bet · GK01KU24 · 1997-03-18 00:00:00 — Vid den behandlingen erinrade utskottet om detomfattande arbete som i etapper bedrivits för att reformera och stärka dedemokratiska fri- och rättigheterna samt tryckfrihetsförordningens regler omrätt för enskild att ta del av allmänna handlingar hos myndighet. Ytterligareerfarenheter av dessa reformer borde avvaktas. Särskilt framhölls beträffandetanken på förbud mot lobbyföretag att i ett samhälle som det svenska - meddess tradition av en fri och öppen debatt - borde risken med ett lobbysysteminte överdrivas. De dittillsvarande erfarenheterna gav inte anledning attöverväga åtgärder från statsmakternas sida. Utskottet redogjorde i 1991/92 årsbetänkande vidare för diskussion om lobbyfrågor i sinhuvudrapport och makt i (SOU 1990:44). Utskottet fann inteskäl till någon åtgärd beträffande lobbyism.I betänkande 1995/96:KU5 behandlades en motion där frågor om statligamyndigheter och lobbyism togs upp. Utskottet gjorde följande bedömning.Förvaltningspolitiska kommissionen har till uppgift att göra en analys av omnuvarande former för organisation och styrning av statlig förvaltning ochverksamhet är ändamålsenliga i förhållande till de uppgifter och mål som lagtsfast av regering och riksdag samt lämna synpunkter på hur det långsiktigaarbetet med strukturförändringar i den statliga förvaltningen bör bedrivas. Enavgörande utgångspunkt bör enligt kommissionens direktiv vara de grundläggandekraven på bl.a. demokratisk styrning, insyn och kontroll. Kommissionen börockså analysera de olika relationer som medborgare och företag har till denstatliga förvaltningen. Analysen bör inriktas på hur dessa relationer harutvecklats och hur kraven på den statliga förvaltningen i förhållande tillmedborgare respektive företag skiljer sig i olika typer av offentligverksamhet. Enligt utskottets uppfattning ligger en belysning av ochöverväganden om statliga myndigheters samverkan med näringslivs- ochintresseorganisationer väl i linje med kommissionens uppdrag. Utskottet anserdet värdefullt att en sådan belysning och sådana överväganden kommer tillstånd och föreslår att med anledning av motionen som sin mening gerregeringen detta till känna.Utskottets bedömningUtskottet gjorde i betänkande 1995/96:KU5 den bedömningen att en belysning avoch överväganden om statliga myndigheters samverkan med näringslivs- ochintresseorganisationer ligger väl i linje med uppdrag. Utskottet ansåg det värdefullt att en sådan belysningoch sådana överväganden kommer till stånd och föreslog att som sinmening gav regeringen detta till känna. följde utskottet.Förvaltningspolitiska kommissionens arbete skall enligt vad som planerasvara avslutat . Utskottet anser att resultatet av detta arbete böravvaktas och avstyrker därför motionerna.Alkoholfri representationMotionernaI motion 1996/97:K515 av m.fl. (kd) hemställs om etttillkännagivande om en policy för spritfri representation för statligförvaltning och . Bruket av offentliga medel i form av statlig ochkommunal representation med sprit har enligt motionärerna med rättakritiserats. Alkoholkonsumtion är inte accepterad på någon svenskarbetsplats och bör naturligtvis inte vara det i stat och kommun heller.I motion 1996/97:K538 av m.fl. (v, mp, kd) hemställs dels attriksdagen beslutar uppdra åt talmanskonferensen att utreda möjligheten attinföra alkoholfri representation när är värd (yrkande 1), dels omett tillkännagivande om rekommendation till statliga och kommunalabolag/myndigheter/förvaltningar att helt avstå från eller kraftigt minskatillgången på alkohol vid representationstillfällen (yrkande 2). Enligtmotionärerna är missbruk av alkohol ett av de största samhällsproblemen iSverige. I den offentliga och privata representationen anses av traditionalkoholservering ingå. skulle kunna vara föregångare i detoffentliga livet med att införa alkoholfri representation i alla de sammanhangdär står som värd.I motion 1996/97:So655 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande om alkoholfri representation i statlig förvaltning ochriksdagen (yrkande 8). Som ett första steg och som föredöme för övrigoffentlig förvaltning bör all representation i och den statligaförvaltningen vara alkoholfri.BakgrundSocialutskottet har tidigare avstyrkt motioner med krav på att all offentligrepresentation skall vara alkoholfri (bet. 1990/91:SoU23). Socialutskottetsuppfattning var att stat och kommun bör visa återhållsamhet medalkoholservering vid offentlig representation. Utskottet utgick från att såskedde utan att tog något initiativ i saken, varför motionernaavstyrktes. I betänkande 1995/96:SoU3 behandladeutskottet liknande yrkande men fann inte anledning att frångå riksdagenstidigare ställningstagande i denna fråga varför motionsyrkandet avstyrktes.Även har tidigare behandlat motioner med yrkanden omalkoholfri representation. Utskottet har inte heller funnit anledning attfrångå tidigare ställningstagande (bet. 1992/93:KU3, 1992/93: KU18,bet. 1994/95:KU12 och bet. 1995/96:KU5).Utskottets bedömningUtskottet finner inte anledning för att frångå sitt tidigareställningstagande i frågan. Motionerna avstyrks därför.Rätten till tolkhjälpMotionenI motion 1996/97:K401 av de () begärs ett förslagtill sådana ändringar i berörd lagstiftning att rätten till fri tolkhjälp förden enskilde begränsas till ett visst antal år efter ankomst till ienlighet med vad som anförts i motionen. Människor med utländsk bakgrund har , när de är i kontakt med offentliga organ och myndigheter, rätt till fritolkhjälp. Det måste finnas en rimlig tidsmässig begränsning i dennarättighet. Det kan enligt motionären inte anses självklart att med skattemedelbekosta tolkhjälp till personer som har vistats i eller rentav är födda här.BakgrundNär en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska språketeller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, bör myndigheten enligt 8 §förvaltningslagen (1986:223) vid behov anlita tolk.Innehållet i bestämmelsen överensstämmer i sak med 9 § i den gamlaförvaltningslagen (1971:291). I förarbetena till denna bestämmelse (prop.1971:30) uttalade departementschefen bl.a. att med en sådan bestämmelsebehövde myndighet inte hysa någon tvekan om huruvida den hade rätt atttillkalla tolk i mellanhavande med en icke svenskspråkig person. Bestämmelsenfick enligt hans mening ses som en rekommendation till myndigheterna attanlita tolk, när det behövdes. Något behov av att i lagen ta med särskildaregler om ersättning till tolk föreligger enligt hans mening inte. Det fåranses ligga i sakens natur att den som fullgör uppdrag som tolk annorledes äni tjänsten skall få skälig ersättning härför. Att ersättningen till tolk skallutgå av statsmedel hos statlig myndighet och av kommunala medel hos kommunalmyndighet behöver inte heller utsägas i lagen.Tolkregeln skärptes från att vara en regel enligt vilken myndigheterna?får? anlita tolk till att vara en regel enligt vilken myndigheterna ?bör?anlita tolk. Skärpningen motiverades med att det inte var tillfredsställandeatt lagen gav utrymme för myndigheterna att låta bli att använda tolk närsådan behövdes och fanns att tillgå (prop. 1978/79:111 bil.1 s. 3).Förvaltningsrättsutredningen föreslog att i den nya förvaltningslagen skulleinföras bestämmelser om att i alla ärenden som gällde myndighetsutövning motenskilda skulle skyldighet föreligga för myndighet att anlita och bekostatolkar, om det behövdes för att den enskilde skulle kunna ta till vara sinrätt.I proposition 1985/86:80 om ny förvaltningslag delade departementschefen inteutredningens åsikt och uttalade därvid bl.a. följande (s. 27).För egen del anser jag att den som behöver tolk vid sina kontakter medmyndigheterna bör få sådant bistånd i all rimlig utsträckning. Vilkenutsträckning som är rimlig beror bl.a. på tillgången på tolkar. Tillgången kan- framför allt när det gäller sådana språk som få i vårt land behärskar -variera från en ort till en annan och även växla . Kostnaden församhällets tolkservice måste stå i rimlig proportion till den betydelse somärendet har för den enskilde. Med hänsyn till detta anser jag att någotabsolut krav på tolkning och översättning inte bör föreskrivas iförvaltningslagen. Den nuvarande regeln är en ändamålsenlig basregel och börbehållas.Konstitutionsutskottet tillstyrkte propositionens förslag om tolkregel ochavslog en motion med yrkande om en utformning av bestämmelsen i enlighet medutredningens förslag. Utskottet framhöll att det självfallet är viktigt attmyndigheterna regelmässigt anlitar tolk i ärenden som gällermyndighetsutövning, när det behövs för att en enskild skall kunna ta till varasin rätt.Konstitutionsutskottet behandlade i betänkande 1992/93:KU3 en motion enligtvilken fri tolkservice inte skall utgå när människor som varit i underen inte lärt sig det svenska språket hjälpligt.Utskottet som konstaterade att det vid utformningen av förvaltningslagenstolkregel ansetts att kostnaden för användande av tolk skall betalas avallmänna medel fann inte skäl till annan bedömning och avstyrkte motionen.Utskottets bedömningUtskottet finner inte anledning för att frångå tidigareställningstagande varför motionen avstyrks.Myndigheters roll, m.m.MotionenI motion 1996/97:K210 av () begärs tillkännagivanden om vad somi motionen anförts om myndighetsroll (yrkande 1), myndighetsutövande ochmänniskosyn (yrkande 2), myndighetsbrott mot beslut ochlagstiftning (yrkande 3), regeringens verkställighetsansvar och riksdagensbeslut (yrkande 4), effekter av myndigheters sparande (yrkande 5) ochministerstyre (yrkande 6). Motionären anför bl.a.Det pågår ett myndighetsförtryck av människor i vårt land som växer därför attpolitiker inte tar ansvar för att styra myndigheterna och rätta till derasfelaktiga beteende. Myndigheter är redskap inte maktapparater. De ska följa avriksdag och regering fattade beslut och de ska också tolka de politiska beslututifrån de värderingar som presenteras i betänkanden, propositioner m.m.Myndigheterna ska framförallt möta människor med respekt, inte förakt ellernedlåtenhet eller nonchalans.Sjuka personer är naturligtvis mer utsatta än friska. De har inte samma orkoch kapacitet att slåss för sina rättigheter. Särskilda krav måste därförställas på sådana myndigheter som har att möta sjuka människor.Det är oroande att se effekter av nödvändiga besparingar i samhället mot denhär bakgrunden. Fortsätter detta myndighetsförtryck kommer en social misär attbreda ut sig som vi inte vill ha i vårt samhälle.Regeringen med de olika ministrarna har ett huvudansvar för genomförandet avbesluten och måste utöva ministerstyre för att intentioner skagenomsyra myndigheternas handlingssätt. Det finns inget i grundlagen somförhindrar ett ministerstyre. Det enda en minister inte får göra är attingripa i enskilda förvaltningsärenden.BakgrundEnligt 1 kap. 2 § regeringsformen (RF) skall den offentliga makten utövas medrespekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihetoch värdighet. Enligt 1 kap. 8 § RF finns det för rättskipningen domstolar ochför den offentliga förvaltningen statliga och kommunalaförvaltningsmyndigheter. Domstolar och förvaltningsmyndigheter och andra somfullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen skall enligt 1 kap. 9 § RFi sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet ochopartiskhet.Enligt 11 kap. 7 § RF får ingen myndighet, ej heller ellerkommuns beslutande organ, bestämma hur förvaltningsmyndighet i särskilt fallskall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller mot kommuneller som rör tillämpning av lag.Enligt 4 § förvaltningslagen (1986:223) skall varje myndighet lämnaupplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor somrör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckningsom är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp ochmyndighetens verksamhet.Riksdagen väljer, enligt 12 kap. 6 § RF, en eller flera ombudsmän att ienlighet med sin instruktion som beslutar utöva tillsyn övertillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar.Ombudsman får närvara vid domstols eller förvaltningsmyndighets överläggningaroch har tillgång till myndighets protokoll och handlingar. Enligt 12 kap. 7 §väljer revisorer att granska den statliga verksamheten.Under ombudsmäns tillsyn står, enligt 2 § lagen (1986:765) medinstruktion för ombudsmän, statliga och kommunala myndigheter,tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter, annan sominnehar tjänst eller uppdrag varmed följer myndighetsutövning såvitt avserdenna verksamhet, tjänstemän och uppdragstagare i statliga affärsverk när deför verkens räkning fullgör uppdrag i sådana aktiebolag där staten genomverken utövar ett bestämmande inflytande.Ombudsmännen skall, enligt 3 §, särskilt tillse att domstolar ochförvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar regeringsformens bud omsaklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- ochrättigheter ej träds för när i den offentliga verksamheten. Vid tillsyn överkommunala myndigheter skall ombudsman beakta de former i vilka den kommunalasjälvstyrelsen utövas.Ombudsmännens tillsyn bedrivs, enligt 5 §, genom prövning av klagomål frånallmänheten samt genom inspektioner och andra undersökningar som ombudsmännenfinner påkallade.Vissa myndigheter har tillsyn över ett bestämt område. t.ex.är enligt förordningen (1996:570) med instruktion för centralförvaltningsmyndighet för verksamhet som rör socialtjänst, hälso- och sjukvårdoch annan medicinsk verksamhet, tandvård, hälsoskydd, smittskydd, stöd ochservice till vissa funktionshindrade samt frågor om alkohol ochmissbruksmedel. skall enligt instruktionen särskilt följautvecklingen inom och utvärdera verksamheterna samt därvid samverka med andrasamhällsorgan i den utsträckning det behövs samt vaka över verksamheterna vadgäller kvalitet och säkerhet samt den enskildes rättigheter.På grundval av förslag från beslöt 1993 attutskotten själva borde följa upp och utvärdera resultat i verksamheter inomrespektive utskotts beredningsområde. Utgångspunkterna för förslaget var attfrågor om uppföljning, utvärdering och resultatstyrning blivit allt vanligareinom den offentliga sektorn. Utredningen konstaterade att bortsett från KU:ssärskilda granskningsuppgifter har arbetet i riksdagsutskotten endast i ringagrad varit inriktat på uppföljning och kontroll. Möjligheterna att bedrivasådan verksamhet hade enligt utredningen varit otillfredsställande.Utredningen lämnade förslag till olika åtgärder som skulle stödja enutveckling av utskottens arbete i den önskade riktningen.Konstitutionsutskottet tillstyrkte vad utredningen framfört (bet.1993/94:KU18). Utskottet ansåg inte att någon reglering i riksdagsordningen avuppföljnings- och utvärderingsverksamheten var nödvändig.Regeringen beslutade att tillkalla en kommission,Förvaltningspolitiska kommissionen (dir. 1995:93). Kommissionen skall medutgångspunkt i nuvarande statliga åtaganden och därav följande uppgifter förstatliga myndigheter eller andra organ göra en analys av om nuvarande formerför organisation och styrning av statlig förvaltning och verksamhet ärändamålsenlig i förhållande till de uppgifter och mål som fastlagts avregering och riksdag. Kommissionen skall också analysera de olika relationersom medborgarna och företag har till den statliga förvaltningen. En samladanalys bör enligt direktiven göras av effektiviteten i de olika styrmedel somregeringen har för den statliga verksamheten och hur samspelet mellan dessafungerar. En belysning skall också göras av hur de nya styrformerna påverkarsamspelet mellan riksdag, regering och förvaltningsmyndigheter. En viktigfråga är därvid hur intentioner slår igenom i de olika former avstyrning, uppföljning och utvärdering som regeringen utövar gentmotmyndigheterna. Syftet med kommissionens arbete är att ge underlag för denfortsatta utformningen av regeringens förvaltningspolitik. Iförvaltningspolitiken ingår att ge riktlinjer för utformningen av den statligaförvaltningens organisation och struktur, lednings- och verksamhetsformer samtstyrningen av statliga verksamheter. Förvaltningspolitiken skall ge vägledningsåväl för dem som arbetar i den löpande verksamheten som för dem som har tilluppgift att utveckla och förändra verksamheten i den statliga förvaltningen.Utgångspunkten för kommissionens arbete skall vara de grundläggande krav pådemokratisk styrning, insyn och kontroll, rättssäkerhet, effektivitet ochtillgänglighet som måste ställas på och tillgodoses av den statligaförvaltningen. De krav som demokratin ställer innebär att förvaltningen skallfullfölja sina uppgifter i enlighet med de beslut som har fattats avriksdagen. Kraven på rättssäkerhet innebär att den enskilde skall kunnaåberopa gällande lag och förordning och kunna utgå från att förvaltningen ärprofessionell och garanterar en korrekt handläggning av ärenden som rörmedborgarnas rättigheter och skyldigheter. Kravet på effektivitet innebär delsatt förvaltningen skall åstadkomma avsedda resultat och uppnå de mål somsatts, dels att det sker med en rimlig resursåtgång. Kravet på tillgänglighetinnebär att medborgarna skall ha rimliga möjligheter till kontakt med denstatliga förvaltningen oavsett var de bor i landet. Regeringensförvaltningspolitik skall syfta till att skapa organisations- och styrformer istatsförvaltningen som på ett väl avvägt sätt svarar mot dessa krav. Utskottethar inhämtat att kommissionens arbete planeras att vara avslutat till den 1april 1997.Utskottets bedömningEnligt regeringsformen (RF) skall den offentliga makten utövas med respekt föralla människors lika värde och för den enskilda människans frihet ochvärdighet. Domstolar och förvaltningsmyndigheter och andra som fullgöruppgifter inom den offentliga förvaltningen skall i sin verksamhet beaktaallas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Det är enligtutskottet synnerligen viktigt att dessa grundlagsbestämmelser följs.Utskottet har ovan redogjort för olika möjligheter till kontroll avmyndigheters verksamhet. ombudsmän () och olikatillsynsmyndigheter har därvid viktiga funktioner. Enligt utskottets mening ären fungerande statlig tillsyn och kontroll ett viktigt instrument för attuppnå att lagar och andra föreskrifter efterlevs. Även regering och riksdaghar här en viktig uppgift genom olika former av uppföljning och utvärdering avmyndigheterna och dess verksamheter. är det av betydelse atttillsynen och kontrollen sker med beaktande av myndigheternas självständighet.Enligt 11 kap. 7 § RF får ingen myndighet, ej heller eller kommunsbeslutande organ, bestämma hur förvaltningsmyndighet i särskilt fall skallbesluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller mot kommun ellersom rör tillämpning av lag.Utskottet vill liksom motionären understryka betydelsen av att förvaltningenfullföljer sina uppgifter i enlighet med de beslut som har fattats avregeringen och . Det är också av stor vikt att styrningen ochkontrollen av myndigheternas verksamhet är effektiv. Därvid måste dock iakttasde regler som ställs upp i regeringsformen till skydd för myndigheternassjälvständighet. Utskottet vill också erinra om att motionens frågeställningarbehandlas av Förvaltningspolitiska kommissionen vars arbete beräknas varaavslutat . Utskottet avstyrker motionen.Myndigheters telefonservice till allmänhetenMotionenI motion 1996/97:K528 av () begärs ett tillkännagivande omatt alla statliga myndigheter bör införa ett 020-nummer. När man ringer tillstatliga myndigheter möts man oftast av svaret ?Var god dröj?. Statligamyndigheter är servicemyndigheter. Människor som vill komma till tals meddessa eller få upplysningar från dessa skall inte drabbas privatekonomiskt avatt inte komma fram. Det finns ett sätt att komma till rätta med dettaproblem. Det är att alla statliga myndigheter inför ett 020-nummer, så behöverden som väntar bara betala en markering.BakgrundRegeringen tillsatte STATTEL-delegationen (dir. 1991:29) meduppdrag att genomföra åtgärder för att effektivisera statliga myndigheterstelekommunikationer. Arbetet skulle leda till att statliga myndigheter gesmöjlighet att köpa gemensamma telekommunikationstjänster. Tjänsterna skullevara grundade på standarder och kosta väsentligt mindre än dåvarande tjänster.I direktiven uppmärksammas 020-tjänsten, som innebär att den som abonnerar pådenna står för trafikavgifterna för inkommande samtal med undantag föravgiften för den första markeringen, vilken den uppringande står för. Detbetonas i direktiven att ett införande av en sådan tjänst bedöms kraftigt ökastatens kostnader, varför även andra lösningar måste utredas. Enligtdirektiven skall STATTEL-delegationen i arbetet eftersträva att successivterbjuda statliga myndigheter delresultat som förbilligar och förbättrar derastelekommunikationer och telefonservice åt allmänheten.Konstitutionsutskottet behandlade i betänkande 1993/94:KU35 två motioner därdet begärdes att skulle inrätta en 020-linje. Utskottet redogjordeför STATTEL-delegationens uppdrag samt för de upplysningar det inhämtat frånRiksdagens förvaltningskontor. Enligt förvaltningskontoret var kostnaderna förteletrafiken med ett 020-nummer svåra att ange men beräknades uppgå till 1,45miljoner kronor. De sammanlagda engångskostnaderna för ett 020-nummer kopplattill växeln beräknades till och de årliga kostnaderna förabonnent- och trafikkostnader m.m. till . En beräkninghade även gjorts för alternativet att förse varje riksdagsledamot med ett eget020-nummer, som komplement till ordinarie nummer i växel. Desammanlagda engångsavgifterna för ett individuellt 020-nummer för varjeledamot beräknades till . De årliga kostnaderna förabonnent- och trafikkostnader m.m. skulle utgöra 8,5 miljoner kronor.Utskottet hänvisade i sin bedömning till förvaltningskontoretskostnadsberäkningar samt till att STATTEL-delegationens arbete med frågan omanvändning av 020-linjer inom statlig verksamhet fortfarande pågick. Utskottetansåg att detta arbete borde avvaktas och avstyrkte motionerna.I betänkande 1994/95:KU41 behandlade utskottet ånyo en motion med yrkandeatt skulle inrätta en 020-linje. Utskottet konstaterade att ingethade ändrats i sakfrågan sedan behandlingen i ovannämnda betänkande samt attSTATTEL-delegationen beräknade avsluta sitt arbete först före utgången av år1996. Med hänvisning till detta och den tidigare redovisadekostnadsberäkningen avstyrkte utskottet motionen.STATTEL-delegationen avslutade sitt arbete . Delegationen hargenom upphandling i konkurrens, som var slutförd , träffatavtal om olika tjänster, bl.a. telefonitjänster och interaktiva tal-svarstjänster. Statliga myndigheter, kommuner och landsting har genom STATTEL-delegationens upphandling möjlighet att erhålla dessa tjänster.Statskontoret har sedan STATTEL-delegationens arbete slutförts i uppdrag attfölja upp avtalen. Statskontoret anordnar också seminarier m.m. för attmyndigheter skall få information om de upphandlade tjänsterna.Utskottets bedömningMyndigheterna har en långtgående serviceskyldighet gentemot enskilda isamhället. Det är därför viktigt att de som vill komma i kontakt medmyndigheter inte stöter på hinder av något slag. Det skall enligt utskottetvara enkelt för enskilda att ta kontakt med myndigheter.Genom STATTEL-delegationens upphandling av teletjänster kan numera statligamyndigheter, kommuner och landsting erhålla olika teletjänster anpassadeefter myndigheternas skiftande behov. Med hänsyn härtill anser utskottet attmotionen får anses tillgodosedd varför den avstyrks.Totalförsvarsdepartement m.m.MotionenI motion 1996/97:K205 av () begärs tillkännagivanden dels omatt byta namn på Försvarsdepartementet till Totalförsvarsdepartementet(yrkande 1), dels om att namnet på chefen på ändras tilltotalförsvarsminister (yrkande 2). I den politiska debatten betonas atttotalförsvaret är en angelägenhet för hela befolkningen och att det skall varaen helhetssyn med både de civila och militära delarna som skall råda.