bet · GL01SfU6 · 1997-11-18 00:00:00 — I propositionen föreslår regeringen mål och riktlinjer för enframtida integrationspolitik. Propositionen innehåller en på flera sätt ny synpå integrationen. Integration handlar inte bara om invandrare, utan integrationhandlar också om en generell samhällsfråga och är en viktig angelägenhet föralla som bor i . Den fråga vi ställer är: Hur kommer invandrare in i detsvenska samhället?Vi är mycket glada över att flera myndigheter, kommuner, organisationer ochforskare finns representerade bland de inbjudna. , som berörsi propositionen, har inbjudits till ett särskilt sammanträde med utskottetnästa vecka.Denna utfrågning är ett viktigt led i utskottets behandling av propositionenom integrationspolitik. Efter dagens utfrågning fortsätter utskottets beredningav ärendet. Enligt uppgjord plan är det tänkt att debatt skall hållas ochbeslut fattas i kammaren den 2 december.Vi har stenografer med oss här som skriver ned vad som sägs. Protokollet frånutfrågningen kommer att ingå som en bilaga i utskottets betänkande.Utfrågningen kommer också att tas upp på band.Dagens utfrågning är uppdelad i två block. Först skall vi behandla deintegrationspolitiska målsättningarna och inriktningen mer allmänt. Vi skallförsöka se propositionen i dess sammanhang.Vad menar vi när vi säger att vi skall främja integration? Vilka äregentligen de grundläggande målen? De frågorna vill vi ha belysta. Vi kommeratt få hjälp av två inledande talare, som jag strax skall presentera.Ungefär tar vi en paus. Då bjuds det på kaffe utanför denna sal.Ungefär därefter fortsätter utfrågningen. Då skall vi försökakoncentrera oss på hur de integrationspolitiska målen kan uppnås. Det handlardå om mera konkreta åtgärder och delar inom integrationspolitiken - t.ex.arbete, skola och politisk delaktighet.Utfrågningen inleds med två korta anföranden. Först ges ordet till TzegheKifle, som är uppsalabo med eritreansk bakgrund och som i olika debattinlägghar uppmärksammat regeringens förslag om integrationspolitiken.Direkt efter Tzeghe Kifles anförande får vi lyssna till . Som personalchef på har erfarenhet avarbete för en ökad mångfald inom sitt företag.Efter dessa inledande anföranden lämnas ordet fritt. Utskottets ledamöter kandå ställa frågor till samtliga inbjudna deltagare.För att vi skall hinna med allt under utfrågningen är det viktigt att vibegränsar såväl frågor som svar, att vi alltså inte talar för . Det äroerhört viktigt att vi kan hinna med det mesta i dagens utfrågning.Mycket välkomna! Jag lämnar härmed ordet till Tzeghe . Var så god!Tzeghe : Mitt namn är Tzeghe. Jag kom till från . TillSverige kom jag 1978. Vi hade hört om att det var ett rättvistsamhälle, där man kunde få studera för att bli någon. I var viarbetskraft utan inflytande.Min första kontakt med det svenska samhället hade jag medmödravårdscentralen. Där träffade jag en barnmorska som talade mitt språk. Dåtrodde jag att jag hade kommit till himmeln.Mina positiva intryck bestod i . Jag läste in såatt jag fick grundskolekompetens och jag trivdes med att studera. Efter fem åri kom jag in på gymnasiets vårdlinje. Då tog smekmånaden slut. I mittland är gästvänlighet och förståelse viktiga ingredienser i det dagliga livet.När jag kom till skolan upplevde jag inte någon förståelse för att jag kunde haspeciella problem som ?icke-svensk?. Miljön var hård, och lärarna var oerfarnanär det gäller våra speciella problem. Förutom dessa svårigheter fanns känslanav att inte tillhöra gruppen. Trots detta fullföljde jag utbildningen; dettatack vare att min tro på att man kunde bli någon i fanns kvar.Fortfarande, , är attityderna i skolan desamma. Min dotter harberättat att lärarna förväntar sig att hon ?som ? skall vara nöjd medlägre betyg än andra. En annan ung person på en gymnasielinje har berättat atten lärare sagt till klassen att de svarta inte bidragit till världensutveckling på något sätt.När jag hade bott i fick jag tillfälle att arbeta inom Uppsalakommun. I och med att jag arbetade bland svenskar lärde jag mig vikten av attläsa en dagstidning. Jag såg bl.a. att kommunen sökte invandrare med erfarenhetav det svenska samhället som kunde utbildas till cirkelledare för att hjälpanyanlända landsmän. Då kände jag att jag plötsligt var viktig. Jag hade enuppgift. Jag kände att jag lärde mig något om och svenskarna.Gillis förklarade i ett historiskt perspektiv hur utveckladesfrån ett bondesamhälle till ett industrisamhälle. Då förstod jag att skillnadeninte är så stor mellan och . Det är mera fråga om hur snabbtutvecklingen har gått och hur långt den har nått än om att vi skulle vara olikasom individer.Efter denna utbildning fick jag en bättre självkänsla. Jag blev mera nyfikenpå mitt nya land. Trots de nya otäcka strömningar som började visa sig troddejag att den goda viljan i skulle råda. Som cirkelledare upptäckte jagatt mitt försprång i det svenska samhället var stort tack vare att jag hadearbetat bland svenskar.När det gäller arbetsmarknaden är det min och många andra invandrareserfarenhet att chanserna att få jobb är minimala för oss, fastän vi har godameriter. Förklaringarna kan variera. Ena gången är mina betyg från fel land.Andra gången är det mina språkfärdigheter som inte duger. Att min hudfärg ellermitt namn skulle vara opassande har ingen sagt. De enda som haruttryckt denna uppfattning är tjänstemän på arbetsförmedlingen som erkänt attde har sållat bort ?icke önskvärda?.Lagen säger att man inte får diskriminera någon på grund av hudfärg ellerras. I praktiken är det dock fritt fram, eftersom ingen döms för dessa brott.Den praktiska tillämpningen av gällande lagar borde skärpas väsentligt.Vad som är viktigt för att vi inte skall få ett segregerat samhälle är attvåra ungdomar kan känna att de har några rötter. De har oftast inga rötter iföräldrarnas hemländer. De måste få möjlighet att skapa sig en identitet iSverige.Barn gör inte skillnad mellan människor på grund av hudfärg eller språk. Delyckas alltid förstå varandra. Mina barn kände sig inte annorlunda förrän deblev tonåringar - de har tidigare funnit sig väl till rätta - men därefter harderas känsla av utanförskap successivt ökat. Detta oroar mig som mor. Jag serdessutom att andra generationens invandrare är överrepresenterade när detgäller olika slags brott, men även som brottsoffer.Tonåringar är, som vi alla vet, emot allt som representerar vuxenlivet.Kamraterna får ett större inflytande än föräldrarna. I invandrarfamiljer är detallt för vanligt att ungdomarna tar kommandot, eftersom deras föräldrar intekan vara de goda och starka förebilder som ungdomarna behöver. När man somförälder är osäker i sin roll på grund av arbetslöshet och utanförskap är detinte lätt att vara en förebild.I vår familj har vi utgått från att vi skall anpassa oss till vårt nya land.Vår erfarenhet är, tyvärr, att ord som ?lika värde för alla? i praktiken visatsig sakna innehåll.Efter att ha läst propositionen , framtiden och mångfalden - fråninvandrarpolitik till integrationspolitik får jag en känsla av att mycket somdär föreslås kommer att leda till att invandrare förblir invandrare. De bliralltså inte mer integrerade.Av egen erfarenhet vet jag att pengar som är avsedda för integration utgör enfrestelse för en del invandrarföreningar och företag. Jag har upplevt att eninstitution diskuterade att söka integreringsbidrag för att slippa lägga ned enavdelning. Personalen skulle vara densamma, bara mer integrerad. Många storaorganisationer får bidrag från staten för att medverka till integrering undernamnet 2000-institutet.Det vore intressant att få se en redovisning av vad som har åstadkommits. Hursker uppföljningen av hur alla bidrag används?Nu har jag belyst problemen från min utgångspunkt. Jag har, dess bättre,också några idéer om hur vi tillsammans skulle kunna lösa problemen.I propositionen står det att det kostar ca bara att skapaIntegrationsverket och att avveckla - pengar som i ställetkunde användas till att främja invandrarnas möjligheter att komma in i detsvenska samhället. Det behövs inget verk för att t.ex. satsa mer påspråkutbildning.För att kunna tillgodogöra sig samhällets information måste man kunna bådeläsa och skriva svenska. Av den lokala tidningen lär jag mig mycket om vad folktycker och tänker.Vi måste själva delta i samhället och i debatten. Den likgiltighet som finnsbland många invandrare skrämmer mig. Vår tystnad gör att man kan tro att vi ärnöjda med att bilda egna grupper utanför det svenska samhället. Jag vet attmånga mår dåligt och har tappat självförtroendet. Dessa människor blir utsattaför många åtgärder som passiviserar; detta i stället för att aktivera dem ochlåta dem ta ett eget ansvar.Detta är en del av de processer som gör att invandrarnas resurser slösasbort. Våra erfarenheter och kunskaper tas inte till vara. Många invandraretycker nog att det är en styrka att tillhöra två samhällen, men i fårvi lära oss att det enbart är en nackdel - ja, t.o.m. ett handikapp sominnebär att vi måste tas om hand.Jag vill utmana Telias chef och andra företagsledare att använda sunt förnuftoch anställa personer från andra kulturer. De kan tillföra erfarenheter,språkkunskap och kunskap om andra kulturer och därigenom bokstavligen berika deföretag som anställer dem.Jag vill också utmana alla biståndsorganisationer att inte tänka som gamlatidens missionärer gjorde. Låt oss i stället styra den hjälp ni kan ge på våravillkor! Vi kan mer om våra länder än ni någonsin kan lära er. Anställ gärnapersoner från de länder som ni riktar ert bistånd till!Även andra svenska organisationer som riktar sin verksamhet till invandrareborde till större delen bestå av invandrare. Detta gäller t.ex. kommuner därstörre delen av invånarna kommer från andra länder.Integration uppnås genom delaktighet, ekonomiskt inflytande och delatsamhällsansvar.Ordföranden: så mycket för ett intressant inledningsanförande!Marianne Nivert: Jag kommer från och heter ungefär två och ett halvt år sedan, då jag var väldigt ny i min roll sompersonaldirektör, fick vi en invitation att komma till dåvarandeCivildepartementet. Man ville försöka engagera oss i näringslivet litet mer idet s.k. . Jag var ganska naiv och kände inte tillsärskilt mycket om de frågor där vi i näringslivet egentligen skulle bidra tillatt saker bättre togs om hand. Det här var faktiskt litet grand av ettväckelsemöte för mig. Ett antal forskare var närvarande. De berättade ominvandringen i under ett antal årtionden och om den nytta som vi hadehaft av invandringen under alla år då vi behövt arbetskraft.Jag hade då inte varit personaldirektör i hela mitt liv, utan jag hade ocksåvarit vanlig operativ chef ute i den praktiska dagliga verksamheten inom Telia.Som den operativa människa jag är funderade jag, när jag satt i bilen och varpå väg härifrån och tillbaka till , över vad jag kunde göra inom Teliasom praktiskt kunde vara ett bidrag.Svaret fick jag direkt när jag kom tillbaka till kontoret. Där låg ettannonsutdrag. Vi skulle nämligen gå ut och söka trainees till . Det gör vien gång . Man ville att jag skulle godkänna den annons som skulle förasin. I annonsen stod det så här: Eftersom verkar för jämställdhet ser vigärna att både män och kvinnor söker till våra kurser. Då slog mig följande:Varför behöver vi skriva detta? Vi har ju under alla år tagit in i stort settlika många män och kvinnor till våra kurser. Jag tänkte att vi har ju lyckatsuppnå en jämn fördelning utan att kanske behöva skriva om det. Därför ändradejag annonsen och skrev: Eftersom är inne i en starkinternationaliseringsprocess ser vi gärna att personer med bakgrund i andraländer söker.Först blev jag väldigt överraskad över den interna reaktionen. Man undrade:Skall vi verkligen på detta sätt visa att vi aktivt tar ställning iinvandrarpolitiken? Jag sade: Det har vi väl inte gjort. Det är faktiskt frågaom vår affärsmässighet. Vi skickar för dyra pengar ut våra trainees ochanställda till olika länder för att dessa skall få en insikt om andra kulturer.Vi har en stark expansion i så gott som 100 länder ute i världen där vibedriver konsultverksamhet inom telekommunikation. Det är egentligen vårt egetbästa att vi på ett rationellt sätt kan internationalisera oss inifrån. Jagkände att det fanns en viss tveksamhet, men sedan fick jag det sistaannonsutdraget - utan ändring. Då blev jag naturligtvis riktigt förbannad. Jagsade att annonsen inte fick föras in förrän det skett en ändring. Då insåg jag på nytt att jag själv, med min bakgrund och med minuppfostran, inte hade förstått hur svårt många invandrare har det.Människor började nämligen ringa till mig som annonsen var införd.Först kom några mycket trevliga samtal från flera invandrare som sade: Dettavar verkligen en ljusglimt, den första som vi sett. Det här visar att vibehövs, att vi kan bidra bara genom det faktum att vi har andra insikter än derent svenska.Jag fick dock också andra samtal från personer som frågade: Skall vi betalaför invandrarpolitiken på teleräkningen? Eller också sade man: Om min son intekommer in och någon invandrare kommer in, skall jag verkligen syna detta.För mig var det faktiskt en skräckupplevelse att se hur tunn polityrenegentligen är i dessa frågor. Jag hade kontrollerat om vi tidigare hade haftnågra sökande med invandrarbakgrund till dessa kurser. Det hade vi inte. Jagkan tala om för er att det är 7 000 sökande till ungefär 30 platser, så det ärsom att gå igenom ett nålsöga. Men plötsligt fick vi 500 sökande medinvandrarbakgrund. Jag började inse att den här frågan litet grand är somfrågan om jämställdhet mellan män och kvinnor. Till våra kurser är det25 % kvinnor och män som söker, men lika många av vardera könet kommer in.Det sker nämligen en självsållning. Grupper som inte känner sig manade och somkänner att de nog inte är en målgrupp, söker helt enkelt inte. Därför är detviktigt att direkt kunna adressera så att det framgår vad man behöver.Med ett par bilder skulle jag vilja visa att det i hög grad handlar omaffärsmässighet för . Vi har naturligtvis inte i våra kundregister någonregistrering av vilka som är invandrare eller inte. Genom slutledning kan viändå på efternamnet lista ut att vissa har någon form av utländsk bakgrund.Ungefär 14 % av våra kunder har utländska efternamn. De står för totalt 19 %av Telias inkomster vad gäller privatkunder. De ringer för i snitt mer änen normalkund och de ringer mer utlandssamtal. Den som känner till hurdet är med telekommunikation vet att utlandssamtalen är våra lönsammastesamtal.I storstäderna är detta ännu mera markant. Vi delar in landet i 40 områden.Det finns områden där av befolkningen har utländska efternamn. I deområdena beror Telias inkomster i hög grad på den här gruppen. Vi börjadedärför fundera över dessa saker. Kunder vill ju gärna bli förstådda. Det finnsalltså ett behov av att man förstår kunden. Gör vi verkligen det när det gälleralla dessa kunder? För att se hur det i praktiken ser ut kan jag peka på vårmycket höga andel utlandssamtal.När vi började ta kontakt med olika invandrarföreningar i Stockholmstraktenupptäckte vi att de flesta trodde att vår värsta konkurrent, Tele 2, var enavdelning på . Då insåg vi att det här är väldigt viktigt för oss. Vifrågade oss också hur många av de här människorna som egentligen kan kontaktaTelia och som förstår sin egen teleräkning. Med så pass goda intäkter och medså pass många kunder borde vi kanske se till att våra kundtjänster är bemannademed personal som förstår språk och som förstår hur man resonerar. Kanske bordevåra teleräkningar kunna produceras på några av de vanligaste invandrarspråken.Det här är faktiskt ett konkurrensmedel i förhållande till våra konkurrenter.Detta gjorde alltså att vi började inse att vi mera aktivt skulle ta ett greppnär det gällde att se våra invandrare som en grupp som det var viktigt att fåin i Telia.I fråga om vår koppling till trainee-gruppen tog vi reda på litet mera ochkonstaterade att det i fanns nästan 7 000 arbetslösainvandrare med civilingenjörs-, civilekonom- eller systemvetarexamen. Vi beslötoss för att försöka ta in åtminstone 25 av dessa till en särskild trainee-kurs,och det gjorde vi.Vi fick en stor mångfald i gruppen. Programmet gick ut teori och16 veckor praktik. Vi hade väldigt god erfarenhet av programmet, och viupprepade det ytterligare en gång. Det visade sig att de flesta blev ganskasnabbt adopterade där de hade sina praktikplatser. Av de första 25 blev 24anställda i direkt, en började hos , han fick plats där innankursen var slut.Jag var särskilt nyfiken på om det fanns chanser för kvinnor att slå utmanliga invandrare. Vi hade naturligtvis färre kvinnor. Medcivilinjengörsbakgrund och systemvetarexamen blir det väldigt manliga grupper.Det visade sig att vi hade ungefär en fjärdedel kvinnor.Vi har inte upprepat försöket. Vi gjorde enansökningsomgång, där det visade sig att vi fick rätt många som inte kundetillräckligt god svenska för att kunna följa programmet.Nu har vi internt inom omvandlat vår jämställdhetsgrupp till något somi dag kallas för mångfaldsgrupp. Vi har funnit att väldigt mycket avaktiviteter och medvetandegörande ute i chefsledet krävs för att man skallbörja tänka i nya banor. Det är ungefär samma sätt att attackera det som vitidigare tillämpat när det gällt att försöka få ledare att se kvinnligarbetskraft som lika värdefull som manlig och att från olika horisonter bidratill att göra arbetsplatsen mer kreativ och spännade.Det är naturligtvis i första hand mycket välutbildad arbetskraft som detgäller. Det är just inom de områdena som vi har rekryterat i . Vi har intehaft stora rekryteringar i andra grupper, men vad som gäller inom kundtjänstenoch många andra delar är att vi vid en ledig befattning skall ta hänsyn tillatt vi vill verka för att skall bli mer mångkulturellt.Ordföranden: tackar för de två fina inledningarna som grund förutfrågningen. Dessa har handlat både om riktlinjerna och om mera allmännafrågor, men vi tänkte att i den första omgången mer koncentrera oss påriktlinjerna.Jag skulle vilja ställa en fråga till Mkyabela Sabuni från : Håller du med Tzeghe och om hur invandrarebemöts i ? Det skulle vara intressant att få med det i inledningen.Mkyabela Sabuni: Jag kan säga att jag håller med. Det finns en viss rädsla frånarbetsmarknad och ett annat synsätt från samhället så till vida att man skallgöra saker och ting åt invandrare i stället för att invandrarna skall kunnagöra saker åt sig själva. Det har varit en myndighetsattityd.Sigge Godin (fp): Jag skulle vilja vända mig till inledarna. Tzeghe sägeratt det inte behövs något integrationsverk. Som hon vet är vi väldigt noga idet här landet med att olika statliga verk skall ha ett ansvar förverksamheter. Har du funderat över vem som skulle kunna ta ansvaret förintegrationspolitiken om vi säger nej till ett integrationsverk?Till , som sade att det var svårigheter att utforma annonseroch få medarbetare, kanske även chefer, att acceptera formuleringarna om attinvandrarbakgrund var väsentlig i ett internationellt företag, skulle jag viljaställa frågan: Hur driver vi den frågan vidare? Det räcker inte att du berättardet för oss. Informerar ni andra internationella företag om era framgångar?Räcker det, eller måste vi från lagstiftarnas sida skärpa lagen för att få ensådan självklarhet till stånd?Tzeghe : Under mina här har jag förstått att myndigheter bestämmeröver vissa saker. Men jag kan svara med att ställa en motfråga: Vad är det somsäger att invandrarna inte kan jobba inom dessa myndigheter så att de kanbevaka dessa frågor? De känner ju själva hur de har blivit behandlade. Det gårinte att tycka att de känner si eller så och att man skall göra så, utan densom själv känner måste få ta itu med saken. Det är viktigt att bli anställd ochfå tillfälle att påverka. har det bara varit vissa personer som harhaft det jobbet.Marianne Nivert: Den känsla vi fick av att det finns mycket internt inom Teliaatt ta itu med på den här punkten gjorde att vi startade med att omvandla dengrupp som skulle verka för att förändra vår hållning till män och kvinnor såatt vi behandlade dem på lika sätt. Då insåg vi värdet i ett mångkulturelltTelia. Vi gick igenom det hela, och i våra ledarprogram internt tas det upp iledarutbildningen hur viktigt det är.Vi har fått tillfälle att i många sammanhang berätta om detta. Vi är aktiva iSverige 2000-gruppen och har där berättat om våra goda erfarenheter, att vifaktiskt insett att detta är en tillgång när vi skall arbeta internationellt.Karin (): Jag skulle vilja fråga en representant för och från i om derassyn på en integrationsmyndighet, om den skulle vara en hjälp i ert arbete,vilka krav som i så fall skall ställas på den myndigheten eller om ni tyckeratt nuvarande ordning är tillräcklig, att dela på och göra tvåmyndigheter inte är nödvändigt.Eftersom representanten för inte är här ber jag att fårikta frågan till Afrosvenska riksförbundet.Mkyabela Sabuni: Jag tycker att den proposition som framlagts, om det inte baraskall vara ord utan att man går på djupet och försöker jobba för integration,kan vara någonting att ta fasta på.Ronny : Min syn är att introduktionen av de nyanlända behöver utvecklasbetydligt mer än vad den gjorts hitintills. Där tycker jag att ettintegrationsverk kan vara ett stöd till metodutvecklingen, också när det gällerintroduktionen i samhället som helhet. Jag har upplevt under de senaste årenatt jag saknat ett stöd från de statliga myndigheterna och . Jagtror inte att det har att göra med kompetens, kunskap och ovilja utan snarastpå att andra saker tagit överhanden, t.ex. asylpolitiken och asylmottagandet.Men tydligt och klart är att kommunerna behöver ett stöd, en stimulans attutveckla och sätta upp mål för introduktion av de nyanlända.Anita (): Risken är att de frågor som man funderar på har hunnitställas innan man får ordet. Jag hade nämligen ungefär samma funderingar som deföregående frågeställarna. När jag ändå fått ordet vill jag säga att det somgenomsyrade inläggen från och på något sätt var:Med vilka attityder ser vi på varandra i det svenska samhället? Det är ettstort arbete som ligger framför oss. Arbetsmarknaden har naturligtvis en storbetydelse.Vi skulle diskutera framför allt mål och inriktning där attityderna har betydelse. Jag skulle vilja fråga representanterna förArbetsmarknadsstyrelsen eller : Kan ni i ertdagliga arbete med de intentioner som finns i propositionen påverka deattityder som finns inom arbetslivet för att ge alla människor en chans tillett arbete?Levi : Jag skulle vilja säga att vi har regeringens och riksdagensuppdrag att i varje läge se till att invandrade grupper är representerade ilika hög mån i våra åtgärder som de är i öppen arbetslöshet. Vi kan konstateraatt invandrargrupperna , under hela den svåraarbetslöshetskris vi har haft och har, varit överrepresenterade i förhållandetill den andel som de utgör i öppen arbetslöshet. Alltså har prioriteringarnaskett på ett sådant sätt att vi har överträffat den målsättning som gäller föross. Det vill jag faktiskt se som ett exempel på att vi inomarbetsförmedlingarna och länsarbetsnämnderna och också inom AMS med vårainsatser just vill påverka attityderna, nämligen den attityden som handlar omatt de invandrade grupperna skall få en chans att komma in i det svenskasamhället via våra åtgärder.