bet · GK01KU25 · 1997-05-15 00:00:00 — Vidare ägde samtal på svensk-rysk utrikesministernivå rum vid olikakonferenser, liksom ett besök i på vice utrikesministernivå.Slutligen besökte statsministern i oktober.Någon rättslig process aktualiserades inte mot A., utan denne utvisades frånRyssland.När det gäller frågan om vilken kontakt som tagits med övrigariksdagspartier i syfte att informera om det aktuella underrättelseärendet harUD uppgett bl.a. följande.Carl Bildt skulle i anslutning till sitt Bosnienuppdrag besöka ochskulle sammanträffa där med utrikesminister . Utrikesminister fann det därför angeläget att var orienterad omaffären och berörde incidenten med honom i anslutning till ett möte med EU:sAllmänna råd i . Mot bakgrund av de medieuppgiftersom senare cirkulerade berördes frågan vid ett sammanträde med Utrikesnämndenden . Vid Utrikesnämndens sammanträde den 23 april 1996lämnades däremot ingen sådan information. UD hänvisar vidare till att denparlamentariskt sammansatta följer frågor på detta områdeoch erhåller löpande information. Sålunda hade, enligt uppgift frånFörsvarsdepartementet, nämndens ordförande informerats och nämndeni plenum informerats . Någon särskild information till depolitiska partierna därutöver ansågs inte påkallad, eftersom det inte fannsskäl att dra slutsatsen att saken skulle leda till några utrikespolitiskakomplikationer.Beträffande frågan om när informerades harFörsvarsdepartementet, efter hörande av nämndens sekreterare, kanslirådet UlfBirath, lämnat följande information bilaga A 7.5.Underrättelsenämnden fick inte någon information om det nu aktuella ärendetvid sitt sammanträde den 4 juni 1996.Det första sammanträde vid vilket nämnden fick information om saken var detsom hölls . Informationen lämnades då av chefen för denmilitära underrättelse- och säkerhetstjänsten, generalmajoren uppgav vid det tillfället att han hade informerat nämndens tidigareordförande, , . Rossander beklagade vidsammanträdet om han tidigare felaktigt hade uppgett attnämnden hade informerats redan den 4 juni 1996.Av Underrättelsenämndens protokoll från sammanträdet den 19 september 1996framgår att följande ledamöter varit närvarande vid sammanträdet: (), (), () och (), ordförande.Utfrågning av utrikesminister 7 Enligt utrikesminister framkom ingenting undertiden närmast efter som tydde på att man från rysk sidaansåg att det inträffade skulle belasta relationerna med . I mitten avmars framkom att ryska UD önskade att en svensk diplomat vid ambassaden iMoskva skulle lämna . Det var uppenbarligen det ryska svaret påincidenten i . framhölls från rysk sida att man inteville att det inträffade skulle påverka relationerna mellan ochSverige negativt. Det var enligt utrikesministern ganska vanligt att storaländer använder sig av sådana åtgärder, s.k. retaliering, i dessa sammanhangför att visa sitt missnöje med en viss händelse.Inför sitt planerade besök i och samtal med sin ryskekollega, , , beslutade utrikesministernsig för att själv ta upp frågan om den svenske diplomaten direkt medutrikesminister . I samtalet med bekräftades det intryck somUD hade fått veckorna före samtalet, nämligen att den ryska ledningen ansågatt S:t Petersburgincidenten inte fick påverka relationerna mellan ländernanegativt. Det stod dock klart att den ryska sidan var mycket bestämd i sininställning till att den svenske diplomaten skulle lämna landet. Enligtutrikesministern är ett lands beslut att förklara en diplomat icke önskvärd enensidig åtgärd som den sändande staten inte kan stoppa. Det krävs heller ingenmotivering för att sända hem en diplomat. Efter samtalet med stod detklart för utrikesministern att den svenske diplomaten inte kunde fortsätta sintjänstgöring i . Han förflyttades en månad senare till en annan postinom utrikesförvaltningen.Efter samtalet med kunde utrikesministern alltså konstatera attincidenten i inte skulle få några utrikespolitiskakonsekvenser. Hon och var också uttryckligen överens om att fråganvar utagerad efter deras samtal. Deras respektive utrikesförvaltningar ladedärmed frågan till handlingarna. Utrikesministern gjorde den enligt hennesjälvklara bedömningen att detta inte var ett ärende att redovisa vidUtrikesnämndens sammanträde . Anledningen till att om samtalet med var att hon bedömde det som värdefulltatt han fick den bakgrundsinformationen inför ett sammanträffande med en högtuppsatt person inom den ryska utrikesförvaltningen.Utrikesministern uppgav att företrädare för den ryska utrikesförvaltningen iseptember 1996 hade beklagat att saken hade läckt ut i ryska medier.Enligt utrikesministern var frågan inte av den större vikt för riket somgjorde att den behövde tas upp i . Den gällde huvudsakligen ettpersonalärende inom UD som borde hållas i en mycket liten krets för att skyddaberörda personer. Utrikesministern medgav dock att det är ovanligt attretaliering riktas mot svenska diplomater. Att en svensk gripits i S:tPetersburg, misstänkt för olovlig underrättelseverksamhet, var inte någonfråga som skulle tas upp i , ansåg utrikesministern och påpekadeatt det fanns en särskild ordning för det, nämligen . Hademan trott att saken skulle leda till utrikespolitiska förvecklingar, skulleUtrikesnämnden självfallet ha fått information. Som det nu var villeutrikesministern inte belasta nämnden med frågor som inte var avutrikespolitiskt större vikt.Försvarets underrättelsenämndDe nuvarande principerna för lades fast av statsmakternaår 1976 (prop. 1975/76:189, bet. FöU 40, rskr. 376).Försvarets underrättelsenämnd är en myndighet under regeringen. Nämnden bestårav sex ledamöter, varav en är utsedd för att tillföra nämnden juridiskkompetens. har nämnden följande ledamöter:Anders (), ordförande (efter )()()()(), regeringsrådNämnden skall enligt sin instruktion (SFS 1988:552, ändrad senast 1996:198)följa underrättelsetjänsten inom Försvarsmakten och Försvarets radioanstaltoch därvid ägna särskild uppmärksamhet åt de enheter som inhämtarunderrättelser med särskilda metoder. Dessutom skall nämnden särskilt granskaanslagsframställningar som rör underrättelsetjänsten, uppläggande och förandeav de register som behövs för verksamheten liksom medel och metoder förinhämtning av underrättelser samt principer för rekrytering, utbildning m.m.av personal inom underrättelsetjänsten.Underrättelsenämnden skall lämna Försvarsmakten de synpunkter och de förslagtill åtgärder som föranleds av granskningsverksamheten. Om det behövs, skallnämnden också lämna förslag till regeringen.Enligt beslut vid regeringssammanträde skall enkommitté tillkallas för att se över underrättelsetjänstens verksamhet.Kommittén skall bl.a. belysa Försvarets underrättelsenämnds verksamhet,nämndens roll och dess förhållande till regeringen. Kommittén skall taställning till om nämndens uppgifter och dess sätt att arbeta behöver ändras.Vidare skall kommittén överväga nämndens sammansättning och om ytterligarespecialistkompetens bör knytas till nämnden (dir. 1996:111).Utskottets bedömningVid utrikesministerns samtal med den ryske utrikesministern stod detklart att den inte ansåg att det som inträffat var något somskulle få utrikespolitiska konsekvenser. Det är mot den bakgrunden förståeligtom utrikesministern gjorde den bedömningen att händelsen inte var ettutrikesärende av större vikt och därmed inte av beskaffenhet att föranledaöverläggningar i . Utrikesministern hade också skäl att utgåfrån att det organ som särskilt inrättats för information iunderrättelsefrågor, nämligen , skulle informerasom utvisningen av den svenske medborgaren genom Försvarsmaktens försorg.Utskottet anser alltså att någon kritik inte kan riktas motutrikesministerns agerande i denna fråga. Granskningen föranleder i övrigtinget uttalande av utskottet.9.3 Statsminister inbjudan av president till SverigeBakgrundStatsminister avlade ett officiellt besök i den 2-7november 1996 på inbjudan av den kinesiske premiärministern . Underbesöket åtföljdes statsministern av näringsministern, ett mindre antaltjänstemän från samt ett sjuttiotal företrädare för detsvenska näringslivet. Under besöket framförde statsministern en inbjudan tillpresidenten att besöka som regeringens gäst.AnmälanEnligt granskningsanmälan bilaga A 7.6 föregås normalt inbjudan av ettfrämmande lands statschef av samråd med den svenske statschefen och detsvenska . I samband härmed görs noggranna överväganden avlämpligheten av en inbjudan, i synnerhet om den avser en representant för ettland som inte har ett demokratiskt styrelseskick. Enligt anmälaren har GöranPerssons besök i skett utan samråd med , trots att dennaför inte så länge sedan diskuterade besöksutbytet med ochdärvid kom fram till att besöksutbytet inte borde ske över vicestatsministernivå. Anmälaren anser att statsministerns inbjudan av Kinaspresident mot den bakgrunden framstår som diplomatiskt märklig och visarbristande respekt för den svenska ordningen vad gäller statsbesök.Konstitutionsutskottet bör granska om samråd skett med den svenskestatschefen, om saken diskuterats inom den , om ärendetberetts på vederbörligt sätt inom det och om några kontakter tagitsmed de svenska oppositionspartierna, det sistnämnda med hänsyn till frågansstora känslighet.Utredningen i ärendetI promemorior inhämtade från Statsrådsberedningen har underlag lämnats somsvar på anmälarens frågor bilagorna A 7.7-7.8. I en ytterligare promemoria,upprättad av UD:s protokollchef , lämnas en utförligredovisning för formerna för besök i av främmande lands statschefbilaga A 7.9. Promemorian utgör en sammanfattning av den praxis som tillämpatsi dylika ärenden . En förteckning över de statschefer somsedan 1984 besökt som regeringens gäster bifogas också bilaga A 7.10.Statsrådsberedningen framhåller inledningsvis att utländska statschefersbesök i kan ha tre olika former: statsbesök, officiellt besök somregeringens gäst samt privat besök.Statsbesök, vid vilka kungen är värd, planeras i nära samråd mellan hovetoch . Framförhållningen är relativt lång.Officiella besök som regeringens gäst äger rum utan föregående samråd medhovet. Om den svenske statschefen har tillfälle, brukar ett sammanträffandemed kungen kunna äga rum i samband med ett sådant besök.Den muntliga inbjudan som statsminister överlämnade till Kinaspresident gällde ett besök i som regeringens gäst. Någotsamråd med statschef före inbjudan hade följaktligen inte skett.Frågan om besöksutbytet med diskuterades mellanstatsministern och utrikesministern. Såsom en del i förberedelsearbetet införstatsministerns besök i beredde Statsrådsberedningen och UD gemensamtfrågan om fortsatt besöksutbyte. Vid beredningen, som i huvudsak skedde vid deregelbundna förberedelsemöten som ägde rum veckorna före besöket,konstaterades att inbjudningar i första hand borde lämnas till presidentsamt till en vice premiärminister. I de talepunkter som färdigställdes införstatsministerns samtal med president ingick således en muntlig inbjudantill denne att vid lämpligt tillfälle besöka som regeringens gäst.På frågan om några kontakter tagits med de svenska oppositionspartiernauppger Statsrådsberedningen följande.Vid Utrikesnämndens sammanträde diskuterades bl.a.frågan om besöksutbyte med . Vid sammanträdet kunde noteras att det inteförelåg någon enighet mellan regeringen och delar av oppositionen huruvida ettbesöksutbyte borde äga rum på hög politisk nivå. Eftersom ärett rent samrådsorgan tar nämnden som sådan inte ställning i de frågor sombehandlas vid dess sammanträden. Någon nämndens slutsats från diskussionen omSveriges besöksutbyte med kan därför inte redovisas.Regeringen, genom statsministern och utrikesministern, ansåg att det intefanns några tungt vägande skäl varför inte skulle följa den praxis sompraktiskt taget alla övriga europeiska länder etablerat, nämligen att ha ettbesöksutbyte på högsta politiska nivå. Frågan om inbjudan av presidentvar därför inte föremål för särskilt ytterligare samråd med har vid kontakt med hovet upplysts om hur hovet förberederofficiella besök. Vidare har utskottet genom kansliet tagit del av delsuppteckningen av det samtal mellan statsminister och presidentenJiang , under vilket inbjudan till presidenten att besöka Sverigeframfördes, dels protokollet från sammanträde den 5 september1996 då besöksutbytet med diskuterades.Utfrågning av statsminister 9 Statsminister redogjorde inledningsvis för vad somförevarit vid sammanträde då frågan ombesöksutbytet med behandlats. tidigare linje, vilken förankratsi , hade varit att inte ha något besöksutbyte medKina på högre nivå än vice statsministernivå. hade emellertid allaEU-länder, med undantag av , beslutat att ha ett utbyte på högre nivå.I stort sett samtliga statsministrar, premiärministrar och statschefer, medden tyske förbundskanslern och den franske presidenten i spetsen,hade besökt . Den ansåg då att också bordeförsöka påverka den kinesiska statsledningen genom dialog och inte genom att istort sett som ensamt land kvarstå vid den gamla uppfattningen. Statsministernhade följt diskussionen i mycket noga, men inga av desynpunkter som framfördes där gav honom anledning att justera sina planer.Efter att ha lyssnat på argumenten tyckte han att skälen för att han borderesa var starkare än skälen för att avstå. Hade argumenten mot att resa varittillräckligt goda hade han dock uppskjutit besöket.När beslutet väl var fattat att statsministern skulle resa till följdesom en konsekvens att en inbjudan till ett svarsbesök skulle göras. Inbjudanborde avse någon i kretsen vice premiärminister, premiärminister ellerpresident. och Statsrådsberedningen gjorde efter ennoggrann beredning bedömningen att det bäst skulle gynna förhållandenom presidenten bjöds in. Detta var dock inte känt vidUtrikesnämndens sammanträde . Man kunde kanske haft en senarekontakt med nämnden i frågan, anförde statsministern, men han tvivlade på attde partier som varit starka motståndare till att han reste till skulle havarit konstruktiva i den dialogen. Det hade emellertid varit utomordentligtmärkligt om han rest till utan att lämna en inbjudan att komma tillSverige. hade för övrigt besökt , , ochSpanien samt gjort ett statsbesök i . Statsministern underströk attinbjudan avsett ett officiellt besök med regeringen som värd, inte ettstatsbesök.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att frågan om besöksutbytet med diskuterades vidUtrikesnämndens sammanträde , dock utan att någonkonsensus nåddes. är emellertid ett rådgivande organ, inte ettbeslutande. Enligt regeringsformen har regeringen det övergripande ansvaretför utrikespolitiken. När regeringen väl gjort bedömningen att statsministernborde resa till var det en logisk följd av det beslutet att en inbjudantill ett svarsbesök på statsledningsnivå skulle utfärdas.Granskningen föranleder inte något ytterligare uttalande av utskottet.9.4 Visst uttalande av statsministern i LettlandBakgrundDen besökte statsminister . Enligt ett TT-telegram uttalade statsministern vid en presskonferens i bl.a. följande(uttalandet gjordes på engelska).Every country has its own right to decide about its security arrangements. Wehave chosen our way in since a lot of years. It has worked well forSweden. has to choose its way and it is up to to take thatdecision. Nobody else shall do it. And now we all know that wants tobecome member in NATO. We respect that, and we shall do what we can to supportLatvia in that process.I översättning:Varje land har rätt att själv bestämma om sin säkerhetspolitik. harvalt sin väg . Det har fungerat bra för . måstevälja sin väg och det är som måste göra valet. Det kan ingen annangöra. vet vi att vill bli medlem i NATO. Vi respekterar det och viska göra vad vi kan för att stödja i den processen.AnmälanEnligt granskningsanmälan bilaga A 7.11 behandlar statsministerns uttalandeett vitalt svenskt säkerhetsintresse. Anmälaren menar att statsministernkungjort en ny utrikespolitisk linje gentemot de baltiska staterna. Tidigarehar linje, fastställd av riksdag och regering, varit att verka förbalternas inträde i EU, men däremot inte att aktivt stödja deras NATO-medlemskap. Det måste därför anses som anmärkningsvärt om samråd iUtrikesnämnden inte ägde rum innan statsministern gjorde sina uttalanden om enny svensk linje i . Statsministern måste också klargöra hur uttalandetbereddes i . Informerades övriga samtliga ledamöter iregeringen om innehållet och den nya inställningen och i så fall på vilketsätt? Enligt anmälaren dementerades först uttalandet av Utrikesdepartementet.Utrikesministerns reaktioner tyder på att uttalandet inte var berett i samrådmed UD. Anmälaren vill veta vilken roll utrikesministern och UD spelade vidutformningen av uttalandet.Utredningen i ärendetI promemorior inhämtade från Statsrådsberedningen har följande underlaglämnats bilagorna A 7.12-A 7.13.Utrikesnämnden diskuterade vid sitt sammanträde den 23 april 1996situationen i och i samband därmed också NATO-utvidgningen. Detfördes en relativt ingående diskussion om NATO-utvidgningen, de baltiskaländernas situation och hur borde förhålla sig tillutvidgningsprocessen. Den konkreta frågan om huruvida skulle stödjaLettlands medlemskapsansökan i NATO diskuterades dock inte. Något särskiltsamråd med ägde inte rum före besöket i den 3 juni1996.De uttalanden som statsministern gjort bl.a. i samband med sina besök i debaltiska länderna och 1996 är helt i överensstämmelsemed den säkerhetspolitiska linje som är väl förankrad både i Utrikesnämndenoch i utrikes- och försvarsutskotten.Som svar på frågan om hur uttalandet bereddes i harStatsrådsberedningen uppgett att samtliga statsministerns samtal med andraländers regeringschefer bereds gemensamt mellan Statsrådsberedningensutrikesenhet och Utrikesdepartementet.Besöket i förbereddes genom att utarbetadetalepunkter och bakgrundspromemorior. var också påsedvanligt sätt representerat i statsministerns delegation (statssekreterarenför biståndsfrågor samt ansvarigt departementsråd på politiska avdelningen).Statsministerns uttalande utgjorde enligt Statsrådsberedningen ensammanfattning av de överläggningar som ägt rum förepresskonferensen.Utfrågning av statsminister 9 Statsminister uppgav att det åsyftade uttalandet,som fälldes på en presskonferens, var sammansatt med den klassiskaformuleringen att stöder varje lands rätt att självt bestämma sinsäkerhetspolitiska linje. Letterna har valt NATO-medlemskap. Sverigerespekterar detta beslut. Därefter hade statsministern lagt till att ?viskall göra vad vi kan för att stödja dem i deras process?. Det sistnämnda varenligt statsministern inte något särskilt märkligt eller konstigt. NATO-utvidgningen är en pågående process, som kommer att rymma en lång radavvägningar inom NATO. Från den sida har man i en radsammanhang gett uttryck för att denna process skall vara öppen, open ended -vilket innebär att man i och med det första beslutet inte skall ha avslutatprocessen - att processen skall baseras på objektiva kriterier, att den inteskapar nya gränslinjer i samt att den sker i dialog med Ryssland.Till detta med NATO-utvidgningen skall enligt statsministern också läggasatt balterna, liksom , är inne i en utvecklingsprocess i hela regionen,där en gemensam säkerhet kopplad till successivt byggs. Statsministernsyftade på EU-utvidgningen, det lettiska medlemskapet i , debilaterala ansträngningarna på handelsområdet och på områdetfolkligt utbyte, , m.m. Balterna är inne i en process därNATO-utvidgningen är en del. Av kända skäl påverkar inte direkt dennaprocess, men ger dem stöd för att de skall behandlas på ett anständigtoch rimligt sätt. Statsministern ansåg att denna uppfattning var väl koppladtill den svenska linjen och att den naturligtvis var beredd iRegeringskansliet. Hans uttalande var också i högsta grad väl berett och välförankrat i . Om det vore så att Moderata samlingspartiet hadeuppfattningen att man inte stöder balterna i den här processen funnes det stödför kritiken, eftersom man då hade en annan uppfattning i sak, och då bordefrågan ha tagits upp i . Statsministern hade emellertid uttryckten uppfattning som han trott att alla var överens om. Han hade därför ingetsom helst behov av att ta upp frågan i Utrikesnämnden.RiksdagsuttalandenI säkerhetspolitiska betänkande 1995/96:UFöU1 från november 1995anförde det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet bl.a. att medlemskap iNATO är en fråga för organisationens medlemsstater och ansökarlandet.Utskottet framhöll vidare varje stats rätt att själv besluta om sinsäkerhetspolitik (s. 27).I oktober 1996 uttalade det sammansatta utskottet att det är ett självklartoch starkt intresse för säkerheten och stabiliteten i att debaltiska länderna i alla avseenden förblir suveräna stater med full frihet attutöva rätten att välja sina egna säkerhetspolitiska lösningar. De baltiskastaternas säkerhet kan enligt svensk uppfattning främst tillgodoses genom denställning som följer av en fortsatt integration i , i första hand genomEU-medlemskap, anförde utskottet. Utskottet upprepade också sitt tidigareställningstagande att medlemskap i är en fråga för organisationensmedlemsstater och ansökarlandet och att varje stat har rätt att själv beslutaom sin säkerhetspolitik (1996/97:UFöU1 s. 48).Utskottets bedömningOm den sista meningen i statsministerns uttalande vid presskonferensen rycksloss ur sitt sammanhang kan innebörden av uttalandet missuppfattas. utfrågning med statsministern blev det emellertid väl klarlagt vadstatsministern avsett med sitt uttalande. Det stod också klart attuttalandet, läst i sin helhet, legat väl i linje med den uppfattning som densvenska regeringen och tidigare gett uttryck för och som är välförankrad i Utrikesnämnden.Granskningen föranleder inte något ytterligare uttalande av utskottet.10. Justitieminister samråd med EU-nämndenBakgrundDen rättsliga regleringen av regeringens skyldighet att samråda med EU-nämndenfinns i 10 kap. 5 § riksdagsordningen (tidigare 8 kap. 15 §):Regeringen skall underrätta om frågor som avses bli behandlade iEuropeiska unionens råd. Regeringen skall också rådgöra med nämnden om hurförhandlingarna i rådet skall föras inför beslut som regeringen bedömer sombetydelsefulla och i andra frågor som nämnden bestämmer.Begär minst fem av ledamöterna i att regeringen skall rådgöra mednämnden enligt första stycket skall nämnden föranstalta om detta, såvida deninte finner att därmed förenat dröjsmål skulle leda till avsevärt men.Motivet för att inrätta var att genom avtalet omSveriges anslutning till de europeiska gemenskaperna överlät beslutanderätttill dessa gemenskapers institutioner. Som kompensation för den förloradebeslutanderätten borde ges möjlighet inte bara till kontroll iefterhand utan även till att på förhand påverka regeringens ställningstagandeninför förhandlingar och beslutsfattande inom EU (bet. 1994/95:KU22 s. 14).Frågan om samråd mellan regeringen och på områdena för detmellanstatliga samarbetet inom andra och tredje pelarna diskuterades både närEU-nämnden inrättades och i betänkandet om EU-frågornas behandling i riksdagenhösten 1996. Med hänsyn till den betydelse som borde fästas vid ettsammanhållet samrådsförfarande, där samrådsorganet har överblick över densamlade EU-politiken, fann att det skulle varaolämpligt att fördela samrådet på olika utskott (bet. 1994/95:KU22 s. 20). Vidden senaste behandlingen av frågan anförde utskottet att det inte fannanledning att föreslå någon ändring när det gällde samrådet införministerrådsmöten i frågor inom andra och tredje pelarna. Ävenfortsättningsvis borde detta äga rum i (bet. 1996/97:KU2 s. 35).Genom 10 kap. 3 § RO har utskotten fått enförfattningsreglerad roll i EU-arbetet:Utskott skall följa arbetet i Europeiska unionen inom de ämnesområden somför varje utskott anges i 4 kap. 4-6 §§ med tillhörande tilläggsbestämmelser.Vid behandlingen av frågan om samverkan mellan regering och riksdag i EU-frågor anförde i betänkande 1994/95:KU22 att utskottensviktiga ställning i vårt parlamentariska system innebär att dessa, normaltsett, bör ha befattning med EU-processerna fram till dess att de som formligaärenden skall behandlas i ministerrådet.