bet · GK01FöU5 · 1997-04-22 00:00:00 — Det är därför särskiltviktigt att de ledningsmetoder som tillämpas i samhället under normalaförhållanden så långt som möjligt tillämpas också i en krissituation för attundvika oklarheter om ansvarsförhållandena. Ledning och samordning måste kunnaske tidigt och kontinuerligt från ordinarie ledningsplatser. På dessa platserfinns resurserna för ledning och samordning. Här finns också etableradekontaktnät.Beträffande ledningen på lokal nivå kommer kommunerna att disponera en alltstörre del av samhällets resurser och de kommer därför att spela en centralroll vid svåra påfrestningar på samhället i fred. På den regionala nivån skalllänsstyrelsen - om det fordras omfattande räddningsinsatser i kommunalräddningstjänst - enligt 34 § räddningstjänstförordningen (1986:1107) övertaansvaret för räddningstjänsten i den eller de kommuner som berörs avinsatserna. svarar också för räddningstjänsten vid utsläpp avradioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning. Det är därför enligtregeringens mening nödvändigt att det vid finns en väl uppbyggdoch övad organisation för räddningstjänst och att denna tidigt kan igångsättaledning och samordning av verksamheten även vid en krishantering varom här ärfråga.Ledningen för den civila hälso- och sjukvården under höjd beredskap utövasav landstingen (motsvarande), som övertog ledningsansvaretfrån länsstyrelserna.Civilbefälhavaren är i krig den högsta civila totalförsvarsmyndigheten inomett civilområde. Regeringen framhöll i budgetpropositionen för att dendel av det civila försvarets resurser som civilbefälhavaren utgör bör kunnautnyttjas även vid svåra påfrestningar på samhället i fred.Vad beträffar ledningen på central nivå finns det en beredskap inomRegeringskansliet för att kunna organisera särskilda ledningsresurser förkrishantering. har till uppgift att vidsvåra påfrestningar på samhället i fred följa utvecklingen, verka för attförmågan att använda resurserna inom det civila försvaret ökar samt haöverblick över vilka resurser som kan användas. Överstyrelsen skall dock inteverka inom andra myndigheters ansvarsområden.Regeringen tar också upp frågan om användningen av totalförsvarsresurserna ochbetonar därvid betydelsen av att dessa resurser bättre kan utnyttjas vidfredstida påfrestningar. Regeringen anser att det behövs fördjupade studieroch analyser på flera delområden för att få en tillfredsställande goduppfattning om förutsättningar m.m. för att kunna utnyttja totalförsvaretsresurser på bästa sätt i fredstid. I detta syfte har regeringen för avsiktatt, som tidigare framgått av propositionen, ge Försvarsmakten ochÖverstyrelsen för civil beredskap i uppdrag att redovisa en fördjupad analysav hur totalförsvarsresurser skall kunna utnyttjas vid svåra påfrestningar.Regeringens bedömning som redovisas i propositionen är att ledningen vidsvåra påfrestningar på samhället i fred som regel bör utövas av kommunen pålokal nivå, av på regional nivå och av regeringen på centralnivå. Vid behov av ledning av åtgärder som berör mer än ett län bör regeringenfrån fall till fall kunna utse den eller de myndigheter som skall utöva denlänsövergripande ledningen.När det gäller behovet av förberedelser anser regeringen att den mestverksamma metoden för att skapa förmåga att hantera påfrestningar ärutbildning, spel och övningar. Spel och övningar blir särskilt lärorika om degrundas på välgjorda scenarier. För nyckelpersoner hos myndigheter och andraorgan bör utbildning i krishantering vara obligatorisk. Det är också viktigtmenar regeringen att erfarenheterna från inträffade svåra påfrestningar tastill vara i utbildnings- och övningsverksamheten. Berörda sektorsmyndighetermåste kontinuerligt delge varandra sina erfarenheter. Att redan under normalaförhållanden etablera samverkan är ett sätt att skapa förutsättningar för ettsamlat och gemensamt agerande när det oförutsedda inträffar. Varje aktör somkan väntas bli engagerad i krishantering bör inom sin egen organisation(motsvarande) skapa en i krishantering specialiserad grupp, som också kanstödja hot- och rikstänkandet inom den egna organisationen och se till att dethålls levande. Regeringen avser att ge berörda myndigheter i uppdrag att, isamverkan med bl.a. universitet och högskolor, lämna förslag till hur ettprogram för forskning på krishanteringens område skall kunna utformas.Regeringen avser också att ge större utrymme än åt kraven påkrishanteringsförmåga i de olika inriktningsdokument med vilka regeringen styrverksamheten vid berörda myndigheter och organisationer. Vidare att ävenålägga berörda myndigheter att i årsredovisningarna särskilt ange hur kravenpå krishanteringsförmåga tillgodoses.Beträffande behovet av författningsändringar lämnade Hot- och riskutredningeni sitt huvudbetänkande (SOU 1995:19) Ett säkrare samhälle vissa förslag tilllagstiftning om åtgärder vid allvarliga störningar i viktigasamhällsfunktioner. I lagförslaget definierades detta begrepp och ålades såvälmyndigheter och kommuner som enskilda att medverka i de åtgärder som behövsför att lindra verkningarna av en allvarlig störning. Utredningen föreslog attdenna reglering skulle tas in i räddningstjänstlagen (1986:1102). Vidremissbehandlingen framfördes bl.a. kritik mot den av utredningen valdalagtekniska lösningen. Mot den bakgrunden utarbetades inomFörsvarsdepartementet en promemoria (Ds 1996:4) Regeringens och myndigheternasbefogenheter vid svåra påfrestningar på samhället. Promemorian bygger i sak påutredningens förslag men innehåller en annan lagteknisk lösning. I promemorianföreslås en särskild lag om särskilda befogenheter vid svåra påfrestningar påsamhället. Av remissyttrandena framgår att flertalet remissinstanser haransett den i promemorian valda lagtekniska lösningen vara i huvudsakgodtagbar. Viss remisskritik kvarstår dock, bl.a. vad gälleransvarsfördelningen mellan olika organ, ersättningsfrågor och en ytterligareanalys av avgränsningen mot annan lagstiftning.Mot denna bakgrund anser regeringen att lagstiftningsfrågan bör övervägasytterligare innan ett ställningstagande görs. Fortsatt beredning av dennafråga kommer därför att äga rum inom regeringskansliet.MotionernaMiljöpartiet de gröna framhåller i sina partimotioner Fö42 (yrkande 10) ochFö59 (yrkande 1) att de viktigaste stegen mot ett robust och ekologiskthållbart samhälle är bl.a. decentralisering för minskad sårbarhet och högresjälvtillit, krafttag mot miljöförstöringen genom skärpt lagstiftning,ekonomiska styrmedel samt ökad medvetenhet och kunskap hos befolkning ochbeslutsfattare. I motion Fö59 sägs också beträffande totalförsvarsresursernaatt det är självklart att uppgifter och anslag till totalförsvaret skall vägasmot insatser inom andra samhällsområden, så att den samlade positiva effektenblir den största möjliga (yrkande 2).I motionen Fö59 (mp) tar ett flertal yrkanden upp frågan om sårbarheten isamhället. pekar på att sårbarheten i samhället är symptom påfundamentala problem i samhällsutvecklingen och att vi i dagens samhälle intenått längre än till att sätta plåster på själva symptomen (yrkande 3). Imotionen pekas också på kopplingen mellan centralism och storskaliga systemoch sårbarheten i samhället (yrkande 4).Miljöpartiet förslår också i sin motion Fö59 (mp) vissa förebyggandeåtgärder som skall prioriteras för att minska sårbarheten i samhället. att en s.k. sårbarhetsdelegation med en övervägande icke-militär ochallsidig kompetens måste övervägas, bl.a miljökompetens (yrkande 6). Likasåatt det skall genomföras en decentralisering på olika nivåer för att minskasårbarheten (yrkande 7) och att sårbarhetsaspekterna skall lyftas in vidbeslut på olika nivåer (yrkande 8). Vidare är en prioriterad förebyggandeåtgärd att motverka miljöförstöring och resursutarmning (yrkande 9).UtskottetUtskottet ställer sig i stort sett bakom regeringens bedömningar och förslagtill åtgärder i fråga om hanteringen av svåra påfrestningar på samhället ifred. I en del avseenden vill dock utskottet, som framgått, göra vissaförtydliganden i inriktningen av arbetet med dessa frågor.I försvarsbeslutets andra etapp (prop. 1996/97:4, bet. FöU1, rskr. 109-112)anförde regeringen att ansvaret för den operativa verksamheten vid svårapåfrestningar på samhället i fred bör ligga på de tre organen i ledningskedjan- kommunen, och regeringen. I säkerhetspolitiska kriser och krigtillkommer en fjärde ledningsnivå, civilbefälhavarna. Regeringen föreslogingen förändring i denna ordning. Utskottet hade heller ingen annanuppfattning. I försvarsbeslutets andra etapp fastlades även inriktningen föratt förbättra samhällets inneboende stabilitet och flexibilitet inför olikaslag av störningar. Utgångspunkterna för denna inriktning var att det civilaförsvaret skulle anpassas till förändringar i det säkerhetspolitiska läget ochatt en helhetssyn på beredskapsåtgärderna skulle tillämpas.Enligt vad regeringen nu anför om svåra påfrestningar mot samhället i fredöverenstämmer de beredskapsåtgärder som vidtas inom det civila försvaret infördet traditionella hotet väpnat angrepp i många fall med de åtgärder somerfordras inför svåra påfrestningar på samhället i fred. Utskottet instämmer idetta synsätt. Utskottet vill i detta sammanhang erinra om den s.k.ansvarsprincipen. Enligt denna princip skall den som har ansvar för en vissverksamhet i fred behålla detta ansvar under krig, om verksamheten skallupprätthållas då. Denna princip är visserligen inte lagfäst, men i samband medriksdagens beslut om lag om civilt försvar (prop. 1994/95:7, bet. FöU2, rskr.80) underströk utskottet i detta sammanhang betydelsen av en sådan princip.Enligt regeringens bedömning i propositionen bör ledningen vid svårapåfrestningar på samhället i fred som regel utövas av kommunen på lokal nivå,på regional nivå och regeringen på central nivå. Vid behov avledning och åtgärder som berör mer än ett län bör regeringen från fall tillfall kunna utse den eller de myndigheter som skall utöva den länsövergripandeledningen.Utskottet vill med anledning av regeringens bedömning i denna fråga göra vissaförtydliganden av behovet av klara ledningsprinciper i samband med en svårpåfrestning på samhället i fred.Svåra påfrestningar på samhället i fred kräver snabba beslut ochnödvändiggör en koordinerad och koncentrerad insats av flera instanser. Mångamyndigheter kommer naturligtvis att känna sitt ansvar i en sådan situation,men det är endast regeringen som har befogenheter att koordinerainsatserna. Uppgifterna för en krishantering måste, som utskottet ser det,kunna delegeras i ledningskedjan - regering, länsstyrelse och kommun.Ledningskedjans skyldigheter och befogenheter vid hanteringen av en svårpåfrestning mot samhället i fred måste vila på en tydlig grund.Ledningskedjans förmåga måste sålunda säkerställas så att risken för ochkonsekvenserna av en svår påfrestning på samhället minskar. Enligt utskottetsmening måste myndigheter kunna vidta förberedelser för att kunna hantera ensvår påfrestning. Sådana förberedelser är bl.a. planering, övning ochutbildning.I dag saknas klara riktlinjer för hur berörda myndigheter skall agera vid ensvår påfrestning. De s.k. sektorsmyndigheterna har visserligen möjlighet attarbeta förebyggande och öka beredskapen inom respektive sektor, men de saknarbefogenheter för att kunna säkerställa den områdesvisa ledningsförmågan vidsvåra påfrestningar. De oklarheter, som utskottet nu pekat på iledningskedjans ansvarsförhållanden vid hanteringen av svåra påfrestningar påsamhället i fred, anser utskottet det mycket angeläget att skyndsamt åtgärda.Utskottet bedömer att detta kräver en författningsmässig reglering som förnärvarande saknas. Utskottet är medvetet om att det arbete som enligtutskottets mening behöver göras berör ett lagtekniskt komplicerat område.Regeringen bör emellertid med förtur se över dessa frågor och återkomma tillriksdagen med förslag till erforderliga författningsändringar.Vad avser civilbefälhavaren anser regeringen att den del av det civilaförsvarets resurser som civilbefälhavaren utgör bör kunna utnyttjas även vidsvåra påfrestningar på samhället i fred. Utskottet delar regeringens bedömninghärvidlag och anser därför att det bör övervägas att även civilbefälhavarnatas med i den översyn av ledningskedjans ansvarsförhållanden som utskottetovan föreslagit.Med anledning av vad som i motionerna Fö42 (mp) yrkande 10 och motion Fö59(mp) yrkandena 1-4 och 6-9 anförs om ett robust och ekologiskt hållbartsamhälle m.m. vill utskottet inledningvis anföra följande.Som tidigare framgått framhöll utskottet i försvarsbeslutets första etapp(prop. 1995/96:12, bet. FöU1, rskr. 45-46) bl.a. att det är samhälletsgrundstrukturs robusthet och flexibilitet i olika avseenden som är avgörandeför förmågan att klara extrema påfrestningar i fred och vid ett väpnatangrepp. Det är främst genom långsiktiga investeringar i fred somgrundstrukturens förmåga byggs upp. I försvarsbeslutets andra etapp beslutaderiksdagen om inriktningen av planeringen av det civila försvaret (prop. 1996/97:4, bet. FöU1, rskr. 109-112)i syfte att förbättra samhällets inneboende stabilitet och flexibilitet införolika slag av störningar. Utgångspunkterna för inriktningen är att det civilaförsvaret skall anpassas till förändringar i det säkerhetspolitiska läget ochatt en helhetssyn på beredskapsåtgärderna skall tillämpas. Vidare beslutadesatt de kompletterande beredskapsåtgärderna i större utsträckning än hittillsskall avse de viktigaste infrastrukturområdena, liksom att den fredstidasamordningen och ledningsförmågan skall förbättras.I propositionen om beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fredär utgångspunkterna de av fastlagda, dvs. att beredskapsåtgärdernamot svåra påfrestningar skall präglas av en helhetssyn och inriktas på attförbättra samhällets grundläggande stabilitet och flexibilitet samt ökaförmågan att hantera svåra påfrestningar som har inträffat. Utskottet finnerinte anledning, som framgått, att ompröva sina tidigare beslut i dessaavseenden, utan de beslutade utgångspunkterna ligger fast.Utskottet vill därtill erinra om att regeringen tillsatten delegation för en ekologiskt hållbar utveckling. Delegationens förstauppgift har varit att inför den ekonomiska vårpropositionen föreslå ettinvesteringsprogram för ekologisk hållbarhet samt en plattform för detfortsatta arbetet. Delegationen har i en rapport redovisat förslag på dessaområden. I rapporten behandlas bl.a. inriktning av arbetet och styrmedlen förekologisk hållbarhet, nationella och lokala handlingsprogram. Styrmedel förekologisk hållbarhet är enligt delegationen ekonomiska instrument, satsninginom områden såsom utbildning och forskning, fysisk planering, ekologiskanpassning av stödsystem och internationellt arbete. Delegationens ambition äratt i samband med årets budgetproposition presentera ett handlingsprogram föratt föra mot målet ekologisk hållbarhet. Vidare bör regeringen ianslutning till de årliga budgetpropositionerna, med början , i ensärskild skrivelse redovisa utvecklingen av arbetet för att öka den ekologiskahållbarheten i samhället.Beträffande vad som föreslås i motionerna Fö42 (mp) yrkande 10 och Fö59 (mp)om de viktigaste stegen mot bl.a. ett ekologiskt hållbart samhälle (yrkande1), om centralism och storskaliga system (yrkande 4), om decentralisering(yrkande 7) och om miljöförstöring och resursutarmning (yrkande 9) villutskottet framhålla följande.Riksdagen har lagt fast utgångspunkterna för den inriktning som skall präglaberedskapsåtgärderna mot svåra påfrestningar på samhället i fred för att bl.a.förbättra samhällets grundläggande stabilitet och flexibilitet. Utskottet harredan uttalat att det inte finns anledning att ompröva detta beslut. Den ovannämnda delegationen för en ekologiskt hållbar utveckling tar också upp fråganom lokala satsningar som ett styrmedel för att leda mot ettekologiskt hållbart samhälle. Delegationen redovisar ett program för stöd tilllokala investeringar för en ekologiskt hållbar utveckling. Som en förstaåtgärd föreslår delegationen att det i den ekonomiska vårpropositionen avsättsen miljard kronor för , för och tremiljarder kronor för för genomförande av de lokalainvesteringsprogrammen. De av fastlagda utgångspunkterna förinriktningen av beredskapsåtgärderna mot svåra påfrestningar och de avregeringen nu vidtagna åtgärderna för en ekologiskt hållbar utveckling liggerenligt utskottets uppfattning i linje med vad som anförs i motionen. Utskottetföreslår därför att inte bifaller motionerna Fö42 yrkande 10 ochFö59 (mp) yrkandena 1, 4, 7 och 9.I motion Fö59 (mp) yrkande 2 föreslås att anslaget till totalförsvaret skallvägas mot insatser inom andra samhällsområden, så att den samlade positivaeffekten blir den största möjliga. Utskottet erinrar om att regeringen ipropositionen föreslår att Försvarsmakten och Överstyrelsen för civilberedskap får i uppdrag att redovisa en fördjupad analys av hurtotalförsvarsresurserna skall kunna utnyttjas vid svåra påfrestningar.Utskottet har erfarit att ett sådant uppdrag lämnats i 1997 årsregleringsbrev. Innan utskottet kan ta ställning till yrkandet i motionenanser utskottet att resultatet av detta uppdrag bör avvaktas. Motion Fö59 (mp)yrkande 2 bör därför inte bifallas av riksdagen.I motion Fö59 (mp) yrkandena 3, 6 och 8 behandlas vissa frågor om sårbarheteni samhället. Utskottet vill framhålla att de åtgärder med att förebygga ochhantera svåra påfrestningar som regeringen nu föreslår och som utskottetbiträder, liksom de påbörjade arbetet inom med syfte attleda samhället mot en ekologiskt hållbar utveckling kommer att bidra till attförbättra samhällets grundläggande stabilitet och flexibilitet. Detta ledersammantaget till ett mindre utsatt och sårbart samhälle. Utskottet anser meddet anförda att yrkandena 3, 6 och 8 i motion Fö59 (mp) därför kommeratt bli tillgodosedda och föreslår därför att yrkandena inte bifalls avriksdagen.Mål- och resultatstyrningUtskottet behandlar här vad regeringen i propositionen (s. 29-30) har anförtom mål- och resultatstyrning.RegeringenRegeringen anser att ett mål- och resultatstyrningssystem bör införas somsyftar till att säkerställa att statsmakternas målsättning för beredskapen motsvåra påfrestningar på samhället i fred kan uppnås och säkerställas. Dettainnebär bl.a. att i budgetpropositionerna får en redogörelse förläget när det gäller olika slag av svåra påfrestningar på samhället i fred. Dekomponenter som regeringen anser bör ingå i ett sådant mål- ochresultatstyrningssystem är bl.a. övergripande mål för beredskapen, särskildabestämmelser i regleringsbreven, uppföljning och utvärdering enligt engemensam struktur redovisat i de ansvariga myndigheternas årsredovisningarsamt en redogörelse i budgetpropositionerna om läget när det gäller olika slagav svåra påfrestningar på samhället i fred.UtskottetUtskottet har inget att erinra mot vad regeringen anfört om att ett mål- ochresultatstyrningssystem införs i syfte att säkerställa att statsmakternas målför beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället kan uppnås ochsäkerställas. Utskottet finner det synnerligen värdefullt, som regeringenaviserar, att i budgetpropositionerna får en redogörelse för lägetnär det gäller olika slag av påfrestningar på samhället i fred.Säkerhetskrav i samhällsplaneringenUtskottet behandlar här vad regeringen i propositionen (s. 31-35) har anförtom säkerhetskrav i samhällsplaneringen. Utskottet behandlar också motion Fö23(kd) yrkande 19.RegeringenPlanlagstiftningen ger stöd för förebyggande insatser som syftar till attminska riskerna i samhället. Men riskfrågor behandlas även inom en rad andraverksamheter i samhället, som trafiksäkerhetsarbetet, räddningstjänsten ocharbetsskyddet samt inom miljöområdet. Statsmakterna har i flera fallfastställt mål för verksamheter som mer eller mindre utförligt angersäkerhetskraven. Synen på dessa frågor varierar emellertid mellan sektorerna.Hittills har myndigheterna sällan anlagt ett tvärsektoriellt perspektiv.Oftast har varje myndighet utvecklat ett synsätt som är anpassat till den egnaverksamhetens behov och förutsättningar. Effekterna av en ekonomisk satsningför att tillgodose säkerhetskraven kan alltså vara mycket olika. Mot dennabakgrund finns det enligt regeringen skäl att sträva efter enhetligareprioriteringar.Regeringen anser också att tydliga krav på säkerhet och uthållighet måsteställas på verksamheter som innebär risker för omgivningen. Ett flertalmyndigheter arbetar med säkerhetskrav i samhällsplaneringen, t.ex.Statens räddningsverk, , , ,och . kommeratt under göra särskilda satsningar inom det förebyggandearbetet vilket innebär att en samlad strategi för ett säkrare samhälle skallutvecklas. I detta sammanhang kommer tillsyns- och miljöfrågorna att tillmätassärskild vikt. Kommunala riskanalyser med en utvecklad riskhantering kommeratt utgöra en grund för ökade insatser för att dels minska antalet olyckor,dels begränsa skador genom ett förebyggande arbete.Att verka för att man i den fysiska planeringen tar hänsyn till riskfaktorerär en viktig uppgift. har i samarbete med Överstyrelsen för civilberedskap och utarbetat underlag som kommunerna kananvända i sin fysiska planering. Dessa myndigheter har också var för sig gettut vägledningar för arbetet med risker inom sina ansvarsområden. Men hänsyntill olika risker tas även av andra sektoransvariga myndigheter som ,och . I vissa fall har myndigheterna kommitfram till skilda bedömningar av riskerna. Svårigheter har uppstått i flerafall, t.ex. Grödingebanan och vid . Enligtregeringens bedömning bör ett bättre samarbete mellan berörda myndigheter iframtiden nås. kan svårigheter uppstå på nivå omlänsstyrelserna inte ger besked om hur olika myndighetsbedömningar skall vägassamman. Möjligheterna att underlätta för regionala och lokala myndigheter attutarbeta bra beslutsunderlag inför sådana beslut som påverkar säkerhet isamhället bör beaktas av berörda myndigheter.Regeringen tar i detta sammanhang upp frågan om skyddsavstånd. Medskyddsavstånd menas det avstånd som skall finnas mellan den farligaverksamheten och det som skall skyddas. Myndigheterna tillämpar här skildanormer och bedömningar. Det är enligt regeringens mening av vikt att ettarbete påbörjas med att utarbeta underlag för bedömning av skyddsavstånd sominstrument i den förebyggande verksamheten. Regeringen avser därför att uppdraåt och att i samråd med berörda myndigheter ochkommuner utarbeta ett sådant underlag. De slutsatser som kan dras av pågåendearbete inom riskanalysområdet och inträffade händelser skall härvid tas tillvara.Ansvaret för de åtgärder som vidtas i samband med en olycka med farligaämnen eller farligt gods för att hindra och begränsa sin spridning är i daguppdelat på stat, kommuner och enskilda företag. Regeringen anser attkunskaperna om sanerings- och återställningsarbetet bör utvecklas. Vidare börersättningsskyldighet för räddningstjänst- och saneringskostnader utredas ochen vägledning för kommunernas tillsynsverksamhet inom detta område utarbetas.Regeringen avser därför att ge i uppdrag att utvecklakunskaperna om sanerings- och återställningsarbetet, utredaersättningsskyldighet för saneringskostnader och kommunens tillsynsverksamhet.Basen för den verksamhet som benämns beredskapshänsyn i planeringen och isamhällsutvecklingen (BIS-verksamhet) utgörs av den organisation och densäkerhet som vi har i samhället. BIS-verksamheten syftar till att görasamhället mindre känsligt för olika typer av störningar. Överstyrelsen förcivil beredskap bedriver BIS-verksamheten i samverkan med olika myndigheteroch andra organ, som företag, universitet och högskolor. Beredskapshänsyneninnebär en allmän strävan att höja den grundnivå i fredssamhället somverksamheten under säkerhetspolitiska kriser och krig bygger på. BIS-verksamheten har haft många positiva effekter på förmågan att uthärdapåfrestningar som uppstår till följd av olyckor och andra störningar.Överväganden om riskfrågor i olika verksamheter kräver ett väl utbyggt ochfungerande samarbete.