frsrdg · GK04JO1 · 1997-01-01 00:00:00 — Jag utgår från att utlänningen får tillräcklig information om förutsättningarna för rätt till ersättning och att informationen översätts på sådant sätt att utlänningen förstår innebörden av den blankett han undertecknar. Utlänningen kan därmed sägas ha förbundit sig att i förekommande fall underrätta om inkomster eller andra tillgångar som uppkommer efter det att ansökan gjorts. SIV:s rutiner i samband med postsorteringen är i och för sig sådana att det kan ifrågasättas om utlänningen i allmänhet får tillräckligt med tid på sig att själv lämna sådan underrättelse. Stadgandena i 4 kap. 8 och 9 §§ BrB torde inte vara tillämpliga på det av verket beskrivna förfarandet ens i objektiv bemärkelse. Det förstnämnda stadgandet kan inte tillämpas i fallet redan därför att inte tillhör den i lagrummet angivna kategorin av befordringsanstalter. I 4 kap. 9 § BrB förutsätts att det sker någon form av ingrepp i försändelsen, dvs. att gärningsmannen bereder sig tillgång till en försändelse som förvaras tillsluten. Verkets rutiner innefattar såvitt framkommit inget sådant förfarande. Jag har inte heller funnit förutsättningarna för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § BrB vara uppfyllda. Det skydd mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse som stadgas i 2 kap. 6 § RF torde inte bara omfatta ordinär postbefordran utan också t.ex. ett av myndighet organiserat regelbundet överbringande av försändelser till privatpersoner (jfr och , grundlagar, 1980, s. 55). Sålunda bör SIV:s posthantering på förläggningarna i och för sig kunna falla under nämnda lagrum i RF. Frågan är dock om SIV:s ovan beskrivna åtgärder kan anses utgöra sådan undersökning av förtroliga försändelser som avses i lagparagrafen. Med hänsyn till att själva förtroligheten framhävs särskilt i lagtexten kommer grundlagsskyddet att avse försändelsernas innehåll (jfr prop. 1973:90 s. 242 f.). Som beskrivit sina rutiner, är verkets avsikt inte att på egen hand skaffa sig kännedom om innehållet i försändelserna. Det kan dock inte uteslutas att det intresse som förläggningspersonalen ägnar utlänningars post ändock kan ge kunskaper av viss förtrolig natur. Det är därför inte ställt utom allt tvivel att de av tillämpade rutinerna står i full överensstämmelse med grundlagen. Denna osäkerhet är ägnad att mana till viss eftertanke. Artikel 8 i torde främst syfta på åtgärder av betydligt mera ingripande karaktär än dem som är aktuella i förevarande fall (se Lorenzen, Rehof och , Den Europaeiske Menneskeretskonvention med kommentarer, 1994, s. 246 f.). De fall av föregivna ingrepp i rätten till korrespondens som prövat har främst avsett öppnande, censurering eller kvarhållande av brev (se van Dijk och van Hoof, Theory and Practice of Convention on Human Rights, 2. ed. s. 392 f.). Frågan om tillåtligheten av åtgärder av det i ärendet aktuella slaget torde inte ha varit föremål för domstolens prövning. Ordalydelsen i artikel 8 i konventionen utesluter emellertid inte att det av beskrivna förfarandet skulle kunna anses stå i strid med artikeln. Som ovan framgått, kan genom sitt handhavande av posten på flyktingförläggningarna inte anses ha gjort sig skyldig till något uppenbart lagstridigt handlande. Trots detta vill jag framföra vissa betänkligheter mot förfarandet. Anledningen till att förläggningspersonalen befattar sig med posten är att respektive försändelse skall nå sin adressat. Vad som sker i fallet är att personalen utnyttjar posthanteringen i ett helt annat syfte än vad en dylik verksamhet skall gå ut på. När en myndighet utnyttjar en viss befogenhet för att tillgodose ett annat syfte än det avsedda brukar man inom förvaltningsrätten tala om att myndigheten gör sig skyldig till s.k. illojal maktanvändning ("détournement de pouvoir") och med andra ord överskrider sina befogenheter. Se härom Förvaltningsrättslig tidskrift 1995 s. 150 f. och där anförd litteratur. Enligt min mening tangerar här gränserna för detta rättsinstituts tillämpningsområde. Vidare vill jag peka på de risker som en systematisk genomgång eventuellt kombinerad med registrering och kopiering av post kan innebära för avsändare och mottagare. Av uppgifter på kuvert kan olika slags slutsatser om adressaten och hans familj dras, såsom politisk och religiös tillhörighet, medlemskap i och förbindelser med organisationer. Jag förutsätter att postgranskningen på SIV:s förläggningar inte är av den omfattning och art att brevskrivares och flyktingars personliga förhållanden kartläggs till följd av granskningen. Mot bakgrund av vad jag anfört ovan anser jag att lämpligheten av det ifrågavarande förfarandet starkt kan ifrågasättas. Om förfarandet fortsättningsvis trots allt kommer att tillämpas, borde de sökande i vart fall i förväg informeras om tillvägagångssättet. En möjlighet vore att det på blanketten uttryckligen angavs att brevförsändelser som bedöms kunna ha relevans för dagersättningens storlek kan komma att registreras av förläggningspersonalen. Fråga om befattningshavare hos försvarsmakten vidtagit åtgärder som ett otillbörligt påtryckningsmedel mot annan befattningshavare för att denne skulle upphöra med viss kritik mot myndigheter inom försvarsmakten m.m. Även fråga om Sjukvårdsstyrelsen hindrats av myndigheten för flygvapnet i sin tillsyn över hälso- och sjukvården m.m. (Dnr 2907-1994) var och fram till anställd vid myndigheten för flygvapnet.1 Han utnämndes till försvarsöverläkare och chef för flygstabens flygmedicinska enhet 1987. befordrades han till överste. I egenskap av chef för den flygmedicinska enheten var han ordförande i en flygmedicinsk referensgrupp, som hade till uppgift att planera och utvärdera prov- och forskningsverksamhet rörande utvecklingen av en flygstridsdräkt för flygning med JAS 39 , den s.k. . Det var för övrigt och som bedrev utvecklingsarbetet på uppdrag av myndigheten för flygvapnet. I den medicinska referensgruppen ingick därför representanter för bl.a. och . framförde upprepade gånger allvarlig kritik mot arbetet med . Kritiken riktades bl.a. mot och . I myndigheten för flygvapnet ingick en enhet för flygsäkerhetsledning, flygsäkerhetsinspektionen. I en skrivelse till flygvapenchefen förklarade flygsäkerhetsinspektören, översten 1. , att han inte hade erforderlig grad av förtroende för och att denne inte hade, eller bedömdes kunna bibringas, erforderlig förmåga att leda flygvapnets flygmedicinska verksamhet. föreslog mot denna bakgrund att skulle frånträda sin befattning som chef för flygstabens flygmedicinska enhet. Det framgår att förslaget avgavs i samråd med personalen vid den flygmedicinska enheten. Skrivelsen innehåller för övrigt en bakgrund till de slutsatser som dragit. Sammantaget ger skrivelsen en negativ bild av Hans Hjorts yrkesutövning och personlighet. Skrivelsen lades fram av i samband med ett möte vid flygstaben för att informera personalen om förslaget innan den överlämnades till flygvapenchefen. som flygvapenchefen fick del av skrivelsen och personalen informerades överlämnades också ett exemplar av skrivelsen till . placerades vid , som var belägen i . Fram till åvilade arbetsgivaransvaret myndigheten för flygvapnet. Därefter fick han genom ett regeringsbeslut en personlig tjänst vid Sjukvårdsstyrelsen. Sjukvårdsstyrelsen, som lades ned , hade bl.a. till uppgift att utöva tillsyn över hälsoskydd samt hälso- och sjukvården inom försvarsmakten.2 Vidare hade Sjukvårdsstyrelsen fackuppgift inom samma områden, vilket innebar att myndigheten skulle lämna expertmässigt underlag för produktionen inom ett visst sakområde. Som fackmyndighet var Sjukvårdsstyrelsen rådgivande och svarade för utredningar och annat sakunderlag inom sina ansvarsområden men fattade inte några beslut. Sjukvårdsstyrelsen följde arbetet med utvecklingen av . I Hans Hjorts befattning vid Sjukvårdsstyrelsen ingick att bereda underlag och föredra ärenden för beslut. Myndighetens beslut fattades av chefen för myndigheten, nämligen generalläkaren. kom att arbeta med bl.a. frågor som rörde . Han fortsatte därvid att på olika sätt ifrågasätta utvecklingen av dräkten. Flygvapenchefen kallade till ett möte för att diskutera den kritik som framförts. I mötet deltog cheferna för , och . Vid mötet diskuterades en rapport i saken från Sjukvårdsstyrelsen, upprättad av . Kritiken i rapporten bemöttes vid mötet. Något godkännande av dräkten kom emellertid inte till stånd vid mötet. upprättade ytterligare en rapport med kritiska synpunkter . Efter ett besök vid skrev generalläkaren till flygvapenchefen och förklarade att Sjukvårdsstyrelsen hade funnit att arbetet med utvecklingen av det nya flygstridsdräktssystemet fortgick under säkra och trovärdiga former samt att Sjukvårdsstyrelsen inte fann anledning att vidta någon åtgärd. förordnade regeringen att tills vidare stå till förfogande för fullgörande av vissa uppgifter inom det flygmedicinska forskningsområdet. Arbetsgivaransvaret fördes över från Sjukvårdsstyrelsen till medan Sjukvårdsstyrelsen fortfarande var anställningsmyndighet. I samband med Sjukvårdsstyrelsens nedläggning sades upp från sin tjänst där i likhet med all annan personal. Han underrättades om att han förutsattes gå i pension. Sedan han ansökt om pension beslutade regeringen om pensionsvillkoren för honom. I ett beslut (JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 201) riktade JO Pennlöv allvarlig kritik mot myndigheten för flygvapnet för att den anlagt synpunkter på vad tillsynsmyndigheten, Sjukvårdsstyrelsen, skulle granska och t.o.m. vägrat att utlämna visst beslutsunderlag för granskning. I samma beslut anfördes synnerligen kritiska synpunkter mot att en befattningshavare vid Chefen för flygvapnet försökt att påverka att sluta framföra kritiska synpunkter på utvecklingen av , vid äventyr att Hans Hjorts fortsatta flygtjänst annars skulle komma att omprövas. I en omfattande anmälan, som kom in till JO , och kompletteringsskrifter, som kom in och , klagade bl.a. på att hans tidigare arbetsgivare, myndigheten för flygvapnet och Sjukvårdsstyrelsen, enligt hans mening och fram till hans pensionering hade behandlat honom felaktigt. Han hävdade också att generalläkaren hade misskött tillsynen av utvecklingen av och att Sjukvårdsstyrelsen även efter JO:s beslut hade hindrats av myndigheten för flygvapnet i sin granskning av . gav in ett mycket stort antal handlingar rörande de frågor som han hade tagit upp i anmälan och övriga skrifter. Sammanfattningsvis hävdade att han hade avskiljts från tjänsterna vid myndigheten för flygvapnet och Sjukvårdsstyrelsen för att myndigheterna velat tysta hans kritik mot . Han hävdade också att han på grund av kritiken missgynnats även i andra sammanhang. Enligt honom gäller detta t.ex. tolkningen av hans anställningsfullmakt och innebörden av hans pensionsvillkor. När det gäller skrivelse anförde bl.a. följande. Skrivelsen lades fram på ett stabsmöte vid flygstaben , trots att skrivelsen var konfidentiell. I stabsmötet deltog all personal vid flygstaben och representanter för . Han fick del av skrivelsen först efter mötet och fick alltså inte tillfälle att bemöta innehållet . Den utredning som ligger till grund för skrivelsen har inte dokumenterats. Flygvapenchefen borde ha företagit en utredning i saken innan skrivelsen lades fram vid stabsmötet. Skrivelsen innehåller kränkande påståenden, rena personangrepp och osanningar. Sådant borde inte få förekomma i en tjänsteskrivelse. I skrivelsen görs gällande bl.a. att hans medicinska kompetens brister. Ansvariga chefer inom Försvarsmakten har i efterhand tagit avstånd från bl.a. detta påstående. Trots detta har skrivelsen tillåtits att ligga till grund för hans avskiljande från tjänsterna vid myndigheten för flygvapnet och Sjukvårdsstyrelsen. Den har också legat till grund för uppmaningen till honom att ansöka om pension. De negativa omdömena om honom ter sig särskilt märkliga mot bakgrund av de mycket goda vitsord som utdelats i samband med hans befordringar 1987 och 1988. Skrivelsen har lämnats ut till massmedierna av flygstabschefen, trots att den betecknats som konfidentiell. Beträffande förflyttningen till Sjukvårdsstyrelsen anförde bl.a. följande. På grund av skrivelse avskiljdes han utan förvarning från tjänsten som chef för den flygmedicinska enheten vid flygstaben. Flygstabschefen underrättade honom om att han inte längre hade någon plats i organisationen. På flygstabschefens uppmaning besökte han Sjukvårdsstyrelsen och diskuterade en förflyttning dit. Han accepterade en förflyttning under förutsättning att han fick med sig fack- och tillsynsansvaret i flygmedicin. Både generalläkaren och flygvapenchefen gick med på detta. Efter denna överenskommelse ordnade han familjens flyttning till . Generalläkaren och flygvapenchefen frångick emellertid överenskommelsen och beordrade honom att tjänstgöra i Sjukvårdsstyrelsen utan tillsyns- och fackansvar i flygmedicin. Han beordrades alltså till Sjukvårdsstyrelsen mot sin vilja. Det var inte möjligt för honom att dra sig ur, eftersom han redan hade köpt bostad för familjen i . Enligt myndighetens Chefen för flygvapnet uppfattning saknar han tjänstgöringsfullmakt, vilket innebär att han inte kunde förflyttas till Sjukvårdsstyrelsen mot sin vilja. I en skrivelse till flygvapenchefen med rubriken anförde generalläkaren att flygvapenchefen hade beslutat att vidta erforderliga åtgärder för att omplacera honom enligt rehabiliteringsförordningen (1987:221) och att tjänstebefria honom. Skrivelsen, som innehåller ogrundade negativa omdömen om honom, undanhölls honom . Han har fått veta genom ett besked från Överbefälhavaren att den legat till grund för beslutet att avskilja honom från tjänsterna vid Chefen för flygvapnet och Sjukvårdsstyrelsen samt för beslutet att han inte fick tjänsten vid flygstaben 1994. Dessutom har den legat till grund för uppmaningen till honom att ansöka om pension. När det gäller behandlingen av honom tiden därefter tog upp bl.a. följande. På generalläkarens uppdrag arbetade han vid Sjukvårdsstyrelsen med tillsynen av utvecklingen av . Han skrev flera kritiska rapporter i saken, vilka generalläkaren stod bakom. Sedan generalläkaren i brevet till flygvapenchefen konstaterat att arbetet med utvecklingen av sköttes utan anmärkning fråntogs han sina flygmedicinska arbetsuppgifter, inklusive fortsatt granskning av . meddelades han att han inte längre behövdes inom försvaret och skulle emotse erbjudande om avgångsvederlag. Han skrev då till Försvarsdepartementet i saken. Regeringen beslutade att från omplacera honom till med instruktion att han inte vidare skulle befatta sig med . erhöll han av generalläkaren drastiskt sänkta vitsord och befordringsomdöme. Skälen för detta angavs inte. Vitsorden och befordringsomdömet sattes utan att gällande föreskrifter följdes. 2.2 Sjukvårdsstyrelsens tillsynsansvar och granskning av Inledningsvis lämnade en redogörelse för arbetet med att utveckla fram . I samband därmed framförde han kritiska synpunkter på agerandet från bl.a. olika tjänstemän inom myndigheten för flygvapnet. Han anförde vidare bl.a. följande. anmälde Sjukvårdsstyrelsen till att Sjukvårdsstyrelsen hade för avsikt att granska utvecklingen av och begärde att få ta del av beslutsunderlaget innan dräkten godkändes för flygning med 9 G. Enligt Sjukvårdsstyrelsens verksamhetsplan var han huvudansvarig för granskningen. begärde generalläkaren hos myndigheten för flygvapnet att få ta del av underlaget, vilket generalläkaren inte fick. Inte heller efter JO:s kritik mot Chefen för flygvapnet har myndigheten lämnat över något underlag till Sjukvårdsstyrelsen. I stället har myndigheten fortsatt att hindra Sjukvårdsstyrelsen i dess tillsyn. Detta har skett bl.a. genom försök att tysta hans kritik och att betrakta de kritiska synpunkterna som hans personliga. Vid mötet diskuterades granskningsrapporten från Sjukvårdsstyrelsen. I rapporten krävde Sjukvårdsstyrelsen att vissa frågor skulle besvaras innan ett luftvärdighetsgodkännande av dräkten skedde. Flygvapenchefen uppmanade generalläkaren att återta rapporten, vilket generalläkaren inte gjorde. I protokollet från mötet har antecknats att myndigheten för flygvapnet inte fann anledning att ändra inriktningen på arbetet med utprovningen av dräkten. Detta ställningstagande har gjorts utan hänsyn till uppgifterna i granskningsrapporten. Det har senare framkommit att myndigheten redan före mötet, nämligen , hade godkänt dräkten för flygning med 9 G. Dräkten godkändes alltså utan att Sjukvårdsstyrelsen fått tillfälle att granska beslutsunderlaget. Beslutet att godkänna dräkten fastställdes av ÖB efter en föredragning av flygvapenchefen. Genom beslut om flyggodkännande har myndigheten för flygvapnet satt Sjukvårdsstyrelsens tillsyn ur funktion. Efter mötet fick han i uppgift av generalläkaren att sammanställa en ny granskningsrapport till myndigheten för flygvapnet, vilket han gjorde . Generalläkaren ville att den nya rapporten skulle "smygas över" till myndigheten och inte skickas till övriga berörda myndigheter. Med hänsyn till den haveririsk, som enligt hans uppfattning förelåg, bröt han i nödvärn mot generalläkarens instruktioner och skickade rapporten till myndigheterna. På grund härav återkallade generalläkaren rapporten och förklarade att Sjukvårdsstyrelsen inte stod bakom den. Myndighetens Chefen för flygvapnet svar på rapporten var otillräckligt. Genom skrivelsen till flygvapenchefen avslutade generalläkaren tillsynen av . Tillsynen avslutades alltså trots att något tillfredsställande svar på de kritiska rapporterna inte hade givits. Något slutdokument över tillsynen har inte upprättats. Genom sitt agerande har generalläkaren brustit i sin skyldighet att utföra granskning av . För övrigt anser han att generalläkaren inte vidtagit tillräckliga åtgärder för att förmå myndigheten för flygvapnet att inte hindra Sjukvårdsstyrelsen i dess tillsyn. Generalläkaren borde ha begärt svar på granskningsrapporterna och klargjort för flygvapenchefen att Sjukvårdsstyrelsen stod bakom den framförda kritiken. 3.1 Överväganden i frågan om inledande av utredning Enligt sin instruktion bör JO till utredning inte ta upp förhållanden som ligger , om inte särskilda skäl föreligger. JO utreder som regel inte heller klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Detta beror på att det finns en särskild ordning för hur arbetstvister skall lösas. JO bör endast ingripa om det finns något särskilt skäl till det. De förhållanden som tog upp i sin anmälan låg redan då den kom in till JO till stora delar . Många frågor rör dessutom förhållandet mellan honom och hans tidigare arbetsgivare. Mot bakgrund av det som anförde i sin anmälan och med beaktande av det samband som förelåg mellan ifrågavarande ärende och det ärende som utmynnade i allvarlig kritik togs anmälan dock upp till utredning. Anmälan remitterades till Försvarsmakten för yttrande avseende behandlingen av till hans pensionering samt frågan om Sjukvårdsstyrelsens tillsynsansvar och granskning av . 3.3 Försvarsmaktens första yttrande Inledningsvis anförde Försvarsmakten följande. Försvarsmakten konstaterar inledningsvis att det är svårt att få fram alla fakta om det av kritiserade händelseförloppet 1989. Skälen därtill är flera. Ifrågavarande händelse ägde rum och såväl dåvarande flygvapenchefen, generallöjtnant , som dåvarande flygstabschefen, generalmajor , har gått i pension. Detsamma gäller även andra befattningshavare som på ett eller annat sätt var involverade i det här aktuella ärendet. Upplysningar har dock inhämtats från generallöjtnant . Försvarsmakten kan av nämnda skäl inte yttra sig i detalj över den av kritiserade handläggningen. Försvarsmaktens yttrande begränsar sig därför till en redogörelse för händelseförloppet i stort och till vad som övrigt kunnat utrönas. Yttrandet avges mot bakgrund av de olika frågorna i Hans Hjorts anmälan, som JO särskilt begärt att få belysta. Beträffande behandlingen av yttrade Försvarsmakten därefter följande. Bilagorna har uteslutits här.) Försvarsmaktens uppfattning om händelseförloppet skiljer sig i flera avseenden från dem som gett uttryck för i sin anmälan. Händelseförloppet började med ett brev från flygsäkerhetsinspektören till flygstabschefen, där flygsäkerhetsinspektören förklarade sig inte ha förtroende för . Detta brev fick omgående ta del av. Flygstabschefen genomförde med anledning av brevet flera samtal med personalen vid den dåvarande flygmedicinska avdelningen. Vid samtalen framkom att inte nöjaktigt klarade av sitt ledarskap över den flygmedicinska avdelningen. Däremot ansågs han som aktiv och drivande inom området flygspecialmedicin. De således bekantgjorda uppgifterna resulterade i att dåvarande flygvapenchefen beslöt att den flygmedicinska avdelningen skulle omorganiseras och att ej längre skulle inneha tjänsten som avdelningschef. I den situationen föreslog, enligt generallöjtnant själv att han i stället skulle placeras vid Sjukvårdsstyrelsen. Efter samtal och förhandlingar mellan Chefen för flygvapnet, , Sjukvårdsstyrelsen och träffade parterna den överenskommelsen att skulle omplaceras till Sjukvårdsstyrelsen se bif protokoll , . I flygvapenchefens skrivelse till regeringen (bifogas) med hemställan om inrättandet av en personlig tjänst som försvarsöverläkare för hos Sjukvårdsstyrelsen framhöll flygvapenchefen särskilt att Hans Hjorts flygspecialmedicinska kompetens fortsättningsvis borde tas till vara genom uppdrag från Chefen för flygvapnet till Sjukvårdsstyrelsen. Detta kom också till uttryck i regeringens beslut. Det var således aldrig fråga om att "tjänstebefria" eller avskilja från hans tjänst som försvarsöverläkare, däremot från befattningen som avdelningschef för den flygmedicinska avdelningen. Detta sedan Chefen för flygvapnet konstaterat att Hans Hjorts kompetens som ledare över den flygmedicinska avdelningen var otillräcklig. Från flygvapenchefens sida var det inte heller tal om någon rehabilitering. När det gäller frågan om Sjukvårdsstyrelsens tillsynsansvar och granskning av svarade Försvarsmakten följande. Sjukvårdsstyrelsen utövade tillsyn över hälso- och sjukvården för människor och djur inom försvarsmakten enligt ett flertal förordningar. Tillsynen var inriktad mot egentlig hälso- och sjukvård inklusive sjukvårdsförnödenheter. Säkerhetssystem i fordon och farkoster bedöms inte ingå i detta ansvar. Att exempelvis undermåliga bromssystem i bilar kan orsaka allvarliga trafikskador innebär inte att Sjukvårdsstyrelsens tillsynsansvar innefattade fordonskomponenterna. Enahanda förhållande gäller säkerhetssystemen i försvarets flygplan, där Chefen för flygvapnet entydigt leder flygsäkerhetsarbetet. Endast om rent medicinska komponenter ingår i systemen, exempelvis sjuktransportutrustning i ambulansflyg eller kvaliteten på den andningsoxygen som ingår i systemen, kan dessa anses falla inom Sjukvårdsstyrelsens tillsyn. Att hela utvecklingen av flygstridsdräkten inklusive andningsregulator skulle underkastas Sjukvårdsstyrelsens tillsyn, såsom hävdar, är inte rimligt. Ett sådant tillsynsansvar skulle vara alltför omfattande. Oaktat att ansvaret för utvecklingen av en ny flygstridsdräkt låg hos Chefen för flygvapnet och oaktat att det inte förelåg något uppdrag från Chefen för flygvapnet till Sjukvårdsstyrelsen fortsatte att från sin position i Sjukvårdsstyrelsen arbeta med frågan. Sjukvårdsstyrelsen ansåg för övrigt inte att flygstridsdräkten innebar en oacceptabel flygsäkerhetsrisk. Detta finns dokumenterat i protokoll från flygvapenchefens möte med bl a Generalläkaren från Sjukvårdsstyrelsen, Generaldirektören för FOA och chefen för . Avslutningsvis anförde Försvarsmakten bl.a. att Chefen för flygvapnet och Sjukvårdsstyrelsen enligt Försvarsmaktens uppfattning inte hade brutit mot några regler när det gäller omplaceringen av till Sjukvårdsstyrelsen. 3.4 Hans Hjorts kommentarer till Försvarsmaktens yttrande gav in en omfattande skrivelse med kommentarer till Försvarsmaktens yttrande. Till skrivelsen fogade han ett stort antal handlingar.