bet · GK01LU11 · 1997-01-21 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet femmotioner om sjöfylleri från den allmännamotionstiden . I motionernaförespråkas införandet av promilleregleräven för sjötrafiken. I en av motionernaframhålls behovet avinformationsinsatser för att motverkasjöfylleri.Utskottet avstyrker bifall tillsamtliga yrkanden.Till betänkandet har fogats enreservation (c och fp). 1996/97:L901 av och () vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om promillegräns vid sjöfylleri,2. att hos regeringen begäratt ett lagförslag om promillegräns tillsjöss föreläggs ,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av eninformationskampanj om sjöfylleri införkommande båtsäsong.1996/97:L904 av och (m) vari yrkas2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att se över lagstiftningenför att beivra sjöfylleriet.1996/97:Ju903 av m.fl.(c) vari yrkas11. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om promillegräns vid framförandeav båt.1996/97:So672 av m.fl.(v) vari yrkas4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att utforma ensjöfyllerilag.1996/97:T214 av m.fl. (fp)vari yrkas22. att hos regeringen begärlagförslag om en promillegräns tillsjöss. För sjötrafikens del infördes först år1966 en uttrycklig straffbestämmelse medavseende på trafikonykterhet. De nugällande bestämmelserna tillkom genom enlagändring som trädde i kraft den 1 juli1991 (prop. 1990/91:128, bet. LU35).Ändringarna innebar bl.a. att sjölagensonykterhetsbrott delades in i tvåsvårighetsgrader, sjöfylleri (325 §) ochgrovt sjöfylleri (325 a §).Straffbestämmelserna har överförtsoförändrade till den nya sjölagen(1994:1009) och intagits i 20 kap. 4 §resp. Ett av de uttalade syftenamed uppdelningen var att det skullekomma tydligare till uttryck att vissagärningar borde bedömas strängare.Samtidigt innebar ändringarna att detgavs utrymme för att göra en meranyanserad bedömning i påföljdsfrågan medhänsyn till omständigheterna i varjeenskilt fall. Ändringarna kan ses somuttryck för den grundläggande tanken attpåföljderna för olika slag avtrafikonykterhetsbrott i möjligaste månbör bestämmas efter samma principer.Före reformen var det endast denförhållandevis vida straffskalan (bötereller fängelse ) som antydde attvissa gärningar borde bedömas strängareän andra.För sjöfylleri skall den dömas somframfört ett fartyg eller i övrigt påett fartyg fullgjort uppgift avväsentlig betydelse för säkerheten tillsjöss och därvid varit så påverkad avalkoholhaltiga drycker eller något annatmedel att det kan antas att han inte påett betryggande sätt kunnat utföra vadsom ålegat honom. Vid bedömningen av ombrottet är grovt skall särskilt beaktasom gärningsmannen har varit avsevärtpåverkad av alkohol eller något annatmedel, om den uppgift som gärningsmannenhaft att fullgöra varit särskiltkrävande med hänsyn till fartygetsegenskaper eller andra omständigheter,eller om framförandet av fartygetinneburit en påtaglig fara försäkerheten till sjöss.Sjölagen innehåller i motsats tilltrafikbrottslagen inte någrapromillegränser. Detta förhållandekritiseras i fem motioner som väcktsunder den allmänna motionstiden år 1996.I motion L901 av ochSigge Godin (båda fp) framhålls attdagens trafik på sjön präglas av storaoch små båtar i ofta höga hastigheter.En del är så snabba att de mäter sig medfarten i biltrafiken på land. Därförkrävs framför allt nykterhet också isjötrafiken. Det är angeläget att få enpromilleregel även vid sjöfylleri.Riksdagen bör därför som sin mening geregeringen till känna vad som i motionenanförts om behovet av promillegräns tillsjöss (yrkande 1) och regeringen bördärtill ges i uppdrag att snarastförelägga ett förslag tillsådan lagstiftning (yrkande 2).I motion L904 anför ochKent (båda m) att polisen fårgöra kontroller på land praktiskt tagetnär som helst och utan något egentligtkrav på misstanke om onykterhet. Däremotsaknas en uttrycklig lagregel om förbudmot onykterhet till sjöss. Det ärtillräckligt att man inte utgör en faraför egen eller annans säkerhet. Någonpromillegräns finns inte till sjöss,även om det kan bli straffbart attframföra båt om överskrids.Motionärerna begär ett tillkännagivandeom vad som i motionen anförts om envversyn av lagstiftningen för att beivrasjöfylleriet (yrkande 2).Även i motion Ju903 av . (alla c) begärs etttillkännagivande om behovet av enpromillegräns vid framförande av båt(yrkande 11). Motionärerna anför attantalet alkoholrelaterade olyckor tillsjöss är alltför många och attinförandet av en promilleregel skulle gepolisen möjlighet att ingripa på etttidigare stadium.I motion So672 av m.fl.(alla v) anförs att de skarparestriktionerna mot alkohol i trafikenhar haft och har en positiv inverkan påfolknykterheten. Dessa krav på nykterhetbör gälla all trafik. Särskilt angelägetär det att få fram ensjöfyllerilagstiftning med tanke på allaolyckor och drunkning i samband medalkohol på sjön. Motionärerna begär etttillkännagivande om behovet av attutforma en sjöfyllerilag (yrkande 4).I motion T214 begär m.fl.(alla fp) att skall begära attregeringen lägger fram ett förslag tilllagstiftning om promilleregler tillsjöss (yrkande 22). Motionärerna anföratt olycksriskerna även på sjön ökar omföraren är påverkad av alkohol, andradroger eller mediciner. Samma regler börgälla för sjötrafik som förmotorfordonstrafik på land. Eftersominga promilleregler gäller försjötrafiken, bör sådana införas snarast.Utskottet erinrar om att frågan ominförande av promillegränser försjötrafiken övervägdes i samband med1991 års lagändringar. I propositionengjordes emellertid bedömningen att detdå inte fanns ett tillräckligtbeslutsunderlag för att lägga fram ettsådant förslag. Departementschefen ansågdet angeläget att frågansnarast blev föremål för förnyadeöverväganden och att en utredning därförborde få i uppdrag att övervägapromilleregler till sjöss.Vid riksdagsbehandlingen deladeutskottet i sitt av godkändabetänkande /91:LU35departementschefens uppfattning att detsaknades ett tillräckligtbeslutsunderlag för att bestämmelser ompromilleregler skulle införas isjölagen. Med hänsyn till vad somanfördes i propositionen utgickutskottet från att direktiven för enutredning på området skulle komma attutformas så att arbetet inriktades påfrågan om en promillereglering. Enlagstiftning om promilleregler tillsjöss är emellertid, erinrade utskottet,förenad med åtskilliga svårigheter,vilka bl.a. har samband med attförhållandena till sjöss i väsentlig månavviker från dem till lands. Utskottetpekade därvid på att sjölagenstrafiknykterhetsbestämmelse har ettbetydligt mer vidsträckttillämpningsområde äntrafikbrottslagens. Det var enligtutskottet varken lämpligt ellermotiverat att regler om promillegränserfick omfatta samtliga fartyg i sjölagensmening eller alla de ombordvarande somden nuvarandetrafiknykterhetsbestämmelsen kantillämpas på. Också andra skillnadermellan trafikförhållandena till landsoch till sjöss borde enligt utskottetbeaktas, liksom övervaknings- ochkontrollaspekterna.Väg- och sjöfyllerikommittén (Ju1992:03), som fick i uppdrag att delsgöra en utvärdering av bestämmelserna omgrovt rattfylleri, dels överväga fråganom införandet av gränsvärden föralkoholkoncentrationen till sjöss,presenterade i slutet av år 1992resultatet av sitt arbete i betänkandet(SOU 1992:131) Grovt rattfylleri ochsjöfylleri.När det gäller sjöfylleri (s.k. enkeltbrott) avstyrkte kommittén tanken påinförandet av ett nedre gränsvärde föralkoholkoncentrationen i blodet ellerutandningsluften. Straffbarheten bordeenligt kommittén liksom tidigare prövasgenom en s.k. klinisk bedömning. det vara både möjligtoch lämpligt att genom ett övregränsvärde bestämma vad som skallstraffas som grovt sjöfylleri.Gränsvärdet borde enligt kommitténöverensstämma med det som i betänkandetföreslogs som ett nytt och lägre värdeför grovt rattfylleri, nämligen 1,0promille alkohol i blodet eller 0,50milligram per liter utandningsluft. Förgrovt brott skulle dessutom krävas attdet begåtts i en syssla som ställt högakrav på gärningsmannen.När regeringen i proposition 1993/94:44Grovt rattfylleri m.m. togställning till kommitténs förslag ladesnågot förslag om promilleregler försjötrafiken inte fram. Regeringen pekadei det sammanhanget på att de svårighetersom är förknippade med införandet avsådana regler till sjöss kan hänförastill de särpräglade och mycket varieradeförhållanden som råder inom sjötrafiken.Medan nykterhetskravet i vägtrafikenendast avser förare, gäller för sjölivetdessutom att nykterhetskravet ombordomfattar inte enbart den som framför ettfartyg utan även den som i övrigtfullgör uppgift av väsentlig betydelseför säkerheten till sjöss. Vidareframhöll regeringen att ett eventuelltbehov av promilleregler på sjön främstgör sig gällande inom vissa slag avsjötrafik. I första hand torde dettagälla nöjestrafik med snabbgåendemotorbåtar och även annan sjötrafik isituationer som påminner om trafik påland. Också sjötrafik som innefattaryrkesmässig befordran av passagerareeller farlig last kan i många fall varahänförlig till denna kategori. Att i enlagbestämmelse skilja ut de situationerdär ett behov av promilleregler kansägas föreligga från situationer därnågot sådant behov inte finns är, enligtvad regeringen framhöll, förenat medbetydande svårigheter. Mot den angivnabakgrunden delade regeringen ochsjöfyllerikommitténs uppfattning attnågot nedre gränsvärde för sjöfylleriinte borde införas. Regeringen fannvisserligen den av kommittén föreslagnalagtekniska lösningen till enpromilleregel för grovt sjöfylleri imånga stycken tilltalande, men ansåg detvara svårt att bortse från att denföreslagna regeln skulle kunna medföravissa tillämpningsproblem, t.ex. i frågaom gränsdragningen mellan uppgifter somställt höga krav på gärningsmannen ochandra uppgifter. Till följd av dentveksamhet som således kunde framförasmot kommitténs förslag och med beaktandeav att effekterna av 1991 årslagändringar inte var klarlagda ansågregeringen att det fanns anledning attavvakta med nya lagändringar på området.I stället borde Brottsförebyggande rådetges i uppdrag att utvärdera effekternaav ändringar påsjöfyllerilagstiftningens område. Närresultatet av en sådan utvärderingföreligger får frågan om ytterligareskärpningar - t.ex. i form avpromilleregler - tas upp på nytt. Detfanns därför enligt regeringen - med ettundantag - inte skäl att vid dettillfället genomföra de av kommitténföreslagna ändringarna avsjöfyllerilagstiftningen.Det nämnda undantaget avsåg en höjningav straffmaximum för bl.a. grovtrattfylleri och grovt sjöfylleri frånett till fängelse. Ett skäl förskärpningen var att åstadkomma en bättresamklang med straffskalorna för andra, istraffvärdehänseende, jämförbara brott.Därtill anförde regeringen att grovtsjöfylleri i likhet med vad som gällerför grovt rattfylleri är ett brott somgenerellt sett innebär fara förmänniskors liv och hälsa. Engrundinställning bör därför vara att manskall se strängt på detta brott. Enhöjning av straffmaximum för brottetansågs vidare stå i överensstämmelse medprincipen att olikatrafikonykterhetsbrott så långt det ärmöjligt bör bedömas på ett likartatsätt. Den föreslagna höjningen avstraffmaximum för grovt sjöfylleriskulle enligt regeringen - på samma sättsom vid grovt rattfylleri - också kunnabidra till en ökad nyansering avstraffmätningen.I sitt yttrande 1993/94:LU1y ianslutning till justitieutskottetsbehandling av den förutnämndapropositionen, 1993/94:44 Grovtrattfylleri m.m., framhöll lagutskottet- i linje med vad utskottet uttalade i1991 års lagstiftningsärende - att deändringar som då gjordes ilagstiftningen om sjöfylleri innebar ensträngare syn på onykterhet till sjössgenom att brottet delades in i tvågrader och genom att förutsättningarnaför ansvar vidgades. innebarändringarna att det ges utrymme för ennyanserad bedömning av påföljdsfrågan ivarje enskilt fall. I likhet medregeringen ansåg utskottet atteffekterna av dessa tämligen omfattanderegeländringar borde klarläggas innanman överväger att ytterligare skärpalagstiftningen på området i form avt.ex. För dettatalade också enligt utskottet att självafrågan om gränsvärden föralkoholkoncentrationen till sjöss kanbehöva övervägas ytterligare i olikaavseenden. Utskottet hade följaktligeningen erinran mot att skulle ges uppdraget att utvärdera1991 års ändringar av lagstiftningen.Regeringen gav ettsådant uppdrag till . Utvärderingen skulle i förstahand ta sikte på att klarlägga i vad månlagändringarna har påverkat beteendettill sjöss och sjösäkerheten samt vilkenbetydelse ändringarna haft fördomstolarnas påföljdsval. Uppdragetskulle ha slutredovisats senast den 1februari 1995. Brottsförebyggande rådetredovisade emellertid sitt uppdrag förstden genom att tillregeringen överlämna rapportenSjöfylleri, en utvärdering av 1991 årsändringar av bestämmelserna i sjölagenom onykterhet till sjöss.I rapporten sägs bl.a. att den aktuellalagstiftningen har gettsjöfylleribrottet en störreuppmärksamhet med betoning på värdet avatt inte använda alkohol till sjöss.Eventuella förändringar i beteendet tillsjöss anses dock inte kunna hänförastill lagändringar. När detgäller lagändringarnas betydelse fördomstolarnas påföljdsval ansesutvärderingen ge stöd för slutsatsen attpåföljden för grovt sjöfylleri harträffats enligt relativt enhetliganormer.Vid behandlingen av motioner ominförande av ett gränsvärde föralkoholkoncentrationen i blodet vidsjöfylleri kunde utskottet i februari1996 i sitt av godkändabetänkande /96:LU16 konstatera attfrågan hade diskuterats i fleralagstiftningsärenden och därtill underen följd av år övervägts med anledningav motionsyrkanden. Utskottet noteradeatt de skäl som främst hade anförts motsådana regler var de särpräglade ochmycket varierande förhållanden som rådertill sjöss. Det är en vansklig uppgiftatt avskilja de situationer därpromilleregler är önskvärda från dem därett sådant behov inte finns. Sjölagensregler omfattar nämligen inte enbart densom framför ett fartyg utan även den sompå annat sätt har en uppgift ombord avväsentlig betydelse för säkerheten tillsjöss. Därtill kommer, framhöllutskottet, att all sjötrafik - frånsegelbrädor och kanoter till oceangåendefartyg av olika slag - omfattas av deaktuella bestämmelserna. Utskottetanförde vidare att alkoholförtäring isamband med sjötrafik inte är förenligmed de krav sjölivet ställer utan ledertill ökade risker för allvarligaolyckor. Vidare pekade utskottet på attantalet fritidsbåtar ökat kraftigt undersenare år, och att trafiken på vattnetdärmed har blivit allt tätare. Till denbilden hörde enligt utskottet att alltfler fritidsbåtar har kapacitet för högahastigheter. Det kunde därför med foghävdas att särskilt undersommarmånaderna trafikförhållandena tillsjöss alltmer kommit att likna dem påvägarna. Båtlivet ställer därför högrekrav än tidigare på reaktionssnabbhet,gott omdöme och andra för säkerhetenviktiga egenskaper. Bl.a. dessaförhållanden hade enligt utskottet legatbakom utskottets tidigare gjordaställningstagande att det bordeövervägas om inte en strängare syn påonykterhet till sjöss borde komma tilluttryck genom en ändring i sjölagen såatt bestämmandet av påföljd för brottetnärmare anpassades till vad som gällerenligt trafikbrottslagen. Utövernödvändigheten av att beakta de ovannämnda skillnaderna mellan förhållandenatill lands och till sjöss framhöllutskottet särskilt bl.a. att det tillsjöss ofta kan uppkomma situationer dådet får anses mindre straffvärt närnågon fört båt i alkoholpåverkattillstånd. Ett betydande utrymme förutdömande av böter som påföljd vidonykterhet till sjöss liksom för ennyanserad bedömning av varje enskiltfall måste således, enligt vad utskottetframhöll, finnas även i fortsättningen.Sammanfattningsvis ansåg utskottet attett införande av promilleregler försjötrafiken var förknippad med betydandesvårigheter. Rättssäkerheten kräver enlagteknisk modell som i största möjligautsträckning undanröjer detillämpningsproblem som gör siggällande. En straffbestämmelse av detslag frågan nu gäller måste nämligenvara så klart och tydligt utformad attden kan tillämpas på ett förutsebartsätt.Utskottet framhöll vidare attavsaknaden av promilleregler i sjölageninte innebär att alkoholkoncentrationeni den misstänktes blod ellerutandningsluft skulle sakna betydelsevid tillämpningen av bestämmelserna omsjöfylleri och pekade därvid på attdepartementschefen i proposition1990/91:128 framhållit att det är enfördel om det i förundersökningarnafinns tillgång till analysbevis omalkoholhalten. I de fall däranalysresultatet visar att alkoholhaltenuppgår till i blodet tordegärningsmannen - med hänsyn till vad somär känt om alkoholens inverkan påmänniskan - i allmänhet få anses havarit så avsevärt påverkad av alkoholatt ansvar för grovt sjöfylleri kan varamotiverat. Avsevärd påverkan kanemellertid förekomma även vid lägrealkoholhalter. Vid bedömningen av ombrottet skall anses som grovt måste dockockså andra omständigheter än graden avpåverkan vägas in. Även omgärningsmannen inte varit avsevärtpåverkad kan därför förhållandena likvälvara sådana att sjöfylleriet skall ansessom grovt. Utskottet fann därutöver attunderlaget - efter utvärderingen av 1991års lagändringar - syntes varatillräckligt för att bedöma vilkaytterligare ändringar i reglerna omsjöfylleri som kunde vara motiverade.Utskottet utgick från att regeringen pånytt skulle överväga frågan samtåterkomma till med besked omsitt ställningstagande. Något initiativfrån sida ansåg utskottetdärför inte vara påkallat.Efter dessa utskottets uttalanden våren1996 har justitieministern i ettskriftligt frågesvar den 14 augusti 1996anfört bl.a. att ett ställningstagandefrån regeringens sida kommer attpresenteras för vid ett senaretillfälle. Så har emellertid ännu inteskett.Sjösäkerhetskommittén, som haft iuppdrag att analysera möjligheterna attytterligare utveckla säkerheten inomsjöfarten, har lämnatslutbetänkandet (SOU 1996:182)Handlingsprogram för ökad sjösäkerhet. Ibetänkandet har kommittén framhållit attfrågorna om nykterhet till sjöss ärväsentliga från sjösäkerhetssynpunkt.När det gäller lämpligheten av attinföra en nedre promillegräns försjöfylleri har kommittén - iöverensstämmelse med den bedömningregeringen redovisade i proposition1993/94:44 Grovt rattfylleri m.m. -ansett dels att det inte finnstillräckliga skäl för att införa ettnedre gränsvärde, dels att de problemsom kan förknippas med införandet av ettsådant gränsvärde inte kan lösas på ettrimligt sätt. När det gäller frågan omett gränsvärde för grovt sjöfylleri harkommittén, mot bakgrund av sinadirektiv, inte ansett sig kunna tillföranågot nytt till den pågåendedebatten. Kommittén har emellertidframhållit att det är angeläget attfrågan får en lösning. I sammanhangethar kommittén pekat på att ihandelsflottan ingår hela besättningen ifartygets säkerhetsorganisation.Frågor med viss anknytning tillsjöfylleri har också behandlats avDrograttfylleriutredningen. Utredningenhar haft i uppdrag att utarbeta förslagtill författningsändringar som skaparförutsättningar för effektivareingripanden mot drogpåverkade förare,dvs. förare som är påverkade av annatmedel än alkohol. Utredningen redovisadei resultatet av sittarbete i betänkandet (SOU 1996:125)Droger i trafiken. Utredningsförslagetremissbehandlas för närvarande.Trots att utredningsförslaget inteomfattar sjöfylleri har frågorna enligtutskottets mening dock en sådananknytning till fylleriet till sjöss attdet kan finnas anledning att behandladem i ett sammanhang. Enligt uppgiftavser regeringen att lägga fram enproposition med förslag tilllagstiftning på grundval avDrograttfylleriutredningens förslagunder nästkommande . Utskottetanser sig kunna utgå från att regeringentar ställning till behovet avpromilleregler för sjötrafiken senast ianslutning till lagstiftningsärendet omdrograttfylleri.Till följd av det anförda avstyrkerutskottet bifall till motionerna L901yrkande 1 och 2, L904 yrkande 2, Ju903yrkande 11, So672 yrkande 4 samt T214yrkande 22.I motion L901 yrkande 3 av ElverJonsson och (båda fp) begärsockså att regeringen inför kommandebåtsäsong ger berörd myndighet i uppdragatt bedriva en informationskampanj omsjöfylleri och dess konsekvenser(yrkande 3).I denna del vill utskottet erinra omatt ett likalydande motionsyrkandebehandlades senast (sebet. 1995/96:LU16). Utskottet anfördedärvid dels att - sedanSjösäkerhetsrådet integrerats i verket -är den myndighet som skall främjasjösäkerheten också förfritidsbåtstrafiken genom informationoch rådgivande verksamhet, dels attinformationsinsatser för att motverkasjöfylleri redan görs inom ramen fördenna verksamhet.Utskottet, som inte har något annatatt anföra i frågan, avstyrker bifalltill motion L901 yrkande 3. beträffande sjöfylleriatt avslår motionerna1996/97:L901 yrkande 1 och 2,1996/97:L904 yrkande 2, 1996/97:Ju903yrkande 11, 1996/97:So672 yrkande 4och 1996/97:T214 yrkande 22,res. (c, fp)2. beträffandeinformationskampanjatt avslår motion1996/97:L901 yrkande 3.Stockholm den 21 januari 1997På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), (), YvonneRuwaida (mp), (),(), dePourbaix-Lundin (m) och Karl-ErikPersson (v). Sjöfylleri (mom. 1)(), () och () anserdels att den del av utskottets yttrandepå s. 7 som börjar med Trots att ochslutar med yrkande 22 bort ha följandelydelse:Utskottet kan konstatera att det råderen stark uppslutning kring kravet pånykterhet i all trafik, inklusivesjötrafiken. Dagens trafik på sjönpräglas av att stora och mindre båtarframförs i allt högre hastigheter, som ien del fall kan jämföras med biltrafikenpå land. En god sjösäkerhet ställerdärför höga krav på nykterheten. Entillämpning av promilleregler även isjötrafiken är en viktig förutsättningför att det skall vara möjligt att påett effektivt sätt komma till rätta medsjöfylleriet.Sedan Väg- och sjöfyllerikommitténredan 1992 lagt fram ett förslag tillutformning av en promillegräns för grovtsjöfylleri och det genom BRÅ:s rapportfrån har bekräftats att det ärmöjligt att tillämpa en promillegränsäven för sjötrafiken, finns det enligtutskottets mening inte skäl attytterligare fördröja införandet avpromilleregler för sjötrafiken. anfört i fråganger inte anledning till annan bedömning.Regeringen bör därför återkommatill med ett lagförslag ominförande av promilleregler i sjölagen.Vad utskottet sålunda anfört börriksdagen, med bifall till motionernaL901 yrkande 1 och 2, L904 yrkande 2,Ju903 yrkande 11 och T214 yrkande 22samt med anledning av So 672 yrkande 4,som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 1bort ha följande lydelse:1. beträffande sjöfylleriatt med bifall tillmotionerna 1996/97:L901 yrkande 1 och2, 1996/97:L904 yrkande 2,1996/97:Ju903 yrkande 11 och1996/97: T214 yrkande 22 samt medanledning av motion 1996/97: So672yrkande 4 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottetanfört.