frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Från kammarrätten har vidare inhämtats den underrättelse varigenom kammarrätten överlämnade E.W.s överklagande till lasarettet i för handläggning. Härefter remitterades anmälan på nytt till landstingsdirektören för förnyad utredning och yttrande efter hörande av chefsöverläkaren , särskilt med avseende på hennes rätt att å myndighetens vägnar besluta i ärenden av aktuellt slag. redogjorde i remissvaret för vilka bedömningar hon gjort när hon på grund av sekretess vägrade att lämna ut handlingarna. Hon uppgav slutligen att de begärda handlingarna översänts till E.W. i enlighet med kammarrättens dom. Av bifogade handlingar framgick vidare att Y.L. som chefsöverläkare genom delegation haft rätt att å myndighetens vägnar fatta beslut i frågor som rör utlämnande av allmänna handlingar. Enligt 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen (TF) skall allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så fort det är möjligt tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Den som önskar ta del av handlingen har i sådant fall också enligt 2 kap. 13 § TF rätt att mot fastställd avgift få kopia av handlingen. En begäran om kopia skall handläggas skyndsamt. I 2 kap. 14 § TF föreskrivs att begäran om utfående av allmän handling skall göras hos den myndighet som förvarar handlingen och att den myndigheten skall pröva saken. Hur prövningen skall gå till framgår närmare av 15 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100) som med hänvisning till 2:14 TF stadgar att begäran i första hand skall prövas av den tjänsteman som svarar för handlingen. I tveksamma fall skall han hänskjuta frågan till myndigheten om det kan ske utan omgång. För det fall att befattningshavaren vägrar att lämna ut handlingen skall han om sökanden begär det hänskjuta frågan till myndigheten. Tjänstemannen skall vidare underrätta sökanden om att denna möjlighet finns och att beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. I vissa fall kan beslutanderätten genom delegation tillkomma en chefstjänsteman. När hänskjutning begärts, åligger det tjänstemannen att omgående överlämna ärendet till myndigheten för avgörande. I 2 kap. 15 § TF föreskrivs bl.a. att om annan än eller regeringen avslår begäran att få ta del av handling, sökanden får föra talan mot beslutet. Vidare anges i 15 kap. 7 § sekretesslagen bl.a. att beslut varigenom myndighet har avslagit enskilds begäran att få ta del av handling, får överklagas av sökanden och att ett avslagsbeslut i fall som här avses överklagas hos kammarrätten. I 23 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223), FL, föreskrivs att en överklagandeskrift skall ges in till den myndighet som har meddelat beslutet och att den skall ha kommit in från den dag klaganden fick del av beslutet. Av 24 § FL första och tredje styckena följer vidare att myndigheten skall pröva om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid och att samma prövning skall göras om överklagandet felaktigt sänts till den myndighet som skall pröva överklagandet (kammarrätten). Kammarrätten skall i så fall överlämna handlingarna till den beslutande myndigheten med uppgift om vilken dag överklagandet kom in. Slutligen gäller enligt 25 § FL att om ett överklagande kommit in , den myndighet som meddelat beslutet skall överlämna skrivelsen med överklagandet och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet. I 20 § första stycket FL föreskrivs att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot enskild. Prövningen av en framställan om att få ta del av en allmän handling är att anse som myndighetsutövning. JO Lavin anförde i sitt beslut följande. Frågan om E.W.s rätt att ta del av de aktuella handlingarna har numera avgjorts av kammarrätten. Jag har för egen del endast anledning att uppehålla mig vid själva handläggningen av E.W.s begäran att som ombud för A.J. få ut kopia av journalen. Som framgår av utredningen har E.W. vid sammanlagt fem tillfällen skriftligen hänvänt sig till BUP med begäran om att få ut journalen i kopia. Vid samtliga tillfällen har Y.L. ansett att sekretess utgjort hinder mot ett utlämnande. Som också redovisat har handläggningen av framställningarna varit felaktig på en rad punkter. Vid de två första tillfällena skulle Y.L. med stöd av gällande delegationsordning ha fattat ett avslagsbeslut med motivering och tillställt E.W. detta jämte en besvärshänvisning. När skriften med överklagandet överlämnades av kammarrätten respektive , har Y.L. underlåtit att pröva om besvären kommit in i rätt tid och att över huvud taget sända tillbaka handlingarna till kammarrätten för att möjliggöra en prövning av besvären. Även i övrigt har handläggningen varit bristfällig på sätt framgår av redovisning. Den felaktiga handläggningen har fått till följd att det dröjt innan kammarrätten kunnat pröva saken. Det är självfallet helt oacceptabelt att handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar och som enligt TF skall handläggas skyndsamt drar ut så långt . Jag vill här understryka att det rör sig om en grundlagsfäst rätt att få sin sak prövad i domstol. Grunden till de allvarliga felen ligger enligt remissvaret i bristfälliga kunskaper hos tjänstemännen vid den aktuella kliniken. Jag ser mycket allvarligt på vad som förekommit. Huvudansvaret för det inträffade bär Y.L. Jag har emellertid beaktat att ansvaret till en del även får anses åvila sjukvårdsdistriktet genom att man på chefsöverläkarna delegerat beslutanderätten i hithörande frågor utan att förvissa sig om att dessa haft erforderliga kunskaper för att rätt kunna tillämpa lagstiftningen på området. Med hänsyn härtill och till det klara ställningstagande centralt gjort, låter jag det därför bero med den mycket starka kritik som ligger i här gjorda uttalanden. Jag förutsätter att med kraft genomför de i remissvaret förutskickade utbildningsinsatserna så att ett upprepande förebyggs. Jag får avslutningsvis anmoda att, sedan utbildningsinsatserna genomförts, till JO inkomma med en redovisning över de åtgärder som vidtagits. Sjukhus har riktat kritik mot en läkare för uttalanden denne gjort rörande en patient; fråga om läkarens meddelar- och yttrandefrihet kränkts (Dnr 2844-1995) omhändertog en polispatrull med hund en person, V. I samband med gripandet tillfogades V. flera sårskador på armarna och ena låret. V. fördes till i . Han var då medvetslös och konstaterades det att han var död. utfärdade den patientansvarige läkaren en kommuniké på blankett med beteckningen MEDDELANDE TILL PRESS, RADIO/TV angående hälsotillstånd hos patient som införts till sjukhuset på grund av olycksfall. Under punkten 2. Medgivet för publicering, angavs följande. Ej identifierad man . Inkom okontaktbar, utom livstecken. Trots intensiva beh. försök på akuten gick han ej att rädda. utfärdade chefsöverläkaren , Kirurgkliniken, en presskommuniké med följande lydelse. Kompletterande uppgifter angående den patient som infördes och avled i samband med ett polisingripande den . När patienten kom till akutmottagningen saknades livstecken. Återupplivningsförsök påbörjades med akutens personal och jourhavande invärtesmedicinare, kirurg och narkosläkare. Patientens liv gick dock inte att rädda. Patienten uppvisade tecken till yttre våld. Övriga frågor får besvaras av polismyndigheten. Ärendet får anses utagerat vad gäller kontakten mellan och media. I övrigt står berörd personal till förfogande i den utredning som skall ske, troligen under ledning av åklagarämbetet. En av de deltagande läkarna, framträdde senare i en TV-intervju där han lämnade ut vissa uppgifter rörande V. S. uppgav bl.a. att det rörde sig om skador efter hundbett och annan misshandel, att patienten i princip var död när han kom in till sjukhuset och att döden sannolikt var en följd av yttre våld. S:s framträdande i massmedia fick länspolismästaren att skriva till och bl.a. uttrycka Karlstadpolisens förvåning över att S. lämnat ut uppgifter om en avliden patients drogmissbruk och fällt spekulativa uttalanden om orsakssammanhang som inte kunde vara förenliga med vare sig läkaretik eller sekretessregler. förutsatte en anmälan från nämnden om ifrågasatt brott mot sekretesslagen alternativt tjänstefel m.m. Sjukhusdirektören svarade varvid han på uppdrag av beklagade att S. uttalat sig om dödsorsak på ett ogrundat och spekulativt sätt i massmedia. I en anmälan till JO riktade S. kritik mot och sjukvården i under påstående att hans grundlagsfästa yttrande- och meddelarfrihet kränkts. S. anförde vidare i huvudsak följande. Den införde mannen var grovt misshandlad, var sönderbiten av hund på flera ställen, hade omfattande skador efter trubbigt våld med stora blåmärken och flera utbredda ytliga blödningar i ansiktet och på bålen. Alla andra inblandade läkare var av den meningen att patienten avled utanför sjukhuset. Efter stor press från massmedia och anhöriga trädde han fram och kommenterade patientens skador mycket sparsamt. Han nämnde hundbett som då var allmänt känt. Han nämnde också att det var sannolikt att patienten dog av sina "yttrevåldskador". Han röjde inte patientens identitet eller någon misstänkt gärningsman eller myndighet. S. har gjort sina uttalanden som anställd och privatperson och inte som företrädare för sjukhuset. Hans uttalanden var rätt förankrade hos sjukvårdspersonalen och en överläkare hade före intervjun sagt att det inte mötte något hinder. Många i personalen var också rädda för att saken skulle "mörknas till". S. har därefter fördömts av som skrivit till sjukhusdirektören. Denne har inte sagt emot anklagelser rörande sekretessbrott utan skrivit ett ursäktande brev som också lämnats till massmedia. Vid en presskonferens uttalade sjukhusets representant att S. brutit mot tystnadsplikten. Sjukhusdirektören har vidare hävdat att han inte haft rätt att uttala sig då han inte var patientansvarig läkare. Anmälan i den delen som rör klagomålen mot överlämnades till ChefsJO som svarar för tillsynen över bl.a. polisen. Anmälan remitterades till i Centrala sjukvårdsdistriktet för utredning och yttrande med avseende på klagomålen mot sjukvården. I remissvar anförde nämnden följande. (Åberopade bilagor här utelämnade). I ett mycket uppmärksammat fall har en person avlidit i samband med ett polisiärt omhändertagande. Med anledning av det massmediala intresset för händelsen skickade ansvarig cheföverläkare ut en presskommuniké med sjukhusets observationer i samband med att den avlidne inkommit till akutmottagningen (bilaga 1). Kommunikén baserades på det "MEDDELANDE TILL PRESS, RADIO/TV" som den patientansvariga läkaren gjort i anslutning till det inträffade (bilaga 2). Detta tillvägagångssätt följer i policydokument beträffande massmediala kontakter (bilaga 3). Därefter valde utbildningsläkaren . vid att framträda i massmedia med ytterligare upplysningar om den avlidne och angivelse av sannolik dödsorsak (bilaga 4, utdrag från intervju i TV2s lokala . Detta uttalande föranledde en skrivelse från länspolismästare där han dels kritiserar S:s framträdande, dels förutsätter att anmälan görs om sekretessbrott alternativt tjänstefel (bilaga 5). Då länspolismästaren riktat en formell tjänsteskrivelse till för centrala sjukvårdsdistriktet beslutades att sjukhusdirektören skulle besvara skrivelsen (bilaga 6). I det svar som avges av sjukhusdirektören klargörs dels den officiella policyn för sjukhuset/som han beklagar att "rubricerad läkare uttalat sig på ett ogrundat och spekulativt sätt" (bilaga 7). Detta svar väcker läkaren S:s ogillande och en massmedial debatt inleds. Debattfrågan är om Hans Cronas svarsbrev till länspolismästare kan tolkas som ett försök från sjukhusledningen att begränsa enskilda anställdas, och i detta fall S:s, yttrandefrihet. Med anledning av det massmediala intresset sker sedan fyra officiella uttalanden från sjukhusledningens sida: 1 Ett TV-reportage om det inträffade där Hans Crona intervjuades i TvärsNytt . Av TV-inslaget framgår att Hans Crona redogör för sjukhusets policy samt att han anser att läkaren handlade omdömeslöst. 2 En presskonferens som påkallats av sjukhusledningen där medicinske rådgivaren representerar sjukhusledningen. Vid denna presskonferens framförs att sjukhusledningens uppfattning är att S. brutit mot tystnadsplikten genom att röja uppgifter om enskild person. Uppgifter som kommit till läkarens kännedom som tjänstgörande vid akutmottagningen vid det aktuella tillfället. Med anledning av frågans karaktär föranleder detta inte annat än en diskussion om gällande regler med berörd läkare. 3 En intervju i lokalradion med stabschef och tf sjukhusdirektör där frågan om S:s uttalande ånyo diskuteras. Med anledning av den pågående massmediala debatten klargörs att S. som anställd har rätt att uttala sig för massmedia så länge inget sekretessbrott görs. understryks att detta är ett uttalande från en enskild anställd och att sjukhuset måste basera sina officiella uttalanden på vederlagda uppgifter. 4 I en debattartikel presenterad i och klargör sjukhusdirektören ytterligare en gång utgångspunkter och även understryks den enskilda anställdas yttrandefrihet inom ramen för sekretesslagstiftningen (bilaga 8). Följande sammanfattning kan således göras av det inträffade: 1 , sjukhusledningen eller någon enskild företrädare för desamma har inte försökt förhindra eller begränsa läkaren S:s rätt att uttala sig inom ramen för yttrande- och meddelarfriheten. Tvärtemot har denna rätt poängterats. De synpunkter som framförts har helt och hållet grundats på innehållet i uttalandet och inte att han uttalat sig. Dessa synpunkter har framförts med anledning av att S. uppträtt i televisionen på ett sätt som gör att hans privata åsikter kan förväxlas med sjukhusets officiella uttalanden och att han där gjort påståenden som ej var medicinskt styrkta vid det aktuella tillfället (och ej heller är det efter den rättsmedicinska undersökningen) som hans uttalanden uppfattas som anklagelse mot polisen att ha orsakat en persons död. Utifrån den uppmärksamhet som frågan fått har sjukhusledningens agerande varit ämnad att klargöra för polis och allmänhet att en enskild läkare som uttalar sig endast framför sin personliga uppfattning och inte sjukvårdshuvudmannens och att det inte heller ankommer på sjukvården att göra sådana bedömningar. Det är sjukhusledningens skyldighet att poängtera sjukvårdens roll som bedömare enbart baserad på medicinsk kunskap. 2 Sjukhusledningens uppfattning att läkaren lämnat ut uppgifter som normalt omfattas av tysnadsplikten kvarstår. Risk måste anses ha förelegat för att de anhöriga skulle uppfatta S:s uppgifter som stötande (men). Detta kunde han inte veta vid intervjutillfället. Att detta endast föranleder en diskussion om gällande regler med berörd läkare motiveras av, trots att den avlidne varit lätt att identifiera, att de anhöriga i efterhand inte haft några synpunkter på det inträffade samt att reglerna i detta avseende kan vara svåra att entydigt tolka i denna situation. Med anledning av vad som ovan anförts anser således i Centrala sjukvårdsdistriktet att någon inskränkning i S:s yttrande- och meddelarfrihet inte förekommit i detta fall. S. har kommenterat remissvaret. JO Lavin anförde i sitt beslut följande. I 2 kap. 1 § första punkten regeringsformen (RF) föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Den enskilde tillförsäkras även bl.a. mötesfrihet och demonstrationsfrihet (tredje och fjärde punkterna samma stadgande). Begränsning av rättigheterna får ske genom lag (2 kap. 12 § RF). I tryckfrihetsförordningen (TF) anges att var och en har rätt att, då ej annat särskilt anges i förordningen, i vad ämne som helst meddela uppgifter och underrättelser för offentliggörande i tryckt skrift (1 kap. 1 § tredje stycket TF). Myndighet eller annat allmänt organ får inte efterforska den som lämnat sådant meddelande. Undantag från detta förbud finns dock när det gäller vissa angivna brott (3 kap. 4 § TF). En reglering motsvarande den i tryckfrihetsförordningen finns för lämnande av uppgifter till radio och television i yttrandefrihetsgrundlagen (YGL). Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan således liksom arbetstagare i allmänhet ge uttryck för sin uppfattning rörande den egna arbetsgivarens verksamhet. I sekretesslagen finns dock regler som begränsar de offentligt anställdas rätt att yttra sig om vad han fått veta i samband med sin tjänst. I t.ex. 6 kap. sekretesslagen finns regler om sekretess med hänsyn till det allmännas ekonomiska intressen och i 7 kap. sekretesslagen förekommer regler om sekretess av hänsyn till enskildas personliga förhållanden. I 16 kap. sekretesslagen föreskrivs vissa inskränkningar i den s.k. meddelarfriheten. Den grundlagsfästa yttrandefriheten för offentliganställda är således inte utan undantag (16 kap. 1 § sekretesslagen). Så kan exempelvis en sjukhusanställd inte med åberopande av meddelar- och yttrandefriheten uppsåtligen lämna ut uppgifter till massmedia som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen. De uppgifter S. ostridigt lämnat ut omfattas av bestämmelserna i detta lagrum. Den omständigheten att uppgifterna kan ha lämnats ut i andra sammanhang innebär emellertid inte att sekretessen upphävts så att S. ägt fritt förfoga över dem. Jag vill här också understryka att sekretessen inte är begränsad till situationer där den enskildes identitet lämnas ut med uppgifterna. Sekretesskyddet omfattar alla i 7 kap. 1 § sekretesslagen skyddade uppgifter som kan knytas till en enskild individ. Av utredningen framgår inte annat än att händelsen blivit känd i vida kretsar och att det således inte bara var V:s anhöriga som haft möjlighet koppla ihop de utlämnade uppgifterna med V:s identitet. har tillbakavisat S:s påståenden om att arbetsgivaren skulle ha kränkt dennes meddelar- och yttrandefrihet. Nämnden har hävdat att vidtagna åtgärder haft sin grund i att S. bl.a. lämnat ut sekretesskyddade uppgifter om V. Vad som framkommit i utredningen ger närmast stöd för arbetsgivarens invändningar. Som framgår av min redogörelse ovan omfattar meddelar- och yttrandefriheten inte uppsåtligt utlämnande av uppgifter som omfattas av sekretess enligt bl.a. 7 kap. 1 § sekretesslagen. Utredningen ger därför inte underlag för antagande att det från arbetsgivarens sida skulle ha förekommit fel eller försummelse av beskaffenhet att medföra något ingripande från min sida. S:s anmälan föranleder därför ingen vidare åtgärd eller något särskilt uttalande från min sida. Fråga om nummerregistrering av inkommande samtal till en myndighet är förenligt med grundlag (Dnr 4366-1995) I en anmälan anförde , , bl.a. följande. Enligt svensk grundlag har alla rätt att vara anonyma i sina kontakter med myndighet. Myndigheter har inte heller rätt att efterforska källor. installerade ett telefonsystem som innebär att telefonnummer för alla inkommande samtal noteras på en dataskärm hos växeltelefonisten. Dessutom finns omkring 700 telefoner hos kommunen med en display där telefonnumret anges. Allmänheten på har inte informerats om att man kan vara anonym i sina telefonkontakter med kommunen. I beslut anförde JO i bedömningsdelen följande. Någon författningsbestämmelse som positivt tillerkänner "alla rätt att vara anonyma i sin kontakt med myndighet" finns inte. Däremot finns i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) vissa regler om anonymitetsskydd. Jag utgår ifrån att det är dessa regler Ni avsett i Er anmälan. I TF och YGL finns bestämmelser om rätt till anonymitet för den som med stöd av 1 kap. 1 § tredje stycket TF eller 1 kap. 2 § YGL lämnar uppgifter för offentliggörande i tryckt skrift respektive i radioprogram, filmer och ljudupptagningar. Bestämmelserna innebär bl.a. att den som utnyttjat denna s.k. meddelarfrihet inte behöver röja sin identitet samt att den som tagit befattning med tillkomsten eller spridningen av tryckt skrift eller en framställning i radioprogram, film eller ljudupptagning inte får röja vem som lämnat uppgifterna. Myndigheter och andra allmänna organ är vidare förbjudna att efterforska vem som lämnat uppgifter eller annat meddelande i sådant publiceringssyfte som sagts. Dessa skyddsregler gäller även när offentligt anställda utnyttjat meddelarfriheten. Vidare får enligt 2 kap. 14 § tredje stycket TF en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om handlingen kan lämnas ut. Denna regel innebär att en sökande inte ens får tillfrågas om sin identitet om uppgifterna i den allmänna handling han begärt att få ut inte omfattas av någon regel i sekretesslagen (1980:100). Självfallet får i en sådan situation hans identitet inte heller efterforskas på annat sätt. Endast om uppgifterna i den begärda handlingen omfattas av sekretess och sökandens identitet kan ha betydelse för den sekretessprövning myndigheten i sådant fall har att göra, får sökandens identitet efterfrågas. Som jag har uppfattat Er anmälan hyser Ni farhågor för att dessa grundlagsbestämmelser skulle trädas för när av myndigheter inom genom att kommunen abonnerar på en teletjänst som möjliggör att "inkommande telefonnummer" visas på display hos kommunen. På displayen visas ett telefonnummer, som innehas av en myndighet, ett företag eller en enskild som ingått ett abonnemangsavtal med ett telefonbolag. En telefon kan emellertid nyttjas även av andra enskilda än abonnenten. Av det visade telefonnumret kan således inte med säkerhet dras någon slutsats om den uppringandes identitet. På grund härav kan det förhållandet att numret på den telefon en uppringande enskild använder visas för samtalsmottagaren inte i sig anses medföra att den uppringande personens identitet röjs. Det kan tilläggas att en abonnent hos telebolaget kostnadsfritt kan begära att hans telefonnummer inte visas hos dem som abonnerar på den här aktuella teletjänsten. Jag har erfarit att den teletjänst som det här är fråga om även innebär att under vissa förutsättningar det uppringande telefonnumret, och ofta datum och klockslag, registreras och lagras. Endast ett visst antal nummer kan lagras. När detta antal nummer lagrats kommer det först lagrade numret att automatiskt raderas som ett nytt nummer lagras. Den som abonnerar på teletjänsten kan också själv radera samtliga lagrade nummer. Denna nummerlagring ger den som abonnerar på teletjänsten möjlighet att i efterhand se från vilka telefoner någon sökt kontakt och skulle kunna ge en myndighet en begränsad och närmast teoretisk möjlighet till viss efterforskning av exempelvis om en tjänsteman hos kommunen haft sådana kontakter att det kan finnas anledning att misstänka att tjänstemannen lämnat uppgifter som publicerats i tryckt skrift eller förekommit i radio- eller TV-program. Jag förutsätter emellertid som en självklarhet att nummerregistreringen inom inte begagnas för efterforskning i strid med reglerna i TF och YGL. Ni har i Er anmälan inte heller påstått att nummerregistreringen inom skulle utnyttjas för ett sådant ändamål. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört saknar jag anledning att på grund av innehållet i Er anmälan anta att införandet av ifrågavarande teletjänst inom skulle som Ni befarat stå i strid med TF:s och om anonymitetsskydd och efterforskningsförbud. Jag finner därför inte skäl att vidta någon åtgärd i anledning av Er anmälan. Kritik mot en att meddela beslut med anledning av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Även fråga om brev till ledamöter i nämnden utgör allmänna handlingar (Dnr 1500-1995) I ett beslut anförde JO Pennlöv bl.a. följande. I beslut förordnade D.J. som god man för L.W.