frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Bortsett från rätten att delegera till ett utskott är således "kollektivdelegation" inte möjlig. Beslutet har således inte fattats av behörig beslutsfattare. Inte heller har det försetts med fullföjdshänvisning, vilket borde ha skett enligt reglerna i 21 § förvaltningslagen (1986:223). Ett förfarande att visa ut en elev från klassrummet måste ha stöd i författning. I 6 kap. 24 och 25 §§ i den vid den aktuella tiden gällande grundskoleförordningen fanns angivet vilka åtgärder som fick vidtas för en elevs tillrättaförande. Således fick en elev visas ut från undervisningslokalen för högst återstoden av pågående lektion. Någon möjlighet att stänga av en elev från undervisning i grundskola fanns varken vid den aktuella tidpunkten eller enligt nu gällande bestämmelser. Rektorns beslut att innan skolbytet vägra J. undervisning i klassen saknade således författningsstöd. Självfallet ger inte heller bestämmelserna i grundskoleförordningen eller i övriga författningar något utrymme för utdelande av örfilar, tejpning av munnar och luggning, något som U.D. Att en lärare påstår att eleverna har tystnadsplikt kan inte heller accepteras. Vad som framkommit i dessa avseenden förtjänar allvarlig kritik. Utredningen tyder på att B.H. har saknat förmåga att ta till sig att J. är en elev med särskilda, diagnosticerade, svårigheter i fråga om motorik, koncentration och perception (varseblivning). Hon tycks ha uppfattat hans svårigheter som ett slags disciplinproblem, som kunde bemötas t.ex. genom att han fick sitta med tejp över munnen. Psykologen vid barnhabiliteringen har också vittnat om att B.H. inte ville se J:s svårigheter som ett handikapp. I stället ansåg hon att han var lat. I den rättsliga processen uppgav B.H. att hon vid ett flertal tillfällen bett skolledningen om hjälp. Hon tyckte att arbetet i klassrummet var mycket jobbigt och hon kände sig slutkörd efter varje skoldag. Trots att hon otaliga gånger bett om hjälp så hade ingen från skolledningen kommit till klassen och sett hur det stod till eller frågat. Hon kände sig oerhört ensam och trött. I återremissen förelades nämnden särskilt att lämna en redogörelse över vilka åtgärder skolledningen och skolförvaltningen vidtagit för att hjälpa och stötta B.H. i hennes undervisning. Den åtgärd som redovisades bestod i att en beredskapsarbetare placerats i klassen ca tio lektioner för att ge stöd och hjälp åt J. och B.H. Detta har uppenbarligen varit otillräckligt och tyder på att skolledningen underlåtit att sätta sig in i det speciella förhållande som förelåg och lett till att J. liksom den övriga klassen inte fått den hjälp och det stöd som behövts. Med dessa uttalanden och den delvis allvarliga kritik som ligger i det sagda avslutar jag ärendet här. Kritik mot skolledning för brister i handläggningen av ett ärende angående uttagning av elever till undervisning i särskild undervisningsgrupp (Dnr 2050-1995) Ett föräldrapar anmälde rektor och biträdande rektor vid rektorsområde i kommun för deras handläggning av elevvårdsärenden. I anmälan, som var daterad , anfördes i huvudsak följande. Rektorerna beslutade vid en elevvårdskonferens att avstänga anmälarnas två barn från undervisningen i deras respektive klasser i årskurs 3 och 5. Barnen anvisades en lokal där de under övervakning av "en assistent en dagbarnvårdare " skulle sitta och göra självarbete. Tiderna var upplagda så att barnen skulle vara maximalt avskilda från kamratkontakter . Föräldrarna hade över huvud taget inte fått ta del av vare sig motiv eller argument för detta beslut. Inga försök hade gjorts att genom samarbete med föräldrarna komma tillrätta med de problem som barnen påståtts ha. Problemen hade inte heller preciserats för föräldrarna. Föräldrarna hade inte kallats till den elevvårdskonferens där beslutet fattades. Rektorerna hade inte utrett konsekvenserna av sitt beslut med tanke på barnens psykiska hälsa och de hade inga belägg för eller erfarenheter av att den vidtagna åtgärden skulle lösa de problem som de ansåg fanns. Beslutet hade genomförts på ett brutalt sätt genom att barnen under pågående lektion slitits från klasserna inför sina kamrater. Någon förklaring hade inte lämnats vare sig till barnen själva eller till de övriga eleverna i klassen. Föräldrarna hade inte delgivits beslutet eller fått möjlighet att yttra sig. Rektorerna hade inte heller kontrollerat om föräldrarna och barnen fått någon information om åtgärden. Barnen hade reagerat mycket negativt på åtgärden och fått sjukskrivas av läkare vid och ungdomspsykiatriska kliniken i . Trots läkarutlåtande vägrade rektorerna att upphäva sitt beslut. De hade också vägrat att svara på frågan varför man vidtagit åtgärden. Yttrande inhämtades från Skolstyrelsen i kommun. Skolstyrelsen anförde att den inte kunde finna annat än att handläggningen av de aktuella elevvårdsärendena skötts på ett korrekt sätt och i enlighet med gällande bestämmelser. Till yttrandet hade bilagts ett yttrande från rektor och biträdande rektor . Av rektorernas yttrande framgick att anmälarna blivit kallade till den aktuella elevvårdkonferensen samt att ett flertal kontakter rörande barnen förekommit mellan föräldrarna och representanter för skolan. Beslutet om uttagning av eleverna till särskild undervisningsgrupp hade fattats av elevvårdskonferensen. Rektorerna tillbakavisade påståendet att barnen skulle ha slitits från lektionerna samt uppgav att rektor vid ett sammanträde , vid vilket även skolchefen och skolöverläkaren varit närvarande, lämnat föräldrarna en utförlig redogörelse för bakgrunden till elevvårdskonferensens ställningstagande och beslut och förklarat för föräldrarna de mål som elevvårdskonferensen satt upp med sina beslutade åtgärder. Som bilaga till rektorernas yttrande hade fogats bl.a. protokoll från elevvårdskonferensen och kopia av ett brev från skoldirektören till anmälarna. Av protokollet framgick att rektor föreslagit elevvårdskonferensen, vilken bestod av, förutom rektor, fem personer, att besluta om särskild undervisningsgrupp för de aktuella eleverna och att elevvårdskonferensen bifallit rektorns förslag. Den kopia av beslutet som tillställdes JO saknade, i likhet med den kopia som fogats till JO-anmälan, fullföljdshänvisning. Av skoldirektörens brev framgick att han i strid med vad sagts var av den uppfattningen att rektor fattat beslutet om undervisning i särskild undervisningsgrupp med stöd av delegation från skolstyrelsen. Vidare hade skoldirektören i brevet upplyst anmälarna om att rektors beslut kunde överklagas hos . Anmälarna kommenterade remissvaret. De vidhöll och utvecklade därvid vad de anfört i sin anmälan. Härefter infordrades genom förnyad remiss nytt yttrande från skolstyrelsen. Yttrandet skulle särskilt behandla och bedöma följande frågeställningar. Hur har grundskoleförordningens (1988:655) bestämmelser om att samråd med eleven och vårdnadshavaren skall ske innan beslut fattas om att placera en elev i särskild undervisningsgrupp efterlevts? Har beslutet om att placera eleverna i särskild undervisningsgrupp fattats av behörig beslutsfattare? Eventuell delegationsordning bör bifogas remissvaret. När och hur delgavs de berörda eleverna och deras vårdnadshavare beslutet? Har fullföljdshänvisning lämnats och i så fall när och på vilket sätt? I förekommande fall bör en kopia av fullföljdshänvisningen bifogas yttrandet. Av bilagor till [föräldrarnas] JO-anmälan framgår att de i skrivelser till skolchefen och skolstyrelsen begärt att beslutet om placering av deras barn i särskild undervisningsgrupp skall upphävas. Har det övervägts om dessa skrivelser då de inkom till skolförvaltningen kunde utgöra ett överklagande av det tidigare fattade beslutet? Skolstyrelsen anförde följande (bilagorna här utelämnade). Enligt grundskoleförordningen skall styrelsen (rektor) efter samråd med eleven och elevens vårdnadshavare besluta om elevens placering i en särskild undervisningsgrupp. Rektor har (se aktbilaga 7) upprepade gånger försökt sammanträffa med föräldrarna utan att de infunnit sig. Då situationen bedömdes som akut beslöts i elevvårdskonferensen att eleverna skulle placeras i särskild undervisningsgrupp till terminens slut trots att föräldrarna ej deltog. Föräldrarna var, vilket även detta framgår av aktbilaga 7, medvetna om de problem som förelåg med eleverna. Beslutet att placera eleverna i särskild undervisningsgrupp har fattats av rektor. Skolstyrelsen har delegerat beslut i dylika ärenden till rektor vilket framgår av bifogade delegationsförteckning (bilaga 2). Delegationsbeslutet har anmälts till skolstyrelsen vilket framgår av bilaga 3. Föräldrarna delgavs beslutet om placering i särskild undervisningsgrupp genom att protokoll från elevvårdskonferensen översändes per post. Eleverna delgavs dagen efter beslutet var för sig beslutet vid enskilda samtal med rektor respektive studieledare. Rektor har ej meddelat någon fullföljdshänvisning vilket borde ha gjorts. Fullföljdshänvisning har dock lämnats i skoldirektörens skrivelse vilket framgår av aktbilaga 14. I JO:s promemoria ställs frågan om skrivelserna till skolstyrelsen från [föräldrarna] kunde utgöra ett överklagande av det tidigare fattade beslutet om placering av eleverna i särskild undervisningsgrupp. Som framgår av föregående avsnitt har meddelats vart man vänder sig vid ett överklagande. Detta innebär att skoldirektören tolkade skrivelserna från [föräldrarna] som en bedömning av skolledningens lämplighet och ej något enskilt överklagande. Föräldrarna tog del av remissvaret. De vidhöll vad de tidigare anfört. I beslut anförde JO följande. I 5 kap. 15 § grundskoleförordningen (1988:655), vilken var tillämplig vid den ifrågavarande tiden, fanns bestämmelser om specialundervisning i särskild undervisningsgrupp. Uttagning till sådan grupp skulle beslutas av styrelsen för utbildningen i detta fall skolstyrelsen efter samråd med eleven och dennes vårdnadshavare. Ett beslut att en elev skulle undervisas i särskild undervisningsgrupp fick överklagas hos (7 kap. 1 § grundskoleförordningen). Motsvarande bestämmelser återfinns i 5 kap. 15 § och 8 kap. 1 § i nu gällande grundskoleförordning (1994:1194). Rätten att fatta beslut av detta slag kan med stöd av 6 kap. 33 § kommunallagen (1991:900) delegeras till bl.a. en anställd inom kommunen. Av skolstyrelsens yttranden framgår att ett flertal kontakter förekommit mellan olika representanter för skolan och föräldrarna. Vidare framkommer att vårdnadshavarna blivit kallade till sammanträdet med elevvårdskonferensen. Vad [anmälarna] anfört angående brister i informationen rörande barnen och att de inte skulle ha blivit kallade till sammanträdet med elevvårdskonferensen föranleder därför inget uttalande från min sida utöver vad som nedan sägs om obligatoriskt samråd inför beslut om uttagning till särskild undervisningsgrupp. På frågan om hur grundskoleförordningens bestämmelser om samråd med vårdnadshavare och elev, innan ett beslut om att eleven skall undervisas i särskild undervisningsgrupp fattas, har efterlevts, har skolstyrelsen hänvisat till de kontakter som förekommit och anfört att rektorn upprepade gånger försökt sammanträffa med föräldrarna utan att de infunnit sig. Av utredningen framkommer emellertid inte att man från skolans sida skulle ha diskuterat frågan om att placera barnen i särskild undervisningsgrupp med föräldrarna. Tvärtom synes man närmast ha minskat förutsättningarna för ett sådant samråd. Sålunda har anledningen till konferensen uppenbarligen inte nämnts i brevet med kallelse till denna. När [fadern] ringde till rektorn och bad att få veta anledningen till elevvårdskonferensen fick han dessutom svaret att det skulle bli en fullständig genomgång på konferensen. Om det redan före sammanträdet med elevvårdskonferensen stod klart för rektor att ett beslut om att uttaga eleverna till särskild undervisningsgrupp skulle kunna komma att fattas i anslutning till sammanträdet, borde [fadern] givetvis senast i samband med telefonkontakten med rektor ha fått besked om vilken åtgärd som övervägdes. Om däremot frågan att placera eleverna i särskild undervisningsgrupp uppkom först under sammanträdet borde rektor, mot bakgrund av att något samråd med vårdnadshavarna och eleverna inte skett , och då varken vårdnadshavarna eller eleverna var närvarande under sammanträdet, efter sammanträdets slut kontaktat eleverna och deras föräldrar och med dem diskuterat frågan om uttagning till särskild undervisningsgrupp. Först sedan frågan diskuterats med vårdnadshavarna och eleverna borde beslutet om uttagningen ha fattats. När anmälan hit återremitterades till skolstyrelsen ställdes uttryckligen frågan huruvida det enligt grundskoleförordningen obligatoriska samrådet med eleverna hade efterlevts. Frågan har emellertid över huvud taget inte berörts i yttrandet eller den utredning som föregått detta. Jag nödgas därför dra slutsatsen att något sådant samråd inte ens hade övervägts innan beslutet om att placera eleverna i särskild undervisningsgrupp fattades. Skolledningen har alltså brustit i fråga om samrådet med såväl eleverna som dessas vårdnadshavare. Jag kan inte undgå att nämna, att ett sådant samråd torde ha kunnat mildra den effekt som övergången till den särskilda undervisningsgruppen, enligt vad som framgår av ett insänt läkarintyg, fick på barnens hälsa. Har beslutet fattats av behörig beslutsfattare? Som ovan framgått skall ett beslut om uttagning till särskild undervisningsgrupp fattas av styrelsen för utbildningen. Inget hindrar som nämnts att styrelsen delegerar denna beslutanderätt till en tjänsteman hos kommunen. Skolstyrelsen har anfört att styrelsen delegerat beslutanderätten i denna typ av ärenden till rektor. Detta framgår också av den hit insända delegationsordningen. Styrelsen har vidare anfört att beslutet att placera barnen i särskild undervisningsgrupp fattats av rektor och att delegationsbeslutet härefter har anmälts till skolstyrelsen. I protokollet från elevvårdskonferensen har emellertid antecknats att rektor föreslagit konferensen att besluta om särskild undervisningsgrupp för de båda barnen samt att konferensen bifallit rektors förslag till beslut. I det yttrande, som bifogades skolstyrelsens första yttrande hit, anförde de båda rektorerna också, som ovan nämnts, att beslutet fattats av elevvårdskonferensen. Inget i utredningen tyder på att rektor vid sidan av protokollet skulle ha fattat ett särskilt uppsatt beslut i ärendet. Tvärtom anger skolstyrelsen i sitt andra yttrande hit att föräldrarna delgavs beslutet genom att protokollet från elevvårdskonferensen översändes till dem per post. Jag har mot denna bakgrund svårt att dela skolstyrelsens bedömning att det var rektor som fattade beslutet om uttagning av eleverna till särskild undervisningsgrupp. Den enda dokumentation av beslutet som företetts i ärendet här är protokollet från elevvårdskonferensens sammanträde . Enligt detta protokoll fattades beslutet av elevvårdskonferensen, vilken alltså saknade behörighet att besluta i ärenden av detta slag. Det kan för övrigt förtjäna att påpekas, att elevvårdskonferensen inte ens genom delegation hade kunnat göras behörig att fatta ett sådant beslut. Enligt 6 kap. 33 § kommunallagen gäller nämligen att delegation får ske, förutom till nämndutskott, endast till en ledamot eller ersättare eller till en anställd hos kommunen. Bortsett från rätten att delegera till ett utskott är således "kollektivdelegation" inte möjlig. Vad som framkommit ger mig anledning att erinra om att det är en uppgift för den ansvariga kommunala nämnden att kontrollera att de delegatbeslut som i enlighet med bestämmelserna i 6 kap. 35 § kommunallagen anmäls till nämnden tillkommit i laga ordning. Av 21 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att om ett beslut går en part emot och kan överklagas skall parten underrättas om hur han kan överklaga det. Om inte annat är särskilt föreskrivet i annan författning bestämmer myndigheten själv om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Ett beslut att placera en elev i särskild undervisningsgrupp kan som ovan nämnts överklagas. Beslutet att placera [anmälarnas] barn i särskild undervisningsgrupp fattades . Först i en skrivelse daterad från skoldirektören underrättades de om att beslutet kunde överklagas och vart ett överklagande skulle ställas. Brevet behandlade i övrigt en annan fråga. Denna ordning överensstämmer inte med förvaltningslagens regler. Naturligtvis skall underrättelsen om hur ett beslut kan överklagas lämnas av beslutsfattaren i samband med att parten underrättas om beslutet. Det skall därvid även framgå vad en skrivelse med överklagande skall innehålla, till vem skrivelsen skall ställas samt till vem och inom vilken tid den skall ges in (jfr 23 § förvaltningslagen). [Anmälarna] har således inte ens genom skoldirektörens skrivelse erhållit en godtagbar fullföljdshänvisning. Till detta kommer att skoldirektörens meddelande om rätten att överklaga sändes så efter den tidpunkt då [anmälarna] torde ha fått del av beslutet, att överklagandetiden i det närmaste kan antas ha löpt ut, då skrivelsen nådde sina adressater. Borde vårdnadshavarnas klagoskrifter ha behandlats som överklaganden? Sedan [anmälarna] fått del av beslutet att barnen skulle placeras i särskild undervisningsgrupp begärde de i skilda brev till skolchefen, rektor och skolstyrelsen att beslutet skulle upphävas. Skrivelserna till skolchefen och skolstyrelsen var i övrigt utformade som anmälningar mot rektor och biträdande rektor m.fl. I samband med återremissen till skolstyrelsen i ärendet här ställdes frågan om det hade övervägts om breven kunde utgöra ett överklagande av det fattade beslutet. Skolstyrelsen har i remissvaret anfört att skoldirektören tolkade breven som en bedömning av skolledningens lämplighet och inte som något överklagande. När en enskild skriver till en myndighet och begär att ett överklagbart beslut som myndigheten fattat och som berör den enskilde skall ändras ankommer det på myndigheten att ta ställning till om skrivelsen är att uppfatta som ett överklagande av beslutet eller om den enskilde endast begär beslutsmyndighetens självrättelse av det beslut han är missnöjd med. En sådan bedömning måste göras även om skrivelsen inte är ställd till den myndighet på vilken det ankommer att pröva ett överklagande och även om det i skrivelsen inte uttryckligen anges att den utgör ett överklagande. Om det vid en sådan bedömning framstår som tveksamt vilken åtgärd den enskilde önskar, ankommer det på beslutsmyndigheten att söka kontakt med den enskilde för att utreda dennes avsikt med skrivelsen. Misslyckas besluts-myndigheten att genom sådana åtgärder inom rimlig tid få klarhet i vad den enskilde avsett med sin skrivelse, talar enligt min mening mycket för att myndigheten för säkerhets skull bör behandla skrivelsen som ett överklagande. Inget av vad som framkommit i skolstyrelsens remissvar tyder på att de kontakter som togs med [anmälarna], t.ex. vid sammanträdet , syftade till att utreda om deras avsikt med skrivelserna var att överklaga beslutet att placera barnen i särskild undervisningsgrupp. [Anmälarna] hade då skrivelserna kom in till myndigheten ännu inte erhållit någon fullföljdshänvisning. Särskilt mot bakgrund härav borde myndigheten i anslutning till att den första skrivelsen kom in i stället för att som skedde i en skrivelse underrätta dem om hur beslutet kunde överklagas uttryckligen frågat [anmälarna] om avsikten med deras skrivelse var att uppfatta som överklagande av skolstyrelsens genom rektor fattade beslut. Om det därvid hade framkommit att [anmälarnas] avsikt med skrivelserna var att överklaga beslutet, skulle den från dem först inkomna skrivelsen ha rättidsprövats och skrivelserna och övriga till ärendet hörande handlingar ha översänts till (24 § förvaltningslagen). Sammanfattningsvis har jag alltså funnit att handläggningen av ärendet brustit på så sätt att det enligt grundskoleförordningen obligatoriska samrådet med vårdnadshavarna och eleverna underlåtits, att beslutet om uttagning till särskild undervisningsgrupp inte fattats av behörig beslutsfattare och att vårdnadshavarna inte erhållit någon godtagbar fullföljdshänvisning. Vidare har jag konstaterat att det hade ålegat myndigheten att utreda om [anmälarnas] avsikt med de till skoldirektören, rektor och skolstyrelsen insända skrivelserna varit att överklaga beslutet om uttagning till särskild undervisningsgrupp. Jag förutsätter att skolstyrelsen vidtar åtgärder så att hanteringen av ärenden i nu kritiserade avseenden bringas i överensstämmelse med grundskoleförordningens och förvaltningslagens bestämmelser. Avstängning av en elev inom (Dnr 2777-1995) I en anmälan klagade en förälder hos JO över att rektorn vid en skola inom hade avstängt hans son från grundskoleundervisning . Enligt anmälan skedde avstängningen utan att föräldern fick någon förvarning eller meddelande . I anmälan uppgavs även att rektorn vid samtal med föräldern hade bekräftat att han var medveten om att förfarandet var olagligt och att han hoppades att någon anmälan inte skulle göras i saken. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. Till nämndens yttrande var fogade dels ett utlåtande från stadsjuristen, dels en redogörelse från rektorn för vad som närmare förekommit. Stadsjuristen anförde bl.a. följande. Rektor har i remissyttrande redogjort för det elevvårdsarbete som gjordes för eleven -95. gjorde, B.L., den lärare som har särskilt elevvårdsansvar hembesök hos eleven. Han informerade om skolans oro för att eleven finns i en grupp elever som med hot, förföljelse och översitteri styr och kontrollerar övriga elever i skolan. Ett muntligt samarbetsavtal upprättades. Läraren har därefter haft telefonkontakt med föräldrarna . träffade läraren pappan i skolan. kallades alla föräldrarna till eleverna i ovannämnda grupp till "stormöte", där föräldrarna informerades och diskuterade. De uppmanades också att besöka skolan mycket . skadade eleven under en bildlektion en klasskamrat i ansiktet med ett vasst föremål. Händelsen polisanmäldes och rektorn beslutade om omedelbar avstängning. Beslutet meddelades pappan via läraren. Rektor anger vidare att i skollag och läroplan anges skolans ansvar för att våld aktivt bekämpas, i skolplanen sägs att varje elev och personal har rätt att gå i en skola fri från våld samt att arbetsmiljölagen utkräver rektors ansvar beträffande en arbetsmiljö fri från såväl psyko-sociala som fysiska faror. Han anser att beslutet om omedelbar avstängning var väl motiverat och inte att det hade kunnat ersättas av en anmälan, enligt grundskoleförordningen, till skolnämnden. Han anser att elevens uppträdande är att betrakta som olaga hot och inte kan accepteras. Skollagen 3 kap stadgar skolplikt för barn bosatta i landet, fr o m höstterminen det kalenderår då barnet fyller till utgången av vårterminen det år då barnet fyller . Skolplikten motsvaras av en rätt till utbildning. Grundskoleförordningen 6 kap 24 o 25 §§ innehåller "åtgärder för elevers tillrättaförande". Vid mindre förseelser ska läraren uppmana honom att ändra sig. Om han inte bättrar sig ska läraren försöka utreda orsaken till beteendet. Samråd ska ske med vårdnadshavaren om det behövs. Läraren får visa ut elev från undervisningslokal för högst återstoden av pågående lektion. Vid upprepade och allvarliga förseelser ska rektor försöka utreda orsaken till beteendet. Med ledning av utredningen ska rektor försöka få eleven att bättra sig. Om det inte lyckas ska rektor efter att ha hört elevvårdskonferensen anmäla förhållandet till styrelsen för överväganden om lämplig åtgärd. Arbetsmiljölagen har till ändamål att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå god arbetsmiljö. Kap 3 innehåller allmänna skyldigheter, däri framgår att arbetsgivaren ska vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagarna utsätts för ohälsa eller olycksfall.