bet · GK01SoU18 · 1997-05-15 00:00:00 — Kompetensen och kunskapsutvecklingen har stor betydelse försocialtjänstens möjligheter att erbjuda insatser av god kvalitet. Utskottettillstyrker förslaget till 7 a § andra stycket SoL att det för utförande avuppgifterna inom skall finnas den personal som behövs och attpersonalen skall ha lämplig utbildning. Bestämmelsen är allmänt hållen mensyftet är att framhålla vikten av hög kompetens hos de olika personalgruppernainom . I hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen om stödoch service till vissa funktionshindrade (LSS) finns liknande bestämmelser.Även i nuvarande 13 b § SoL finns krav på att personal skall finnas med sådanutbildning och erfarenhet att barnens behov av omsorg och god pedagogiskversamhet kan tillgodoses.Begreppet kompetens syftar enligt propositionen inte bara till formellbehörighet utan innefattar även lämplighet, kvalifikation, kunskap,erfarenhet, förmåga och färdighet. Inriktningen av socialjänstens uppgifterpåverkas också av förändringarna i samhället. Utskottet delar regeringensinställning om att kompetensutvecklingen måste ske ute i verksamheterna ochutgöra en integrerad del i en pågående utvecklings- och förnyelseprocess. Detär också av stor vikt att samhällets utbildningssystem som lägger grunden förden långsiktiga kompetens- och kunskapsutvecklingen följer de nya krav somverksamheter i ständig förändring kräver.Utskottet delar också inställningen i motion So48 (fp) om vikten avkompetenshöjande utbildningsinsatser bland de grupper som arbetar med barn,äldre, funktionshindrade och invandrargrupper. Utskottet kan inte finna attregeringen har någon annan uppfattning än motionärerna i denna fråga. Någottillkännagivande till regeringen med anledning av motion So48 (fp) yrkande 4och 5 behövs därför inte. Motionsyrkandena avstyrks.När det gäller motionsyrkanden om att reglera socionomernas yrkesutövninggenom införande av ett legitimationsförfarande konstaterar utskottet attfrågan har behandlats av i betänkandet Ny behörighetslagpå hälso- och sjukvårdens område m.m. Betänkandet bereds iRegeringskansliet. En proposition planeras . Utskottet anseratt regeringens kommande förslag inte bör föregripas med något uttalande frånriksdagens sida. Motionerna So623 (s) och So628 (mp) yrkande 5 avstyrks.Utskottet är inte berett att tillmötesgå motionsyrkanden (mp) om att tillskapaen statlig fond för köp av särskild kompetens inom vård, utbildning ochomsorg. Motion So803 (mp) yrkandena 1 och 2 avstyrks.Regeringen har i propositionen betonat vikten av samarbete mellan olikamyndigheter för att motverka kvinnomisshandel. lämnadei sitt slutbetänkande. Utbildningsfrågor behandlas i ett särskiltkapitel i kommissionens betänkande. Kommissionens förslag beträffandesocialtjänsten kommer att behandlas i en proposition som är aviserad tillhösten 1997. Utskottet anser inte att nu bör ta något initiativ medanledning av motion A821 (kd) yrkande 24. Motionen avstyrks.Frågor rörande missbrukareNuvarande ordningEnligt 11 § SoL har socialnämnden ett särskilt ansvar både för insatser isyfte att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andraberoendeframkallande medel och för att den som till följd av missbruk harbehov av särskilda åtgärder får erforderligt stöd och hjälp. Nämnden skallockså i samförstånd med den enskilde planera hjälpen och vården och nogabeakta att planen fullföljs.LVM är ett komplement till socialtjänstlagen i de fall det inte går attanordna den vård som missbrukaren behöver i frivilliga former. Syftet medtvångsvården för missbrukare är att motivera missbrukaren att frivilligtmedverka till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrånmissbruket. Nuvarande LVM antogs av (proposition1987/88:147, SoU25). Kommunerna har tagit överlänsstyrelsernas hantering av LVM-ärenden (proposition 1993/94:97, SoU16).Beslut om tvångsvård meddelas av länsrätten.Propositionen, m.m.I propositionen föreslås inga ändringar i nuvarande 11 § SoL. Regeringen villdock markera skyldighet att ägna människor som missbrukaralkohol eller andra beroendeframkallande medel ökad uppmärksamhet.Mot bakgrund av den utvärdering och genomgång beträffande socialtjänstensinsatser för missbrukare som redovisats i Socialtjänstkommitténsslutbetänkande konstaterar regeringen att det finns ett stort behov av kunskapom effekterna av olika insatser inom missbrukarvården. Det har ocksåframkommit att har stora svårigheter att bedöma vårdinnehålloch kvalitet inom missbrukarvården i relation till kostnaderna eftersomutvärderingar av behandlingsresultat är sällsynta. Ökade satsningar påutvärdering och forskning behövs enligt regeringens mening. Även dokumentationoch kvalitetssäkring samt metoder för uppföljning och utvärdering av vårdenbehöver utvecklas. Bristen på kvalitetstänkande gäller inte enbartmissbrukarvården utan är ett generellt problem för flera verksamheter inomsocialtjänsten. För att utveckla kvalitetstänkandet föreslår regeringen att enbestämmelse om kvalitet införs i lagen (7 §). Vidare anförs att de insatseroch behandlingsformer som tillhandahålls inom missbrukarvården bör präglas avmångfald och flexibilitet. Vårdinsatserna bör kännetecknas av hög grad avdifferentiering. Regeringen ser positivt på det utvecklingsarbete som pågår ikommunerna för att finna nya och flexibla former för vård och behandling.Planmässighet och långsiktighet, dvs. ett vårdkedjetänkande, är en viktigutgångspunkt för de insatser som erbjuder personer medmissbruksproblem, anser regeringen.Principerna om frivillighet och självbestämmande bör även vara enutgångspunkt för insatser för missbrukare. I propositionenbetonas att detta inte innebär att skall inta en passivhållning. har en skyldighet att söka upp och motivera enskildamissbrukare till vård och behandling för att motverka och förhindra fortsattmissbruk.Regeringen delar bedömning att börbeakta behovet av tidiga insatser inom alla verksamheter. Inommissbrukarvården är betydelsen av att tidigt upptäcka och erbjuda insatser föratt förebygga och motverka ett mer omfattande behov av vård väl känd.Alkoholrådgivningen fyller i detta sammanhang en viktig funktion, bland annatberoende på att människor anonymt kan vända sig dit för att få råd och stöd.I propositionen framhålls också vikten av att samverkar medandra aktörer och samhällsorgan för att förebygga missbruk men också för atttidigt kunna upptäcka och få kontakt med personer som har ett begynnandemissbruk. Sekretessreglerna har framhållits som ett hinder i samarbetet mellanolika myndigheter. Sekretessreglerna är grundläggande för socialtjänstensmöjligheter att få till stånd ett förtroendefullt samarbete med den enskildevilket är en förutsättning för ett lyckat samarbete. I propositionen anförsatt sekretessfrågan har kunna lösas i en rad samverkansprojekt genom att denenskilde på olika sätt samtycker till att information får lämnas mellan olikamyndigheter.Tidiga insatser förutsätter också ett flexibelt, differentierat och välutbyggt utbud av insatser i öppna former. Regeringen anser att metoder behöverutvecklas som gör det möjligt att välja den vårdform som passar den enskildesbehov.Utformningen av information om missbrukets skadeverkningaroch om de insatser som kan erbjudas har också stor betydelse för att nåmissbrukare i ett tidigt skede av missbruket.När det gäller insatser på samhälls- och gruppnivå för attförebygga och motverka missbruk delar regeringen bedömning att arbetet främst bör inriktas på barn och ungdomar.Det krävs åtgärder både för att senarelägga debuten och minska användningen avalkohol och andra droger bland ungdomar. Regeringen anser därför att detförebyggande arbetet bland barn och ungdomar i kommunerna ävenfortsättningsvis bör vara en lagreglerad uppgift. Enligt regeringens meningbör utgångspunkten i det allmänt förebyggande arbetet i kommunen ingå i ensammanhållen strategi inom ramen för en alkohol- och drogpolitiskhandlingsplan. En sådan handlingsplan bör tas fram i samverkan mellansocialtjänsten, fritids- och kulturförvaltningarna, skolan, de frivilligaorganisationerna och polisen m.fl. där de olika aktörernas roller ochuppgifter klargörs. Samordningsansvaret bör åvila kommunstyrelsen.När det gäller barn till missbrukare så har både internationella och svenskaundersökningar visat att dessa barn oftare än andra får anpassnings- ochmissbruksproblem. I propositionen anförs att det är angeläget att barn ochandra anhöriga till missbrukare tidigt uppmärksammas och ges erforderligtstöd. Genom tidiga stödinsatser kan framtida skador förebyggas.För en utförligare redogörelse över olika insatser när det gäller stöd ochhjälp till barn och andra anhöriga till missbrukare hänvisas till utskottetsbetänkande /97:SoU8 s. 28-31 samt s. 33-34.Statsbidraget till missbrukarvård var tidigare ett riktat kommunbidrag avsettatt delvis täcka kostnader för insatser inom missbruks- och ungdomsområdet.Från och med år 1996 har dock huvuddelen av det riktade statsbidraget lagts ini det generella statsbidraget till kommunerna. Utöver statsbidraget tillmissbrukarvården har staten genom den verksamhet som bedrivs av Statensinstitutionsstyrelse ett direkt ansvar för missbrukarvård och ungdomsvård,dvs. för tvångsvården.I budgetpropositionen 1996/97:1 har regeringen anfört att det finns ett starktintresse för att det råder balans mellan den tunga institutionsvården ochöppenvård, andra frivilliga vårdformer och förebyggande insatser somkommunerna ansvarar för. Kommunerna har i högre utsträckningän tidigare byggt ut alternativa vård- och stödverksamheter, dock inte i sådanutsträckning att den minskade användningen av institutionsvård helt harkompenserats. Enligt regeringen finns det därför fortfarande stora behov avatt utveckla alternativ till institutionsvård genom förebyggande insatser ochöppenvård. Särskilda utvecklingsmedel skulle därför även fortsättningsvisavsättas för att stimulera kommunerna att utveckla den öppna missbrukarvårdensamt för olika alkohol- och drogförebyggande insatser. Medlen skall somtidigare fördelas av länsstyrelserna. Länsstyrelserna, som är regionaltillsynsmyndighet över kommunernas arbete inom och detalkoholpolitiska området, har god kännedom om de lokala förhållandena ikommunerna och vilka brister eller behov av särskilda utvecklingsinsatser somföreligger, anfördes det.Vidare anfördes (i budgetpropositionen) följande beträffande missbrukarvården.Socialstyrelsen har haft regeringens uppdrag att följa utvecklingen ochsambanden mellan tvångsvård, frivillig institutionsvård och öppna kommunalainsatser för missbrukare. Uppdraget har redovisats till regeringen irapporten i missbrukarvården, följer upp ochutvärderar 1996:3. Rapporten bygger på en bred kartläggning av hur kostnader,resurser och resursutnyttjande inom missbrukarvården utvecklats sedan slutetav 1980-talet.Sammanfattningsvis konstateras att missbrukarna får vård på behandlingshem ibetydligt mindre utsträckning än . Inom denfrivilliga institutionsvården minskade antalet inskrivningar med en tredjedel,från knappt 19 1989 till knappt 13 1994. Minskningarna ägdefrämst rum och har framför allt gälltalkoholmissbrukare och inskrivna vid hem som arbetar med utredning, motivationoch behandling. var ca 2 700 alkoholmissbrukarefrivilligt inskrivna på behandlingshem jämfört med ca 1 400 vid samma tidpunkt1994, dvs. nästan en halvering.Antalet ansökningar om vård enligt LVM har minskat markant ochframåt. Det gäller också länsrätternas beslut om vård som under samma tidhalverades från drygt 1 600 till ca 800. En allt större del av dem som fårtvångsvård blir först omhändertagna. Däremot har inte självaantalet omedelbara omhändertaganden ökat. gjordes ca 900 omedelbaraomhändertaganden jämfört med 850 under 1995.Minskningarna inom tvångsvården har främst skett ochsammanfaller i tiden med ovan nämnda huvudmannaskapsförändringar. Somförklaring anger bl.a. att kraftigt höjda vårddygnsavgifterför delar av vården i kombination med kommunernas ökade inflytande överutrednings- och beslutsprocessen har givit kommunerna starkare motiv och ökademöjligheter att söka alternativ till LVM-vård. Som en följd av vikandeefterfrågan har platsantalet vid LVM-hemmen nästan halverats åren 1989-1995.År 1989 fanns ca 1 200 platser, medan platsantalet var 625. Studienvisar dock att kommunernas totala resurser för missbrukarvård inte har minskatsedan år 1993. Både antalet missbrukare som fått vård och kostnaderna har istället ökat något. Det gäller både institutionsvård (inklusive familjevård)och öppenvård.Sammanlagt förbrukade kommunerna ca 2,3 miljarder 1993och ca 2,5 miljarder . Vård och behandling på institution svararfortfarande för mer än hälften av kostnaderna. Den andel av de totalakostnaderna som avser specialiserad öppenvård och skyddat boende har ökatnågot under perioden.Vilka konsekvenserna har blivit för de missbrukare som tidigare blev aktuellaför tvångsvård går inte med säkerhet att uttala sig om på grundval avSocialstyrelsens studier. Det är därför angeläget att fortsatt följa de mestutsatta missbrukarnas situation.Många kommuner har byggt upp specialiserade verksamheter påhemmaplan för missbrukare som upprepade gånger omhändertagits för LVM-vård.Det kan t.ex. handla om att erbjuda stödinsatser i boendet eller utvecklaolika former av strukturerad daglig sysselsättning. De utvecklingsmedel somfördelas av länsstyrelserna har haft betydelse för denna utveckling.Regeringen bedömer det som angeläget att även fortsättningsvis avsättasärskilda medel för att stimulera kommunerna att utveckla ett alkohol- ochdrogförebyggande arbete samt andra stöd- eller vårdinsatser.För att understödja ett mer långsiktigt alkohol- och drogförebyggande arbeteföreslår regeringen i tilläggsbudgeten till statsbudgeten för budgetåret 1997att anvisas till detta ändamål.I nu föreliggande proposition betonas att samarbetet mellan frivilligaorganisationer och samhället bör utvecklas ytterligare och börstödja frivilligt socialt arbete. Det finns en bred enighet om att frivilligaorganisationer inom det sociala området är ett viktigt komplement tillkommunernas socialtjänst och att organisationerna i allmänhet utför ettvärdefullt arbete. I propositionen betonas dock samhällets grundläggandeansvar för människors välfärd. Människor skall kunna lita till samhälleligainsatser när de behöver hjälp till ett värdigt liv. Vidare erinras om attkommunerna har det yttersta ansvaret för att den enskilde får den hjälp ochdet stöd han eller hon behöver. Kommunerna får inte stjälpa över ansvaret fört.ex. missbrukare på organisationerna, även om dessa utför ett bra arbete. Ivilka former stödet till frivilligt socialt arbete skall ges bör, enligtpropositionen, liksom anpassas efter lokala förutsättningar och behov.Staten ger ett visst grundstöd till nationella frivilligorganisationer ochfördelar också vissa projektmedel på nationell eller lokal nivå. På samma sättfördelar kommuner och landsting medel till frivilligorganisationer som verkarinom deras område. Enligt socialtjänstkommittén har också samarbetet ochdialogen mellan frivilligorganisationerna och kommunerna förbättrats, sägs deti propositionen.Av i missbrukarvården (Social-styrelsenföljer upp och utvärderar 1996:3) framgår bl.a. att antalet placeringar avmissbrukare i frivillig institutionsvård minskade med en tredjedel underbörjan av . Användningen av tvångsvård har halverats under desenaste åren och har öppenvården byggts ut. Vidare anges attkommunerna i stället satsar alltmer på stödboende, daglig omvårdnad ocharbetsträning. Enligt rapporten är ökande omsättning bland institutionerna enav de tydligaste effekterna av den minskade beläggningen. Den avgörandetrenden , är enligt rapporten, att den renodladeprivata ägandeformen stadigt har vuxit i omfattning, främst på bekostnad avvårdstiftelser och ideella organisationer som bedriver institutionsvård förmissbrukare. Det är också tydligt att såväl kommuner som stiftelser ochföreningar har avvecklat flera av sina stora institutioner och öppnat mindrehem, medan privata ägare har öppnat hem med större platsantal än de som lagtsned.MotionernaI motion So48 av m.fl. (fp) hemställs dels att hosregeringen begär en utredning av hur ett system för kvalitetskontroll avbehandlingshem utomlands kan utarbetas, dels ett tillkännagivande om vad imotionen anförts om missbrukare (yrkandena 13 och 14). Motionärerna anför atttrycket på behandlingshemmen för barn och ungdomar med missbruksproblem harökat. Kommunerna måste om de själva inte har egna platser köpa sådana på annathåll. Enligt motionärerna är det angeläget att påpeka risken med att okritisktköpa platser utomlands. har ansvaret för tillsynen avbehandlingshem belägna i , men inte för behandlingshem som liggerutomlands. Det finns därmed, menar motionärerna, risk för att missbrukareskickas till behandlingshem där kvaliteten på behandlingen är mindre effektiveller till och med skadlig. Motionärerna föreslår att regeringen ges i uppdragatt utreda hur man skall kunna skapa ett system för kvalitetskontroll ocksåför behandling utomlands. När det gäller missbrukarvården inom landet krävsdet ett kommunalt samarbete för att bättre utvärdera och mäta resultaten ivården. På så sätt kan kostnaderna kontrolleras bättre somvårdkvaliteten kan förbättras.I motion So230 av m.fl. (c) begärs ett tillkännagivande omintensifierade insatser mot narkotika och andra droger (yrkande 7).Motionärerna anser att insatser mot narkotika och andra droger som alkoholmåste intensifieras. Ett förstärkt samarbete med frivilligorganisationerna ärbetydelsefullt när det gäller att nå ungdomar i riskzonen för missbruk och föratt förebygga att fler hamnar i ett missbruk. Inte minst måsteuniversitetsstuderande kvinnor uppmärksammas. De utgör en riskgrupp med ökadalkoholkonsumtion och en tämligen liberal syn på t. ex.cannabis.I motion So603 av m.fl. (m) yrkas att beslutar ändralagen om vård av missbrukare (yrkande 6). Motionärerna anser att lagen om vårdav missbrukare (LVM) måste ändras så att det blir möjligt att ingripa i etttidigt skede för att hjälpa missbrukare. Det måste i den nya lagen finnasmöjligheter att kombinera frivilliga åtgärder och tvång. Motionärerna föreslåratt stöd och behandling sker på tre nivåer. Dessa är frivilliga åtgärder inomramen för bestämmelser, övervakning av missbrukaren, andraföreskrifter som socialnämnden ålägger missbrukaren att följa och i sista handfrihetsberövande. Den nya lagen bör också ge möjlighet till s.k. kontraktsvårdoch längre sammanhängande vårdperioder. Insatserna bör inriktas på missbrukaresom befinner sig i början av ett missbruk. Därutöver kräver motionärerna ökatsamarbete mellan polisen och de sociala myndigheterna.I samma motion begärs ett tillkännagivande om vad som anförts om anlitandeav ideella organisationer i vårdarbetet (yrkande 13). Motionärerna framhållerden stora betydelse som ideell verksamhet och enskilda vårdinitiativ har ikampen mot alla former av drogmissbruk. All erfarenhet visar enligtmotionärerna att alternativa behandlingsformer bör stimuleras och uppvärderas.Väntetiderna är alltför långa för de personer som behöver vård ochrehabilitering. Bristerna kan delvis åtgärdas genom att stat och kommunregelbundet och konsekvent använder sig av de enskilda organisationernasmöjligheter att erbjuda vård och behandlingsplatser. Dessa organisationer harockså uppvisat goda rehabiliteringsresultat.I motion So651 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande om enöversyn av vården och behandlingen av unga med missbruksproblem (yrkande 3).De humanitära och samhällsekonomiska kostnaderna för en nedrustad narkomanvårdär mycket stora, menar motionärerna. Utebliven rehabilitering av de svårastemissbrukarna innebär att den dyra och sannolikt ineffektiva tvångsvården ökar,och missbrukare som inte får plats på ett behandlingshem eller i ettmetadonprogram hamnar i stället ofta i fängelse. Motionärerna anser att dennautveckling är utomordentligt allvarlig ur ett samhällsekonomiskt perspektiv.Motionärerna föreslår att regeringen ges i uppdrag att utreda hur man medriktade insatser och förändrade statsbidrag kan öka och effektivisera dedrogförebyggande insatserna.I motion So656 av m.fl. (fp) begärs tillkännagivanden om vadsom anförts om behovet av utvärdering av behandlings- ochrehabiliteringsinsatser av missbrukare (yrkande 3), om rehabiliteringen avmissbrukare (yrkande 23), om samverkan mot ungas missbruk (yrkande 24), omvård av missbrukare (yrkande 25), och om en skyndsam utredning om villkorenför metadonbehandling (yrkande 27). Motionärerna vill understryka vikten avatt de metoder som används inom hälso- och sjukvården och närdet gäller behandling och rehabilitering av missbrukare utvärderas. Ensjälvklar utgångspunkt i rehabiliteringen av missbrukare måste vara attingripa i ett tidigt skede, menar motionärerna. Vårdkedjan måste fungerasmidigt och sekretessen får inte lägga onödiga hinder mellan olikasamhällsfunktioner som behöver samverka. En översyn av sekretessbestämmelsernabehövs för att utröna i vilken utsträckning sekretessen utgör ett hinder fören mer aktiv samverkan på lokal nivå. Vidare betonas vikten av samverkan föratt motverka missbruk bland ungdomar. Sekretessbestämmelserna får inte utgöraett hinder i kampen mot narkotikamissbruket bland ungdomar.När det gäller vården av unga missbrukare anser motionärerna att det krävskommunalt samarbete för att bättre utvärdera och mäta resultaten avungdomsvården. Ökad kunskap om vilka resultat som uppnås kan leda till attkommunerna blir mer villiga att satsa de resurser som krävs för att gemissbrukare erforderlig vård.Vidare pekar motionärerna på att antalet missbrukare som skulle vara hjälptaav metadonbehandling kraftigt har ökat. har landstingen, enligtmotionärerna, inte råd att skicka patienter till för behandling.Enligt motionärerna får detta allvarliga konsekvenser för fortsatt missbrukoch spridning av hiv. Motionärerna anser att regeringen bör utreda hurdessa patienter skall kunna få adekvat behandling.I motion So661 av och () begärstillkännagivanden om åtgärder för att missbrukare skall komma underprofessionell behandling och om ett åtgärdsprogram i syfte att säkerställadriften vid behandlingshem för missbrukare (yrkandena 1 och 2). Motionärernaär kritiska till de senaste årens nedskärningar inom missbrukarvården. Enligtmotionärerna får många anhöriga slåss för att deras barn eller andrafamiljemedlemmar skall få den vård de behöver. Läget är ytterst allvarligtutifrån såväl ekonomiska som humanistiska och etiska skäl. Motionärerna anseratt regeringen nu måste ingripa för att neddragningarna skall hejdas och påolika sätt se till att kommunerna tar ansvar för att missbrukare kommer underprofessionell behandling. Frågan om staten skall bidra till finansieringen viadirekta anslag till behandlingshem för missbrukare bör prövas.I följande motioner tas stödet till anhöriga till missbrukare upp.I motion So40 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande om att11 § SoL bör kompletteras med en bestämmelse om att socialnämnden aktivt skallstödja anhöriga till missbrukare (yrkande 9). Motionärerna föreslår att dennya utredning för översyn av socialtjänstlagen som regeringen avser atttillsätta skall undersöka möjligheten att ålägga socialnämnden att aktivtstödja den närmaste personkretsen kring en missbrukare.I motion So645 av m.fl. (m, s, c, fp, v, kd) begärs etttillkännagivande om vad som anförts om innehållet i en ny socialtjänstlag(yrkande delvis). Motionärerna anser att barn till missbrukare skall ha lagligrätt till stöd och hjälp. Såväl vuxna anhöriga som barn till missbrukare ärgrupper som har svårt att göra sig hörda. Förnekande och skuldkänslor kringfamiljens problem är ofta starka. Det krävs stöd, kunskap, samarbete ochmetodutveckling inom kommunerna för att man skall kunna nå ut och hjälpa barntill missbrukare och övriga anhöriga.I motion So655 av m.fl. (mp) begärs ett tillkännagivande ombehovet av resurser till anhöriga till missbrukare (yrkande 14). Motionärernaframhåller barnens utsatthet i missbrukarfamiljer.