bet · GK01SoU10 · 1997-04-08 00:00:00 — Det finns också entilltagande oro för ungdomar med dubbel diagnos, dvs. missbruk och psykiskaproblem. Dessa ungdomar är ofta kriminellt belastade och oerhört resurs-krävande. Frågan är: Har vi redan gett upp när det gäller dessa ungdomar?Tillhör många av dem en förlorad generation? Vilka förebilder får deras barn,som växer upp i dessa miljöer?Vilka är orsakerna till dagens situation? Det har nämntsresursminskning, ungdomsarbetslösheten, liberala attityder till alkohol ochdroger och bristen på framtidstro. Det kan jag bara instämma i. Vad kan vi dågöra? Den nya situationen måste bekämpas med kunskap och ökad samverkan, menockså med ett förstärkt förebyggande arbete. Vi kan aldrig vårda bortnarkotikaproblemen. Det ökade missbruket kräver en ökad kraftsamling på allanivåer, framför allt på lokal och regional nivå.Jag vill avslutningsvis säga att jag instämmer i de förslag till åtgärdersom har framkommit . Tack för mig.Ordföranden: för detta. Innan vi tar kaffepausen vill jag nämna förledamöterna att vi gärna tar emot anmälningar till talarlistan under pausen.Vi återsamlas här _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ PAUS _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _: Syntetiska droger vanligare i , stod det i Metro . Det byggde på FN:s internationella narkotikabyrås årsrapport. Men detkonstaterades också att färre människor brukar heroin. I det nya EU-organetsårsrapport, alltså det europeiska narkotikaobservatoriets första årsrapport,konstaterar man också en oro över det ökade missbruket av syntetiska drogermen även en ökning av heroin. Där räknar man med att det finns mellan en ochen och en halv miljon heroinister i EU:s medlemsländer, och man menar attdetta utgör en tickande hivbomb.Antalet aktuella ungdomar på har ökat , trotsatt våra finansieringsformer har förändrats. Vi är till hälften en s.k.intäktsfinansierad verksamhet, och kommunerna håller igen på remitteringen avungdomar till oss. aktualiserades merparten av ungdomarna antingenav sig själva, via anhöriga eller polis. Totalt jobbade vi med 1 258 ungdomari åldersintervallen . Medelåldern var 16,9. Av ungdomarna var 65 %pojkar och flickor. Fördelningen mellan könen har varit ungefär densammaända sedan startade , förutom , dåverksamheten bara inriktade sig på pojkar. Av de 1 258 ungdomarna hade 30 %invandrarbakgrund. Siffran kan vara något osäker (bild 28 och 29).Under årens lopp har de tendenser vi har sett väl speglat tendenserna inomStockholmsregionen. Jag brukar göra hitlistor över hur drogerna fördelat siginom vår population. 1995 låg ecstasy på tionde plats. 1996 låg ecstasy påsjätte plats. Generellt är vi naturligtvis oroliga för tendensen att ungdomari större utsträckning än tidigare glorifierar droger och tycker att det inteär så farligt om man bara kan sköta det på ett snyggt sätt. Men efterfärdigställandet av statistiken oroar vi oss framför allt för tvåtendenser.Den första tendensen är ökningen av de s.k. partydrogerna, i synnerhetecstasy. Partydroger är amfetamin, ecstasy, LSD och till viss del ävencannabis. Bilden visar hur förekomsterna har fördelat sig mellan dessa drogerfrån 1993 till 1996. Detta är vad ungdomarna har uppgivit att de tagit och vadvi också har verifierat genom urinprover. Man ser en klar ökning av ecstasy.1993 var det 13 ungdomar som uppgav att de tagit ecstasy, och vardet 113. Det är en väldigt tydlig tendens. Amfetaminet ökar något och liggerpå en oförändrat hög nivå. För LSD är förekomsten oförändrad mellan förra ochförrförra året, men jämfört med är det en tydlig ökning. LSD är ocksåsvårare att konstatera vid urinprov, eftersom det försvinner ur kroppensnabbare. Det är en drog som också används i andra sammanhang.Den grupp ungdomar som använder framför allt ecstasy och LSD ser annorlundaut än den grupp vi traditionellt har jobbat med på . Det handlarmest om svenska medelklassungdomar som tidigare aldrig varit i kontakt medsociala myndigheter och inte har något kriminellt förflutet på något sätt. Detär rätt vanliga ungdomar som är skötsamma, går i skolan, osv. Varför kommer dedå till oss? Jo, de har varit på rejvpartyn och där intagit dessa droger ochfått olika negativa effekter av dem. Det kan vara panikångest, depression,olika hallucinatoriska upplevelser. Antingen har de varit helt psykotiskaeller haft hallucinatoriska upplevelser, som att väggarna trillar över dem.Den här gruppen kommer som sagt var inte via socialtjänsten.Den andra tendensen vi ser är användningen av rökheroin och tabletter,framför allt Rohypnol. Tabellen visar att rökheroinet inte ökar, men vi troratt det är en falsk bild av verkligheten - i alla fall i Stockholmsregionen.Vår subjektiva känsla är att tendensen är densamma som i . Där ökarrökheroinet, men i andra grupper än när det gäller partydrogerna, dvs. Vi har tittat litet närmare på 44 ungdomar somaktualiserade sig för heroinmissbruk . Av dem hade 25invandrarbakgrund. De hade haft långvarig kontakt med , enverklig multiproblematik. Mycket psykiska problem, föräldrar som missbrukade,mycket kriminalitet, skolproblem - allt fanns med i bakgrunden hos dessaungdomar. Men även den här gruppen aktualiserade sig själv. Det var bara ensom aktualiserades genom (bild 30-38).Vi tycker naturligtvis att det har varit bra att man fokuserat ochuppmärksammat ökningen av de syntetiska drogerna. Men de ungdomar som använderde drogerna har oftast resurser att själva söka hjälp, och det har även derasanhöriga. De kräver hjälp och får hjälp. Men den andra gruppen,rökheroinisterna, är en tystare grupp. Där finns ingen ungdomskultur med musikoch annat runt omkring som gör att uppmärksamheten dras till dem, utan desitter i lägenheter och röker. har de inte heller anhöriga som kankämpa eller kräva vård och behandling. Budskapet från oss är att man inte baraskall titta på en grupp utan försöka se hela spektrumet.Lars Broth: Jag arbetar som skolledare på , som ligger påKungsholmen här i . Vi har ca 1 400 elever, och av dem ärinvandrare. Vi har ett stort estetiskt program där det går mest flickor,ungefär 300. Annars är vi en f.d. yrkesskola med övervägande pojkar somelever. Vi jobbar hårt för målet att skolan skall vara en frizon, där vi intetillåter droger. Men vi är väl medvetna om att vi har ett missbruk inom våraväggar, precis som alla andra skolor i . Vi som ligger centralt iStockholm får besök av utomstående personer, som vi ibland misstänker försökersälja knark till våra elever. Vi hör också rykten om försäljning bland våraegna elever.Sedan fem år tillbaka har vi kamratstödjare. Det är ungdomar i åldern 20-26år som skall vara en bro mellan elever och personal och kunna fånga uppsignaler snabbare än vi äldre personer på skolan kan göra. Tillsammans medelevvårdspersonalen jobbar kamratstödjarna väldigt mycket med att förhindradroger. Vi försöker lägga pussel, där frånvaro, skolk, trötthet, avvikandebeteende är de varningssignaler som får oss att reagera. Kamratstödjarna harberättat för mig att eleverna när de träffas öppet berättarom de preparat de kommit i kontakt med . Det är ungefär på sammasätt som när man berättade hur många öl man druckit på festen. Dettaär en attitydförändring som skett under det senaste året.Vi har haft turen att få vara med i ett projekt, som startade förra året.Det har resulterat i ett bra samarbete med närpolis och andra myndigheter. Vihar varit på utbildning, och just startar vi enstudiecirkelverksamhet inom skolan. Vi tror nämligen inte att elevvården ochkamratstödjarna ensamma kan jobba med det här, utan all personal på skolanmåste involveras i arbetet. Syftet med studiecirklarna är att vi skall få ettpolicydokument som vi kan sätta i handen på eleverna när de börjar på skolan.Vi skall också ha konkreta handlingsplaner som stärker de vuxna på skolan ochtalar om hur vi skall göra när saker inträffar. lämnar jag ordet till vårkurator.Ann-Sofie : är en mycket tung skola, och varjeskola har sina koder, sin kultur. Jag kan bara utgå från min erfarenhet avarbetet på just . Som socialarbetare i skolan måste man, som sadeförut, lägga pussel. Det gäller att hitta bra samarbetsvägar, och det är detallra viktigaste i arbetet - att hitta bra kanaler för att på bästa sättanvända de resurser som finns kring våra ungdomar. går avungdomar som lämnar vidare till gymnasieskolan. Detta innebärunika möjligheter under de tre, ibland som ungdomarna går hos oss. Vifinns nära deras vardag. Vi har större möjlighet att påverka, nå och hittavägar till stöd och hjälp. Många ungdomar mår väldigt dåligt, rentpsykiskt. En flyktväg för många är droger, men det yttrar sig också på andrasätt. Det är viktigt att man inte tror att ungdomar måste använda droger närde har psykiska problem, därför att det kan yttra sig på andra sätt också.Våra lärare är jätteviktiga. De behöver mycket utbildning, så att allt inteligger på elevvården att ta hand om. Vi är resurspersoner i det tunga arbetesom lärarna skall uträtta. Jag vill varna för neddragningar både inom elevvårdoch bland skolpersonal. finns det t.ex. kommuner som saknar kurator iskolan. Det borde vara inskrivet i skollagen att grundskola och gymnasieskolahar skolkurator på samma sätt som gäller för skolsköterskan. I skolan finnsungdomarna , och för många är skolan den enda trygga punkten.Många har en tung psykosocial problematik. Vi har många flyktingungdomar ochungdomar utan föräldrar. Samhället speglas i skolan, och skolan kan inte medskollösningar lösa ungdomarnas problem utanför skolan. Vi måste samarbeta. Vihar ett utmärkt samarbete som håller på att byggas upp med vår närpolis påKungsholmen. Vi samarbetar också med Gatulangningsgruppen, som också deltar idet drogförebyggande ungdoms-projektet som vi har förmånen att vara med isedan ett drygt år tillbaka. i finansierar dettaprojekt.Det är framför allt man måste samverka, men det är ocksåviktigt att man har mer övergripande, formella samverkansformer. Vi jobbar medMaria Ungdom när det är aktuellt, och vi har också kontakt med desocialdistrikt som de flesta ungdomar kommer ifrån. vändersig just till socialdistrikten i västerort, alltså , ,, , samt innerstan och . Eftersom skolan liggerpå passar det bra att vi är med.Vi finns här efteråt och kan svara på frågor och funderingar. Kom gärna ochgör ett studiebesök på vår skola! Det här var den del som det skulle handla omi dag, men det finns många andra intressanta saker som vi försöker arbeta medför att hjälpa våra ungdomar. , som är vår skolsköterska, kommer attberätta litet grand om vad hon möter i sitt hälsoarbete med eleverna. Det ärviktigt att säga att vi som vuxna måste inge hopp. Vi får inte tro att det ärför sent att göra någonting. Det går att göra väldigt mycket om man har endialog med ungdomarna och skapar förtroendefulla kontakter. Det goda samtaletär en viktig väg att nå och påverka unga människor.Maria : Jag är skolsköterska på och skall berättalitet om hur vi arbetar där. Vi har upplevt en stor ökning det två tre senasteåren. Skolsköterskan träffar alla elever i årskurs ett. gårvi runt och presenterar oss och låter alla elever fylla i hälsouppgifter ochgöra en hälsoprofil - om de klarar det. Vi har många elever med grava läs- ochskrivsvårigheter. är det flera elever som fyller i att de använder ellerhar använt narkotika, något som skulle ha varit otänkbart sedan.Därefter kommer klasserna upp till mig för syn- längd- och viktkontroll. Dåhar vi sett varandra, och eleverna får tillfälle att ta upp akuta problemeller boka tid och återkomma. Sedan har vi ett bokat hälsosamtal, där vi talarenskilt med varje elev, läser journalen tillsammans och går igenom vad de harskrivit i hälsouppgifterna och hälsoprofilen.En grupp som blivit större är ungdomarna med mycket svåra sömnproblem, ochdå menar jag inte tonårströtthet. De kan inte somna, utan ägnar nätterna åtvideo- och tv-tittande som ångestdämpande medel. I de sammanhangen tar jagockså upp om de använder alkohol eller narkotika som sömnmedel. Andra ungdomarhittar vi vid uppföljningar av våra elevvårdskonferenser, där lärarna anateller hört antydningar av kamrater. kommer oroliga kamrater ochberättar.Vilka ungdomar använder narkotika? Det finns en grupp som provat för att detvar spännande, för att de var berusade, på grund av kompistrycket eller föratt de umgås i kretsar med en tillåtande attityd till narkotika. När vi hittarungdomar av den här sorten kontaktar vi föräldrarna om eleven är ,efter samtal med eleven. Vi ber dem söka upp , beställer tid åtdem om de behöver det och följer med dem om de vill.Men sedan har vi den stora gruppen som använder narkotika som medicin. Dessaungdomar har ofta sömnproblem. Det kan bero på posttraumatisk stress - vi harmycket flyktingar, många med svåra krigsupplevelser bakom sig. De har dettungt hemma. De är inblandade i kriminalitet. Skolsituationen har kanskeblivit ohållbar, och känslan av oduglighet blir allt större. De här ungdomarnafinner ofta varandra. De behöver framför allt hjälp att minska den psykiskastressen, få hjälp att reda ut sina problem och hitta ett annat sätt att ståut på. Här satsar vi inom elevvården våra olika kompetenser som skolsköterska,kurator, studievägledare och förstås lärare. Vi försöker reda upp, fåstruktur, hitta och visa på utvägar.Det finns många i ungdomars omgivning med en liberal attityd tilldroger. Därför måste vi bemöta det och arbeta på att vara någon som aldrigtycker att droger är ofarligt. måste vi kunna mötas i tankar ochdiskussioner.Anita : Frågan gällde utvecklingen av ungdomars användande avdroger. Jag skulle vilja sammanfatta den i ett enda ord: skrämmande. Får mansäga så, utan att peka på staplar, diagram, utredningar ochstatistik? Ja, jag både får och kan göra det, bl.a. på grund av alla designaler jag får ifrån FNM:s alla lokalföreningar runt om i landet. Därmedinte sagt att det är lätt att tolka alla signaler eller att man gör det pårätt sätt. Det är inte lätt att veta vad alla signaler står för.Genom mitt arbete på både högstadieskolor och gymnasieskolor, som jagbedrivit , märker jag tydligt vilken synen på narkotikaanvändningär. Förut var den negativ - nu blir en mer tillåtande attityd allt vanligare.Finns det då en direkt orsak att peka på? Nej, jag tror inte det. Olikafaktorer spelar naturligtvis in, och tillsammans utgör de en grogrund förspridning av narkotikamissbruk.Nedskärningarna som sker inom skolan, som gör att speciallärare försvinner,klasserna blir större, kuratorstjänster plockas bort, SANT-undervisningen blirslumpartad och inte ges något större utrymme, kan vara några anledningar tillatt både elever och skolpersonal mår psykiskt mycket dåligt. Det kan i sin turvara en av anledningarna till att man tar till narkotikan som ett flyktmedel.Det är inte bara en innegrej och modepryl. Vuxenvärlden väljer ofta en annanform av droger, nämligen alkohol eller tabletter.Förra veckan var jag ute i en vanlig högstadieskola, belägen i ett s.k.tungt bostadsområde. Det innebär att det finns många olika nationaliteter där- någon sade att det var 63 - hög arbetslöshet och mycket sociala problem. Därborde man självfallet satsa extra resurser för att komma till rätta med allaproblem, men så är inte alls fallet. Den lärare som bett mig komma var enmycket ambitiös kvinna. Hon ville verkligen bedriva en bra SANT-undervisning iskolan men tillstod att hon tyvärr inte kunde någonting om narkotika. Så honbad om hjälp från olika håll och kanter. Hon ville ha hjälp med hur hon skullelägga upp det, vilka personer som kunde vara bra att bjuda in till skolan, vaddet fanns för material, osv. Hon hade massor av frågor. Entusiasmen gick inteatt missta sig på, men det fanns en stor hake - det fick inte kosta en extrakrona, eftersom skolan måste spara.Jag bara kände inom mig: Hur länge skall hennes engagemang vara? Hur längeskall hon orka, när huvudsyftet verkar vara att hålla nere kostnaderna? Ochhur länge skall barnen orka?Kan då inte föräldrarna ta ett större ansvar? Det är en fråga som dyker uppallt oftare, och det finns säkert anledning att ställa den. Men det är intesäkert att de kan det. Samhällsbilden förändras i så snabb takt att det ärganska få förunnat att hänga med i svängarna. Jag tänker på det modernainformationsflödet. Överallt hör man talas om IT-samhället, om Internet, omatt man måste vara med och surfa på nätet och ?chatta? med varandra och jagvet inte allt. Hur många begriper sig på det här? De som först lär sig dettaär ungdomarna. De flesta föräldrar är ohjälpligt på efterkälken. Det är intelätt att vara förutseende och att kunna det senaste inom rejvkultur etc.Inte heller argumenten man har håller. De argument som föräldrarna harkanske var gångbara , men inte . Vi måste hitta sättatt nå ut till ungdomarna med nya, hållbara argument. Vi måste kunna användamedierna som finns i varje hem. TV finns överallt och är ett medium som allaförstår och som de flesta faktiskt tittar på också. Jag har sett ett program iTV som heter Livslust. Jag vet att det är väldigt populärt - många tittar pådet. Tänk om man skulle kunna ha föräldrautbildning upplagd ungefär på sammavis som det programmet! Då skulle man nå betydligt många fler än man gör genominformationsfoldrar, affischkampanjer osv. Finns det någonting som gör enmänniska så osäker och handlingsförlamad som när ett missbruk uppstår i denegna familjen? TV är ett medium som skulle kunna vara till ovärderlig hjälp,med professionellt utformade program.För övrigt hörde jag under en hearing att svenska EU-parlamentariker inte heller tycker sig ha bra argument när de skall försvaraden svenska narkotikapolitiken ute i . Det är ju skrämmande! Dessutommåste det vara svårt att försvara någonting som kallas den svenska modellensamtidigt som vi till stor del håller på att nedmontera det som byggdes uppunder 80-talet.Ungdomarnas levnadsvillkor har verkligen förändrats radikalt. Alltför mångavarken orkar eller vill gå i skolan i den miljö som erbjuds flertalet,men de har ingen valmöjlighet. Vem vill anställa en 16-åring utan utbildning?Knappast någon. Ingen utbildning - inget jobb, och utslagningen är ett faktumganska snart. Att inte känna sig behövd, men ofta höra att man är enbelastning för samhället kan inte inge någon tro - vare sig på sig själv ellerpå framtiden.Dagligen möter jag anhöriga till missbrukare. De känner vanmakt ochförtvivlan. Ungdomskulturen som för så många tycks innefatta droger iolika former verkar inte bara främmande utan också skrämmande trots atttonårsförälderns egen ungdom inte alls ligger så långt bort i tiden.I kommunerna talar man om att satsa på förebyggande arbete, när det ärnedskärning på gång även på den fronten. Dessutom finns det faktiskt en lagsom säger att även de som redan fastnat i missbruk har rätt till hjälp, menden hjälpen ligger ofta långt borta. Vi påstår att är ett humanitärtland, och ändå har jag hört socialarbetare klart säga ifrån att de inte kansatsa på missbrukare som är . Det är en dålig tröst för de anhörigaatt höra att de flesta ungdomar inte använder droger.Utvecklingen inom narkotikaområdet när det gäller ungdomen tycker jag ärskrämmande. Vi kan inte spara oss ur detta. Vill vi verkligen leva upp tilltalet om ett narkotikafritt , eller åtminstone hålla missbruket på enså låg nivå som någonsin är möjligt, måste det få kosta. Men det får intekosta en massa ungdomars liv, utan däremot både rena pengar och andrakrafttag.Jag har lotsat mina fyra barn till vuxen ålder genom av missbrukoch förtvivlan. har vi återfått en normal familj igen. Jag vill inte vaknamed ångest av den enda anledningen att mitt äldsta barnbarn är ochbefinner sig i puberteten. Det är en påfrestande tid för både honom ochfamiljen. Kan någon ge en garanti för att han skall klara ,som jag liknar vid en balansgång, utan droger? Nej - tyvärr får vi lära ossatt leva utan garantier. Det är vår verklighet.Jan : I programmet för socialutskottets offentliga utfrågning står attutfrågningen skall handla om situationen på narkotikaområdet med tyngpunkt påutvecklingen när det gäller ungdomar. Det där har vi tydligen alla fastnat för- som om det bara skulle gälla ungdomar. Ingen har ju pratat om de vuxnamissbrukarna, utom som var inne på det litet grand. Ingen harheller talat om pengar, som jag tycker är oerhört viktigt i den här frågan.Jag hade hoppats på att någon skulle tala om de vuxna missbrukarna före mig,så jag har som alla andra inriktat mig på ungdomarna. Men jag har ändåbeslutat mig för att hålla mig till det papper som jag har skrivit.Jag kommer från en organisation som heter . på sig att utveckla erfarenheter avnarkotikapolitisk kamp gäller det att raska på, och att inte vara särskiltfinkänslig av sig.Som vi redan hört av andra talare är den svenska narkotikasituationen intesärskilt lysande. Jag skulle nog vilja kalla den för katastrofal. Från Ystadtill och från till förekommer narkotika. Det ärinte bara fråga om cannabis utan även rökheroin och de nygamla popdrogernaecstasy och LSD. Jag vet det, därför att jag åker land och rike runt ochföreläser i skolor, i fritidsgårdar, på föräldramöten osv. osthyvelsprincipen inom ekonomin drabbat alla dem som förutom föräldrarnatidigare fostrade och höll uppsikt över våra ungdomar. Jag talar om skola,fritidsverksamhet, socialtjänst och rättsapparat. Detta har gett de unga ettasocialt och kriminellt manöverutrymme som historien tidigare aldrig skådat.Det spelar ingen roll att av ungdomarna sköter sig. De övriga 5 procentenställer till desto mer - inte bara för sig själva utan också för omgivningen.Till denna bild hör också en ungdomsvärld och en ungdomskultur som äroerhört upplevelseorienterad, med ett ständigt sökande efter nya kickar. Manfår nog inte heller glömma bort arbetslösheten, även om den inte får tillmätasalltför stor betydelse vad gäller drogmissbruk. Men den arbetslösaunderklassen är skräddarsydd för att hänga i gathörnen och slå ihjäl tiden,och tyvärr också alltför ofta en och annan individ som råkar passera.Vad kan då vi inom RNS göra åt detta? Det är ju inte vi som bestämmerpolitiken även om vi försöker påverka den med det breda folkliga stöd vi harbakom oss. Det är inte vi som sitter i socialnämnderna och avslår allaansökningar om LVM - en lag som genom kommunernas underlåtenhetsbrottsligaagerande snart kan kastas på sophögen. Det är inte heller vi som erbjudersocialt och psykiskt kantstötta heroinmissbrukare plats i öppenvården - vilketvi nog menar är ett hån mot all erfarenhet av vad en heroinist behöver. Det ärinte vi som tycker att det är ett överkomligt svinn när över 50 missbrukarevarje år dör i den omedelbara närheten av plattan, och att hundratalsöverdoserade däremellan återuppväcks från de döda på våraintensivvårdsavdelningar.Detta är ingenting annat än en gaskammarpolitik. Den är sannerligeningenting att skryta om för utländska gäster. Det duktighetsförsprång somSverige skaffade sig gentemot andra länder är i stort setttyvärr uppätet. Kunskaperna finns, frågan är bara vart viljan tog vägen.För att bekämpa narkotikan krävs en samlad och enig ideologi och strategi.Men kommer vi någonsin att kunna mötas där? Jag känner RNS:snarkotikapolitiska motståndare alltför väl för att tro på det. Men det finnskanske någonting som vi kan enas om. Vi kanske t.ex. kan enas om attnarkotikaproblemet är ett marknadsfenomen med oerhört allvarliga sociala ochpsykologiska följdverkningar. Vi kanske kan enas om att det handlar om ensjälvgående marknad som inte behöver reklamtid i , och där missbrukarnafungerar som spridare och motor i hela verksamheten.Vi kanske också kan enas om att narkotikamissbruk är en trendfråga. För tioår sedan var det sportdrycker och fitness som gällde - är det droger.Men trenderna inom ungdomsvärlden är möjliga att påverka. Ju större motståndfrån samhällets sida, desto svårare för trenden att bryta igenom. Men då måstesamhället också klart deklarera - och här upprepar jag - inte bara i ord utanockså i handling att man inte accepterar trenden.Längre än så tror jag inte att vi kommer i vår gemensamma analys. Jag vetegentligen inte heller vad ni förväntar er.