bet · GK01SoU18 · 1997-05-15 00:00:00 — Motionären anser att bidragssystemen inte får varautformade så att de hindrar människor från att ta ansvar för sina egna ochsina närmastes liv och framtid. I riktlinjerna för socialbidrag bör det ingåatt försöka göra något åt den egna situationen genom studier, praktik etc.Annat bistånd (6 f §)Socialtjänstlagens karaktär av målinriktad ramlag innebär att kommunerna haren betydande frihet att utforma verksamheten utifrån skiftande lokalaförutsättningar och behov. Bestämmelsen om den enskildes rätt till biståndpreciseras inte vad gäller personkrets eller typ av insatser. Av förarbetenatill SoL framgår att det inte ansågs förenligt med den helhetssyn som skallprägla det sociala arbetet att knyta rätten till bistånd till vissa angivnasituationer eller insatser.Enligt propositionen har kritiken mot den opreciseraderegleringen av rätten till bistånd ökat, både från brukare och frånkommunerna. visade att bestämmelserna om biståndsrättinte tillförsäkrar svårt funktionshindrade erforderligt stöd och service. Frånkommunnivå har man kritiserat uttrycket ?skälig levnadsnivå? och även tagitupp frågan om den enskildes rätt att välja biståndsinsats och frågan omavgränsning mot landstingens ansvar för hälso- och sjukvårdsinsatser.Socialtjänstkommitténs förslag gick ut på att biståndsformen ?annat bistånd?skulle omfatta hemtjänst, färdtjänst, boende i särskilda fall, barnomsorg ivissa fall, personligt stöd, vård och behandling som inte är hälso- ochsjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) samt visst ekonomisktbistånd. Enligt regeringen bör emellertid endast färdtjänst, hjälp i hemmet(hemtjänst) och särskilt boende för service och omvårdnad för äldre ellerbostad med särskild service för funktionshindrade ingå i vad som avses med?annat bistånd? (6 f §).I propositionen anges att begreppet skälig levnadsnivå kvarstår i lagen ochatt avsikten inte är att ifrågasätta den hittillsvarande tolkningen avambitionsnivåer och kvalitet på stödinsatser. arbete ochutformning av insatser skall alltid utgå från den enskildes behov ochlivssituation. Målsättningen för verksamheter är enligtportalparagrafen att främja människors ekonomiska och sociala trygghet,jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet.Färdtjänsten är ett komplement till den allmänna trafikförsörjningen ochutgör ett stöd för personer som har betydande svårigheter att förflytta sig påegen hand eller använda allmänna kommunikationer. Regelsystemet för färdtjänstvarierar från kommun till kommun, bl.a. vad gäller kriterier förfärdtjänsttillstånd, avgiftskonstruktion och begränsningar av exempelvisantalet resor per tidsperiod.För människor som på grund av sjukdom, fysiska, psykiska och/eller socialafunktionshinder eller annan orsak har behov av hjälp kan olika slags insatserfrån underlätta den dagliga livsföringen och i många fall ocksåmöjliggöra ett kvarboende i det egna hemmet. De flesta undersökningar visaratt människor vill bo kvar i sin invanda miljö och där fåden omsorg och vård som behövs. Enligt propositionen kan hemtjänstenstraditionella innehåll indelas i dels uppgifter av servicekaraktär, delsuppgifter som mer inriktas mot personlig omvårdnad. Med serviceuppgifter kanavses bl.a. praktisk hjälp med hemmets skötsel och hjälp med inköp, ärenden påpost och bank och med tillredning av måltider eller distribution avfärdiglagad mat. Med personlig omvårdnad avses de insatser som därutöverbehövs för att tillgodose fysiska, psykiska och sociala behov, exempelvishjälp med att äta och dricka, klä sig, förflytta sig och sköta personlighygien samt insatser för att bryta isolering och för att känna trygghet ochsäkerhet i det egna hemmet.Enligt propositionen är huvudinriktningen när det gäller omsorger om äldreoch personer med olika slags funktionshinder att förstärka möjligheterna tilleget boende. Detta gäller även i de fall den enskilde har omfattande behov avtillsyn, omvårdnad och vård. När behovet av tillsyn eller kraven på trygghetoch säkerhet kan tillgodoses i det egna hemmet bör det finnasmöjligheter att flytta till en särskild boendeform. I det särskilda boendetskall kunna erbjudas en god vård som beaktar den enskildes behov avsjälvbestämmande, integritet, trygghet och livskvalitet. Avsikten medförslaget är varken att utvidga eller begränsa rätten till dessa stödinsatseri förhållande till vad som omfattas av rätten till bistånd.Enligt förslaget till ändring i 73 § SoL får socialnämndens beslut i fråga omannat bistånd överklagas genom förvaltningsbesvär. Vad gäller den närmareutformningen av en insats enligt 6 f § anges i propositionen att det vidprövningen bör beaktas hur den berörda kommunen arbetar med den aktuella typenav frågor och vilka åtgärder kommunen normalt erbjuder för att tillgodoseifrågavarande behov. Om den av kommunen erbjudna insatsen tillgodoserbiståndsbehovet har den enskilde ingen rätt att få insatsen utformad på ettvisst annat sätt, anförs det.I 3 § SoL stadgas att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistasi kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Enligt 5 § SoL hör dettill uppgifter att bl.a. svara för omsorg och service, råd,stöd och vård och annat bistånd till familjer och enskilda som behöver det.Genom regeringens förslag till tillägg i 5 § tredje stycket betonas särskiltatt socialnämnden genom stöd och avlösning bör underlätta för anhörigvårdarna.I 10 § SoL i tredje stycket stadgas att socialnämnden kan utse kontaktpersoneller kontaktfamilj. Enligt 11 § SoL skall socialnämnden aktivt sörja för attmissbrukare får den hjälp och vård som han behöver för att komma ifrånmissbruket. Nämndens ansvar för omsorgen om barn och unga behandlas i 12 §SoL. I 22-24 §§ finns bestämmelser om vård i familjehem och i hem för vårdeller boende. Enligt 20 § SoL skall socialnämnden verka för att äldremänniskor får goda bostäder och ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmetoch annan lättåtkomlig service. I 21 § anges bl.a. att nämnden skall verka föratt människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydandesvårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskapoch att leva som andra. Även lagen (1993:387) om stöd och service till vissafunktionshindrade (LSS) ålägger kommunerna ett ansvar för funktionshindrade.Handikapputredningens arbete resulterade i LSS som trädde 1994.Lagen innehåller preciserade bestämmelser om insatser för personer medutvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, med betydande ochbestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen åldereller med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbartinte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydandesvårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stödeller service. Insatserna för särskilt stöd och service är enligt 9 §rådgivning och annat personligt stöd, biträde av personlig assistent ellerekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den delbehovet inte täcks av assistansersättning, ledsagarservice, biträde avkontaktperson, avlösarservice i hemmet, korttidsvistelse utanför det egnahemmet, korttidstillsyn för skolungdom utanför det egna hemmet,boende i familjehem eller bostad med särskild service eller anpassning samtdaglig verksamhet för personer . Kommunen är huvudman församtliga former av stöd med undantag för rådgivning och annat personligt stöd,vilket är en uppgift för . LSS innebär ingen inskränkning i derättigheter som den enskilde kan ha enligt någon annan lag, exempelvis SoL.Enligt lagen (1993:389) om assistansersättning utges sådan ersättning tillpersoner som bor i eget boende, eller hos familj elleranhörig och som har behov av personlig assistans för sin dagliga livsföringunder i genomsnitt mer än . Ersättningen är avsedd atttäcka kostnaden för personlig assistent. Frågor om assistansersättninghandläggs av försäkringskassorna.Som ovan anförts föreslås att kommunen med stöd av § skall ha rätt att gebistånd utöver vad som omfattas av försörjninsstöd enligt 6 b §. Kommunen harenligt den föreslagna § även möjlighet att ge bistånd utöver vad somomfattas av bestämmelsen om ?annat bistånd? om det finns skäl för det.Kommunen ges således en befogenhet men inte en skyldighet att ge bistånd iandra fall än vad som följer av 6 f § SoL. Sådant bistånd skall kunna gesbl.a. i form olika av stöd, vård- och behandlingsinsatser.Enligt nuvarande ordning kan beslut om bistånd som prövas enligt 6 § SoLöverklagas genom förvaltningsbesvär, således även sådant bistånd som enligtpropositionen skall rymmas under §.Beslut om annat ekonomiskt stöd än försörjningsstöd eller om bistånd i formav sådana stöd, vård och behandlingsåtgärder som inte omfattas av 6 f § skallenligt propositionen i fortsättningen inte kunna överklagas genomförvaltningsbesvär. Detta innebär att den förvaltningsdomstol som skall prövadet överklagade beslutet inte kan pröva skäligheten i det enskilda falleteller sätta ett helt eller delvis nytt beslut i det överklagade beslutetsställe. Överklagande föreslås i stället ske genom kommunalbesvär, dvs. enligtden ordning som anges för laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen(1991:900). Ett överklagat beslut kan då upphävas av domstolen om beslutetinte tillkommit i laga ordning, om beslutet hänför sig till något som inte ären angelägenhet för kommunen, om det organ som har fattat beslutet haröverskridit sina befogenheter eller om beslutet strider mot lag eller annanförfattning.Skälen till att beslut om sådant bistånd som rör olika former av stöd- vård-och behandlingsinsater inte bör överklagas genom förvaltningsbesvär är enligtpropositionen följande. Vilka möjligheter som finns att överklaga olika beslutav socialnämnden har ingen betydelse för kommunens skyldighet att erbjudasådana insatser när det behövs. Kommunens skyldighet härvidlag framgår avbl.a. 10, 11 och 12 §§ SoL samt av LVU och LVM. Vidare anförs att den enskildeenligt 9 § SoL är tillförsäkrad ett inflytande över insatserna. Enligt 9 §skall socialnämndens insatser för den enskilde utformas och genomförastillsammans med honom. Det sociala arbetet har också, menar regeringen, alltsedan socialtjänstlagens ikraftträdande präglats av detta synsätt ochutvecklats i riktning mot en arbetsmetod som går ut på att tillvarata ochstärka den enskildes egna resurser. Behovet av att få ett beslut om i dettasammanhang aktuella åtgärder överprövat genom förvaltningsbesvär blir därmedenligt propositionen mindre framträdande . Enligt regeringensbedömning är det dessutom ytterst osannolikt att en person som är i verkligtbehov av stöd, vård eller behandling skulle vägras detta av kommunen. Att denenskilde och kommunen kan ha olika uppfattningar om valet eller utformningenav insatsen i fråga är enligt propositionen knappast något som lämpar sig förjuridisk överprövning. Regeringen vill dock betona kommunens ansvar för attdet finns lämpliga åtgärder att sätta in för bl.a. utsatta barn och ungdomaroch för personer med missbruksproblem.I propositionen sägs vidare att kommunen även i fortsättningen bör ha somriktmärke att den enskilde genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivåi fråga om de behov som biståndet är avsett att täcka och att stödet utformasså att det stärker den enskildes resurser att leva ett självständigt liv.Lagrådet har i detta sammanhang påpekat att upphävandegrunden i 10 kap. 8 §första stycket 4 i kommunallagen, dvs. att beslutet strider mot lag ellerannan författning inte kan åberopas av den som anser att han genom det vägradebiståndet inte tillförsäkrats en skälig levnadsnivå.MotionernaI motion So40 av m.fl. (v) yrkas att beslutar attumgängesresor för barn liksom barns rätt till vård och behandling (yrkande 2)skall omfattas av rätten till bistånd och överklagas genom förvaltningsbesvär.I samma motion yrkas att avlösar- och ledsagarservice skall ingå i det som isocialtjänstlagen betraktas som annat bistånd och kunna prövas i form avförvaltningsbesvär (yrkande 7). Att avlösar- och ledsagarservice ilagförslaget anges som en frivillig insats för kommunerna kommer att drabbabl.a. föräldrar till funktionshindrade barn och alla som inte tillhör LSSpersonkrets. Avlösar- och ledsagarservice måste enligt motionärerna kunnaprövas på samma sätt som hemtjänst och färdtjänst, dvs. Motionärerna yrkar även ett beslut om att vård ochbehandling av missbrukare skall betraktas som annat bistånd enligt SoL och attbeslut om sådant bistånd skall kunna överklagas genom förvaltningsbesvär(yrkande 8). Motionärerna anser att vård- och behandlingsinsatser som kommunenerbjuder en missbrukare måste kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Enmotsättning mellan den enskilde och kommunen om valet av insatser ellerutformningen av insatserna är en fråga som i allra högsta grad lämpar sig för?juridisk överprövning?, menar motionärerna. Avgörande för en lyckadrehabilitering av en person med missbruksproblem är att missbrukarens önskemålom behandlingsform respekteras. Enligt motionärerna strider regeringensförslag också mot socialtjänstlagens portalparagraf om att ?verksamheten skallbygga på respekt för människans självbestämmande och integritet?.I motion So41 av och () yrkas att riksdagenbeslutar komplettera 6 f § socialtjänstlagen med en skrivning om avlösning ienlighet med vad som anförts i motionen. Motionärerna anser att regeringensförslag till 5 § socialtjänstlagen innebär en klar försämring för familjer medfunktionshindrade barn jämfört med vad som gäller då stöd till t.ex.avlösning ingår som en naturlig del i åtagande gentemot dessafamiljer. Motionärerna anför att regeringen enligt uppgift kommer att föreslåytterligare inskränkningar vad gäller stödet enligt LSS och samt påpekaratt dessa lagar inte omfattar alla handikappgrupper, exempelvis inte barn somär synskadade eller lider av MBD/Damp. Avlösning är ofta självaförutsättningen för att barn med funktionshinder skall kunna bo kvar hemma hossina föräldrar. En reducering av detta stöd innebär att familjer splittras ochkostnaderna ökar genom dyra placeringar för kommunerna, anförs det.Motionärerna anser att den föreslagna 6 f § socialtjänstlagen skallkompletteras med en fjärde punkt rörande rätten till avlösning.I motion So48 av m.fl. (fp) yrkas att hos regeringenbegär förslag till tydligare lagtext när det gäller 6 f och g §§ så atträttssäkerheten är garanterad för utsatta grupper som funktionshindrade och endel äldre som är beroende av en väl fungerande socialtjänst (yrkande 3).Motionärerna anför att det i förslaget till 6 f § SoL räknas upp vilka behovsom skall tillgodoses men inte hur det skall ske. Exempelvis framgår det inteom begreppet hjälp i hemmet omfattar ledsagning och nattpatrull. Oklart ärenligt motionärerna också om avlösning och tillgång till kontaktfamiljomfattas av begreppet hjälp i hemmet eller om dessa insatser utgör bistånd iandra fall enligt §, vilket inte kan överklagas genom förvaltningsbesvär.Den oklart formulerade lagtexten innebär enligt motionärerna att utsattamänniskor kan mista sina möjligheter att påverka och bestämma över sin egensituation, vilket inte står i samklang med portalparagrafen isocialtjänstlagen om att den sociala verksamheten skall bygga på respekt förmänniskors självbestämmanderätt och integritet. Motionärerna anser attregeringen måste återkomma med tydligare lagtext beträffande 6 f och g §§.Även i motion So49 av m.fl. (mp) riktas kritik mot att beslut ombistånd till vård och behandling av missbrukare inte skall kunna överklagasgenom förvaltningsbesvär. Regeringens bedömning att olika uppfattningar mellanden biståndssökande och kommunen i fråga om val och utformning av insatserinte lämpar sig för juridisk prövning är enligt motionärernaverklighetsfrämmande. Det höga antalet överklaganden i sådana mål talartydligt i motsatt riktning. Den föreslagna inskränkningen av besvärsrätten ärhelt oacceptabel. Detta bör ges regeringen till känna (yrkande 1 delvis).I motion So47 av m.fl. (kd) yrkas att beslutar ienlighet med vad i motionen anförts om komplettering av socialtjänstlagens 6 f§ (personligt stöd, vård och behandling samt anhörigstöd) (yrkande 3).Motionärerna anför att regeringens förslag till 6 f § avviker markant från desynsätt och förslag som redovisades i huvudbetänkande(SOU 1994:139). Det anmärkningsvärda är att man i paragrafen inte tar upppersonligt stöd (inkluderande avlösning och ledsagning) samt vård ochbehandling som inte är hälso- och sjukvård enligt HSL, anförs det.Motionärerna påpekar att anhöriga och närstående svarar för merparten avomsorgsinsatserna till äldre och till personer med olika slag avfunktionshinder. De anhöriga behöver stöd och avlastning men ocksåinformation, kunskap om sjukdomar och träning i t.ex. olika handgrepp. Enligtmotionärerna bör 6 f § kompletteras på så sätt att med annat bistånd skallavses även personligt stöd, vård och behandling som inte är hälso- ochsjukvård enligt HSL samt stöd och avlastning för vård och omsorg av näraanhörig eller närstående.I motion So414 av och () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts omanhörigstöd och stöd i form av frivilliga insatser. Motionärerna anser detangeläget att socialtjänstlagen kompletteras med en paragraf med följandelydelse: ?Socialtjänsten skall tillhandahålla insatser i form av stöd ochavlastning för enskilda och familjer med ansvar för vård och omsorg av näraanhörig eller närstående?. En sådan markering är av stor betydelse för attlyfta upp anhörigstödet och tydliggöra att det ingår bland socialtjänstensgrundläggande stödformer, menar motionärerna.I motion So625 av och () begärs etttillkännagivande om behovet av en översyn av 6 och 11 §§ i socialtjänstlagen.Enligt motionärerna får den enskilde missbrukarens önskemål om vårdinsatserofta företräde framför kommunernas syn på vad som skall anses vara lämpligvård vid ett överklagande. Motionärerna anser att en sådan ordning kan fåbesvärande konsekvenser för missbrukarvården. Det finns t. ex. inget somverifierar att dyra vårdformer på institution alltid är den bästa vårdformenför den enskilde missbrukaren. Snarare bekräftar utvärdering- Kursändring i missbrukarvården - motsatsen. För att undvika att nuvarandeordning leder till att allt färre får vård är en översyn avgällande lagstiftning och tillämpning angelägen. Det bör ankomma på regeringenatt göra en sådan översyn. Kommunernas synpunkter på lämplig vårdform måsteges lika stor tyngd som den enskildes.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens inställning att det finns skäl att kompletteranuvarande SoL med bestämmelser som preciserar rätten till försörjningsstöd ochrätten till annat bistånd. Det är dock viktigt att i detta sammanhangunderstryka vad som sägs i propositionen om att grundtankarna isocialtjänstreformen fortfarande gäller och att kompletteringarnainte innebär något avsteg från de grundläggande principer som formulerats iSoL.I likhet med regeringen (och ) anser utskottet att detfinns behov av en mer preciserad socialbidragsnorm. Det är angeläget att detråder en överensstämmelse mellan kommunerna vad gäller socialbidragsnormernaskonstruktion och innehåll. För den enskilde är det också av stor betydelse attdet finns klara riktlinjer för vilka levnadskostnader som skall täckas genombiståndet. Det ekonomiska stödet till försörjning bör som regeringen föreslårdelas i en schabloniserad del och i en rätt till ersättning för skäligakostnader för ett antal andra behovsposter. Utskottet har inget att invändamot de behovsposter som föreslås ingå i den schabloniserade delen avförsörjningsstödet. Dessa avser att täcka hushållens normala kostnader förlivsmedel, kläder och skor, lek och fritid, hälsa och hygienartiklar,förbrukningsvaror samt dagstidning, telefon och TV-licens.Vid kortvariga hjälpbehov uppkommer i regel inte vissa utgifter. Storavariationer i utgifter kan också förekomma beroende på den enskildes behov ochvar i landet han eller hon är bosatt. I propositionen har därför föreslagitsatt kostnader för boende, hushållsel, hemförsäkring, arbetsresor, läkarvård,akut tandvård, glasögon, och avgifter till fackförening och arbetslöshetskassaskall omfattas av försörjningsstödet men inte ingå i den schabloniseradedelen. Utskottet delar regeringens inställning att sådana kostnader börbehovsprövas utifrån den kostnad som kan beräknas uppkomma under den periodhjälp behövs och utifrån vad som är skäligt i det enskilda ärendet. Vidskälighetsbedömningen bör en jämförelse göras mellan den enskildes kostnaderoch en låginkomsttagares.Utskottet anser det angeläget att nivån på det ekonomiska stödet tillförsörjning inte varierar alltför mycket mellan kommunerna. Den enskilde börtillförsäkras en rätt till ett grundstöd för sin försörjning i de fall haninte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt.Utskottet ställer sig därför bakom förslaget i propositionen om att denschabloniserade delen av försörjningsstödet bör beräknas enligt en för helariket gällande riksnorm. Nivån på försörjningsstödet i denna del skallfastställas av regeringen och liksom grunda sig på de konsumtions-och prisstudier som gör avseende olika hushålls baskonsumtion.Nivån bör också som delas upp på olika hushållstyper ochåldersintervaller. En riksnorm innebär en begränsning av kommunernasinflytande över socialbidragens nivå och innehåll. Utskottet anser dock attstaten måste ha ett ansvar för att den enskilde garanteras en miniminivå förde mest grundläggande behoven.Beslut i fråga om bistånd till försörjningsstöd enligt 6 b § skall somregeringen föreslår även i fortsättningen kunna överklagas genomförvaltningsbesvär. Överklagandemöjligheten gäller både beslut om bistånd tillsådana kostnader som ingår i riksnormen och beslut om bistånd till kostnadersom ligger utanför riksnormen och som skall bedömas utifrån vad som är skäligti det enskilda ärendet.Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motionerna So44 (m) yrkande 3och So46 (c) yrkande 2 om avslag på förslaget om en riksnorm. MotionernaSf241 (v) yrkande 7, So654 (s) och So664 (s) delvis om tillkännagivanden omatt införa en riksnorm är tillgodosedda och avstyrks därmed.I likhet med regeringen anser utskottet det rimligt att riksnormen skall kunnafrångås och bistånd lämnas med högre eller lägre belopp om särskilda skälföreligger i det enskilda fallet. Motion So48 (fp) yrkande 1 får därmed i alltväsentligt anses tillgodosedd och avstyrks.I vissa fall finns behov av ekonomiskt stöd utöver vad som omfattas avförsörjningsstödet. Det kan röra sig om behov av mer tillfällig karaktär ochsom därför inte bör ingå i försörjningsstödet. I propositionen föreslås attkommunen skall ges en befogenhet men inte en skyldighet att utge biståndutöver vad som följer av 6 b §. Som exempel anges kostnader för flyttning,komplettering och nyanskaffning av möbler, husgeråd, TV, skuldsanering,alternativ medicinsk behandling, psykoterapikostnader, mer omfattandetandvårdsbehandling, rekreations- och semesterresor. Kommunen kan ocksåbesluta att anta normer som utgör ett tillägg till det lagregleradeförsörjningsstödet.Utrymme måste enligt utskottet skapas för lokala kommunala bedömningar.Utskottet anser således, i likhet med regeringen, att sådana poster bör liggautanför rätten till försörjningsstöd och att kommunerna i varje enskilt fallfår bestämma om bistånd skall utgå. Detta innebär att nuvarande möjlighet attanföra förvaltningsbesvär slopas och att beslut om ekonomiskt bistånd tillandra ändamål än som anges i 6 b § får ske genom kommunalbesvär, dvs. enligtden ordning som anges för laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen(1991:900).