frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — En slutsats torde bli att sådana ljudband bör antecknas i akten och förvaras i denna på samma sätt som gäller för ex.vis förhörsprotokoll. Hur en sådan anteckning bör göras är inte reglerat. En lämplig åtgärd synes vara att "huvudet" på ett förhörsprotokoll fylls i och att det i "fritextfältet" hänvisas till den bilagda bandupptagningen. Rättsenheten delar sålunda kommissarien uppfattning om hur saken bör regleras. Eftersom videogramupptagningar, ljudinspelningar och liknande informationsbärare i tryckfrihetslagen likställs med pappersburna handlingar torde inte hinder föreligga för den föreslagna rutinen. anförde i remissvaret bl.a. följande. delar den uppfattning som chefen för rättsenheten har anfört. Ett ärende som har avförts från vidare handläggning på annan grund än lagakraftvunnen dom eller preskription kan emellertid vid arkivläggningen vara av beskaffenhet att det ur bevissynpunkt kan vara svårt att avgöra om utsagan har tillfört ärendet någonting av betydelse eller inte. Enligt mening bör därför bandet vara kvar i akten om det inte är uppenbart att utsagan inte har med ärendet att göra. konstaterar avslutningsvis att avser att lämna anvisningar beträffande dokumentations- och arkiveringshanteringen på avdelningen. Ärendet remitterades därefter till för yttrande angående förfarandet att inte skriva ut bandförhör samt styrelsens syn på arkiveringen av sådana band. I remissvar anförde (bitr. rikspolischefen ) bl.a. följande. Styrelsen noterar att varken (RB) eller förundersökningskungörelsen (FUK) innehåller bestämmelser som har direkt tillämpning på förfarandet att ta upp förhör under förundersökning på ljudband. Reglerna i 23 kap. 21 § andra stycket RB och i 20 och 22 §§ FUK synes dock utgå från att alla förhör skall skrivas ut. Ljudband som tas upp vid förhör och som godkänns i samband med förhöret som inte skrivs ut skall, enligt en kommentar till RB, bevaras på samma sätt som memorialanteckningar (Del 2 s. 23:73). I åklagarutredningens betänkande (SOU 1992:61) Ett reformerat åklagarväsende Del A s. 383 föreslås bl.a. följande: "Beträffande vad som skall redovisas av utredningsresultatet skall uttryckligen anges att utsagor och annat som framkommit vid utredningen endast skall återges i den utsträckning det är nödvändigt för att uppfylla de med protokollet angivna syftena. Det bör också särskilt markeras att dokumentationen kan ske i den form som i det särskilda fallet anses lämpligt, alltså genom skriftlig uppteckning, genom video- eller ljudupptagning eller på annat sätt." Enligt styrelsens uppfattning är nu gällande huvudregel att ett förhör som tas upp på ljudband skall skrivas ut i sin helhet eller i vart fall som en sammanfattning av vad som har sagts. Om bandet inte skrivs ut i sin helhet bör det arkiveras enligt de regler som gäller för ärendet. Från denna huvudregel kan undantag göras när det gäller enklare bötesbrott (24 § FUK). Detta förfaringssätt torde dock förutsätta att bandet arkiveras med akten efter nedläggningsbeslutet. vill i detta sammanhang också framföra att det även beträffande bandförhör som skrivs ut råder en viss tveksamhet om i vilken utsträckning de skall arkiveras. Praxis har utvecklats därhän att sådana upptagningar för det mesta förstörs och ljudbanden återanvänds när domen i det aktuella målet har vunnit laga kraft. Enligt styrelsens uppfattning kan dock en sådan upptagning i många fall ha tillfört utredningen sådana sakuppgifter t.ex. tonfall och röstlägen m.m. att den bör arkiveras enligt de regler som gäller för ärendet. Styrelsen skulle för sin del gärna se att såväl utskriftsfrågan som arkiveringsfrågan blev föremål för uttrycklig reglering och att det alltså i förundersökningskungörelsen införs en bestämmelse enligt de riktlinjer som angetts ovan. Angivna synpunkter skulle lämpligen kunna övervägas av polisrättsutredningen i dess fortsatta arbete. har tidigare framfört nu angivna synpunkter till Justitiekanslern (anm. yttrandet bifogat men ej bilagt detta beslut, JK:s dnr ). Ärendet remitterades också till Riksåklagaren för yttrande över dels skyldigheten att skriva ut ljud- respektive videoband från förhör som hållits under en förundersökning, dels hur länge ett sådant utskrivet ljud- respektive videoband skall bevaras. Riksåklagaren (biträdande statsåklagaren ) anförde i yttrande bl.a. följande. Den grundläggande bestämmelsen om vad ett förundersökningsprotokoll skall innehålla finns i 23 kap. 21 § RB. I första stycket stadgas att vid förundersökningen skall protokoll föras över vad därvid förekommit av betydelse för utredningen. Vidare finns i förundersökningskungörelsen en rad detaljerade bestämmelser om vad som skall tas med i protokollet. Varken eller förundersökningskungörelsen innehåller dock bestämmelser som har direkt tillämpning på förfarandet med ljudband från förhör under förundersökningen. I fråga om minnes- och konceptanteckningar ges dock ledning i bestämmelsen i 23 kap. 21 § andra stycket RB. Enligt denna må uppteckning av den hördes utsaga ej ändras efter det att denne tagit del av uppteckningen och framfört eventuella erinringar mot innehållet, och för de fall utsagan först efter granskningen antecknas i protokollet skall uppteckningen biläggas handlingarna. Förundersökningsprotokollet har till huvudsaklig uppgift att ge åklagaren underlag för bedömningen av åtalsfrågan och att förbereda målet inför huvudförhandlingen i domstolen. Av detta följer att protokollet skall ge en rättvisande bild av vad som framkommit i samband med de olika utredningsåtgärderna. Men protokollet har betydelse inte bara för att dokumentera utredningsresultatet. Det är också av stor vikt från kontrollsynpunkt. Protokollet skall ge en trogen bild av vad som förekommit under förundersökningen av betydelse för målet (22 § FUK). Detta är en förutsättning för att möjligheter att på ett riktigt sätt kontrollera att allt gått rätt till under utredningen skall föreligga. Möjligheten att kunna kontrollera polis och åklagares arbete under förundersökningen är enligt min mening av väsentlig betydelse för tilltron till rättsväsendet. Närmare föreskrifter om redovisning av förhör ges i förundersökningskungörelsen. I dess 22 § föreskrivs att utsaga skall i de delar den bör tas in i protokollet återges i så nära överensstämmelse som möjligt med det talade ordet. Ordagrann återgivning behöver dock inte ske annat än då det är särskilt viktigt att de exakta ordalagen framgår av protokollet. Detta torde innebära, fast det inte explicit framgår av lagtexten, att förhör under förundersökning skall skrivas ut. För denna tolkning talar också innehållet i bestämmelsen i 24 § andra stycket förundersökningskungörelsen. Skyldigheten att bevara ljudbanden Uppmärksamheten riktas inledningsvis på begreppet handling. Begreppet handling definieras närmare i tryckfrihetsförordningens 2 kap. 3 § första stycket. Med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Med avlyssningsbara upptagningar åsyftas uppgifter som förekommer på t ex ljudband. I lagtexten talas också om upptagning, som kan uppfattas "på annat sätt". Uttrycket har tillagts för att markera att det kan finnas bildupptagningar utan text, ex vis videogram, som ej direkt kan läsas eller avlyssnas. Handlingen är allmän, om den förvaras hos myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet. Av 2 kap. 6 § TF framgår att handling anses inkommen till myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. Av 2 kap. 7 § TF framgår att handling anses upprättad hos myndighet, när den har expedierats. Handling som ej har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten. Av 2 kap. 9 § TF framgår slutligen att hos myndighet tillkommen minnesanteckning som ej har expedierats, skall ej heller efter den tidpunkt då den enligt 7 § är att anse som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten, om den icke tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning förstås promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ärendets föredragning eller beredning, dock ej till den del den har tillfört ärendet sakuppgift. Vid protokollföringen använda memorialanteckningar bör enligt 23 § FUK få slutlig avfattning efter hand som förundersökningen fortskrider. Uppteckning av en utsaga som granskas enligt andra stycket får dock slutlig avfattning i samband med sådan granskning. Förhör som upptecknas, granskats och fått sin slutliga utformning är enligt min mening att anse som en allmän handling när det tagits in i ett förundersökningsprotokoll som färdigställts. Eventuella memorialanteckningar behöver bevaras åtminstone så länge ärendet handläggs av polismyndighet, åklagarmyndighet eller domstol. Tas förhöret upp på ljudband utan att bandet skrivs ut och godkänns, gäller ifråga om skyldigheten att bevara ljudbanden detsamma som beträffande memorialanteckningar (jfr JO 1988/89 s 95 och : Del 2 s 23:73). Ljudband som skrivits ut efter det att förhör hållits bör sålunda bevaras till dess ärendet slutligt handlagts (jfr JO 1974 s 131 ff och JO 1980/81 s 126). Om ljudbandet aldrig skrivs ut, utan bifogas övriga handlingar i en förundersökning, bör med hänsyn till vad som sagts bandupptagningen anses vara allmän handling när förundersökningen avslutats. Den bör då arkiveras och gallras enligt de regler som gäller för allmänna handlingar. sker i regel en förhållandevis utförlig redovisning av hållna förhör i protokollen. Det är enligt min mening den främsta orsaken till att protokollen är tämligen omfattande. Detta gäller särskilt när utskrift sker av bandförhör in extenso. Detta är å andra sidan det enda sättet att exakt återge en utsaga. Det finns alltid en risk att nyanser i utsagan går förlorade eller får annat innehåll när vad den hörde sagt skall omformuleras av förhörsledaren till en sammanhängande berättelse. Det viktigaste skälet till att man inte kan undvara uppteckningar av utsagor under förundersökningen är emellertid att de hörda i allt större utsträckning tenderar att ändra sina utsagor eller vägra att uttala sig inför domstol. Detta gäller såväl misstänkta som målsägande och vittnen. Det är oftast inte möjligt att förutse i vilka ärenden något sådant kan komma att inträffa. En annan viktig faktor är den ökade rörligheten i samhället och internationaliseringen av brottsligheten som innebär att utsagan under förundersökningen kan vara det enda som finns att tillgå när målet skall behandlas i domstol. Det finns därför mycket som talar för att utsagorna i förundersökningar har blivit allt viktigare . Det finns inget skäl att tro annat än att denna utveckling kommer att fortsätta och troligen även accentueras. Det är därför enligt min uppfattning av stor vikt att de uppgifter en person tillför en förundersökning dokumenteras och bevaras. En praktisk detalj som jag vill peka på (gäller även för det som senare skall nämnas videoband) är följden för åklagarnas del av att polisen i väsentligt större utsträckning än nu övergår till att enbart göra korta sammanfattningar av utsagorna och att i övrigt dokumentera dessa genom bandupptagningar. En sådan ordning kommer att ställa krav på åklagaren att han går igenom och tar del av material som inte förekommer i utskriven form. Det krävs helt andra arbetsmetoder än de nu gängse för att tillgodogöra sig sådant material. kunna ostört sitta och lyssna av band och göra anteckningar. Det är betydligt enklare att gå tillbaka och kontrollera en uppgift som förekommer i skriven text. Man kan vidare, om det finns en utskrift, genom understrykningar eller noteringar i kanten förbereda sig för förhöret i rätten. Enbart sammanfattningar av utsagan är inte tillräckligt för detta. Vad man vinner hos polisen på att inte behöva skriva ut utsagor bör därför vägas mot förluster i form av ökad arbetsbelastning hos åklagarna. Försvararen och den misstänkte har rätt att ta del av vad som förekommit under en förundersökning. Även för försvararen och den misstänkte torde det innebära motsvarande problem som för åklagaren att inte ha tillgång till en fullständig utskrift av de utsagor som lämnats av personer som skall höras. Det kan bli svårt för den misstänkte och hans försvarare att förbereda den misstänktes försvar. Det kan också leda till ostrukturerade förhör vid huvudförhandlingar och till ett större behov av att spela upp bandupptagningar av förhörsutsagorna från förundersökningen vilket också påverkar domstolarnas arbetssituation. Detta är ett område som enligt min mening lämpar sig väl för metodutveckling. Noggranna överväganden behöver dock göras vilka effekter detta kan få på arbetet inom rättsväsendet som helhet och vilken verkan det kan ha på rättssäkerheten. Videobandupptagningar av förhör under förundersökning Nästa fråga blir om man kan anlägga motsvarande synsätt som ovan när det gäller videobandupptagningar under förundersökningen. Till att börja med kan konstateras att videotekniken har utvecklats i hög grad och man använder tekniken i allt större omfattning, t.ex. vid förhör, konfrontationer, brottsplatsundersökningar och vissa felbeteenden i trafiken. Ett ytterligare typfall där man ofta använder videoförhör är när barn hörs och där avsikten redan från början är att barnet inte skall kallas till en kommande huvudförhandling. Ett inspelat videoband innehåller ofta mycket mer information än ett inspelat ljudband. Till skillnad från en ljudupptagning förmedlar videobandet rörelser och ansiktsuttryck och visar också sättet att framföra en berättelse. Videobandet som sådant kan anses tillföra utredningen ytterligare sakuppgifter. Jag anser därför att ett videoband bör ses som en självständig handling, oavsett om vad som där sägs skrivs ut eller inte (jfr RÅ 1989 ref 56). Videoupptagningar bör sålunda arkiveras enligt de regler som gäller för utredningsmaterialet. Den reglering som då närmast blir aktuell är FAP 182-1 Ellb-Elld vilka grundar sig på arkivlagens (1990:782) och arkivförordningens (1991:446) regelsystem. I ett beslut anförde chefsJO följande. Regler om protokollföring vid förundersökning finns i 23 kap. (RB) och i förundersökningskungörelsen (1947:948) FUK. Vid en förundersökning skall föras protokoll över vad som därvid har förekommit av betydelse för utredningen (23 kap. 21 § första stycket RB). I mindre mål får i stället för protokoll föras kortfattade anteckningar över det väsentliga som har förekommit under förundersökningen (23 kap. 21 § tredje stycket RB). Ett sådant förenklat förfarande kan enligt 24 § FUK tillämpas om de brott som förundersökningen avser kan antas inte föranleda annan påföljd än böter samt förundersökningen är av mindre omfattning. I de flesta fall torde det vara fråga om erkända brott (Fitger, Del 2, s. 23:73). I förundersökningsprotokollet skall antecknas bl.a. utsagor av hörda personer (20 § andra stycket FUK). Sedan en utsaga har upptecknats skall innan förhöret avslutas utsagan läsas upp eller tillfälle lämnas att på annat sätt granska uppteckningen samt den hörde tillfrågas om han har något att erinra mot innehållet. En erinran som föranleder ändring skall antecknas. Om utsagan har antecknats i protokollet först efter granskningen, skall uppteckningen biläggas handlingarna (23 kap. 21 § andra stycket RB). Ett protokoll skall avfattas så att det ger en trogen bild av vad som har förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (22 § första stycket FUK). Utsagor skall, i de delar de anses böra tas in i protokollet, återges i så nära överensstämmelse som möjligt med det talade ordet. Ordagrann återgivning behöver emellertid inte ske annat än när det är viktigt att de exakta ordalagen inflyter i protokollet (22 § andra stycket FUK). Det är tillåtet att göra behövliga anteckningar i konceptform för att sedermera utan omformning av återgivna utsagor renskriva anteckningarna (Fitger, a.a. s. 23:73). Memorialanteckningar som har använts vid protokollföring bör enligt 23 § FUK erhålla slutlig avfattning efter hand som förundersökningen fortskrider. De nu nämnda reglerna skall ses i ljuset bl.a. av bestämmelserna i bl.a. 35 kap. 14 §, 36 kap. 16 § och 46 kap. 6 § tredje stycket RB. Enligt dessa kan en upptecknad eller på fonetisk väg upptagen berättelse som avgetts inför åklagare eller polismyndighet under vissa förhållanden åberopas som bevisning i en rättegång. Som såväl som Riksåklagaren har konstaterat tar och förundersökningskungörelsens regler om protokollföring inte direkt sikte på förfarandet att ta upp förhör under en förundersökning på ljud- eller videoband (jfr JO 1988/89 s. 95). Jag delar emellertid de två myndigheternas uppfattning att det regelsystem som har redovisats i det föregående får anses innebära att förhörsutsagor som har tagits upp med hjälp av ett tekniskt hjälpmedel alltid skall skrivas ut. Det står vidare enligt min mening i bäst överensstämmelse med de tankar som bär upp reglerna om protokollföring under förundersökningsförfarandet att sådana upptagningar skall skrivas ut i sin helhet. Jag vill här särskilt peka på de av Riksåklagaren påtalade praktiska olägenheter för åklagaren, den misstänkte och försvararen som blir resultatet om man inte tillämpar ett sådant förfarande. Motsvarande olägenheter uppkommer självfallet även för eventuella målsägande. Med hänsyn till rättens officialutredningsplikt är det vidare angeläget att också den har tillgång till utskrifter av de förhör som har hållits under förundersökningen i den mån dessa rör åtalet (jfr 45 kap. 7 § RB). Endast när det framstår som uppenbart att de uppgifter som har kommit fram vid ett förhör saknar betydelse för utredningen kan man enligt min mening avstå från att göra en fullständig utskrift. I sådana fall får det anses vara tillräckligt att man på sedvanligt sätt dokumenterar att förhöret har ägt rum och kortfattat redovisar skälen för att inte skriva ut det. Av vad som har sagts följer att underlåtenheten att skriva ut bandupptagningen i det aktuella ärendet stod i strid med gällande regler om protokollföring under förundersökning. Den vid myndigheten använda rutinen att inte alltid skriva ut ett ljudband när ett ärende kommer att avskrivas är således inte godtagbar. Något förtydligande av författningsreglerna när det gäller frågan om utskrift av ljudband anser jag inte vara nödvändigt. Bevarande av ljudband som har skrivits ut I arkivlagen (1990:782) ges grundläggande bestämmelser bl.a. om myndigheternas arkiv. En myndighets arkiv bildas bl.a. av de allmänna handlingarna från myndighetens verksamhet och sådana handlingar som avses i 2 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen och som myndigheten beslutar skall tas om hand för arkivering. Myndigheternas arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar (3 §). I föreskrifter och allmänna råd om arkivbildning och arkivvård vid polismyndigheterna (FAP 182-1) finns allmänna råd om arkivbildningsplan för polismyndigheterna. Bestämmelser som motsvarar gallringsbeslut nr 788 () rörande den lokala polisorganisationen () beträffande nedlagda ouppklarade K-mål finns intagna på sidorna 35 och 36. För handlingar i dessa ärenden gäller en gallringstid för ärenden med vissa brottskoder och för övriga ärenden. När det gäller ärenden i vilka polismyndigheten eller en åklagare fattat beslut att lägga ned eller inte inleda förundersökning bl.a. på grund av att brott inte kunnat styrkas finns under en rubrik antecknat "I regel anmälningar jämte ev utredningshandlingar". I FAP 182-1 föreskrivs också att aktrensning skall ske senast i samband med arkivläggning och att bl.a. följande handlingar av tillfällig betydelse avlägsnas ur akten och förstörs: utkast, kladdar, minnesanteckningar m.m. som förlorat sin betydelse genom att slutligt koncept upprättats. En handling som tillfört ett ärende sakuppgift får dock inte utrensas (s. 11 f.). I de undantagsfall där en på ljudband gjord upptagning av ett förhör inte skrivs ut i sin helhet skall bandet självfallet arkiveras i enlighet med de regler som gäller för utredningshandlingar. I ärendet har emellertid också aktualiserats frågan hur länge en i sin helhet utskriven ljudbandsupptagning av ett förhör skall bevaras. I 2 kap. 9 § första stycket TF föreskrivs att om en hos en myndighet tillkommen minnesanteckning inte har expedierats skall den inte heller efter den tidpunkt då den enligt 7 § är att anse som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten, om den inte tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning förstås promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ärendets föredragning eller beredning, dock ej till den del den har tillfört ärendet sakuppgifter. Enligt 2 kap. 9 § andra stycket TF skall inte heller utkast eller koncept till en myndighets beslut eller skrivelse och andra därmed jämställda handlingar som inte har expedierats anses som allmänna handlingar, om de inte tas om hand för arkivering. I det JO-uttalande som har nämnts i närmast föregående avsnitt jämställdes en upptagning på ljudband med minnes- och konceptanteckningar, vilket fick till följd att en sådan upptagning enligt JO alltid borde bevaras till dess ärendet slutligt hade handlagts, eftersom den intalade utsagan aldrig kan upptas i protokollet (jfr 23 kap. 21 § andra stycket sista meningen RB). uppfattning är att en ljudupptagning i många fall kan ha tillfört utredningen sakuppgifter, såsom tonfall och röstlägen m.m., och att den då bör arkiveras enligt de regler som gäller för utredningsmaterialet i övrigt. På ett ljudband upptagen information om tonfall och röstlägen kan uppenbarligen inte återges i en utskrift. Jag är för egen del av den uppfattningen att denna information normalt inte kan anses vara av sådan betydelse för utredningen att upptagningen på grund härav framstår som självständig i förhållande till utskriften. Jag delar därför i princip den uppfattning om den rättsliga karaktären av sådana upptagningar som kommer till uttryck i det nämnda JO-uttalandet. I likhet med anser jag emellertid att den ytterligare information som finns i en ljudupptagning i ett visst fall kan vara av den arten att den får anses tillföra utredningen sakuppgifter. Av gällande arkiveringsföreskrifter följer då att ljudbandet skall arkiveras enligt vad som i allmänhet gäller för utredningsmaterial. Någon ytterligare författningsreglering i frågan anser jag därför inte nödvändig. En videoupptagning av ett förhör ger härutöver visuell information om den hördes minspel och kroppsspråk, och den ger därmed även den upptagna ljudinformationen avseende tonfall och röstlägen en ökad betydelse. En sådan upptagning är således betydligt innehållsrikare än en utskrift. En videoupptagning av ett förhör kan därför enligt min mening inte anses utgöra en sådan osjälvständig handling som avses i 2 kap. 9 § första stycket TF, utan den är som Riksåklagaren har anfört sådant utredningsmaterial som skall arkiveras enligt de regler som gäller för sådant material. Vad som har framkommit i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare utredning eller något uttalande från min sida. När en s.k. mellanrapport tas ur en taxibils taxameter och omhändertas på grund av misstanke om brott skall beslagsprotokoll upprättas. (Dnr 3300-1994) I en anmälan till JO framförde . kritik mot befattningshavare vid i med anledning av att man i samband med en trafikkontroll hade tagit ut och behållit en mellanrapport från taxibilens taxameter. Enligt . hade han inte fått något kvitto av polisen trots att han begärde detta. Bevis om flygande inspektion, en primärrapport samt kopia av mellanrapporten granskades. Muntliga upplysningar inhämtades av vilka framgick att enligt polismyndighetens praxis upprättas inte beslagsprotokoll när mellanrapporter omhändertas. Yttranden inhämtades från i , och Riksåklagaren. , chefsjuristen , anförde följande.