frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Jag kan därför ansluta mig till VTU:s förslag i denna del. Några kungörelsebestämmelser bör därför inte tas in i vallagsförslaget. I stället bör tas upp en allmänt hållen erinran om att centrala valmyndigheten på lämpligt sätt bör informera väljarna och andra om valen och de regler som gäller för dem. Givetvis föranleder, som har framhållits i något remissvar, ett extra val t.ex. ett omval i enstaka län eller kommun att särskild information får lämnas om detta. I 7 kap. vallagen som bär rubriken upptas under 4 § den ifrågavarande allmänna bestämmelsen: "Centrala valmyndigheten bör på lämpligt sätt sprida kännedom bland allmänheten om tid och sätt för röstning och om de bestämmelser i övrigt som gäller för valet." Vad beträffar folkomröstningar saknar folkomröstningslagen (1979:369) en motsvarande föreskrift eller en hänvisning till vallagens bestämmelse. Enligt 16 § gamla riksdagsordningen av 1866 tillkom rösträtt vid andrakammarval i princip varje svensk medborgare som uppfyllde ålderskravet. Regeln modifierades dock av en hänvisning till röstlängden som i praktiken innebar att svenskar som inte var bosatta i och enligt reglerna inte var registrerade i den svenska folkbokföringen var utestängda från rösträtt. Efter många års utredande i olika omgångar genomfördes års andrakammarval en reform som innebar att utlandssvenskar efter ansökningsförfarande kunde bli upptagna i särskild röstlängd och få praktisk möjlighet att utöva rösträtt. Dock var reformen förknippad med en tidsgräns av innebörd att väljaren skulle ha varit kyrkobokförd i riket under de fem kalenderår som närmast föregått det år då röstlängden upprättades. Genom lagändring års val utsträcktes kvalifikationstiden till . Vid ytterligare en lagändring års val slopades tidsgränsen. Enligt nu gällande ordning har alltså den utlandssvensk som varit folkbokförd i riket (och i övrigt uppfyller villkoren för rösträtt) rätt och möjlighet efter särskilt ansökningsförfarande att delta i riksdagsval och i folkomröstningar. Dessa förändringar och befolkningens ökade geografiska rörlighet har naturligtvis medfört att valinformationen till utlandssvenskar måste tillmätas ökad betydelse. Det kan enligt min mening också ifrågasättas om det är helt realistiskt att räkna med att utomlands bosatta väljare i erforderlig utsträckning av egen drift skall ta reda på de ganska speciella regler rörande upptagande i särskild röstlängd som utgår från ett ansökningsförfarande som grund för rösträttens utövande. Någon form av information måste uppenbarligen till för att systemet skall fungera tillfredsställande. På grund av de klagomål som tidigare och förevarit kan ifrågasättas om inte den information som förutsätts utgå enligt gällande ordning och som beskrivits av av någon anledning uteblivit i ett antal fall. Mot denna bakgrund har jag funnit att klagomålen angående den allmänna valinformationen till utlandssvenskar måste tas på allvar. Jag vill därför uppmana att för framtiden se över rutinerna. Kanske kan det finnas möjligheter att med utnyttjande av den moderna informationstekniken åstadkomma effektiviseringar. Med tanke på pågående och kommande utredningar m.m. på valområdet överlämnas ett exemplar av detta beslut till för kännedom. 3.2 Annonsen års val till Jag kan i allt väsentligt instämma i de kritiska synpunkter som framförts av . Genom den komprimering och språkliga förenkling som gjorts i meddelandet, varvid man avlägsnat sig från lagstiftningens terminologi, har texten i vissa lägen såsom i det här aktuella fallet kommit att bli missvisande. Det kan väl förmodas att detta i praktiken inte inträffat i särskilt många fall. Jag kan dock inte undgå att kritisera för annonsens utformning. I sin anmälan har begärt granskning av handläggningen av hans röstlängdsärende och därvid särskilt framhållit att inte vidtagit någon åtgärd för att undanröja effekterna av den missvisande information som lämnats från verkets sida. Som sagts har jag funnit hans klagomål angående missvisande information grundade. En sådan granskning som begärt måste ske dels mot bakgrund av hur röstlängdsförfarandet som sådant är utformat enligt vallagen, dels med hänsyn till vilka korrigeringsmedel som över huvud står till buds inom förvaltningsrättens ram. Därvid kommer det numera i förvaltningslagen (se 2628 §§) reglerade självrättelseinstitutet i beaktande (jfr RÅ 1992 ref. 64). Det kan här inskjutas att enligt en undantagsregel i 15 kap. 4 § fjärde stycket vallagen angående valbesvär gäller att bestämmelserna i 27 och 28 §§ förvaltningslagen om omprövning av beslut inte skall tillämpas i fråga om beslut om fastställande av utgången av val och förrättningar för utseende av efterträdare. I berörda hänseenden är det anledning att citera förarbetena till ändringar i vallagstiftningen års val, då en viss reformering skedde av röstlängdsförfarandet. I proposition 1993/94:21 anförde regeringen (specialmotiveringen s. 6871) följande. Den avgörande tidpunkten när det gäller vem som skall tas upp i den allmänna röstlängden och till vilket valdistrikt en person skall hänföras, flyttas fram från till . Samma tidpunkt skall gälla i fråga om den särskilda röstlängden, se 12 §. Det är således de uppgifter som hänför sig till tiden före som skall ligga till grund för längden. Röstlängden skall vara upprättad . Som vi anmärkt under 1 och 2 §§ bör t.ex. beslut om svenskt medborgarskap som fattats före men också uppgifter om flyttningar hinna registreras i folkbokföringen innan röstlängden upprättas. I andra stycket (av 4 §) sägs uttryckligen att omständigheter som inträffat efter inte får ligga till grund för rättelse. Med omständighet menas här t.ex. ett beslut om svenskt medborgarskap eller en anmälan om flyttning. Om beslutet fattats efter eller om anmälan kommit in till skattemyndigheten efter denna tidpunkt kan detta inte ligga till grund för någon rättelse. Det är skattemyndigheten som både fattar och för in beslut om rättelser. Fram till då röstlängden börjar gälla skall samtliga ärenden om rättelse ha behandlats och förts in i röstlängden. Kommer en begäran om rättelse in för sent skall den inte tas upp till prövning. Detta framgår redan av att det finns utsatt för när begäran om rättelse skall ske. Det finns därför inte anledning att särskilt ange detta i bestämmelsen. Rättelse av uppgifter i den allmänna röstlängden kan emellertid inte bara ske med stöd av vallagen utan också med stöd av reglerna om rättelse i förvaltningslagen (1986:223). Denna lag gäller också för skattemyndigheten i dess myndighetsutövning. I förvaltningslagen 26 § sägs att ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Att en begäran om rättelse skall göras skriftligen innebär därför inte att myndigheten kan underlåta att, på eget initiativ, rätta uppgifter i röstlängden med stöd av reglerna i förvaltningslagen. Om ett fel som innebär en uppenbar oriktighet påtalas muntligen den 16 juli25 augusti skall myndigheten ta upp frågan om rättelse av uppgiften med stöd av förvaltningslagen. Detta gäller också om ett sådant fel påtalas efter . Även om ett fel påtalas efter då röstlängden skall börja gälla skall längden rättas om det är fråga om uppenbara oriktigheter. Att röstlängden börjat gälla hindrar således inte att man rättar längden enligt förvaltningslagens regler om rättelse. I sammanhanget kan i övrigt framhållas att förvaltningslagen även innehåller bestämmelser om myndigheternas serviceskyldighet som bl.a. innebär att myndigheterna har en viss vägledningsplikt (4 §). Av utredningen i ärendet framgår följande. meddelade beslut, varigenom avregistrerades som utflyttad till . Enligt de tilltänkta rutinerna skulle den anmälda utflyttningen i normalfallet ha beaktats vid röstlängdernas upprättande. Så skedde dock inte i detta fall. har i sitt yttrande bekräftat att utvandringen registrerades i folkbokföringen men inte närmare gått in på anledningen till att utflyttningen inte automatiskt blev beaktad vid röstlängdernas upprättande. Emellertid finner jag inte anledning att uppehålla mig vidare vid den frågan. Avvikelser av detta slag är förutsatta i vallagen. Det är rättelseinstitutets uppgift att i slutfasen komplettera röstlängdsförfarandet. Det står helt klart att med anledning av hänvändelse skulle ha rättat röstlängderna. Beslutet var således oriktigt. Detta förtjänar i och för sig kritik. Mera anmärkningsvärt finner jag att inte heller nu i efterhand, vid besvarandet av JO-remissen, lämnat någon som helst förklaring i saken. Oberoende av om fråga var om ett enstaka misstag eller om ett systematiskt fel har principfrågan om den rätta handläggningsordningen betydelse för framtiden och kan därför inte förbigås. När det gäller den för sent ingivna ansökan om upptagande i särskild röstlängd anser jag att det var riktigt att avvisa denna inom ramen för rättelseförfarandet. Däremot vill jag mot bakgrund av det förut anförda inte hålla för uteslutet att det varit möjligt för att med stöd av självrättelseinstitutet återuppliva ansökan, såsom anmälaren varit inne på. Rättsläget är här mera oklart. För egen del skulle jag dock gärna förorda en sådan lösning. I vart fall anser jag att myndigheten bort ha övervägt frågan. Jag förutsätter att verket med anledning av detta ärende och inte minst mot bakgrund av de citerade lagmotiven ägnar hithörande frågor uppmärksamhet . Jag har i detta beslut behandlat fyra anmälningar som på olika sätt berört den allmänna valinformationen till utlandssvenskar i samband med Anmälarnas klagomål har sammanfattningsvis gått ut på att informationen till utomlands bosatta svenskar angående det särskilda ansökningsförfarande, som gäller för dem som faller ur det allmänna automatiska röstlängdsförfarandet, varit behäftad med brister enligt de rutiner som finns samt allmänt otillräcklig. I ett fall (rörande en tidningsannons inför valet till ) har klagats på att det förekommit direkt missvisande information. Vid min bedömning har jag funnit att klagomålen angående den allmänna valinformationen måste tas på allvar. Jag har uppmanat att för framtiden se över sina rutiner. Med tanke på pågående och kommande utredningar m.m. på valområdet har jag också beslutat överlämna ett exemplar av detta beslut till för kännedom. Beträffande annonsen inför valet till har jag funnit skäl till kritik mot för annonsens utformning. I ett fall (som rörde den nämnda annonsen) riktades klagomål även mot handläggningen av anmälarens eget röstlängdsärende. Anmälaren efterlyste större aktivitet från myndighetens sida när det gällde att undanröja effekterna av förekommet myndighetsfel. Jag har funnit att fel förekommit vid handläggningen av röstlängdsärendet och att underlåtit att beakta möjligheterna att självmant vidta rättelseåtgärder vilket gällande lagstiftning ger utrymme för och förutsätter i förekommande fall. Jag har förutsatt att verket ägnar hithörande frågor uppmärksamhet . Med detta är ärendet slutbehandlat. Fråga om hur en länsstyrelse bör förfara när den som genom ett preliminärt beslut beviljats regionalpolitiskt stöd meddelar att han inte har för avsikt att utnyttja det beviljade stödet (Dnr 3272-1995) Vid inspektion av i uppmärksammades vid enheten för regionalekonomi och näringsliv ett ärende där följande hade inträffat. Den enskilde hade preliminärt beviljats ett avskrivningslån enligt förordningen (1994:577) om landsbygdsstöd och stöd till kommersiell service. Sedan han per telefon meddelat att han inte hade för avsikt att utnyttja det beviljade stödet beslutade att avskriva ärendet. I det justerade protokoll som fördes vid inspektionen av enheten anförde JO såvitt avsåg beslutet att avskriva ärendet följande. När en myndighet har fattat ett för enskild gynnande beslut kan myndigheten inte utan vidare själv ändra sitt beslut och återkalla den beslutade förmånen. Från denna princip gäller tre undantag: att beslutet försetts med återkallelseförbehåll, att tvingande säkerhetsskäl påfordrar en omedelbar återkallelse eller att den enskilde genom att lämna felaktiga uppgifter eller genom att förtiga relevanta fakta vilselett myndigheten så att ett oriktigt gynnande beslut fattats (se Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, avsnitt 3.3.10). Ett återkallelseförbehåll kan intas i själva beslutet, men ofta finns allmänna regler om återkallelse i den författning enligt vilken beslutet meddelas. Av 5253 §§ förordningen (1994:577) om landsbygdsstöd och stöd till kommersiell service framgår att en inte avskriven del av ett avskrivningslån kan krävas åter vid förhållanden som anges i en särskild uppräkning. Den i ärendet aktuella situationen att den sökande beviljats stöd, men innan någon utbetalning skett förklarar sig inte vilja utnyttja det återfinns inte i den särskilda uppräkningen. Enligt vad som upplysts av innefattar inte uppdelningen av ärendet i en preliminär del om den principiella rätten till stöd upp till en viss nivå och en slutlig del när investeringen gjorts och de faktiska kostnaderna för investeringen kan bestämmas något som kan uppfattas som ett återkallelseförbehåll såvitt avser det preliminära beslutet. Någon grund att återkalla det preliminära beslut varigenom stöd beviljats synes därför inte ha förelegat. har inte heller återkallat det fattade beslutet utan, med motiveringen att sökanden meddelat att han inte har för avsikt att utnyttja det beviljade stödet, avskrivit ärendet. Genom denna utformning av beslutet framstår det emellertid som oklart om det preliminära stödbeslutet alltjämt är gällande eller inte. Rättsläget framstår som osäkert för sökanden som inte får klart för sig om han kan åberopa sig på det preliminära stödbeslutet om han åter ändrar sig i investeringsfrågan. För får det anses osäkert om de genom det preliminära beslutet reserverade medlen kan användas för att ge stöd till annan sökande. har i det aktuella ärendet fattat ett avskrivningsbeslut, dvs. avslutat ärendet utan slutlig sakprövning. Enligt min mening hade det varit att föredra att avslutat ärendet genom ett beslut i sak. När sökanden på ett otvetydigt sätt helst skriftligen meddelat att han inte längre har för avsikt att genomföra den investering det preliminära stödbeslutet avser, kunde i ett slutligt beslut exempelvis ha konstaterat att någon investering inte genomförts, varför de faktiska kostnaderna för investeringen fastställes till noll kr. Därigenom torde de genom det preliminära beslutet bundna stödmedlen frigöras för annan användning. Ett sådant beslut skulle också för den sökande göra det helt klart att han därefter inte kan åberopa sig på det preliminära beslutet. Kritik mot sätt på vilket ett beslut expedierats (Dnr 2375-1995) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. Hans Bredberg har begärt att JO skall utreda och bedöma lämpligheten av expediering av sitt beslut i ärende UN 9405-0260. Han har anfört bl.a. följande. beslutade att avslå ett överklagande av avvisningsbeslut angående M.A.S. Beslutet expedierades på så sätt att telefax skickades till polismyndigheten för verkställighet av det förvarsbeslut som hade fattats av nämnden. Expedieringen till klaganden och hans ombud (, JO:s anm) skedde per brev, varför beslutet kom fram först efter det att polismyndigheten fått del av beslutet. tillvägagångssätt vid expedieringen av beslutet måste anses som lagstridigt och klandervärt. Expedieringen måste ske på samma sätt och till alla som är berörda. akt i ärendet lånades in och granskades. Nämnden anmodades därefter att komma in med yttrande över anmälan. I remissvaret anförde nämnden genom generaldirektören följande. I beslutet i det ärende vars expediering begärts granskad av har nämnden avslagit S:s överklagandeärende samt beslutat att S. skall tas i förvar. S. har därefter tagits i förvar av polismyndigheten i , Västerort, samt överklagat beslutet om förvar. Nämnden har efter omprövning inte funnit skäl att ändra beslutet och överlämnat överklagandet jämlikt 25 § förvaltningslagen (1986:223) till Länsrätten i . Enligt uppgift från polismyndigheten i , Norrort, verkställdes avvisningsbeslutet till . I beslutet av avskrev Länsrätten i målet från vidare handläggning och avslog hemställan om prövning efter att beslutet upphört att gälla. Nämndens beslut av översändes per telefax till polismyndigheten i , Västerort. expedierades också beslutet till S. och advokat per post. Bredberg har i skrivelse begärt att "utreder och bedömer lämpligheten av expediering av beslut ". Bredberg gör i sin anmälan gällande att nämndens förfaringssätt inte är tillåtet och att expediering av beslut "måste ske på samma sätt till den det rör som till den verkställande myndigheten". När det gäller expediering av beslut i allmänhet som angår enskilda anför (Handläggning. sjuttonde uppl., s. 177) följande: Beträffande beslut som angår enskilda, möter frågan om och på vad sätt de skall underrättas om beslutet. Det kan tyckas vara en naturlig åtgärd att ett beslut som innebär ett svar på en framställning från en enskild eller eljest angår honom bringas till hans kännedom genom någon sorts skriftligt meddelande, men så har man inte alltid sett på saken i svensk förvaltning. Det har istället ansetts ankomma på den enskilde att själv ta initiativet och beställa en handling som återger beslutet. En av anledningarna härtill var, att sådan handling tidigare normalt var belagd med avgift, och därför inte borde påtvingas part i andra fall än då han enligt bestämmelserna var skyldiga att lösa den. Enligt 21 § första stycket förvaltningslagen (1986:223) skall en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver emellertid inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Enligt 21 § tredje stycket förvaltningslagen bestämmer myndigheten om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Dock gäller att underrättelsen alltid skall ske skriftligt om parten begär det. Av första stycket första meningen i 21 § förvaltningslagen framgår att parten skall underrättas om beslutet. I 7 § förordningen om statliga myndigheters serviceskyldighet m.m. (1980:900) slås vidare fast att en myndighet som regel självmant skall översända expeditioner med posten. Huvudregel är således att parten skall underrättas om ett beslut genom att det sänds till honom med posten. Underrättelseplikten enligt 21 § förvaltningslagen omfattar endast beslut varigenom myndigheten avgör ärendet. Innebär ett beslut emellertid ett förbud eller åläggande för parten att fullgöra något ligger det dock i sakens natur att han bör underrättas om beslutet även om det inte är slutligt. Bestämmelserna i 21 § innefattar också ett krav på personlig underrättelse till parten. I första meningen i tredje stycket 21 § förvaltningslagen anges att det är myndigheten som bestämmer hur parten skall underrättas om beslutet, dvs. formen för underrättelsen. Vill parten ha en skriftlig underrättelse skall han dock få det. I övrigt bestämmer myndigheten hur underrättelsen skall ske. I förevarande fall har S. underrättats om beslutet genom polismyndighetens försorg och genom vanligt brev. kan finna har bestämmelsen i 21 § förvaltningslagen därvid följts. Något hinder mot att underrättelse sker på olika sätt finns såvitt framgår inte. Någon olägenhet värd att i sammanhanget beakta drabbas inte parten av. Hans Bredberg kommenterade remissvaret. Av 21 § förvaltningslagen framgår hur underrättelse om myndighets slutliga beslut skall ske. Däremot reglerar förvaltningslagen inte när det skall ske. Bestämmelser härom återfinns i stället i förordningen (1980:900) om statliga myndigheters serviceskyldighet, m.m. Förordningen stadgar i 1 § bl.a. att den innehåller föreskrifter om skyldighet för domstolar och andra statliga myndigheter att enligt 26 §§ i mål och ärenden tillhandahålla beslut och andra handlingar. Enligt 3 § nämnda förordning skall hos en annan myndighet än domstol ett beslut hållas tillgängligt, när beslutet utges efter anslag, den dag som bestämts genom anslaget, när beslutet avkunnas muntligen, inom för avkunnandet, samt i andra fall, . Av 7 § framgår att när beslut eller andra handlingar skall lämnas ut, bör de sändas med posten, om inte något annat har begärts eller är särskilt föreskrivet. Handlingar får enligt samma paragraf även sändas med telefax om det är lämpligt. Av 6 kap. 5 § andra stycket utlänningsförordningen (1989:547) framgår bl.a. att beslut om avvisning som har meddelats av skall sändas till polismyndigheten i det polisdistrikt där utlänningen är bosatt eller huvudsakligen vistas. I det aktuella fallet har genom att expediera sitt beslut på det sätt som skett åstadkommit att parten dvs. utlänningen/ombudet i fråga fått del av beslutet än polismyndigheten, som inte intar partsställning i ärendet. Förfaringssättet inger onekligen betänkligheter. Det torde sålunda knappast kunna hävdas att beslutet tillhandahållits utlänningen/ombudet "". Såvitt är mig bekant hade Hans Bredberg vid det aktuella tillfället tillgång till telefax. Enligt min mening borde därför beslutet ha sänts med telefax även till honom. Det är svårt att frigöra sig från misstanken att velat förhindra att utlänningen/ombudet skulle få kännedom om beslutet som den verkställande myndigheten. Jag förutsätter att inte fortsättningsvis använder sig av expedieringsrutiner av det slag som varit i fråga här. En polismyndighet har utan lagligt stöd företagit husrannsakan för eftersökande av utlänningar. Åtalsunderlåtelse efter avslutad förundersökning (Dnr 4643-1994) I ett beslut anförde JO Pennlöv bl.a. följande. I en anmälan till JO framförde O.T. klagomål mot polismyndighetens agerande i samband med att en husrannsakan genomfördes på Stora Strands lägergård i . Han anförde bl.a. följande. anlände till lägergården uniformerade och civilklädda poliser. befann sig två flyktingfamiljer där. ställde sig i dörröppningen och frågade en polis vad de ville, och fick svaret att de hade polischefens i order att undersöka om det fanns flyktingar på gården. gjorde gällande att polisen måste uppvisa någon handling som gav dem rätt att tvinga sig in i lokalen, men två polismän menade att detta inte behövdes varefter de trängde undan honom och rusade in i byggnaden. I det tumult som uppstod grep poliserna en familj. De brydde sig inte om O.T:s uppgift om att familjen beviljats inhibition av avvisningsbeslut . Han tog kontakt med familjens handläggare vid (). Hon var mycket upprörd över polisens agerande, men polisen var inte intresserad av att prata med henne. pratade polismannen med henne och meddelade henne bl.a. att O.T. Familjen togs med till men återkom till lägergården . Den andra familjen lyckades låsa in sig i ett rum och polisen bearbetade dörren till rummet för att få ut familjen. handlingar angående det aktuella ingripandet samt UN:s akt angående uppehållstillstånd för den omhändertagna familjen lånades in och granskades. Vid denna granskning framkom följande. avslog ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd från D.C., hans hustru och deras son J. Genom beslutet avvisades familjen samt förordnades att avvisningsbeslutet skulle verkställas även om det inte vunnit laga kraft. i erhöll beslutet och efterlysning skedde . UN beslutade att inställa verkställigheten. Sedan två anonyma tips lämnats till en tjänsteman vid i , polisområde , om att efterlysta flyktingar skulle uppehålla sig vid Stora Strands lägergård fattades beslut om att personell husrannsakan skulle företas. I ett protokoll över husrannsakan, som företogs , har ändamålet med åtgärden inte antecknats i därför avsedd ruta på protokollsblanketten. Under rutan för angivande av brott varom misstanke uppstått har emellertid angetts "Utlänningskontroll, undandrar sig utvisningsbeslut m m (PL § 11) Efterlysta".