bet · GK01LU6 · 1997-02-25 00:00:00 — Resultatet av dennagranskning liksom eventuella åtgärder som regeringen bedömer lämpliga börredovisas för riksdagen.Vidare anser revisorerna att bör ha en mer central roll närdet gäller att samordna arbetsmetoder och lagtolkning vid tillämpningen avskuldsaneringslagen hos kronofogdemyndigheterna och skattemyndigheterna.Enligt revisorerna bör regeringen granska hur fullgör dessauppgifter och i samband därmed utvärdera om verket har de formellabefogenheter som erfordras.Vad först gäller resursfrågan måste beaktas att resursfördelningen vid tidenför revisorernas granskning torde ha skett på grundval av de antaganden omärendeutveckling som gjordes i samband med skuldsaneringslagens tillkomst.Resursfördelningen kan numera göras på grundval av antalet faktiskt inkomnaärenden hos de olika kronofogdemyndigheterna och baserasdärmed på faktiska behov. Utskottet utgår från att regeringen ochRiksskatteverket noga följer ärendeutveckling och arbetsbelastning hoskronofogdemyndigheterna och vidtar lämpliga åtgärder i fråga omresursfördelningen om förhållandena skulle påkalla det.När det sedan gäller samordningsmöjligheter m.m. villutskottet understryka att verket har en väsentlig uppgift att genom sinaallmänna råd och uttalanden samt genom utbildning och information spridakunskap om lagens innebörd och domstolspraxis. Utskottet utgår också från attRikskatteverket på ett tillfredsställande sätt fullgör denna uppgift. Någotformellt tillkännagivande från sida om en granskning ochutvärdering av roll i detta sammanhang anser utskottet inteerforderligt.Med anledning av vad revisorerna anfört beträffande frågan omRiksskatteverket har de formella befogenheter som erfordras bör klargöras attdet inte föreligger någon möjlighet för verket att meddela föreskrifter om hurskuldsaneringslagen skall tillämpas i olika hänseenden. Sådana civilrättsligaföreskrifter måste ha lagform och behörigheten att meddela dessa kan intedelegeras till regeringen eller en myndighet. Vägledande avgöranden frånöverrätterna föreligger nu i allt större utsträckning, och enligt uppgiftanses från många håll att rättsläget klarnat i åtskilliga frågor. Vartefterytterligare praxisbildning kommer till stånd finns anledning till antagandeatt den osäkerhet som i en del fall förelegat i rättstillämpningen kommer attundanröjas.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till revisorernas förslag i dennadel.Konsumentverket är central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor. Blandde övergripande målen ingår att ge hushållen möjligheter att utnyttja sinaekonomiska resurser effektivt. roll i skuldsaneringen tas uppi motion L710 av m.fl. (v). I motionen anförs att ökaderesurser till skulle möjliggöra för kommunerna att kunna fåbidrag via verket för att förstärka den ekonomiska rådgivningen. Vidareerinras om att motionsförslag tidigare framlagts om anslagshöjningar tillKonsumentverket som skulle möjliggöra en sådan ordning. I motionen yrkastillkännagivande om vad som sålunda anförts (yrkandena 1 och 2).Utskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna när det gällerKonsumentverkets betydelsefulla roll i hushållsekonomiska frågor. Verket haravgörande uppgifter i fråga om bl.a. information, stöd och utbildningbeträffande den personal som sysslar med budgetrådgivning och skuldsanering.Vidare har utarbetat hjälpmedel och gjort uppföljningar.Verkets arbete har främst varit inriktat på rådgivningsverksamhetinom socialtjänst och konsumentverksamhet i kommunerna. 1997 (prop. 1996/97:1, utg. omr. 24) har regeringen pekat på att enbetydande del av resurser används för hushållsekonomiskafrågor och att den ökade inriktningen på budgetrådgivning och skuldsanering ären naturlig utveckling av verkets verksamhet. Anslaget för innevarandebudgetår har fastställts till , varvid riksdagenavslagit motionsönskemål om anslagsförstärkningar som skulle finansiera ensådan verksamhet som beskrivs i den nu aktuella motionen (bet. 1996/97:NU1).Några ekonomiska förutsättningar för en sådan ordning som förespråkas i motionL710 finns således inte, och utskottet avstyrker bifall till yrkandena 1 och2.HandläggningstidernaFrågor som gäller handläggningstiderna i skuldsaneringsärenden tas upp i tremotioner. I motion L29 av Per Rosengen m.fl. (v) efterlyses ett klarläggandeom att utredningen i steg 1 inte behöver vara fullständig innan en ansökan omskuldsanering kan göras hos kronofogdemyndigheten. I vissa fall borde, enligtmotionärernas mening, själva handläggningen kunna börja direkt i steg 2 hoskronofogdemyndigheterna. Yrkande 4 i motionen innefattar ett tillkännagivandedärom.Yvonne Ruwaida (mp) anför i motion L312 att rollfördelningen mellan de olikastegen i skuldsaneringsförfarandet bör klarläggas. Enligt motionärens meningtar handläggningen av skuldsaneringsärenden hos kommunerna i allmänhet alltförlång tid. Regeringen måste därför se över skuldsaneringslagen och desstillämpning. I motionen yrkas tillkännagivanden i enlighet med det anförda.I motion L302 av m.fl. (s) anförs att handläggningstidernabl.a. i steg 2 hos kronofogdemyndigheterna är längre än vad som beräknades vidtillkomsten av skuldsaneringslagen. Ärendena har också enligt motionärernavisat sig mer komplicerade än vad som förutsågs. Erfarenheterna avlagens tillämpning är att den inte fungerar bra. En översyn av lagstiftningeni syfte att göra ärendehandläggningen enklare och effektivare är enligtmotionärernas mening väl motiverad. I motionen yrkas att bör geregeringen till känna att det finns ett behov av översyn avskuldsaneringslagen.Som motionärerna framhåller är det helt klart att handläggningen avskuldsaneringsärendena tar än vad som beräknades i samband medskuldsaneringslagens tillkomst. I konstateras att detför närvarande i många fall görs ett alltför omfattande utredningsarbete isteg 1 med bistånd av de kommunala myndigheterna, ett arbete som i huvudsakbör ankomma på kronofogdemyndigheterna. Förhållandet medför att helaskuldsaneringsförfarandet försenas. Även från kommunalt håll har, enligt vadsom anförs i rapporten, denna uppfattning kommit till uttryck.Vad beträffar kronofogdemyndigheterna synes de långa handläggningstidernatill stor del bero på att ärendena allmänt sett är mer komplicerade än vad somantogs vid skuldsaneringslagens tillkomst. Såvitt framkommit är dockkvaliteten i kronofogdemyndigheternas verksamhet med skuldsanering av allt attdöma god. Ett stöd för denna uppfattning är att kronofogdemyndigheternasbedömningar i mycket stor utsträckning ligger fast i de ärenden som senarehandläggs av tingsrätt.Utskottet delar motionärernas uppfattning att de långa handläggningstidernaför närvarande utgör ett problem. Det finns emellertid anledning att anta atthandläggningstiderna hos kronofogdemyndigheterna liksom i de övriga stegen avförfarandet kommer att minska i takt med att personalens erfarenhet avskuldsanering ökar och att rättsläget klarnar i frågor som varit föremål fördelade meningar. I sammanhanget måste också påpekas att det nu föreligger ettantal förslag som syftar till att påskynda förfarandet.I framhålls att en renodling av arbetsuppgifternaför rådgivare och handläggare utifrån varje yrkeskategoris kompetens skulleeffektivisera arbetet. Budgetrådgivningen bör, enligt vad som anförs, skötadet förebyggande, det rådgivande och det stödjande arbetet med tyngdpunkt påbudget- och skuldrådgivning. I de fall där rådgivaren, vid förhandlingsviljafrån borgenärerna, åtar sig ett skuldsaneringsärende bör rådgivaren inte prövaärendet utifrån skälighetsaspekten utan bara utifrån gäldenärens ekonomiskasituation.Vidare kommer , enligt vad utskottet erfarit, i enskrivelse till regeringen att lägga fram förslag till lagändringarsom syftar till att förenkla och påskynda handläggningen avskuldsaneringsärenden. Sålunda ämnar verket föreslå bl.a. att ett beslut avkronofogdemyndigheten att inleda en skuldsanering liksom ett beslut avtingsrätt att återförvisa ett ärende till kronofogdemyndigheten inte skall fåöverklagas. Vidare kommer att föreslås införande av en fristdag förfordringsanspråken så att fordringarna i förslaget till skuldsanering skallkunna tas upp till de belopp som gällde för beslutet att inledaskuldsanering. Det skall sedan åligga gäldenären att underskuldsaneringsperioden anmäla förändringar i skuldförhållandena. Härigenomskulle kronofogdemyndigheterna besparas en hel del administrativt rutinarbete.I sammanhanget finns vidare anledning att erinra om en del andra lagförslagsom aktualiserats vid de granskningar och utvärderingar av tillämpningen avskuldsaneringslagen som skett. Sålunda har det ifrågasatts om inteförfarandet skulle kunna förenklas och påskyndas genom vissa processrättsligaförändringar.Dessa förslag avser bl.a. reglerna om delgivning. Nuvarande regler innebäratt ett förslag till skuldsanering som upprättas hos kronofogdemyndighetenskall sändas till samtliga kända borgenärer vilkas fordringar omfattas avskuldsaneringen med föreläggande för dem att yttra sig över förslaget inomviss tid. I föreläggandet skall anges att uteblivet yttrande inte hindrar ettbeslut om frivillig skuldsanering enligt förslaget. Föreläggandet skall delgesborgenärerna. En borgenär som inte yttrar sig inom den förelagda tiden skallanses ha godtagit förslaget. Om ärendet överlämnas till tingsrätt därför attnågon borgenär motsatt sig förslaget till skuldsanering skall sammanträdealltid hållas hos rätten. Till sammanträdet, vid vilken frågan om tvingandeskuldsanering prövas, skall gäldenären och samtliga borgenärer kallas.Kallelsen skall delges de kända borgenärerna.Från kronofogdemyndighetshåll har förordats en möjlighet att kunna överlämnaett ärende till tingsrätten utan att behöva avvakta delgivning av allaborgenärer, när en av dem redan har motsatt sig förslaget till skuldsanering.Såvitt avser handläggningen vid tingsrätt har det framkommit atttingsrätterna kan ha svårigheter att delge vissa borgenärer kallelsen tillsammanträdet, särskilt privatpersoner. Från domstolshåll har därföraktualiserats om inte delgivningen vid förfarandet i tingsrätt skulle kunnaförenklas. Vidare har ifrågasatts kravet på ett obligatoriskt sammanträde ochom inte i större utsträckning ärenden skulle kunna avgöras trots att enborgenär som motsatt sig skuldsanering uteblir från sammanträdet.Utskottet utgår från att regeringen noga följer den fortsatta utvecklingenoch, om så skulle visa sig erforderligt, återkommer till mederforderliga förslag som syftar till att förkorta handläggningstiderna. mening torde det finnas anledning att i lämpligt sammanhangöverväga ett förenklat delgivningsförfarande såväl hos kronofogdemyndigheternasom hos tingsrätterna. Ett sätt att underlätta delgivningsförfarandet vidtingsrätt skulle kunna vara att möjliggöra sådan förenklad delgivning som kan ske beträffande delgivning i mål om betalningsföreläggande ochhandräckning som överlämnats till tingsrätt enligt 3 a § delgivningslagen(1970:428).Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna L29 yrkande 4,L302 och L312.Omprövning av ett beslut om skuldsanering m.m.Ett beslut om skuldsanering reglerar i princip slutgiltigt en gäldenärs totalaskuldsituation. Beslutet skall ange de fordringar som skall omfattas avskuldsaneringen, vilket belopp som skall fördelas mellan borgenärerna och enbetalningsplan som visar när och hur betalningarna skall fullgöras.Beloppet som skall fördelas mellan borgenärerna skall enligt 8 § bestämmasså att skuldsaneringen tar i anspråk gäldenärens samtliga tillgångar ochinkomster, efter avdrag för vad som skall förbehållas gäldenären för hans ochhans familjs försörjning. Härvid skall utsökningsbalkens bestämmelser omförbehållsbelopp vid utmätning i lön vara vägledande. Enligt dessabestämmelser skall förbehållsbeloppet bestämmas med ledning av ettnormalbelopp som innefattar alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnad,vilken beräknas särskilt och läggs till normalbeloppet. harmeddelat närmare föreskrifter för bestämmande av förbehållsbeloppet enligtutsökningsbalken.Bestämmelserna om förbehållsbeloppet vid utmätning i lön är inte bindandeför vad gäldenären får förbehålla sig vid skuldsanering. Innebörden härav äratt ifrågavarande bestämmelser i utsökningsbalken normalt skall tillämpas vidberäkning av förbehållsbeloppet enligt skuldsaneringslagen, såvida det inte idet enskilda fallet finns särskild anledning att frångå dem. Ett visst utrymmeför flexibilitet i systemet har härigenom tillskapats. Enligt uppgiftförekommer det också i viss utsträckning i praxis att gäldenärentillgodoräknas ett något högre belopp än angående förbehållsbeloppetvid utmätning i lön. Orsaken härtill synes vara att åstadkomma en marginalinför oförutsedda händelser under skuldsaneringsperioden.Trots skuldsaneringsbeslutets definitiva karaktär har det ansetts nödvändigtatt möjliggöra en omprövning av beslutet under vissa i skuldsaneringslagennärmare angivna förutsättningar. Det gäller såväl en frivillig skuldsaneringsom fastställts av kronofogdemyndigheten som en av rätten beslutad tvingandeskuldsanering. Omprövning handläggs alltid av domstol.Reglerna om omprövning av ett beslut om skuldsanering innebär följande. Påansökan av en borgenär kan ett beslut omprövas om gäldenären har gjort sigskyldig till oredlighet mot en borgenär, om han i sin ansökan medvetet harlämnat oriktiga uppgifter eller undanhållit uppgifter eller om han i hemlighethar gynnat någon borgenär framför andra eller om gäldenären inte följerbetalningsplanen, såvida avvikelsen inte är ringa. Omprövning kan också ske omgäldenären har lämnat oriktiga uppgifter till ledning för myndighets beslut omskatt eller avgift, trots att han är uppgiftsskyldig och detta medfört att ettbeslut blivit felaktigt eller inte fattats. Dessutom kan omprövning ske omgäldenärens ekonomiska förhållanden förbättrats väsentligt (7 §).På ansökan av en gäldenär kan en tingsrätt ändra vad kronofogdemyndigheteneller rätten bestämt i fråga om en betalningsplan, som visar när och hurkvarstående belopp av varje borgenärs fordran skall betalas, om det efterbeslutet om skuldsanering har inträffat omständigheter som då inte kunnatförutses eller om det finns synnerliga skäl (8 §). Bestämmelsen har motiveratsav att det efter att beslutet fattats kan inträffa oförutsedda händelser somgör att den bestämda betalningsordningen inte längre framstår som realistisk.Ett exempel kan vara att gäldenären efter beslutet blivit långvarigt arbets-oförmögen eller att hans inkomstsituation har försämrats märkbart till detsämre. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas med försiktighet. Av densammaföljer att den i första hand avser fall där det har inträffat något i tidenefter skuldsaneringsbeslutet, men lagtexten hindrar inte en omprövning även iandra fall då synnerliga skäl föreligger. Till skillnad mot vad som i deflesta fall gäller beträffande rättsföljden av en omprövning innebär entillämpning av ifrågavarande bestämmelse att beslutet om skuldsanering ändras.Regeln kan därför sägas vara en jämkningsregel. Någon möjlighet tillomprövning av det belopp som skall fördelas mellan borgenärerna finns inte(jfr dock rättsfallet RH 1996:13).Riksdagens revisorer anser att skuldsaneringslagens syfte motverkas genomatt endast tiden och sättet för skuldernas betalande kan omprövas men intesjälva det belopp som gäldenären har att utge till borgenärerna. Bristen idetta avseende kan, enligt revisorernas mening, få stötande konsekvenser,exempelvis för den allmänna betalningsmoralen. Revisorerna föreslår därför atten möjlighet till sådan omprövning övervägs. Ett liknande förslag framförs imotion L29 av Per m.fl. (v) (yrkande 3). Också i Konsumentverketsrapport föreslås en ändring i skuldsaneringslagen som innebär att omprövningkan ske även av det belopp som skall betalas och inte bara hur lång tidbetalningarna skall pågå.Utskottet delar revisorernas och motionärernas uppfattning och anser detangeläget att en lagändring övervägs. Vad utskottet sålunda anfört börriksdagen med bifall till revisorers förslag i denna del och motionL29 yrkande 3 som sin mening ge regeringen till känna.Enligt utskottets mening kan det finnas anledning att också överväga re-gleringen i 8 § skuldsaneringslagen av hur det belopp som skall fördelasmellan borgenärerna skall bestämmas. Det är inte uteslutet att det finnsalternativ som är lämpligare än att låta bestämmelserna om förbehållsbeloppetvid utmätning vara vägledande.Fordringar på skatter och allmänna avgifterEnligt 3 § tredje stycket lagen (1993:892) om ackord rörande statligafordringar m.m. får skattemyndigheten anta ett förslag till frivilligskuldsanering om förutsättningarna för skuldsanering enligtskuldsaneringslagen är uppfyllda. Beslutet fattas av skattemyndigheten i detlän där gäldenärens hemortskommun är belägen. Detta innebär att det ärskattemyndigheten som fattar beslut å det allmännas vägnar om att godtaförslag till frivilliga uppgörelser om skuldsanering vilka omfattar skatteroch allmänna avgifter. Enligt lagen (1993:891) om indrivning av statligafordringar m.m. är det kronofogdemyndigheten som företräder staten vidindrivning av fordringar på skatter m.m.Riksdagens revisorer framhåller att skattemyndigheterna inte har en enhetligpraxis i fråga om förutsättningarna för att staten skall gå med på uppgörelserom skuldsanering. Revisorerna anser att rättsläget måste klargöras på dennapunkt. Vidare ifrågasätter revisorerna om inte skattemyndighetens funktion attbevaka statens fordringar vid skuldsanering bör överföras tillkronofogdemyndigheten. Ett annat alternativ är, enligt revisorernas mening,att helt lämna skattefordringarna utanför skuldsaneringsförfarandet.I motion L29 instämmer Per m.fl. (v) i revisorersförslag (yrkande 2).Vad först gäller skattefordringarna vill utskottet framhålla att någraönskemål om att dessa fordringar bör lämnas utanför skuldsaneringssystemetinte framkommit vid den offentliga utfrågningen eller i annat sammanhang.Enligt utskottets mening ligger det ett särskilt värde i ett generellt systemsom syftar till en heltäckande reglering av gäldenärens skulder. Utskottetanser att det saknas anledning att ifrågasätta att det allmännas fordringar påskatter och avgifter skall behandlas på samma sätt som andra fordringar isamband med skuldsanering.När det sedan gäller förutsättningarna för att anta ett förslag om frivilligskuldsanering vill utskottet hänvisa till vad som uttalades i denna fråga isamband med skuldsaneringslagens tillkomst. I propositionen med förslag tillskuldsaneringslag (prop. 1993/94:123 s. 244) uttalade regeringen attskattemyndigheten vid bedömningen av om ett förslag till skuldsanering kanantas inte enbart skall se om det kan vara fördelaktigt för det allmänna attgodta förslaget. Med en sådan grund för bedömningen skulle skattemyndigheten,främst på grund av det företräde som genom utmätning ges skattefordringar videxekution i lön, i många fall tvingas att vägra att godta förslaget.Skattemyndigheten skall i stället, anförde regeringen, anlägga ett vittperspektiv vid bedömningen av om förutsättningarna för skuldsanering enligtmyndighetens mening föreligger. Detta följer av att det ärskuldsaneringslagens kriterier som skall tillämpas. Föreliggerförutsättningarna för skuldsanering skall myndigheten godta förslaget. Dessavillkor för att skattemyndigheten skall kunna godta en frivillig skuldsaneringgäller såväl i steg 1 som i steg 2 hos kronofogdemyndigheten.En konsekvent tillämpning i enlighet med vad som redovisats bör enligtutskottets mening innebära att de tillämpningsproblem som revisorernakonstaterat i fråga om skattefordringar i skuldsaneringen minskar. Utskottetutgår från att regeringen och berörda myndigheter på lämpligt sätt bringarklarhet om lagstiftningens innebörd i nu förevarande hänseende. Någonriksdagens åtgärd härutöver kan inte anses erforderlig.Utskottet avstyrker därmed revisorers förslag i denna del liksommotion L29 yrkande 2.Spörsmålet om vilken myndighet som skall företräda det allmänna vid bl.a.skuldsanering har behandlats av vid ett flertal tillfällen. Närfrågan, med anledning av motionsyrkanden, behandlades i ärendet omen lag om företagsrekonstruktion ansåg utskottet att starka skäl talade föratt regeringen förutsättningslöst lät utreda frågan om vilken myndighet somskall företräda staten vid ackord som omfattar skatter och allmänna avgifter(bet. 1995/96:LU11). Utskottet framhöll vidare att det torde vara lämpligt atti det sammanhanget också på nytt överväga frågan om statens borgenärsfunktionvid skuldsanering enligt skuldsaneringslagen. Det fick ankomma på regeringenatt närmare bestämma formerna för utredningsarbetets bedrivande. Vad utskottetsålunda anförde gav som sin mening regeringen till känna.Den 7 november 1996 gav regeringen i uppdrag att i enlighetmed tillkännagivande utreda frågan om vilken myndighet som skallföreträda staten som borgenär vid bl.a. skuldsanering enligtskuldsaneringslagen. skall före utgången av juni 1997redovisa sina överväganden till regeringen. Om verkets förslag innebärändringar i lagstiftningen skall enligt uppdraget även författningsförslaglämnas.I avvaktan på redovisning av regeringens uppdrag bör,enligt utskottets mening, inte ta något ytterligare initiativ ifrågan om statens borgenärsfunktion vid skuldsanering. revisorersförslag får, genom uppdraget till , anses tillgodosett.Utskottet avstyrker därmed revisorernas förslag i denna del.Utskottet övergår därmed till att behandla en fråga som gäller statensförmånsrätt i konkurs för skatter och avgifter. Nuvarande regler iförmånsrättslagen (1970:979) innebär att vissa fordringar på skatt m.m. harallmän förmånsrätt i konkurs. I motion L29 av Per m.fl. (v) förordasatt förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter avskaffas. Enligtmotionärernas mening skulle detta underlätta möjligheterna till skuldsanering.I motionen begärs ett tillkännagivande härom (yrkande 5).Frågan om statens förmånsrätt för skattefordringar och allmänna avgifter harsedan lång tid diskuterats, inte minst i sammanhang med överväganden ommöjligheter till en lagreglerad form för rekonstruktion av företag. Sålundabehandlades ämnet vid riksdagsbehandlingen av regeringens proposition1995/96:5 om en lag om företagsrekonstruktion (se bet. 1995/96:LU11).Propositionen innehöll förslag till vissa ändringar av förmånsrättsordningenmen däremot inte något förslag om att avskaffa förmånsrätten för skatter ochallmänna avgifter. Regeringen ansåg att frågan borde studeras vidare av en nyutredning. I ärendet väcktes motioner om avskaffande av denna förmånsrätt.Från motionärernas sida gjordes gällande att ett avskaffande av förmånsrättenför skatter bl.a. skulle främja rekonstruktion av företag utan konkurs ochstärka utsikterna till ackordsuppgörelser. Tvingades staten att delta i sådanauppgörelser som skatteborgenär bedömde motionärerna att antalet ackord skulleöka. Staten kommer då, anförde motionärerna, att få ett större intresse attmedverka till ekonomiska uppgörelser mellan gäldenären och borgenärerna.Utskottet uttalade bl.a. att det inte bara är de önskemål som hänger sammanmed företagsrekonstruktion som skall beaktas vid utformningen avförmånsrättsordningen. När en förändring i förmånsrättsordningen övervägs börhänsyn tas till alla väsentliga effekter av förändringen. Utskottet pekade påatt regeringen beslutat direktiv för en kommitté som skallutreda frågor om förmånsrätt i konkurs, lönegaranti och underlaget förföretagshypotek (dir. 1995:163). Kommitténs huvuduppgifter är bl.a. att taställning till om statens förmånsrätt för skatter och avgifter bör slopas.Därvid skall enligt direktiven särskild vikt fästas vid de samhällsekonomiskaaspekterna, bl.a. förmånsrättens inverkan på kreditgivningen till företag. Destatsfinansiella konsekvenserna av ett avskaffande är en viktig faktor.Möjligheterna till lyckade företagsrekonstruktioner skall också tillmätassärskild betydelse. Utskottet konstaterade att det i kommitténs uppdrag ingåratt överväga förändringar i förmånsrättsordningen i bl.a. det avseende somberörts i motionerna om skatteförmånsrätten.