bet · GK01LU22 · 1997-05-15 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet proposition 1996/97:129 Ändringar i upphovs-rättslagen jämte en motion som har väckts med anledning av propositionen.Vidare behandlas ett motionsyrkande rörande avgift på oinspelade band.I propositionen lägger regeringen fram förslag till en anpassning av densvenska lagstiftningen till artikel 4 i rådets direktiv /100/EEG. Förslagetinnebär att det i upphovsrättslagen skall införas en regel om att upphovsmänalltid skall ha rätt till skälig ersättning när de överlåter sinuthyrningsrätt avseende ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bildertill en framställare av sådana upptagningar. Avtalsvillkor som inskränkerdenna rätt skall vara ogiltiga. Samma rätt till ersättning skall gälla förutövande konstnärer. Förslaget syftar till att ge ett visst skydd åt densvagare avtalsparten. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.I ärendet har en utfrågning ägt rum med företrädare förJustitiedepartementet.Utskottet tillstyrker propositionens lagförslag. Med anledning av ettmotionsyrkande förordar utskottet dock en viss justering avövergångsbestämmelserna. I övrigt avstyrks motionsyrkandena. I proposition 1996/97:129 föreslår regeringen () - efterhörande av Lagrådet - att antar regeringens förslag till lag omändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärligaverk.Lagförslaget har intagits som bilaga 1 till betänkandet. Motion väckt med anledning av proposition 1996/97:1291996/97:L15 av m.fl. (v) vari yrkas1. att beslutar att övergångsbestämmelserna till förslag till lagom ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärligaverk, punkt 3, skall ges följande lydelse: "De nya bestämmelserna tillämpasäven på avtal om överlåtelse som har ingåtts före ikraftträdandet, men intetidigare än , om krav på ersättning har framställts före den 1januari 1998",2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen skall utvärdera denna ersättningsmodell.Motion väckt med anledning av proposition 1996/97:31996/97:Kr4 av m.fl. (mp) vari yrkas17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att ersättning skall utgå vid försäljning av tomkassetter, såvälvideo- som ljudbandskassetter. InledningI betänkandet behandlar utskottet under två skilda rubriker dels proposition1996/97:129 Ändringar i upphovsrättslagen jämte en motion som har väckts medanledning av propositionen, dels ett motionsyrkande rörande avgift påoinspelade band.I propositionen föreslås att lagen (1960:729) om upphovsrätt till litteräraoch konstnärliga verk ändras så att upphovsmän alltid har rätt till skäligersättning när de överlåter sin uthyrningsrätt avseende ljudupptagningar ellerupptagningar av rörliga bilder till en framställare av sådana upptagningar.Avtalsvillkor som inskränker denna rätt skall vara ogiltiga. Samma rätt tillersättning skall gälla för utövande konstnärer. Ändringarna syftar till att geett visst skydd åt den svagare parten i avtalet. Därmed genomförs artikel 4 irådets direktiv /100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseendeupphovsrättsligt skyddade verk och om upphovsrätten närstående rättigheter.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1997.Motionen rörande avgift på oinspelade band har väckts med anledning avproposition 1996/97:3 Kulturpolitik och har av kulturutskottet överlämnatstill lagutskottet.Som en allmän bakgrund till de i betänkandet behandlade spörsmålen börerinras om att upphovsrätten är en del av den grundläggandeförmögenhetsrätten. Upphovsrätten reglerar villkoren och de rättsligaförutsättningarna för det litterära och konstnärliga skapandet.Upphovsrättslagen ger ett tidsbegränsat skydd åt den som skapat ett sådantverk. Skyddet innebär att skaparen av verket har rätt att utnyttja dettaekonomiskt, och han har ett visst ideellt betonat inflytande över hur och ivilka sammanhang det används. Har flera medverkat vid tillkomsten av detskyddade verket har var och en av dem upphovsrätt. Det upphovsrättsligaskyddet löper numera - till följd av lagstiftning som trädde i kraft den 1januari 1966 - som regel under upphovsmannens livstid och till utgången av detsjuttionde året efter hans död (se prop. 1994/95:51, bet. 1995/96:LU4).Upphovsmannens rätt att ekonomiskt utnyttja sitt verk innefattar enuteslutande ensamrätt att framställa exemplar av verket och att göra dettillgängligt för allmänheten. Krav på upphovsmannens tillstånd vid uthyrningav exemplar av ett konstverk infördes genom lagstiftning som trädde i kraftden (se prop. 1994/95:58, LU4).Upphovsrättslagens regler om s.k. närstående rättigheter ger musiker,skådespelare och andra utövande konstnärer ett rättsligt skydd då de framförlitterära eller konstnärliga verk. Sådana framföranden får inte utankonstnärens samtycke spelas in på film, varmed jämställs videogram, påfonogram (grammofonskivor, kassettband, m.m.) eller på annan anordning genomvilken de kan återges. De får inte heller utan rättighetshavarens samtyckesändas ut i exempelvis radio eller TV. Inspelningar av framföranden fårmångfaldigas endast med konstnärens medgivande. Vidare gäller att utövandekonstnärer har rätt till ersättning då ljudinspelningar används vid radio-eller TV-sändningar eller utnyttjas offentligt i förvärvssyfte. För deutövande konstnärerna gäller en 50-årig skyddstid, räknad från framförandet.Om en upptagning av framförandet har getts ut eller offentliggjorts, skallutgångspunkten i stället vara tidpunkten för den första av dessa åtgärder.Genom lagstiftning som trädde i kraft (se prop. 1994/95:58,bet. LU4) fick de närstående rättighetshavarna en ensamrätt att göra exemplarav sina prestationer tillgängliga för allmänheten - även genom uthyrning -vilket innebär att samma grundbefogenheter numera gäller för dessarättighetshavare som för upphovsmännen. En upptagning av en utövande konstnärsframförande av ett litterärt eller konstnärligt verk får således inte utanhans samtycke göras tillgängligt för allmänheten. Exempelvis har skådespelareoch musiker vilkas framföranden finns på filminspelningen rätt att bestämmavilka villkor som skall gälla för uthyrning av en video.En följd av upphovsrättens karaktär av förmögenhetsrättslig tillgång är attden helt eller delvis kan överlåtas. Detsamma gäller för de utövandekonstnärernas rättigheter till sina framföranden. En film är regelmässigtprodukten av insatser av ett stort antal upphovsmän, vilka var och en fårupphovsrätt till filmen eller delar av filmen. I regel förvärvar producentende rättigheter som behövs för den aktuella produktionen genom särskilda avtalmed upphovsmännen och de utövande konstnärerna. I den mån något annat inte haravtalats, omfattar överlåtelse av rätt till inspelning av ett litterärt ellerkonstnärligt verk på film rätten att genom filmen på biograf, i televisioneller på annat sätt göra verket tillgängligt för allmänheten. En sådanpresumtionsregel finns i 39 § upphovsrättslagen. Den innebär t.ex. att om enförfattare har givit någon rätt att göra en filminspelning av en roman, anseshan även ha överlåtit rätten att bestämma över uthyrning av sådana exemplar avverket, om inte annat har avtalats. Presumtionsregeln gäller på motsvarandesätt för de utövande konstnärernas prestationer.Den svenska lagstiftningen bygger liksom motsvarande lagar i andra nordiskaländer på innehållet i flera internationella konventioner. Bland sådanakonventioner kan här nämnas särskilt Bernkonvention om upphovsrättmed drygt 100 anslutna stater, världskonvention om upphovsrätt och1961 års internationella konvention om skydd för utövande konstnärer,framställare av fonogram samt radioföretag (Romkonventionen).Den upphovsrättsliga lagstiftningen gäller främst svenska verk ochprestationer. Genom anslutning till de internationella konventionernahar förpliktat sig att ge skydd åt verk och prestationer med ursprungi ett stort antal andra länder.Europeiska gemenskapernas råd antog direktivet 92/100/EEGom uthyrnings- och utlåningsrättigheter avseende upphovsrättsligt skyddadeverk och om upphovsrätten närstående rättigheter. Direktivet har, med undantagav artikel 4, genomförts i svensk rätt per (prop. 1994/95:58,bet. Som skäl för att avvakta med att genomföra de lagstiftningsåtgärdersom krävs för att uppfylla artikel 4 angavs i den då aktuella propositionenatt frågan krävde ytterligare samråd inom ramen för det nordiskalagstiftningssamarbetet. Vid de överläggningar som har hållits mellanföreträdare för de berörda departementen i de nordiska länderna har man enatsdels om hur artikeln bör tolkas, dels om hur den skall uppfyllas i dennationella lagstiftningen.Under hösten 1996 skrevs i en promemoria om bl.a.genomförandet i svensk rätt av artikel 4 i direktivet, (Ds 1996:61)Kassettersättning m.m. Promemorian har remissbehandlats och ligger till grundför förslagen i förevarande proposition.Genomförandet av artikel 4Avsikten med bestämmelsen i artikel 4 i rådets direktiv /100/EEG är att geett visst skydd åt den svagare parten i ett avtal om överlåtelse avupphovsrätt. Detta syfte skall uppnås genom att upphovsmännen och de utövandekonstnärerna alltid skall ha rätt till skälig ersättning för en överlåtelse avuthyrningsrätten. Bakgrunden är att rätten att bestämma över uthyrning tillallmänheten har visat sig vara av stort ekonomiskt värde, och det har ansettsatt upphovsmän och utövande konstnärer inte sällan står främmande föraffärsmässiga och ekonomiska överväganden och att de ofta saknar denerfarenhet som behövs för att bedöma värdet av den rätt som överlåts. Genom enrätt till skälig ersättning som de inte kan avstå från får de ett visst skyddi dessa avseenden.Det resultat som sålunda skall uppnås vid genomförandet av artikel 4 kanåstadkommas på olika sätt. Den närmast till hands liggande lösningen är atträtten till skälig ersättning skall gälla gentemot den som genom överlåtelsenförvärvar uthyrningsrätten, dvs. en obligationsrättslig reglering. Ettalternativ kunde vara att genom en sakrättslig reglering låta rätten tillersättning gälla gentemot var och en som förfogar över verket ellerframförandet genom att hyra ut exemplar av det till allmänheten, trots attupphovsmannen och den utövande konstnären egentligen har överlåtit sinuthyrningsrätt.Enligt regeringen bör det resultat som avses med artikeln uppnås genom enobligationsrättslig reglering. Regeringen föreslår därför attupphovsrättslagen skall ändras så att en upphovsman och en utövande konstnäralltid har rätt till skälig ersättning om han överlåter sin uthyrningsrättavseende ljudupptagningar eller upptagningar av rörliga bilder till enframställare av sådana upptagningar och att villkor som inskränker denna rättskall vara ogiltiga.I motion L15 av m.fl. (v) framförs farhågor om att denvalda modellen kan leda till att den underlägsna ställning somrättighetshavare ofta har i förhållande till den som förvärvaruthyrningsrätten befästs. Det hade enligt motionärerna varit önskvärt attregeringen i stället valt en reglering där rätten till ersättning hänger kvarvid en överlåtelse och fortsätter att gälla mot var och en som förfogar öververket eller framförandet genom att hyra ut exemplar till allmänheten.Motionärerna pekar på att företrädare för rättighetshavarna i remissvar harhävdat att en lagreglering som utpekar uthyraren som betalningsansvarig skullege upphovsmän och utövande konstnärer insyn i vilka belopp som genereras avuthyrningen och därigenom också större möjligheter att överblicka värdet avrättigheterna. Trots invändningarna mot propositionens förslag ansermotionärerna, under hänvisning till främst intresset av nordisk rättslikhet,att det bör genomföras. Eftersom förslaget enligt motionärerna kan komma attmedföra problem för upphovsmännen är det emellertid angeläget att regeringenföljer upp och utvärderar den valda lagstiftningsmodellen. En sådanutvärdering bör påbörjas senast från ikraftträdandet. Om detframkommer att upphovsmännens ställning försvagats eller om det framkommerandra besvärande omständigheter, bör regeringen återkomma till mednytt förslag till lagstiftning. Detta bör som sin mening geregeringen till känna (yrkande 2).Som skäl för att vid genomförandet av artikel 4 välja en obligationsrättsligreglering har regeringen ansett det naturligt att anknyta till vad somtidigare har gällt enligt upphovsrättslagen. Vad som åsyftas är engeneralklausul som gällde och som påminner om artikel 4 idirektivet. Det föreskrevs att villkor som tagits in i avtal om överlåtelse avupphovsrätt fick jämkas eller lämnas utan avseende, om tillämpningen avvillkoret uppenbarligen skulle vara stridande mot god sed på upphovsrättensområde eller eljest otillbörligt. Syftet med bestämmelsen var att skydda densvagare parten med tanke på att parterna inte var jämspelta, dvs. samma skälsom ligger bakom artikel 4. Bestämmelsen upphävdes i samband med införandet avden allmänna generalklausulen om oskäliga avtalsvillkor i 36 § avtalslagen.Vidare har regeringen anfört att företrädare för ansvariga departement ochministerier i de nordiska länderna har varit eniga om att den valda lösningenär den mest praktiska och också av övriga skäl den mest lämpliga förgenomförandet av artikeln. Regeringen har vidare gjort den bedömningen att dettorde ligga i rättighetshavarnas intresse att kunna kräva in en samlad ochdärmed större ersättning för uthyrningsrätten av t.ex. en filmproducent ochinte vara hänvisad till att kräva in en avsevärt mindre ersättning från t.ex.en videouthyrningsbutik grundad på att butiksinnehavaren vid ett vissttillfälle hyrt ut en video med rättighetshavarens film.Utskottet kan för egen del instämma i regeringens bedömning att den valdametoden för genomförandet av direktivets artikel 4 förefaller vara den frånskilda utgångspunkter mest ändamålsenliga. Också enligt utskottet finns detskäl att anta att en sakrättsligt baserad ordning skulle bli svårhanterligtill följd av att rättighetshavarna då skulle kunna få ett stort och kanskeäven obekant antal uthyrare att rikta sina krav mot. Från utskottets sidafinns således ingen erinran mot den valda metoden för artikelns genomförande,och utskottet tillstyrker regeringens förslag i denna del.När det gäller motionsyrkandet utgår utskottet från att regeringen följereffekterna av den nya lagstiftningen och tar de initiativ som kan varapåkallade om de farhågor som motionärerna fört fram skulle komma attförverkligas eller om det skulle vara motiverat av andra skäl. Något formellttillkännagivande därom är enligt utskottets mening inte påkallat. Till följdhärav avstyrker utskottet bifall till motion L15 yrkande 2.Genom direktivet, som antogs , förpliktadesmedlemsstaterna att sätta i kraft de lagar och andra författningar som varnödvändiga för att följa direktivet . , som vidden tidpunkten ännu inte var medlem av den Europeiska unionen, hade att - ienlighet med den gemensamma beslut - uppfylla direktivet isvensk rätt . Som nämnts i det föregående hardirektivet med undantag för artikel 4 genomförts i svensk rätt vid dentidpunkten.När det gäller artikel 4 erbjuder emellertid direktivet möjligheten attsenarelägga tidpunkten för genomförandet av den oeftergivligaersättningsrätten under förutsättning att den tillämpas senast från den 1 juli1997 (artikel 13.8). Enligt artikel 13.6 skall den oeftergivligaersättningsrätten gälla avtal som träffats efter direktivets antagande, dvs.den 19 november 1992. Beträffande avtal som träffats före ,dvs. den tidpunkt då direktivet skulle vara genomfört i medlemsstaterna,föreskriver direktivet genom en särskild preskriptionsregel i artikel 13.9 attden oeftergivliga rätten till skälig ersättning enligt artikel 4 kan görasgällande endast om sådant krav har framställts före den 1 januari 1997.I propositionen föreslår regeringen i enlighet med direktivet att de nyabestämmelserna skall ges retroaktiv verkan så till vida att de skall tillämpasäven på avtal som har träffats före ikraftträdandet, dock inte på avtal somhar ingåtts före . I anslutning därtill föreslås att den idirektivet föreskrivna särskilda preskriptionsregeln, enligt vilken rätt tillersättning på grund av avtal som har ingåtts före föreliggerendast om krav på ersättning har framställts före ,genomförs.I motion L15 anser m.fl. (v) att preskriptionsregeln, sominnebär att krav på ersättning skall ha framställts redan före lagensikraftträdande, är olämpligt utformad. Rättighetshavarna måste ges en rimligchans att hävda sina rättigheter, och de bör därför fram till den 1 januari1998 kunna framställa ersättningskrav som grundar sig på äldre avtal.Motionärerna yrkar att beslutar om ändring avövergångsbestämmelserna i enlighet med det sagda (yrkande 1).Utskottet finner att den omständigheten att har utnyttjatmöjligheten att senarelägga implementeringen av artikel 4 till den 1 juli 1997kan få effekter som knappast är förenliga med direktivets grundläggandesyften. Rätten för upphovsmän och utövande konstnärer att göra gällandeanspråk enligt de nya reglerna på grundval av avtal som har ingåtts mellan den19 och har nämligen - till följd av densärskilda preskriptionsbestämmelsen - löpt ut , dvs.ett halvt år innan de nya reglerna träder i kraft. Enligt utskottet bör de somfår kännedom om den nya lagstiftningen först i anslutning till att den kungörseller träder i kraft inte vara berövade möjligheten att ställa krav på skäligersättning enligt de nya reglerna. Även om det kan antas att de berördaintressenterna genom sina organisationer har varit medvetna omdirektivets innebörd i denna del kan det dock inte uteslutas att denföreslagna preskriptionsregeln kan komma att innebära att möjligheten att göragällande anspråk på grundval av vissa äldre avtal i en del fall inte kanutnyttjas. För att undvika en sådan effekt bör preskriptionsregeln anpassastill det föreslagna ikraftträdandet så att krav som grundar sig på avtalträffade mellan och kan framställas ävenunder efter lagstiftningens ikraftträdande. Tidsgränsen bör dockinte sättas senare än vad som är motiverat med hänsyn till syftet.Mot bakgrund av vad utskottet sålunda anfört bör , med anledning avmotion L14 yrkande 1, anta punkt 3 i övergångsbestämmelserna till regeringenslagförslag med den ändringen att krav på ersättning skall ha framställts föreden . Utskottets lagförslag framgår av bilaga 2.Avgift på oinspelade bandI motion Kr4 av m.fl. (mp) yrkas att som sin meningger regeringen till känna att en särskild avgift skall utgå vid försäljning avtomkassetter, såväl video- som ljudbandskassetter. En sådan avgift skulleenligt motionärerna ge en beräknad inkomst till staten på 150 miljoner kronor.Av detta skall enligt motionärerna en bestämd del avsättas till folkmusik, därmusiken ofta saknar upphovsrätt (yrkande 17).Upphovsrättsutredningen, som hade i uppdrag att göra en översyn avupphovsrättslagstiftningen, konstaterade i sitt andra delbetänkande (SOU1983:65) att reproduktionstekniken gör det möjligt även för enskildamänniskor att framställa exemplar av verk i en omfattning och med en kvalitetsom var helt otänkbar när de nuvarande reglerna om exemplarframställning komtill. Tekniken möjliggör ett massutnyttjande av skyddade verk som går vidautöver syftet med vissa av reglerna i upphovsrättslagstiftningen. Det ärmöjligt att snabbt framställa ett stort antal exemplar, liksom kopior som imånga fall är av lika hög kvalitet som originalet, något som tidigarereproduktionsteknik knappast medgav. De möjligheter som heminspelning ochhemkopiering av både ljud och bild skapar har naturligtvis, anfördeutredningen, sina stora fördelar. Musik och andra skyddade alster kan föras uttill allt fler människor. Däri ligger ett stort värde för dem som skapat dessaverk och för de kulturella strävandena i stort. Den negativa sidan av saken äratt de som skapat och producerat dessa verk och alster och de vilkasframföranden spelas in eller kopieras inte får den kompensation som det ökandeanvändandet i och för sig skulle ge upphov till. Utredningen föreslog mot denbakgrunden en avgift på bandmaterial som används vid ljud- ochvideoinspelningar. Avgiften borde konstrueras som en privaträttslig avgift ochbetalas av den som framställer eller importerar bandmaterial till enorganisation som representerar de olika kategorierna.Frågan behandlades därefter av regeringen i proposition 1992/93:214Ändringar i upphovsrättslagen, varvid regeringen redovisade en principielltpositiv inställning till införandet av en kassettersättning med hänsyn tillatt rättighetshavarna svårligen kunde få skälig ersättning på annat sätt. Omdet skulle visa sig möjligt att åstadkomma en effektiv uppbörd inom ramen fören nationell ordning kunde det enligt regeringen för svenskt vidkommandefinnas skäl att införa en sådan ersättning även om det slutliga resultatet avett inom EG pågående arbete i samma fråga ännu inte var klart.I sitt av godkända betänkande 1992/93:LU44 anslöt sig lagutskottetvåren till den bedömning som gjordes i propositionen och utskottethälsade med tillfredsställelse propositionens tydliga markering av frågansangelägenhetsgrad. Utskottet utgick från att regeringen ,med beaktande av kraven på en effektiv uppbördsordning, skulle återkomma tillriksdagen med lagstiftningsförslag.Frågan har därefter behandlats av i dess slutbetänkande(SOU 1990:39) Konstnärens villkor, Utredningen om översyn av filmstödet i dessslutbetänkande (SOU 1991:105) Filmproduktion och filmkulturell verksamhet iSverige och av i dess slutbetänkande (SOU 1995:84)Kulturpolitikens inriktning. Samtliga dessa utredningar har förordat att enkassettersättning införs.Sedan frågan beretts inom av en arbetsgrupp medrepresentanter för berörda departement presenterades i promemorian (Ds1996:61) Kassettersättning m.m. ett förslag till lagstiftning om kassetter-sättning. Enligt förslaget skall bestämmelserna ha en rent civilrättsligutformning och ersättning skall med vissa undantag utgå för ljudband,videoband och andra upptagningsanordningar som är särskilt ägnade förframställning av exemplar av verk för enskilt bruk. Ersättningen skall betalasav näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet tillverkar eller importeraranordningarna. Rätten till ersättning skall tillkomma upphovsmän till skyddadeverk som sänds ut i radio eller television eller som har tagits upp påanordningar genom vilka de kan återges. Även utövande konstnärer, framställareav ljudupptagningar, framställare av upptagningar av rörliga bilder ochfotografer skall ha rätt till ersättning. Ersättningen skall vara drygt enkrona per möjlig inspelningstimme, dock högst per anordning. Rättentill ersättning föreslås kunna göras gällande endast av organisation somföreträder ett flertal ersättningsberättigade rättighetshavare. Organisationenskall bestämma hur ersättningen skall fördelas mellan deersättningsberättigade. Ersättningsskyldiga näringsidkare skall anmäla sig hosorganisationen och redovisa för denna.Enligt utskottets mening bör regeringens ställningstagande till de förslagsom lagts fram i promemorian avvaktas, och mot bakgrund av klaraställningstagande i frågan är någon åtgärd från sidainte påkallad.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion Kr4 yrkande 17. beträffande genomförandet av artikel 4att med anledning av propositionen och motion 1996:97:LU15 yrkande 1antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1960:729) omupphovsrätt till litterära och konstnärliga verk med den ändringen attpunkt 3 övergångsbestämmelserna erhåller i bilaga 2 som Utskottetsförslag rubricerade lydelse.2.