bet · GK01KU12 · 1997-03-04 00:00:00 — Mot den här angivna bakgrunden avstyrks motion K512.Kommunala företagMotionernaI motion 1996/97:K504 hemställer m.fl. (fp) att hosregeringen begär förslag till ändring av kommunallagen i syfte att förbjudakommunala bolag. Enligt motionärerna hotar de kommunala bolagen demokratin,kommunernas ekonomi och den fria konkurrensen. Den kommunala kompetensen ärenligt motionärerna mycket suddigt avgränsad i kommunallagen och det finns ettlegalt utrymme för en ganska vildvuxen verksamhet. Möjligheterna tillinsyn i de kommunala bolagen är enligt motionärerna inte tillräckliga.Sekretesslagen ger stora möjligheter till inskränkningar genom hänvisning tillaffärshemligheter. Besvärsrätten gäller inte för beslut som fattas i ettkommunalt bolag. Motionärerna anför vad gäller de kommunala bolagen ochekonomin att ungefär en tredjedel av bolagen gick med förlust 1994, attbidragen från kommunerna uppgick till och attavkastningen på eget kapital var det nämnda året. Enligt motionärernafinns det när det gäller kommunala bolag stora risker för ojust konkurrensgentemot privata företag till följd av underprissättning och ägartillskottfrån skattepengar. Motionärerna anser att de verksamheter som kommunernaegentligen inte har något med att göra bör omvandlas till vanliga privataföretag och att sådant som kommunen skall göra bör bedrivas iförvaltningsform. Möjligheten för kommuner att bedriva näringsverksamhet börenligt motionärerna slopas. Motionärerna vill införa ett förbud ikommunallagen för bildande av nya kommunala bolag och en s.k.solnedgångsparagraf med innebörd att existerande bolag skall vara avveckladevid utgången av . - Liknande resonemang förs i motion 1996/97:N251 avLars m.fl. (fp). I motionen hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om en lagstiftning om förbudmot kommunala bolag (yrkande 2).I motion1996/97:K505 hemställer m.fl. (m) att hosregeringen begär förslag till ändring av möjligheterna till laglighetsprövningi enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 1) och att hosregeringen begär förslag till straffrättsligt sanktionssystem i enlighet medvad som anförts i motionen (yrkande 2). Enligt motionärerna har det blivitallt vanligare med kommunala bolag och koncernbildningar där kompetensstridigverksamhet kan bedrivas utan möjlighet till laglighetsprövning. Enkommunmedlem kan överklaga ett beslut om att en kommun eller ett landstingskall gå ut på den öppna marknaden och sälja tjänster utan tillräckliganknytning till en erkänd angelägenhet. Dock kan beslut som fattas avett kommunalt företag normalt inte överklagas. Det finns ingen straffrättsligeller civilrättslig sanktion att tillgripa mot en kommun som vägrar rätta ettbeslut som upphävts av en förvaltningsdomstol. Enligt motionärerna bör det blimöjligt att överklaga verksamhet av det här aktuella slaget till kammarrättenför att pröva om verksamheten är kompetensenlig. Prövningen bör kunna skeoavsett om verksamheten startats efter ett formellt beslut eller när beslutetfattats. Det bör också införas ett straffrättsligt sanktionssystem för de fallkommunen inte rättar ett upphävt beslut.Kia m.fl. (mp) föreslår i motion 1996/97:K523 att somsin mening bör ge regeringen till känna vad i motionen anförts om att vidkommunal affärsverksamhet tillstånds- och tillsynsansvaret över verksamhetenskall övergå till exempelvis eller annan opartisk myndighet.Enligt motionärerna uppstår en jävssituation i de fall då en kommun bedriverviss verksamhet i t.ex. bolagsform som kommunen genom ansvarigpolitisk nämnd beviljar sig själv tillstånd enligt miljölagstiftningen för denverksamhet som bedrivs. Enligt motionärerna bör kommuner som bedriveraffärsverksamhet fråntas tillståndsgivning och tillsynsansvar, varvid sådanaärenden bör överlämnas till eller annan opartisk myndighet.I motion 1996/97:Fi613 hemställer m.fl. (m) att riksdagenuppdrar åt regeringen att lägga fram förslag om användning av den kommunalabolagsformen i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 3). Enligtmotionärerna är kommunala aktiebolag en onödig företeelse. Bildandet avkommunala företag har tidigare i betydande grad motiverats med särreglernabeträffande bl.a. insyn och offentlighet, men numera är kommunala bolag istort likställda med förvaltningsformen i dessa avseenden. Det finns ocksåenligt motionärerna en risk för snedvridning av konkurrensen på en marknad därlokala småföretag skall kunna utvecklas. har också enligtmotionärerna gett upphov till koncernbildningar och avanceradskatteplanering i syfte att uppnå skattebefrielse. Kommunala bolag bör enligtmotionärerna inte finnas annat än som en övergångslösning inför enprivatisering. Motionärerna föreslår ett principförbud mot bildande av nyakommunala bolag. Befintliga bolag bör antingen försäljas inom en femårsperiodeller återföras till förvaltningsformen.I motion 1996/97:L212 hemställer () att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kommunalbolagisering (yrkande 4). Enligt motionären utgör den kommunala bolagiseringenett hot mot småföretagarnas rättssäkerhet, främst vad avser dålig insyn menäven genom att kommunalpolitiker som sitter på flera stolar frestas till?övertramp?. Företagsekonomiskt innebär kommunala bolag ett hot genom att deutövar illojal konkurrens mot småföretagare. En radikal lösning är enligtmotionären att avveckla den kommunala bolagiseringen.I motion 1996/97:N250 föreslår m.fl. (m) att hosregeringen begär förslag till ändringar i kommunallagen i enlighet med vad somanförts i motionen (yrkande 3). Enligt motionärerna bedriver många kommunernäringsverksamhet utan iakttagande av självkostnadsprincipen ochlokaliseringsprincipen. Laglighetsprövningen kan endast ske i omedelbaranslutning till att kommunalt beslut om verksamheten har fattats. Någonrättslig prövning i efterhand är inte möjlig. Adekvata sanktionsmöjlighetervid brott mot kommunallagen saknas också. Därför bör enligt motionärernakommunallagen ses över så att ytterligare begränsningar av kommunernasmöjligheter att bedriva näringsverksamhet och verksamhet i bolagsform börövervägas och att reglerna för kommunalbesvär ses över i syfte att möjliggöralaglighetsprövning av verksamhet oavsett när beslut om detta harfattats.BakgrundInledningMotionerna i detta avsnitt är inriktade på följande sakområden. I motionernaK504 (fp), delvis, N251 (fp) yrkande 2 och Fi613 (m) yrkande 3, delvis,föreslås att nybildande av kommunala företag skall förbjudas i kommunallagen.I motion K504, delvis, Fi613 yrkande 3, delvis, och L212 (fp) yrkande 4föreslås också att existerande bolag bör avvecklas inom . Imotionerna K505 (m) yrkande 1 och N250 (m) yrkande 3, delvis, hemställs attlagstiftningen ändras så att det blir möjligt att pröva lagligheten iverksamhet som bedrivs i bolagsform. I motion N250 (m) yrkande 3, delvis,efterlyses också någon form av sanktionssystem vid ett eventuelltkompetensöverskridande. I motion K505 (m) yrkande 2 föreslås att ettsanktionssystem bör införas för de fall en kommun inte rättar ett upphävtbeslut. Enligt motion K523 (mp) bör kommuner som bedriver affärsverksamhet it.ex. bolagsform fråntas tillståndsgivning och tillsynsansvar, varvid sådanaärenden bör överlämnas till eller annan statlig myndighet. Dehär beskrivna frågorna som behandlas i motionerna tas i det följande upp i denordning de här nämnts.Lagregleringen av kommunala företagKommunala företag regleras i 3 kap. 16-19 §§ kommunallagen. Enligt 16 § fårkommuner och landsting efter beslut av fullmäktige lämna över vården av enkommunal angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inteföreskrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, enstiftelse eller en enskild individ. Vården av en angelägenhet som innefattarmyndighetsutövning får dock överlämnas endast om det finns stöd för det i lag.I paragrafen erinras om att det i sekretesslagen (1981:100) finns bestämmelserom allmänhetens rätt att ta del av handlingar hos vissa kommunala företag.Bestämmelsen i 16 § innebär att den verksamhet som överlämnas tillprivaträttsliga organ skall falla inom den kommunala kompetensen. Lagreglernasyftar till att legalisera företagsbildning som företeelse inom deramar lagen drar upp, men kommunerna får inte bilda företag i syfte attkringgå reglerna för den kommunala kompetensen eller för att minska insynen ikommunal verksamhet. Till följd av en lagändring 1994 har möjligheterna tillinsyn i kommunala företag ökat. Enligt 1 kap. 9 § sekretesslagen skall vad somföreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att få ta del av allmännahandlingar hos myndigheter i tillämpliga delar också gälla handlingar hosaktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommunereller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana bolag,föreningar och stiftelser skall vid tillämpningen av sekretesslagen jämställasmed myndighet. kan därför närmast ses som en alternativdriftform för verksamhet.Enligt 3 kap. 17 § kommunallagen skall fullmäktige, innan en kommun ellerett landsting lämnar över vården av en angelägenhet till ettaktiebolag där kommunen eller bestämmer ensam, fastställa detkommunala ändamålet med verksamheten, utse styrelseledamöter och minst enrevisor samt se till att fullmäktige får yttra sig innan sådana beslut iverksamheten som är av principiell beskaffenhet eller annars av större viktfattas. Detsamma gäller när kommunen eller ensam bildar enstiftelse för en angelägenhet.Syftet med fullmäktiges fastställande av ändamålet med verksamheten är attminimera riskerna för kompetensöverskridanden. Enligt förarbetena bör dettaske i bolagsordningen för aktiebolag men det är inget uttryckligt krav attdetta sker. Kraven på precisering av ändamålsbestämmelsen är enligtförarbetena särskilt stark om verksamheten ligger nära gränsområdena för denkommunala kompetensen. Den rättsliga innebörden av fullmäktiges yttranderättinnan beslut tas i verksamheten som är av principiell betydelse eller annarsav större vikt är att aktiebolaget bolagsrättsligt sett kan fatta ett beslut istrid mot fullmäktiges yttrande. Fullmäktige kan då med stöd av 8 kap. 2 §aktiebolagslagen avsätta styrelsen. Aktiebolaget blir bundet av reglerna omyttranderätt genom bestämmelser i bolagsordningen eller genom ägardirektiv somfastställs på bolagsstämma.Innan vården av en angelägenhet lämnas över till ett bolag eller enförening där kommunen eller bestämmer tillsammans med någon annan,skall fullmäktige, enligt 18 § första stycket, se till att den juridiskapersonen blir bunden av de villkor som avses i 17 § i en omfattning som ärrimlig med hänsyn till andelsförhållandena, verksamhetens art ochomständigheterna i övrigt. Detsamma gäller, enligt andra stycket, om kommuneneller tillsammans med någon annan bildar en stiftelse för enkommunal angelägenhet. Enligt 18 § tredje stycket skall fullmäktige, i frågaom sådana juridiska personer som avses i första och andra styckena och sominte omfattas av 1 kap. 9 § sekretesslagen, verka för att allmänheten skall harätt att ta del av handlingar hos företaget enligt de grunder som gäller förallmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen ochsekretesslagen.I 3 kap. 18 § regleras vad som skall gälla när en kommun eller ett landstinglämnar över en angelägenhet till ett bolag eller en förening därkommunen samverkar med andra intressenter. En sådan samverkan måste ligga inomden kommunala kompetensen. avses en annan kommun, ett landstingeller staten eller en enskild intressent.Statistiska uppgifter om kommunala företagEnligt regeringens skrivelse 1995/96:194 Utvecklingen inom den kommunalasektorn fanns det /95 1 459 kommunala företag i kommunernasamt 120 i landstingen, totalt 1 579. Siffrorna är baserade på statistik, i vilken enbart majoritetsägda företag ingår. Enligten enkätundersökning genomförd 1994 fanns det enligt samma källa ca 800företag där en kommun eller ett landsting var minoritetsägare.Antalet kommunala företag har under 1970- och varitrelativt . 1980 fanns det 1 244 majoritetsägda kommunala företag. 1990uppgick antalet till 1 478. Därefter ökade antalet företag till en hittillshögsta nivå 1992, då det fanns 1 641 majoritetsägda kommunala företag.Därefter har antalet minskat något. 1993 fanns det 1 576 företag, 1994 1 579och 1 576 företag.Den dominerande associationsformen bland de kommunala företagen äraktiebolag med drygt 1 000 företag. Till detta kommer drygt 300 stiftelser. Dekommunala företagen bedriver verksamhet främst inom olika tekniskaverksamheter såsom el- och fjärrvärmeförsörjning, fastighetsförvaltning m.m.De fastighetsförvaltande företagen svarar för nästan hälften av samtligaföretag. Tre fjärdedelar av de totalt drygt 46 000 anställda fanns inomområdena kommunikationer, park, fritid och kultur, energi, vatten och avfallsamt fastighetsförvaltning.Den ekonomiska omsättningen i de kommunala företagen var 1988 71 miljarderkronor var den varefter den steg till 115 miljarderkronor . Efter en nedgång från denna nivå steg omsättningen år1995 till 124 miljarder kronor.De kommunala företagen förvaltar tillgångar på ca . Dehar nästan genomgående en låg soliditet, i storleksordningen 5-15 %.Tidigare behandling i m.m.När bestämmelserna om kommunala företag fick sin utformning vidkommunallagsrevisionen 1991, uttalade utskottet (bet. 1990/91:KU38) attutskottet inte funnit skäl att införa regler som allmänt förbjuder ellerbegränsar kommunala hel- eller delägda företag. Enligt utskottet rådde det enbred enighet om att den kommunala verksamheten i största möjliga utsträckningbör ske i nämndform. Enligt kommentaren till kommunallagen (m.fl.,a.a.) får uttalandet närmast ses som en rikspolitisk rekommendation tillkommuner och landsting att iaktta återhållsamhet med företagsbildningar. Lageni sig ger inte nämndformen uttryckligt företräde, varför utrymmet för attbilda företag får anses ganska stort.Utskottet behandlade i ett betänkande 1994 (bet. 1993/94:KU9) motioner medyrkanden om att bolagisering av verksamhet bör undvikas. Utskotteterinrade i sin bedömning om att kommuner och landsting inte får bilda bolag isyfte att kringgå reglerna om den kommunala kompetensen eller för att minskaden demokratiska insynen i och kontrollen av verksamheten. Utgångspunkten förorganisatoriska överväganden borde enligt utskottets mening vara verksamhetensspeciella förutsättningar och den samlade kommunala nyttan.I det senaste betänkandet (bet. 1995/96:KU9) där KU behandlat kommunalafrågor uttalar utskottet att vad öppenhet och insyn beträffar är de kommunalabolagen numera jämställda med verksamhet bedriven i nämndform. Kommunalverksamhet skall i första hand bedrivas i nämndform men ibland kan det finnasskäl som talar för bolagsform.Kommunala förnyelsekommittén (dir. 1994:151) har i sitt slutbetänkande (SOU1996:169) behandlat vissa frågor med anknytning till offentlighetsprincipen ikommunala företag. Kommittén konstaterar att de regler om handlingarsoffentlighet i kommunla företag som infördes endast gällten och att det därför inte är möjligt att dra några generellaslutsatser om utfallet. Av en studie som kommittén genomfört framgår bl.a. attövergången till ett delvis offentligrättsligt system har medfört osäkerhet omvilka av företagens handlingar som omfattas av reglerna om offentlighet ochvem i företagen som skall fatta beslut i frågor om utlämnande av handlingar.Kommittén anser inte att det finns anledning att föreslå någon lagändringrörande offentlighetsprincipen vad gäller kommunala företag utan anser att deproblem som finns kan åtgärdas med utbildnings- och informationsinsatser.I ett delbetänkande (SOU 1996:67) Medborgerlig insyn i kommunalaentreprenader har kommittén särskilt behandlat frågan om insynen i delägdakommunala företag m.fl. som övertagit vården av en angelägenhet.Kommittén föreslår bl.a. att kommuner och landsting åläggs att i avtal meddelägda kommunala företag, privata företag och andra juridiska personertillförsäkra allmänheten en rätt till insyn i verksamheten.Laglighetsprövning och sanktionssystemBestämmelser om kommunalbesvär infördes kommunallagstiftning.I en strävan att ta bort begreppet besvär ur författningsmaterian infördesbegreppet laglighetsprövning vid kommunallagsrevisionen 1991.Laglighetsprövning regleras i 10 kap. kommunallagen. Kännetecknande förlaglighetsprövningen är bl.a. att de beslut som överklagas endast kan angripaspå de grunder som anges i kommunallagen och att prövningen är begränsad tilllagligheten av ett beslut. Laglighetsprövningen skiljer sig därvidlag frånförvaltningsbesvär, som kan avse både laglighets- och lämplighetsfrågor.Förvaltningsbesvär används i allmänhet beträffande beslut som har karaktär avmyndighetsutövning.Enligt 10 kap. 1 § kommunallagen har varje medlem av en kommun eller ettlandsting rätt att få lagligheten av kommunens eller beslutprövad genom att överklaga dem hos kammarrätten. Enligt 2 § får följandebeslut överklagas: beslut av fullmäktige, beslut av en nämnd eller ettpartssammansatt organ, om beslutet inte är av rent förberedande eller rentverkställande art, samt de beslut revisorerna fattar om sin förvaltning ienlighet med 9 kap. 13 § kommunallagen. Beslut fattade av kommunala företagingår följaktligen inte bland dem som kan överklagas. Om det i lag eller annanförfattning finns särskilda föreskrifter om överklagande, gäller inteföreskrifterna i 10 kap. kommunallagen. Sådana bestämmelser finns bl.a. iplan- och bygglagen (SFS 1987:10) och vallagen (SFS 1972:620).Ett överklagat beslut skall enligt 10 kap. 8 § kommunallagen upphävas, omdet inte har tillkommit i laga ordning, om beslutet hänför sig till något sominte är en angelägenhet för kommunen eller , om det organ som harfattat beslutet har överskridit sina befogenheter eller om beslutet stridermot lag eller annan författning. Något annat beslut får inte sättas i detöverklagade beslutets ställe. I det här aktuella sammanhanget bör framhållasatt den andra prövningsgrunden, om beslutet hänför sig till något som inte ären angelägenhet för kommunen eller , avser fall då gränserna förden kommunala kompetensen överskridits.När det gäller sanktioner vid fall av s.k. domstolstrots och lagtrots harKommunalansvarsutredningen i sitt betänkande (SOU 1989:64) bl.a. föreslagitatt ett ekonomiskt sanktionssystem, kommunalbot, skulle inrättas.Kommunalboten skulle vara riktad direkt mot vederbörande kommun ellerlandsting. Flertalet av de remissinstanser som yttrade sig över förslaget togvisserligen avstånd från förslaget men uttalade ändå att det fanns ett klartbehov av mera verkningsfulla sanktionsregler.I uppgifter (dir. 1992:12) ingick att slutföraarbetet med hur ett sanktionssystem borde utformas. Kommittén föreslog idelbetänkandet Förtroendevaldas ansvar vid domstolstrots och lagtrots (SOU1993:109) att kommuner och landsting skulle åläggas att vidta åtgärder motdomstolstrots och lagtrots, bl.a. genom att granskning av lagligheten iverksamheten inom nämnderna skulle bli en obligatorisk uppgift förrevisorerna. I betänkandet föreslogs även att nämnderna skulle få rätt enligtkommunallagen att vägra verkställa beslut av fullmäktige som överklagats elleruppenbart är olagliga. Förslaget innefattade också ett ökat personligt ansvarför de förtroendevalda båda vid domstolstrots och lagtrots. För vissa formerav domstolstrots i samband med laglighetsprövning föreslogs ett personligtvitesansvar. I departementspromemorian Kommunalt domstolstrots och lagtrots(Ds 1995:27) föreslås att det införs ett personligt vitesansvar i mål omlaglighetsprövning dels vid trots mot verkställighetsförbud, dels vidutebliven eller otillräcklig rättelse av upphävda beslut som tidigareverkställts. Promemorian bereds i . Utskottethar tidigare, betänkande 1993/94:KU40 och betänkande 1995/96:KU9, avstyrktmotioner med ungefär samma innehåll som de nu aktuella med hänvisning till attberedning av frågorna pågår i Regeringskansliet.Ansvar för tillståndsgivning och tillsyn av affärsverksamhetI motion K523 aktualiseras frågan om ansvaret för tillståndsgivning ochtillsyn av affärsverksamhet. Enligt motionären bör detta ansvaröverföras till statlig myndighet för att jäv skall undvikas i situationer dåtillstånd enligt miljölagstiftningen och befogenhet att utöva tillsyn öververksamheten skall ges.Prövning av tillstånd eller anmälan avseende miljöfarlig verksamhet reglerasi miljöskyddsförordningen (1986:364) enligt vilken förmiljöskydd prövar tillståndsfrågor avseende s.k. A-ärenden medantillståndsfrågor avseende s.k. B-ärenden prövas av (5 §).Anmälan enligt 19 § skall, i vad avser s.k. C-ärenden, ske till den ansvarigakommunala nämnden och, om verksamheten gäller A- eller B-ärenden, tilllänsstyrelsen. Ärendebeteckningen A - C emanerar från den lista öververksamheter som finns i bilaga till förordningen. Endast i frågor som gällerkategorierna A och B sker en faktisk prövning av tillstånd att uppföra vissanläggning eller bedriva viss verksamhet. Den kommunala nämndens funktion vadavser anmälningar enligt miljöskyddslagen (1969:387) är att ta emot dessaanmälningar och vidarebefordra handlingarna till länsstyrelsen.I kommunallagen finns bestämmelser, i 3 kap. 5 §, som hindrar att en ochsamma nämnd både bedriver viss verksamhet och har tillsyn över den. Enligtparagrafens första stycke får en nämnd inte bestämma om rättigheter ochskyldigheter för kommunen eller i ett ärende där nämndenföreträder kommunen eller som part. Enligt andra stycket får ennämnd inte heller utöva i lag eller annan författning föreskriven tillsyn översådan verksamhet som nämnden själv bedriver. Enligt förarbetena (prop.1990/91:117) kan den nämnd som utövar tillsyn över miljöfarlig verksamhet inteockså ha ansvar för ett reningsverk eller en sopförbränningsanläggning.Fastighetsförvaltning och ansvar för brandtillsyn är enligt propositionen ettannat exempel på oförenliga uppgifter. Däremot hindrar givetvis inteföreskriften enligt propositionen att varje nämnd har ett allmänttillsynsansvar inom sitt verksamhetsområde. Enligt kommunallagskommentaren(m.fl., a.a.) är bestämmelsen utformad på ett sätt som kan leda tilltolkningssvårigheter som inte har behandlats i förarbetena.Bestämmelsen i kommunallagen om förbud för en nämnd att både bedriva vissverksamhet och att utöva tillsyn över den är en konsekvens av den nyaordningen med en fri nämndorganisation som infördes kommunallag.Tidigare måste vissa nämnder finnas, bl.a. en särskild miljö- ochhälsoskyddsnämnd. Förändringen har medfört att flera kommuner saknar enfristående miljönämnd och/eller miljökontor.Den praktiska konsekvensen av förbudet mot att låta en nämnd bedriva enverksamhet och utöva tillsyn över samma verksamhet är att tillsynsuppgiftenöverlämnas till en annan nämnd, eventuellt till kommunstyrelsen.Den nämnda regleringen i kommunallagen gäller inte förvaltningsnivån. kan alltså ansvara för både drift och tillsyn över miljöfarligverksamhet.I huvudbetänkande (SOU 1996:103) föreslås när detgäller bestämmelser om fördelningen av tillsynsansvaret att det skall framgåav lagtexten att tillsynen utövas av statliga myndigheter och kommunerna ienlighet med vad regeringen bestämmer. Utredningen föreslår att alla kommunerskall ha en tillsyn motsvarande den som de har . Det föreslås vidare atten myndighet får återkalla överlåtelsen av tillsynen till en kommun, om detvisar sig att kommunen inte fullgör sina tillsynsuppgifter på ett nöjaktigtsätt eller om t.ex. organisatoriska förändringar inom kommunen gör detolämpligt att tillsynsansvaret ligger på kommunen. Viss tillsyn skall enligtutredningen alltid ligga på staten.Ansvaret för tillsyn och drift av samma verksamhet skall enligt utredningensförslag som princip skiljas åt både på nämnd- och förvaltningsnivå. Det blirenligt utredningen en uppgift för att beakta kommunens internaansvarsfördelning vid förhandling om kommunens övertagande av ett s.k.tillsynspaket innehållande kommunala anläggningar. Utredningen avser attåterkomma senare med förslag till lagreglering av dessa principer.