bet · GK01NU9 · 1997-03-11 00:00:00 — 1996/97NU9ÄrendetI detta betänkande behandlas - helt eller delvis - 20 motioner från denallmänna motionstiden med yrkanden om vissa konkurrensfrågor.Upplysningar och synpunkter i ärendet har inför utskottet lämnats avföreträdare för - , förening och sågverksföreningen I SYD. En skrivelse har ocksåinkommit i ärendet. I betänkandet behandlas 28 motionsyrkanden om olika konkurrensfrågor. Deaktuella yrkandena tar sikte på dels konkurrenslagens förhållande till annanlagstiftning, dels tillämpningen av vissa i konkurrenslagen centralabestämmelser. En beskrivning lämnas i betänkandet av hur konkurrenslagen äruppbyggd. Vidare redovisas ett väsentligt antal utredningar - såväl pågåendesom avslutade - som på olika sätt berör konkurrenslagen.Ett stort antal av de aktuella yrkandena avser frågan om förutsättningarnaför kooperativ näringsverksamhet. Yrkandena är föranledda bl.a. avKonkurrensverkets avgörande att samverkansformerna inom denproducentkooperativa sammanslutningen har enkonkurrensbegränsande verkan. Utskottet avstyrker motionerna med hänvisningtill att en rättsprocess i ärendet pågår. Vidare konstateras att regeringenbedriver ett internt beredningsarbete som sannolikt kommer att innefatta enanalys av det s.k. legalundantaget på lantbruksområdet. Utskottet förutsätteratt regeringen bedriver detta arbete skyndsamt och i lämpligt sammanhang förriksdagen redovisar resultatet av beredningsarbetet. I en reservation (m, fp)påpekas att förbudet mot prissamverkan är ett av de bärande motiven bakomkonkurrenslagstiftningen och att lagen måste vara effektiv i detta hänseende.En motsatt uppfattning framförs i en annan reservation (c, v, mp), i vilkenanförs att den nämnda rättsprocessen ej behöver avvaktas och attlegalundantaget måste reformeras så att bestämmelser införs som ger tillåtelsetill prissamverkan.Även frågan om utformningen av gruppundantaget för kedjor inom detaljhandelnhar föranlett motionsyrkanden. Uppmärksamheten riktas mot de bestämmelser somgäller för samverkan inom ICA i förhållande till andra samverkansformer. Eftermotionstidens utgång och under beredningen av ärendet avlämnade en arbetsgruppinom Närings- och ett förslag till förändringar i detaktuella gruppundantaget. Utskottet understryker betydelsen av att engrundläggande analys genomförs av de nuvarande samverkansformernas effekteroch anför att det inte är orimligt att det nuvarande gruppundantaget förlängsytterligare i avvaktan på slutförandet av detta analysarbete.I ett flertal yrkanden reses krav på att konkurrenslagen skall förhindra attkommuner och landsting, som bedriver egen, konkurrensutsatt näringsverksamhet,med hjälp av skattefinansierad underprissättning slår ut privatatjänsteföretag. I denna del förekommer också yrkanden med innebörd att denoffentliga verksamheten skall öppnas för konkurrens från privata ochkooperativa tjänsteföretag. Utskottet avstyrker motionerna men betonar viktenav en väl fungerande konkurrens och att konkurrenssnedvridande förfarandenpåtalas och åtgärdas. Vidare sägs att konkurrensen skall vara ett verktyg föratt stimulera start av nya företag, vilket kan skapa ny sysselsättning. I enreservation (m, c, fp, kd) framhålls det angelägna i att öppna den offentligaverksamheten inom sjukvård, skola, åldringsvård etc. för konkurrens i syfteatt skyndsamt utveckla en privat tjänsteproduktion. Härutöver anförs ireservationen att åtgärder måste vidtas som förhindrar att enskilda företagarekonkurreras ut av skattefinansierad affärsverksamhet.I övrigt behandlar utskottet yrkanden beträffande bolag som undermonopolliknande förhållanden fullgör tidigare samhällsstyrd och samhällsägdverksamhet, fackliga organisationers affärsverksamhet och införande av lokalförköpsrätt. Samtliga yrkanden avstyrks av utskottet men följs upp vad gällerde två sistnämnda frågorna i reservationer (m, c, fp, mp, kd resp. mp). De motioner som behandlas här är följande:1996/97:Fi801 av () såvitt gäller yrkandena attriksdagen1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omkonkurrenslagens tillämplighet på all statlig och verksamhet,2. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omKonkurrensverkets kompetens innefattande förbud för all offentlig verksamhetsom hindrar eller motverkar konkurrensen.1996/97:N201 av m.fl. (s) vari yrkas att hosregeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att föreslå hurtillsyn och inspektion skall ske av bolag som under monopolliknandeförhållanden utövar en samhällsfunktion.1996/97:N203 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om att skattefinansieradeoffentliga företag ej får konkurrera med privata företag.1996/97:N206 av m.fl. (m) såvitt gäller yrkandet (1) att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omkonkurrensutsättning och försäljning av kommunala och landstingskommunalaföretag och verksamheter.1996/97:N210 av de () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avkonkurrensneutralitet mellan olika företagsformer inom detaljhandeln.1996/97:N212 av m.fl. (m, fp, kd) såvitt gäller yrkandet (11)att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom att delar av den verksamhet, som bedrivs inom offentliga monopol, böröppnas för egenföretagande och entreprenader.1996/97:N219 av och (båda m) variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en översyn av konkurrenslagen.1996/97:N226 av och (båda m) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av en översyn av konkurrenslagen i berörda delar.1996/97:N234 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna att konkurrenslagen och gruppundantaget för kedjor idetaljhandeln ses över så att lika konkurrensregler skall gälla för allaföretagsformer oberoende vilken organisationsform man valt.1996/97:N245 av och (båda m) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av ändring i konkurrenslagen.1996/97:N248 av m.fl. (c) vari yrkas att riksdagen1. beslutar om sådan ändring att bestämmelsen om prissamverkan i 18 c §andra stycket 2 b KL upphävs,2. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omändring av KL i syfte att anpassa möjligheten till federativ samverkan mellanföreningar till motsvarande bestämmelser inom EG-rätten i Rådsförordning26/62, artikel 3.1 andra meningen,3. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omändring av KL innebärande att förhandlingskooperation som bedrivs underkonkurrensmässiga former och utan prisdiskriminering skall ingå ilegalundantaget,4. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omändring av KL i syfte att närmare anpassa bestämmelsen om medlems friarörlighet till EG-rättens företagsbaserade synsätt,5. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omlikvärdighet mellan kooperativt företagande och andra företagsformer.1996/97:N249 av och (båda m) vari yrkasatt hos regeringen begär förslag innebärande att konkurrenslagengörs tillämplig på alla tjänster inom sjukvård, skola och utbildning ienlighet med vad som anförts i motionen.1996/97:N250 av m.fl. (m) såvitt gäller yrkandena att riksdagen1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om viktenav ökad konkurrens,2. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omöversyn av konkurrenslagen.1996/97:N251 av m.fl. (fp) såvitt gäller yrkandena attriksdagen1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ominriktningen av konkurrenspolitiken,5. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omKonkurrensverkets granskning av de fackliga organisationernasaffärsverksamhet.1996/97:N252 av m.fl. (c) såvitt gäller yrkandena att riksdagen7. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omoffentlig sektor och näringsliv,8. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om attkooperativ näringsverksamhet inte skall missgynnas i konkurrenshänseende.1996/97:N255 av m.fl. (fp) såvitt gäller yrkandet (11) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av en ny arena för nyföretagande i gränssnittet mellan offentlig ochprivat verksamhet.1996/97:N256 av m.fl. (kd) såvitt gäller yrkandet (1) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omatt en effektivare konkurrenspolitik som förhindrar marknadsdelning,prissamverkan och som utövar fusionskontroll harmoniseras med utvecklingeninom EU.1996/97:N260 av () vari yrkas att hos regeringenbegär en förändring av konkurrenslagstiftningen syftande till att säkrajordbrukets, skogsbrukets och trädgårdsnäringens rätt att samverka iprimärför- eningar.1996/97:N267 av () vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omkonkurrensneutralitet mellan olika företagsformer inom detaljhandeln.1996/97:N270 av m.fl. (mp) såvitt gäller yrkandet (20) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omen särskild prövning av konkurrenssituationen i samband med ett ökat lokaltägande och vid införande av lokal förköpsrätt av fast egendom. BakgrundKonkurrenslagen (1993:20) trädde i kraft (prop. 1992/93:56,bet. Lagen ersatte den tidigare konkurrenslagen (1982:729) och lagen(1991:921) om förbud mot konkurrensbegränsning i fråga om jordbruksprodukter.Den nya konkurrenslagen (KL) är baserad på den s.k. förbudsprincipen, vilkenutgår från att vissa konkurrensbegränsningar i sig är skadliga och därförskall vara förbjudna. Efter mönster från EG-rätten innehåller KL tvåprincipiella förbud, nämligen mot konkurrensbegränsande samarbete mellanföretag (6 §) och mot missbruk från ett eller flera företags sida av enmarknadsdominerande ställning (19 §). Dessa bestämmelser motsvaras avRomfördragets artiklar 85 (regler beträffande avtal m.m. som har till syfteeller effekt att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen) och 86 (reglerbeträffande ett eller flera företags missbruk av dominerande ställning), vilkaingår i de grundläggande konkurrensreglerna för den gemensamma marknaden.Förbudet i artikel 85 (artikel 85.1) riktar sig mot avtal (avtalskriteriet)mellan företag, beslut av företagssammanslutningar eller samordnadeförfaranden. För att samarbetet skall vara förbjudet fordras att det dels hartill syfte eller resultat att konkurrensen inom EG hindras, begränsas ellersnedvrids (konkurrensbegränsningskriteriet), dels kan påverka handeln mellanmedlemsstaterna (samhandelskriteriet). Emellertid kan detta förbud förklarasinte vara tillämpligt om de negativa verkningarna av ett konkurrensbegränsandeförfarande uppvägs i tillräcklig grad av positiva verkningar av förfarandet.Undantag från förbudet kan beviljas i enskilda fall av kommissionen efteranmälan från berörda företag. Dessutom har kommissionen bemyndigats av rådetatt utfärda förordningar om undantag för vissa bestämda typer av avtal, s.k.gruppundantag. Gruppundantagsförordningarna har i stort sett likartaduppbyggnad. De reglerar närmare vilka avtalstyper som är undantagna och undervilka villkor undantagen gäller. Inom EG finns undantag för bl.a.specialiseringsavtal, avtal om forskning och utveckling samt franchiseavtal.Förbudet i artikel 86 riktar sig mot åtgärder som företag medmarknadsdominerande ställning vidtar mot andra företag. För att ett förfarandeskall vara förbjudet fordras dels att det är fråga om missbruk avmarknadsdominans, dels att förfarandet kan påverka handeln mellanmedlemsstaterna. Artikeln medger ingen möjlighet till undantag.Romfördraget innehåller inga tillämpningsregler till artiklarna 85 och 86.Sådana regler har tillkommit genom särskilda förordningar. Den grundläggandetillämpningsförordningen är förordning (EEG) nr 17/62. I denna uttalasprincipen att alla konkurrensbegränsande avtal, beslut och samordnadeförfaranden som avses i artikel 85.1 är förbjudna. Om de inte faller undernågot gruppundantag, måste de i princip anmälas till kommissionen och av dennabeviljas undantag för att bli tillåtna. Enligt förordningen ges därutövermöjlighet att efter ansökan till kommissionen få besked om att artiklarna 85eller 86 inte är tillämpliga. Detta gör kommissionen i form av ett s.k. icke-ingripandebesked.Förbudet i den svenska konkurrenslagen mot konkurrensbegränsande samarbete(6 §) riktar sig mot avtal mellan företag som hindrar, begränsar ellersnedvrider konkurrensen på den svenska marknaden på ett märkbart sätt ellersom ger ett sådant resultat. Bestämmelsen är heltäckande för alla former avkonkurrensbegränsande samarbete, men i lagen utpekas exempel på vissa typer avsamarbete som i särskilt hög grad är negativa för konkurrensen. avtal om priser, produktions- och utbudsbegränsningar av olika slag samtuppdelning av marknader.Bestämmelsen (19 §) om förbud mot missbruk av dominerande ställning riktarsig mot åtgärder som företag med dominerande marknadsställning vidtar motandra företag. Att ha en dominerande marknadsställning är i sig inteförbjudet. Vad förbudet är inriktat mot är att denna ställning utnyttjas påett sätt som skadar konkurrensen. Förbudet avser varje slags missbruk av endominerande ställning. I likhet med artikel 86 i exemplifieras ilagtexten vissa särskilt utpräglade beteenden som kan utgöra missbruk. Ettexempel är påtvingande av oskäliga inköps- eller försäljningspriser. Prisersom är oskäligt höga är till nackdel för konsumenterna, medan priser som äroskäligt låga (s.k. underprissättning) kan ha till syfte att slå ut svagarekonkurrenter som inte har förmåga att hålla sådana priser under en längre tid.Vad gäller förbudet mot missbruk av dominerande ställning finns ingenmöjlighet till undantag, utan förbudet är absolut.I tillämpningen av förbudsreglerna mot konkurrensbegränsande samarbete ochmissbruk av dominerande ställning är avgränsningen av den s.k. relevantamarknaden av central betydelse. Marknadsavgränsningen innefattar en bestämningav dels den relevanta produktmarknaden, dels den relevanta geografiskamarknaden. Avgörande vid bedömningen av produktmarknaden är produktensutbytbarhet. Produkter som är inbördes utbytbara med hänsyn till egenskaper,pris, användning m.m. anses tillhöra samma produktmarknad. Den geografiskamarknaden skall bestämmas till hela eller en del av . Vidbestämning av den geografiska marknaden har bl.a. transportmöjligheter ochtransportkostnader betydelse. Det finns inget kriterium för vad som kan ansesvara relevant marknad för vare sig avtals- eller dominansärenden, dåomfattningen av den relevanta marknaden kan variera högst avsevärt mellanolika enskilda fall.För att ett samarbete skall anses vara konkurrensbegränsande skall ettmärkbarhetskriterium på den aktuella relevanta marknaden vara uppfyllt, dvs.avtalet i fråga skall påverka den svenska marknaden på ett märkbart sätt.Konkurrensverket har i ett allmänt råd om tolkningen av begreppet märkbareffekt fastslagit att samverkan mellan företag som tillsammans har enmarknadsandel på den relevanta marknaden som inte överstiger och där intenågon av avtalsparterna har en årsomsättning som överstiger 200 miljonerkronor är att betrakta som ett s.k. bagatellavtal och därmed inte omfattas avförbudet i 6 § KL. Om omsättningen för varje företag inte överstiger 10miljoner kronor kan de tillsammans ha en marknadsandel på högst utan attomfattas av förbudet.Bestämningen av den relevanta marknaden har, såsom tillämpningen av lagenvisat, större betydelse när ett företags eventuella missbruk av en dominerandeställning skall bedömas. En snävt definierad relevant marknad skaparsannolikhet för att dominans skall uppstå. I lagmotiven till 19 § KL (prop.1992/93:56 s. 85) sägs att man av hittillsvarande praxis i EG-rätten bör kunnadra slutsatsen att en marknadsandel understigande normalt utesluter endominerande ställning. Om andelen uppgår till mellan 30 och40 % ligger den under den nivå som tyder på dominans. Om andelen ligger över40 % är den att anse som beaktansvärd och ger tydliga tecken på dominans. Närmarknadsandelen stigit skapar den en förutsättning för dominans, ochnär andelen överstiger föreligger starkt bevis för dominans. För att endominerande ställning skall bedömas vara för handen bör utöver marknadsandelbl.a. beaktas förekomsten av potentiell konkurrens på marknaden.I konkurrenslagen lämnas - i likhet med i EG-rätten - möjlighet förKonkurrensverket att lämna ett s.k. icke-ingripandebesked vad gällertillämpning av förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete och förbudet motmissbruk av dominerande ställning. Innebörden i bestämmelsen (20 §) är attKonkurrensverket - efter ansökan av ett företag - kan förklara att ett avtaleller förfarande inte faller under nämnda förbud. Anledningen till dennabeslutsprocedur är att det i många fall är svårt för ett enskilt företag attavgöra räckvidden av de två förbuden. Viktiga förutsättningar för förbuden,såsom om konkurrensen påverkas på ett märkbart sätt och företagens styrka påmarknaden, kan bara bedömas sedan omständigheterna i det enskilda falletklarlagts.Till skillnad från förbudet mot missbruk av dominerande marknadsställningkan undantag medges från förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellanföretag. Både individuella undantag och gruppundantag kan meddelas.Konkurrensverket får besluta om undantag (8 §) i det särskilda fallet ombedömningen kan göras att det berörda avtalet bidrar till att förbättraproduktionen eller distributionen av nyttigheter. Likaså kan ett avtal sombedöms främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande tillåta beslut omundantag. I båda fallen krävs att ytterligare förutsättningar är uppfyllda. Ilagen (17 §) har också införts möjlighet att medge ett generellt undantag frånförbudsområdet för sådana kategorier av avtal som uppfyller förutsättningarnai lagen för individuella undantag - s.k. gruppundantag. Gruppundantag meddelasav regeringen i form av förordningar. I samband med att konkurrenslagen träddei kraft utfärdade regeringen nio förordningar om gruppundantag(1993:72-80). Åtta av de meddelade gruppundantagen har sin motsvarighet igemenskapsrätten. Förordningarna omfattade ensamåterförsäljaravtal, exklusivainköpsavtal, försäljnings- och serviceavtal för motorfordon,specialiseringsavtal, avtal om forskning och utveckling, patentlicensavtal,know-how-licensavtal samt franchiseavtal. Dessutom infördes ett undantag förkedjor i detaljhandeln, vilket saknar motsvarighet i EG-rätten.Giltighetstiden för gruppundantagen begränsades till , dvs. trädde sex nya förordningar omgruppundantag i kraft: ensamåterförsäljaravtal (1996:341), exklusivainköpsavtal (1996:342), specialiseringsavtal (1996:343), avtal om forskningoch utveckling (1996:344), avtal om tekniköverföring (1996:345) samtfranchiseavtal (1996:369). Dessa gruppundantag gäller till utgången av juni1998 utom undantaget beträffande avtal om tekniköverföring som gäller tillutgången av . Vidare trädde ett gruppundantag (1996:65) förförsäljnings- och serviceavtal för motorfordon i kraft somgäller fram till utgången av . beslutaderegeringen om att införa ett nytt gruppundantag (1996:1368) för vissa avtal,beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Denna förordningträdde i kraft och gäller till utgången av mars 2003.Beträffande gruppundantaget (1993:80) för kedjor i detaljhandeln förlängdesdetta, med viss förändring, med endast fram till den 1 juli 1997.Vad gäller jordbruksområdet föreskrivs i artikel 42 i attkonkurrensreglerna är tillämpliga på produktion av och handel medjordbruksprodukter i den utsträckning som rådet bestämmer. Rådet har antagitförordning (EEG) nr 26/62 som lägger fast hur konkurrensreglerna skalltillämpas på jordbruksområdet. Enligt denna förordning gäller i principfördragets artiklar 85 och 86 för jordbruksvaror. Dock föreskrivs vissasituationer där undantag från förbudet i artikel 85.1 medges för produktion avoch handel med jordbruksprodukter.Avtal, beslut eller samordnade förfaranden som utgör en integrerad del av ennationell marknadsorganisation omfattas inte av förbudet. Med en nationellmarknadsorganisation avses ett organ - statligt eller privat - som understatlig kontroll har hand om genomförandet av jordbruksregleringen för visstproduktslag inom en stat. För de flesta jordbruksprodukter finns antagetrådsförordningar om bildandet av gemensamma marknadsorganisationer inom EG.Vad som skall anses vara jordbruksprodukter framgår av bilaga II tillförordningen. I förordningen sägs att undantaget i synnerhet gäller för avtaletc. mellan jordbrukare, jordbrukarorganisationer eller sammanslutningar avsådana organisationer som tillhör samma medlemsstat. Detta gäller sådana avtali den mån de berör produktionen eller försäljningen av jordbruksproduktereller användandet av gemensamma anläggningar för lagerhållning, behandlingeller förädling av jordbruksprodukter. Avtalen får dock inte innehålla någonförpliktelse att tillämpa ett fastställt pris, och avtalet får heller intemedföra att konkurrensen elimineras.I förordningen anges också att avtal etc. som anses nödvändiga föruppnåendet av målen för den gemensamma jordbrukspolitiken enligt Romfördragetsartikel 39 är undantagna. Samtliga uppräknade mål i artikeln måste uppfyllasför att undantaget skall vara tillämpligt. De jordbrukspolitiska målenomfattar bl.a. en skälig levnadsstandard för jordbrukarna, en stabiliseradmarknad och en trygg livsmedelsförsörjning. Även sådana avtal som är en direktföljd av den reglering som den gemensamma marknadsorganisationen vilar på -oavsett om sådana avtal är nödvändiga för att målen i artikel 39 skall uppnås- faller utanför konkurrensregler.Våren 1994 beslutade (prop. 1993/94:210, bet. NU23) att införasärskilda bestämmelser i konkurrenslagen för s.k. primärföreningar inomlantbrukssektorn (det s.k. legalundantaget). Ett skäl var att Konkurrensverkethade gjort bedömningen att det inte var möjligt att meddela undantag frånförbudet i 6 § mot konkurrensbegränsande samarbete vad gällde den samverkansom bedrivs mellan enskilda jordbrukare och andra råvaruproducenter iprimärföreningar. Beslutet innebar att det i konkurrenslagen infördes kom- pl-etterande bestämmelser (18 a-18 c §§) med innebörden att förbudet motkonkurrensbegränsande samarbete i vissa avseenden inte skall tillämpasbeträffande samverkan i en ekonomisk förening vars medlemmar är enskildalantbrukare eller företagare som bedriver jordbruk, trädgårdsnäring ellerskogsbruk. De samverkansformer som särskilt anges i lagen (18 c § förstastycket) är produktion, insamling, förädling, försäljning eller därmedsammanhängande verksamhet i fråga om jordbruks-, trädgårds- ellerskogsprodukter eller inköp av varor eller tjänster för sådan verksamhet.De särskilda konkurrensreglerna för lantbrukets primärföreningar medgerundantag endast i förhållande till förbudet i 6 § KL. Från tillämpningen avförbudet mot missbruk av dominerande ställning i 19 § KL gäller ingetundantag. I utskottets ställningstagande till det föreslagna undantaget (bet.1993/94:NU23 s. 15) hänvisades till de särskilda förhållanden som råder förverksamhet inom de aktuella branscherna som motiverar att de ges ensärställning i KL. Utskottet underströk betydelsen av att förbudet motmissbruk av dominerande ställning alltjämt är tillämpligt på de aktuellaföreningarna. Det förhållandet, sades det, att flera av föreningarna haruppnått ansenliga andelar på sina respektive marknader gör att deras agerande,liksom andra stora företags beteende, noga måste följas av Konkurrensverket.I legalundantaget innefattas ej avtal som innebär begränsningar i medlemmarsrörlighet på marknaden (18 c § andra stycket 1). Vidare tillåts ej sådansamverkan som innebär att försäljningspriser direkt eller indirekt fastställspå varor som produceras hos medlemmarna (18 c § andra stycket 2). I lagtextenutpekas två typer av fall för tillämpning av lagen på denna punkt.