öppna och som inte bör vara tillgängliga för obehöriga. Även om en genomläsning m.m. av sådana handlingar ofta kan vara klandervärd har den emellertid inte blivit straffbar (brottsbalkskommentaren del 1 s 230). SIV:s personal måste fördela posten till de asylsökande vid förläggningen. I samband med detta kan de ofta inte undgå att lägga märke till de belopp som finns bredvid adressen på de öppna postanvisningarna. Detta kan de knappast klandras för. Att de dessutom i vissa fall kopierar eller noterar innehållet i handlingarna kan möjligen uppfattas som klandervärt. Till detta skall dock anföras följande. I ansökan om dagersättning undertecknar de asylsökande på heder och samvete att de uppgifter om ekonomiska förhållanden som de lämnat i ansökan är riktiga. De förpliktas i och med undertecknandet även att underrätta om eventuella förändringar i sina ekonomiska förhållanden. Blanketterna finns på ett sextiotal olika språk och det skall normalt inte vara några problem för de asylsökande med att förstå innebörden av undertecknandet. Verket har ändå den erfarenheten att många av dem inte förstått den förpliktelse de därigenom iklätt sig. Det kan bero på att ansökan sker under en omvälvande situation. De har just flytt från sina hemländer och kommit till en ny kultur med ett nytt språk. Den svenska bidragsmodellen är också främmande. Motsvarigheten finns inte i de länder de asylsökande kommer ifrån. Den förutsätter en viss lojalitet som de rimligen har i mindre mått än personer som bott länge i . Sammantaget har i vart fall verket den erfarenheten att de asylsökande oftast inte anmäler ändrade inkomster. Eftersom de i så fall får en felaktig dagersättning och kanske utan förskyllan kan komma att klandras för brottsligt förfarande anser verkets personal att det är angeläget att påpeka den meddelandeskyldighet som finns när nya medel uppenbarligen inkommit. Det är i ljuset av detta som kopieringen av postanvisningarna måste ses. Man behöver ta upp den förändrade ekonomiska situationen i en diskussion med den asylsökande. Ett enkelt sätt för postsorteraren att vidarebefordra detta behov till en handläggare är att kopiera avin. I andra fall sker det även genom en enkel anteckning eller ett muntligt meddelande. I samtliga fall handlar det om åtgärder som i grund och botten gagnar den asylsökande och som om de underlåtits ofta skulle uppfattas som en flathet hos verket. Det nämns även i anmälan att verket bryter brev bl.a. vid förläggningen i . Enligt förläggningschefen har så ej skett. Han kan tänka sig att det skett av misstag men menar bestämt att det inte görs regelmässigt eller medvetet. G. yttrade sig över remissvaret varvid han bl.a. begärde JO:s prövning av om SIV:s förfarande var förenligt med 2 kap. 6 § regeringsformen och med traktat och konventioner som tillträtt. I beslut anförde JO Lavin bl.a. följande. Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. I 2 kap. 22 § andra stycket RF stadgas att, om inte annat följer av särskilda föreskrifter i lag, utlänning här i riket är likställd med svensk medborgare i fråga om bl.a. skyddet mot intrång i förtrolig meddelelse (tredje punkten). I artikel 8 , vilken numera gäller som svensk lag (1994:1219), stadgas följande. har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Offentlig myndighet må icke störa åtnjutandet av denna rättighet med undantag för vad som är stadgat i lag och i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till landets yttre säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, förebyggandet av oordning eller brott, hälsovården, skyddandet av sedligheten eller av andra personers fri- och rättigheter. I 4 kap. 8 § , BrB, föreskrivs att den som olovligen bereder sig tillgång till ett meddelande, som ett post- eller telebefordringsföretag förmedlar som postförsändelse eller telemeddelande, döms för brytande av post- eller telehemlighet till böter eller fängelse i högst . Vidare stadgas i 4 kap. 9 § att den som, utan att fall är för handen som i 8 § sägs, olovligen bryter brev eller telegram eller eljest bereder sig tillgång till något som förvaras förseglat eller under lås eller eljest tillslutet, dömes för intrång i förvar till böter eller fängelse i högst . I 20 kap. 1 § BrB stadgas att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften skall dömas för tjänstefel till böter eller fängelse i högst . Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, skall inte dömas till ansvar. En utlänning som omfattas av LMA och som saknar egna medel har enligt 17 § rätt till bistånd för bl.a. sin dagliga livsföring (dagersättning). Den närmare beräkningen av dagersättningens storlek och vilka utgifter den skall täcka anges i förordningen (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl. (FMA). I 8 § nämnda förordning stadgas att den som vill få bostadsersättning, dagersättning eller särskilt bidrag skall göra en skriftlig ansökan samt att ansökan skall innehålla en förklaring på heder och samvete att de uppgifter om ekonomiska och personliga förhållanden som lämnats i ansökan är riktiga. Förklaringen skall vara underskriven av sökanden. har med stöd av 12 § FMA meddelat föreskrifter om mottagande av asylsökande m.fl. (SIVFS 1994:11). I 2 § av föreskrifterna stadgas att utlänningen, i samband med registreringen vid en förläggning, skall få information angående bl.a. rätten till dagersättning. I 6 § första stycket i föreskrifterna sägs att vid avgörande av frågan om utlänningens rätt till dagersättning hänsyn skall tas till alla kontanter, banktillgodohavanden och andra tillgångar som lätt kan omvandlas till likvida medel och som make/maka eller sambo sammantaget har. I tredje stycket föreskrivs att ansökan om dagersättning, inom , skall göras på särskild blankett (5001). har i sina föreskrifter (SIVFS 1994:19) om ändring i föreskrifterna (SIVFS 1994:11) om mottagande av asylsökande m.fl. lämnat allmänna råd för tillämpningen av bl.a. 6 § i föreskrifterna. På blanketten enligt formulär 5001 "ANSÖKAN/BESLUT om dagersättning" skall sökanden lämna uppgifter om bl.a. tillgångar och inkomster. Blanketten skall undertecknas av sökanden och medsökanden. Fältet för namnunderskrifter innehåller följande förtryckta text: Jag/vi försäkrar på heder och samvete att lämnade uppgifter om ekonomisk status är riktiga. Jag/vi förbinder mig/oss att anmäla förändringar i lämnade uppgifter. Inledningsvis vill jag klargöra att JO inte brukar ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. JO tar upp en sådan fråga till utredning bara när ett beslut direkt strider mot en lag eller annan författning eller när beslutet annars framstår som uppenbart felaktigt. Med hänsyn härtill kommer jag inte att uttala mig om SIV:s beslut att reducera dagersättningen. Frågan har för övrigt prövats av länsrätt. Jag kommer i det följande enbart att uppehålla mig vid SIV:s rutiner med avseende på vidarebefordrande av försändelser till dem som vistas på verkets förläggningar. Rutinerna har av verket beskrivits enligt följande. All post till asylsökande på förläggningen inkommer under förläggningens boxadress och hämtas av förläggningspersonal på postkontoret och utdelas av förläggningspersonal via förläggningens reception. Försändelser, som av personalen bedöms kunna ha betydelse för dagersättningens storlek, kopieras och ansvarig handläggare kallar vid behov den asylsökande till samtal för att utröna om nytt beslut i fråga om dagersättning behöver fattas. Det skall observeras att slutna kuvert/försändelser aldrig öppnas. Vissa kuvert visar emellertid i sig att innehållet kan vara av intresse. Det gäller bl.a. det aktuella fallet med ett kuvert från postgirot med utbetalningskort (grön färg). I sådana fall kopieras kuverten och den asylsökande kallas till samtal och tillfrågas om innehållet. Jag har sålunda att utgå från att de av tillämpade rutinerna inte innefattar något öppnande eller kvarhållande av försändelser. har visserligen medgett att öppnande av post kan ha skett vid något eller några tillfällen. Detta skall i sådant fall ha skett av misstag. Jag har inte funnit skäl att utreda detta ytterligare. Jag förutsätter dock att rutinerna har skärpts eller, om så ännu inte skett, skärps för att förebygga ett upprepande. Såvitt kommit fram ingår det i förläggningspersonalens rutiner att vid postsorteringen göra observationer av vilka försändelser som kommer till dem som vistas på förläggningen samt att registrera sådana försändelser som bedöms kunna ha betydelse för rätten till dagersättning utbetalningskort och liknande för att verkets personal därefter skall kunna konfrontera adressaten med det som sålunda registrerats. Åtgärderna är således avsedda att bidra till att dagersättning inte kommer att betalas ut med för högt belopp. har anfört att det även förekommer att information som kan utläsas av försändelserna skrivs ned eller förs vidare muntligt inom verket. Såvitt avser den principiella bedömningen av förfarandet finns det knappast någon anledning att göra skillnad mellan de olika sätten att ta vara på och vidarebefordra resultaten av de observationer som gjorts vid posthanteringen. Rätt till dagersättning föreligger endast om utlänningen saknar egna medel.