bet · GK01KU14 · 1997-02-25 00:00:00 — Detär heller inte möjligt att tvångsvis upplösa sådana organisationer.I den svenska lagstiftningen mot rasism och annan diskriminering ärbestämmelsen om hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § BrB) av central betydelse. Denbrottsliga gärningen består i att någon, i ett uttalande eller annatmeddelande som sprids, hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp ellerannan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt elleretniskt ursprung eller trosbekännelse. Straffet är fängelse i högst två åreller, om brottet är ringa, böter. Det är enligt bestämmelsen straffbart såvälatt göra ett uttalande som att sprida vad man hört av någon annan.Bestämmelsen omfattar inte endast muntlig och skriftlig framställning utanäven t.ex. framställning i bild som inte kan anses som skrift samt åtbörder.En motsvarande bestämmelse om hets mot folkgrupp finns i 7 kap. 4 § 11tryckfrihetsförordningen (TF). Gärningen är således straffbelagd även när denbegås i tryckt skrift. Genom en hänvisning i 5 kap. 1 §yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) omfattas även andra massmedier.Den 1 januari 1989 trädde den senaste ändringen av bestämmelsen om hets motfolkgrupp i kraft (se prop. 1986/87:151, 1987/88:KU36, rskr. 290, SFS1988:835). Syftet med ändringen var att ytterligare försvåra eller förhindraverksamhet i rasistiska organisationer. Det är tillräckligt förstraffbarhet att ett hot eller ett uttalande av aktuellt slag över huvud tagetsprids. Det är således otillåtet att annat än inom den helt privata sfärensprida yttranden som uttrycker hot eller missaktning mot en folkgrupp. Ocksåspridning inom en förening eller annan avgränsad grupp av personer är efterändringen straffbelagd. Skärpningen var avsedd att försvåra för rasistiskaorganisationer att nå ut med sitt budskap.Tidigare riksdagsbehandlingRiksdagen behandlade utförligt frågor om rasistisk brottslighet under våren1994 med anledning av ett regeringsförslag om åtgärder mot rasistiskbrottslighet och etnisk diskriminering i arbetslivet (prop. 1993/94:101, bet.1993/94:JuU13, rskr. 1993/94:298). Förslaget grundades i denna del påUtredningens för åtgärder mot etnisk diskriminering (EDU) betänkandeOrganiserad rasism (SOU 1991:75). Bl.a. behandlades frågan om ett förbud motrasistiska organisationer.I propositionen anförde regeringen bl.a. att enskilda ledamöter i hade kritiserat och hävdat att vi, för attuppfylla konventionens krav, är skyldiga att införa ett uttryckligt förbud motrasistiska organisationer. Enligt regeringen hade dock , liksom fleraandra stater, ansett att konventionen inte innebär en absolut pliktatt lagstifta om ett sådant förbud, utan att varje stat har rätt att självbestämma vilka metoder som skall användas för att uppfylla konventionenssyfte. Trots att saknar ett uttryckligt organisationsförbud hadeenligt regeringen också vår inställning varit att vår lagstiftning uppfyllerkonventionens krav. Skälet till detta ställningstagande var, anförderegeringen, att vår lagstiftning medför att varje yttring av rasism ärförbjuden; lagstiftningen var därför tillräcklig för att i praktiken tvingaorganisationer som främjar rasdiskriminering till passivitet. Enligtregeringens mening hade det inte framkommit något som gav anledning att ändraden svenska inställningen att vi uppfyller konventionens krav.I propositionen påpekade regeringen särskilt att bestämmelsen om hets motfolkgrupp var tillämplig i fall då rasistiska ellerliknande uttalanden sprids inom en förening. Härigenom hade rasistiskaorganisationer i praktiken betagits möjligheten att verka utan att bryta motlagen. Regeringen anförde vidare att den föreslagna kriminaliseringen avsågett visst samröre med en organisation, i vilken medlemmarna förutsätts görasådant som redan är kriminaliserat. Man kunde alltså, anförde regeringen, pågoda grunder anta att de föreslagna straffbestämmelserna skulle träffapersoner som redan i de allra flesta fall kunde straffas.Vidare anförde regeringen i propositionen att de sammanslutningar som denifrågavarande straffbestämmelsen tog sikte på inte torde vara registrerade ochlätt kunde ombildas. De behövde inte ha någon styrelse eller några stadgar. Ipraktiken torde det vara fråga om löst sammansatta grupperingar utan någonegentlig organisationsstruktur. Svårigheten att tillämpa straffbestämmelser avdetta slag kunde enligt propositionen leda till att bestämmelserna blevineffektiva och därigenom utgjorde ett dåligt hjälpmedel i kampen motrasismen. En rasistisk organisation kunde nämligen oförtjänt komma attuppfattas som godkänd av samhället i fall då inget rättsligt förfarandeinleddes eller, om så skedde, detta inte ledde till fällande dom. Detframhölls också att det inte är önskvärt att ge de aktuella organisationernaökad uppmärksamhet, bl.a. därför att allmänheten kan få en överdrivenföreställning om deras betydelse. Regeringen ansåg mot denna bakgrund att detfanns en påtaglig risk för att ett genomförande av förslaget tillkriminalisering inte skulle få den avsedda effekten.En ytterligare aspekt som togs upp i propositionen var att det är svårt attutforma straffbestämmelser av denna typ utan att eftersätta grundlägganderättssäkerhetskrav vad gäller förutsebarhet och avgränsning av det straffbaraområdet. Osäkerheten gällde enligt regeringen både vilka sammanslutningar sombestämmelsen är tillämplig på och vilken befattning med sammanslutningen somär avsedd att medföra ansvar. Eftersom de i propositionen med anledning avutredningsförslaget diskuterade straffbestämmelserna skulle föra med sig eninskränkning av den grundlagsfästa föreningsfriheten talade enligt regeringendet anförda med särskild styrka mot att genomföra förslaget om kriminaliseringav organiserad rasism m.m.Sammanfattningsvis ansåg regeringen att utredningsförslaget om förbud motrasistiska organisationer och stöd till sådana organisationer inte bordegenomföras.Justitieutskottet instämde i regeringens bedömning och avstyrkte bifall tillde då aktuella motionerna om förbud mot rasistiska organisationer.Motioner om förbud mot rasistiska organisationer m.m. behandlades av riksdagensenast /. I justitieutskottets av godkändabetänkande /96:JuU14 vidhöll utskottet sin inställning ochavstyrkte en motion om sådant förbud. noterade attriksdagen, i ärendet beslutade om införande av ensärskild straffskärpningsgrund i BrB med innebörd att det vid bedömningen avett brotts straffvärde särskilt skall beaktas om ett motiv för brottet varitatt kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer pågrund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse ellerannan liknande omständighet.EUNederländerna har i sitt program för ordförandeskapet inom EU aviserat att frågan om inrättandet av ett observatorium() mot rasism och främlingsfientlighet är prioriterad. Ettnära samarbete med planeras på området. EU har också proklamerat1997 som Europaåret mot rasism.Utskottets bedömningUtskottet anser att bör vidhålla sin tidigare bedömning i frågan omförbud mot rasistiska organisationer m.m.. Motionerna 1996/97:K414 yrkandena 1och 2, 1996/97:K421 och 1996/97:K425 avstyrks.Fackliga rättigheterMotionEn annan fråga som rör föreningsfriheten tas upp i motion 1996/97:K431 avKenneth m.fl. (v). Motionärerna anser att hos regeringen börbegära förslag dels till skydd i regeringsformen för fackliga och demokratiskarättigheter för de anställda i arbetslivet (yrkande 1), dels till slopande avskyddet för lockouträtten i 2 kap. 17 § regeringsformen (yrkande 2).Motionärerna anser att regeringsformen i sin rättighetskatalog specifiktborde ange att anställda har bestämda demokratiska fri- och rättigheter ocksåpå sina arbetsplatser och gentemot sina arbetsgivare. Sådana rättigheter ärrätt till facklig organisering, rätt till yttrande- och åsiktsfrihet också påarbetsplatsen, rätt att i anslutning till arbetet anordna möten för anställda,rätt till fackliga stridsåtgärder.Motionärerna kritiserar vidare att arbetsgivaren ges visst försteg genom attarbetstagaren kan vidta stridsåtgärd endast i formen "förening avarbetstagare", medan arbetsgivarna tilldelas denna rätt både i förening ochenskilt. Att arbetsgivarnas rätt till facklig stridsåtgärd underlättas iförhållande till de anställdas rätt till stridsåtgärder innebär ett tveksamtlikställande i grundlag av två maktmässigt mycket olika parter och konserverardärmed den starka partens rätt. Denna hållning torde enligt motionärernainternationellt tillhöra de mest arbetsgivarvänliga. Bestämmelsen i 2 kap. 17§ RF bör därför revideras så att grundlagsskyddet för lockout tas bort.BakgrundFöreningsfriheten hör, som nämnts, till de fri- och rättigheter somtillförsäkras medborgaren i 2 kap. 1 § regeringsformen.En förening av arbetstagare samt arbetsgivare och förening av arbetsgivarehar enligt 2 kap. 17 § regeringsformen rätt att vidta fackliga stridsåtgärder,om inte annat följer av lag eller avtal. Bestämmelsen gäller mot enskilda ochär därför ett undantag från regeln att regeringsformens fri- och rättigheterendast gäller mot det allmänna. Regeln infördes på konstitutionsutskottetsenhälliga förslag (bet. KU 1973:26 s. 51-52).Frågan om att bygga ut skyddet för fackliga friheter diskuterades härefterav fri- och rättighetsutredning. Tanken på en sådan utbyggnadavvisades av utredningen i betänkandet Medborgerliga fri- och rättigheter (SOU1975:75). Vid behandlingen av utredningens betänkande anslöt sig föredragandestatsrådet till utredningens ståndpunkt. Han anförde att enligt en i Sverigefast etablerad tradition bör det i största möjliga utsträckning överlämnas åtarbetsmarknadens parter att själva lösa uppkommande frågor på det fackligaområdet utan inblandning från statens sida. Denna grundinställning hindrarvisserligen inte att lagstiftning tillgrips på ett visst område, om det visarsig omöjligt att avtalsvägen nå en tillfredsställande reglering eller om andrasärskilda skäl talar härför. Några sådana skäl för en utförligaregrundlagsreglering till skydd för den fackliga verksamheten ansåg hanemellertid inte finnas. Tvärtom skulle man kunna riskera att engrundlagsreglering av t.ex. förhandlingsrätten snabbt blir föråldrad. Istället för att verka som ett skydd skulle grundlagsregler om de fackligafriheterna enligt föredragande statsrådet kunna bli en broms för en önskadutveckling (prop. 1975/76:209 s. 123). Även ansåg avsamma skäl att bestämmelsen om fackliga stridsåtgärder skulle kvarståoförändrad (bet. KU 1975/76:56).Rättighetsskyddsutredningen övervägde i sitt betänkande Förstärkt skydd förfri- och rättigheter (SOU 1978:34) frågan om huruvida den fackligakonflikträtten i 2 kap. 17 § regeringsformen skulle tillhöra de rättighetersom föreslogs bli omfattade av ett särskilt beslutsförfarande vidrättighetsbegränsande lagstiftning. Utredningen stannade för att inte läggafram något förslag i den delen. - Inom utredningen hade vidare ifrågasattshuruvida det rättighetsskydd, som genom regeringsformen tillförsäkrasmedborgarna gentemot det allmänna, borde utsträckas till att gälla detsamhälleliga livet som helhet och således även i förhållandet mellan enskilda.Särskilt nämndes förhållanden på arbetsplatsen och vissa andra arbetsrättsligaregler. Utredningen (majoriteten bestående av s-, m-, fp- och c-ledamöter)ansåg emellertid att det inte var möjligt att gå in på dessa vittomfattandeproblem och att det ej heller fanns skäl att föreslå någon grundlagsändringsom skulle medföra att helt nya principer måste komma till uttryck på detarbetsrättsliga området.I sin proposition anslöt sig regeringen till vad utredningen hade anfört,och följde propositionen (prop. 1978/79:195, bet. KU 1978/79:39 ochKU 1979/80:1, rskr. 1979/80:2).Fri- och rättighetskommittén diskuterade i sitt utredningsbetänkande Fri- ochrättighetsfrågor (SOU 1993:40) om det i grundlagen borde införas ett skydd förde fackliga fri- och rättigheterna, utöver det som redan finns förstrejkrätten. Kommittén hänvisade till den översyn av arbetsrätten som 1992års arbetsrättskommitté fått i uppdrag att utföra och konstaterade att inomdenna översyn låg flera frågor som berörde omfattningen av de fackliga fri-och rättigheterna och att detta talade för att man borde avvakta med attgrundlagsreglera området.I samband med ärendet om inkorporering av och andra fri-och rättighetsfrågor behandlade utskottet /motionerom stärkt grundlagsskydd för strejkrätten och om vidare grundlagsskydd för dedemokratiska fri- och rättigheterna på arbetsplatsen (prop. 1993/94:117, bet.1993/94:KU24). Utskottet hänvisade till att arbetsrättskommitté ibörjan av lämnat ett delbetänkande om nyanställningsskyddslagstiftning och att kommittén skulle fortsätta sitt arbetemed en översyn av återstående delar av medbestämmandelagen och viss annanarbetsrättslig lagstiftning. Utskottet konstaterade att, som uttalat, flera frågor som berör omfattningen av defackliga fri- och rättigheterna låg inom översyn. Ilikhet med Fri- och rättighetskommittén ansåg utskottet att man därför bordeavvakta med att ta ställning till frågan om grundlagsreglering på området, ochutskottet avstyrkte föreliggande motioner. - arbetsrättskommitté harnumera upphört, och beslutade om vissa ändringar ibl.a. lagen om anställningsskydd (prop. 1996/97:16, bet. 1996/97:AU4, rskr.1996/97:107).Som nämnts ovan är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkradyttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller påannat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Denenskilde tillförsäkras även bl.a. mötesfrihet och demonstrationsfrihet.Begränsning av dessa rättigheter få ske genom lag.Kommunala förnyelsekommittén redovisade i sitt betänkande Förnyelse avkommuner och landsting (SOU 1996:169), bilaga 3, en studie av vissa aspekterpå hur förnyelsearbetet kommit att påverka offentlighetsprincipen i kommuneroch landsting samt i kommunala företag.Kommittén ansåg att yttrande- och meddelarfriheten för kommunalt anställdahar påverkats negativt förnyelsearbete och neddragningarsamt att det krävs insatser i form av utbildning och uppföljning för att kommatill rätta med de problem som visat sig. Reglerna om handlingsoffentlighethade, enligt vad kommittén funnit, inte alltid tillämpats tillfredsställande,och även på detta område behövde insatser göras för att åstadkomma en varaktigförbättring.Kommittén fann i detta betänkande inte anledning att föreslå någon lag-ändring rörande offentlighetsprincipen utan ansåg att de problem som fanns kanåtgärdas genom utbildnings- och informationsinsatser. som borde känna ett ansvar förutvecklingen, och regeringen borde för statens del följa utvecklingen påområdet.I ett tidigare betänkande, Medborgerlig insyn i kommunala entreprenader (SOU1996:67), hade kommittén föreslagit att kommuner och landsting skulle åläggasatt i avtal med privata och delägda kommunala företag m.fl. juridiska personertillförsäkra allmänheten rätt till insyn i verksamheten. - Betänkandet harremissbehandlats.Båda de nämnda betänkandena övervägs inom Regeringskansliet.Utskottets bedömningUtskottet avstyrkte en motion om att slopa grundlagsskyddet för lockouträttenunder /. Utskottet finner inte skäl föreligga för en sådanändring av bestämmelsen om fackliga stridsåtgärder.Som framgår ovan ansågs det vid behandlingen av ändringar iregeringsformen inte finnas skäl till någon grundlagsändring som skullemedföra att helt nya principer måste komma till uttryck på det arbetsrättsligaområdet. Det rättighetsskydd som genom regeringsformen tillförsäkrasmedborgarna gentemot det allmänna ansågs inte böra utsträckas till att gälladet samhälleliga livet som helhet och således även i förhållandet mellanenskilda, såsom förhållanden på arbetsplatser och vissa andra arbetsrättsligaregler.Utskottet anser att dessa uttalanden alltjämt äger giltighet och avstyrkermed det anförda motion 1996/97:K431 yrkandena 1 och 2.Vissa integritetsfrågorGenerell integritetslagstiftningMotionI motion 1996/97:K430 av () yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om generellintegritetslagstiftning. Motionären anför att ett starkt skydd för denpersonliga integriteten borde vara en självklarhet i ett rättssamhälle och attordningen måste bygga på en huvudregel som ger skydd för den personligaintegriteten inom den privata sfären och att undantag sedan får göras vidbefogat samhällsintresse, då den personliga integriteten får brytas igenom. Enöversyn bör göras av skyddet för enskilda personers privatliv med inriktningpå att förstärka detta skydd, även på mediaområdet. Behovet har ocksåuppmärksammats inom . I en studie har kartlagts rättsläget iSverige och ett antal europeiska länder. Därefter har i en särskild rapporttill rekommenderats en generell integritetslagstiftning.Trots detta fick den parlamentariska kommitté som tillsattesotillfredsställande direktiv med huvudriktningen att skapa en ny datalag ochinte - som i flera andra länder - en generell integritetslagstiftning.BakgrundBestämmelse i regeringsformenTill skydd mot kränkning av den personliga integriteten föreskrivs iregeringsformen (2 kap. 3 § andra stycket) att registrering av personuppgiftergenom ADB endast får ske i den utsträckning som anges i lag.Pågående utredningRegeringen beslöt att låta tillsätta en kommitté med uppgift attlägga fram förslag om en ny datalag. Kommittén (Ju 1995:08) är parlamentarisktsammansatt och skall enligt sina direktiv (dir. 1995:91) analysera på vilketsätt ett kommande EG-direktiv om skydd för personuppgifter skall införlivas isvensk lagstiftning samt lägga fram förslag till en ny lag på området.Kommittén skall också föreslå de ändringar i tryckfrihetsförordningensbestämmelser om allmänna handlingars offentlighet som är motiverade för attgrundlagsregleringen skall vara anpassad till den nya tekniken ochterminologin på området.Bakgrunden till att den nya datalagskommittén tillsattes var bl.a. att EU:sministerråd kommit fram till en gemensam ståndpunkt i fråga omett förslag till ett direktiv om skyddet för enskilda personer med avseende påbehandlingen av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter,det s.k. dataskyddsdirektivet, och att ett slutligt ställningstagande tilldirektivet förväntades. Syftet med direktivförslaget är att skapa en gemensam,hög nivå på integritetsskyddet för att därigenom möjliggöra ett fritt flöde avpersonuppgifter medlemsländerna emellan. Medlemsstaterna får inom den ram somges i direktivet närmare precisera villkoren för när behandling avpersonuppgifter får förekomma. Dessa preciseringar får dock inte hindra detfria flödet av personuppgifter inom unionen. Direktivet är tillämpligt på allbehandling av personuppgifter och således också på register, dockendast på sådana register som är sökbara utifrån särskilda kriterier.Direktivet är inte tillämpligt på sådan behandling av personuppgifter somfaller utanför gemenskapsrätten (t.ex. den som gäller allmän säkerhet, statenssäkerhet eller statens verksamhet på straffrättens område) och inte heller påregister för personligt bruk. Behandling av personuppgifter förjournalistiska, konstnärliga och litterära ändamål undantas från direktivetsmateriella bestämmelser.Utgångspunkten för kommitténs arbete skall vara att tillförsäkra denenskilde ett fullgott integritetsskydd i IT-samhället. Intresset av ett starktintegritetsskydd får dock enligt direktiven inte hämma användningen av nyteknik i samhällsutvecklingen och får inte heller försvåra behandling avpersonuppgifter för forsknings- eller statistikändamål. Kommittén skall i sittarbete bl.a. beakta utvecklingen på IT-området. Den skall utgå från att enkommande lag skall vara teknikoberoende.Kommittén beräknas enligt direktiven avsluta sitt arbete senast den 31 mars1997.Utskottets tidigare bedömningUtskottet behandlade i sitt av godkända betänkande 1995/96:KU4Datalagsfrågor bl.a. en motion om en allmängiltig integritetslagstiftning.Utskottet redogjorde för kommittédirektiven om en ny datalag m.m. ochhänvisade till att den fråga som togs upp bl.a. i den aktuella motionen skullekomma att behandlas av kommittén. Utskottet avstyrkte följaktligen motionen.Utskottets bedömningFrågor som är betydelsefulla för den personliga integriteten regleras i mångalagar. Grundläggande är bestämmelserna om fri- och rättigheter iregeringsformens andra kapitel.Det för den personliga integriteten viktiga skyddet för personuppgifterbehandlas av den ovan nämnda kommittén. Någon utredning därutöver av det slagsom begärs i motion 1996/97:K430 är enligt utskottets mening inte påkallad.Utskottet utgår dock från att vissa ytterligare frågor som tas upp i motionenändå kan antas bli belysta inom utredningen och vid beredningen av kommitténsförslag. Utskottet avstyrker motionen.Förbud att bära mask vid demonstrationMotionI motion 1996/97:K423 av och () yrkas etttillkännagivande om förbud mot mask vid demonstration. Motionärerna föreslåratt polisen skall kunna meddela ett sådant förbud vid tillståndsgivningen omden så finner lämpligt. De anför att regeringsformen sagts lägga hinder ivägen för en sådan åtgärd, som ansetts utgöra en begränsning avdemonstrationsfriheten. Motionärerna anser dock att ett förbud mot mask vid endemonstration inte skiljer sig så grundläggande från sådana villkor sompolisen får ställa upp vid sin tillståndsprövning och som kan gälla tid, platsoch marschvägar m.m.BakgrundMötes- och demonstrationsfrihetVarje medborgare är enligt 2 kap. 1 § regeringsformen gentemot det allmännatillförsäkrad bl.a. mötesfrihet och demonstrationsfrihet. Mötesfrihetdefinieras som frihet att anordna och bevista sammankomst för upplysning,meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framförande avkonstnärligt verk. Demonstrationsfrihet definieras som frihet att anordna ochdelta i demonstration på allmän plats.Mötes- och demonstrationsfriheterna behandlas ibland som en och sammarättighet, församlingsfrihet. En skillnad är att en demonstration kangenomföras av en enda person eller ett mycket litet antal, ett möte däremotkräver rimligen åtminstone tre deltagare. Mötesfriheten ochdemonstrationsfriheten får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vidsammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessafriheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för attmotverka farsot.Tidigare riksdagsbehandlingDen fråga som tas upp i motionen har tidigare behandlats av riksdagen.Justitieutskottet beredde den senast i sitt av godkända betänkande1995/96:JuU14. hänvisade därvid till sin behandling avfrågan (bet. 1993/94:JuU1). hade då uttalat attvarje medborgare enligt 2 kap. 1 § regeringsformen gentemot det allmänna ärtillförsäkrad bl.a. yttrandefrihet, mötesfrihet och demonstrationsfrihet ochatt demonstrationsfriheten innebär frihet att anordna och delta i endemonstration på allmän plats. hade vidare framhållit attbegränsningar av de olika opinionsfriheterna endast får ske för att tillgodoseför varje frihet särskilt angivna syften. hade konstateratatt mötes- och demonstrationsfriheterna enligt 2 kap. 14 § första stycketregeringsformen får begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vidsammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessafriheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för attmotverka farsot. hade avstyrkt den då aktuella motionen medhänvisning till denna reglering, och utskottet vidhöll den ståndpunkten vidsin behandling av frågan /riksmöte.Utskottets bedömningUtskottet anser inte att det finns anledning för att frångå sintidigare bedömning i frågan. Utskottet avstyrker motion 1996/97:K423.Skyddet för äganderätten m.m.ÄganderättsskyddetMotionerI två motioner begärs att grundlagsskyddet för äganderätten skall förstärkas.I motion 1996/97:K202 av m.fl. (m) yrkas tillkännagivanden omgrundlagsskyddet för äganderätten (yrkande 4) och om behovet av att klargörabeskattningsmaktens gränser (yrkande 5).Motionärerna anser att den enskildes äganderätt i saknar fullgottgrundlagsskydd. Äganderätten utgör, framhålls i motionen, en av grundstenarnaför vår rättsordning.