bet · GK01LU8 · 1997-01-21 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sexmotioner från den allmänna motionstidenår vari begärs tillkännagivandenoch förslag i skilda frågor påfamiljerättens område. Motionsyrkandenarör en översyn av sambolagstiftningen,reglerna om registrering av partnerskap,bestämmelserna om utseende av god man,rätten till laglott, återinförande avarvsrätt för kusiner samt byte avefternamn.Utskottet avstyrker bifall tillsamtliga motionsyrkanden.Till betänkandet har fogats trereservationer. 1996/97:L404 av m.fl. (m)vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om återinförande av arvsrätt förkusiner.1996/97:L410 av ochLars () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslagtill förändringar av god man-instituteti enlighet med vad som anförts imotionen.1996/97:L411 av m.fl.(s) vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om en översyn av sambolagen,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om arvsreglerna.1996/97:L413 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om byte av efternamn.1996/97:L417 av () variyrkas1. att hos regeringen begärförslag till sådan ändring i ärvdabalkenatt rätten till laglott avskaffas ienlighet med vad som anförts i motionen,2. att hos regeringen begärförslag till sådan ändring i ärvdabalkenatt hela tredje parentelet, dvs. ävenkusiner och deras avkomlingar,automatiskt får ärva då närmaresläktingar till den döde ej finns ilivet i enlighet med vad som anförts imotionen.1996/97:L422 av m.fl.(c, s, fp) vari yrkas3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om en partnerskapskonvention,4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om förrättning avpartnerskapsregistrering på svenskaambassader. InledningI betänkandet behandlar utskottet sexmotioner från den allmänna motionstidenår . Motionsyrkandena rör en översynav sambolagstiftningen, reglerna omregistrering av partnerskap,bestämmelserna om utseende av god man,rätten till laglott, återinförande avarvsrätt för kusiner samt byte avefternamn.Som en allmän bakgrund till de ibetänkandet aktuella motionsspörsmålenvill utskottet erinra om att denfamiljerättsliga lagstiftningen under desenaste två decennierna har varitföremål för en genomgripandeomarbetning. Efter en lång rad avdelreformer på äktenskapsrättens områdefattade beslut omatt skulle ersättas meden ny balk, (ÄktB)(prop. 1986/87:1, bet. LU18, rskr. 159).Lagstiftningen innebar betydelsefullaförändringar, främst i fråga omfördelningen av makars egendom vidäktenskapets upplösning. Ett uttalatsyfte med lag-ändringarna var attåstadkomma en högre grad av ekonomiskrättvisa mellan makarna vidäktenskapsskillnad.I samband med ÄktB antog riksdagenlagen (1987:232) om sambors gemensammahem (sambolagen) och senare samma årlagen (1987:813) om homosexuella sambor(prop. 1986/87:124, bet. LU28, rskr.350). Sambolagen var i främsta rummetföranledd av behovet av att tillförsäkraden svagare parten i ettsamboförhållande vissa rättigheter ifråga om det gemensamma hemmet dåsammanlevnaden upphör. Avsikten vardäremot inte att söka uppnå en medäktenskapet jämförbar reglering avsamboförhållanden. I flera andra lagarfinns bestämmelser som knyter an tillsambobegreppet i sambolagen och som gersambor i princip samma rättigheter ochskyldigheter som äkta makar. Genom lagenom homosexuella sambor har sambolagenoch regler i vissa andra lagar gjortstillämpliga på homosexuellasamboförhållanden. Den nu redovisadelagstiftningen trädde i kraft den 1januari 1988.När det gäller homosexuellaparförhållanden beslutade år1994 att anta ett inom utskottetutarbetat förslag till lagstiftning somgör det möjligt för två personer avsamma kön att registrera sittpartnerskap (bet. 1993/94:LU28, rskr.414). Registreringen innebär att deflesta bestämmelser som gäller föräktenskap blir gällande också förregistrerade partnerskap. Lagen(1994:1117) om registrerat partnerskapträdde i kraft . Genomlagen har homosexuella par fåttmöjlighet att trygga ett parförhållandepå motsvarande sätt som står till budsför heterosexuella par. Lagstiftning omregistrerat partnerskap finns i Danmarkoch samt ocksåpå Island.Bestämmelserna i 11 kap. (FB) gör det möjligt att i olikasituationer få en god man tillsatt föratt bevaka en persons rätt eller ta tillvara hans intressen. Ett förordnande avgod man begränsar inte huvudmannens egenrättsliga handlingsförmåga. En situationdå god man kan förordnas är då någon pågrund av sjukdom, hämmadförståndsutveckling eller liknandeförhållande behöver hjälp med att bevakasin rätt, förvalta sin egendom ellersörja för sin person och ettgodmansförordnande kan anseserforderligt. genomfördes vissaändringar i (FB) sominnebar att möjligheten attomyndigförklara personer avskaffades(prop. 1987/88:124, bet. 1988/89:LU9,rskr. I stället infördes - vidsidan av förutvarande godmansinstitut -ett nytt institut benämnt förvaltarskap.När någon på grund av sjukdom, hämmadförståndsutveckling eller liknandeförhållande behöver hjälp med sinaangelägenheter, kan det komma i frågaatt låta vissa angelägenheter skötas aven förvaltare. Då krävs det emellertidockså att den enskilde är ur stånd attvårda sig och sin egendom. Förvaltarefår heller inte förordnas om det ärtillräckligt att god man förordnas ellerden enskilde får hjälp på ett mindreingripande sätt. Vid förvaltarskapmister den enskilde sin egenrättshandlingsförmåga i motsvarande mån.Samtidigt som reglerna om förvaltarskapinfördes ändrades också reglerna omgodmanskap i vissa avseenden.Ytterligare ändringar iförmynderskapslagstiftningen, framförallt beträffande förvaltningsreglerna,företogs , varvid ävenbestämmelserna om god man i viss mån komatt revideras (prop. 1993/94:251, bet.1994/95:LU3, rskr. 29).I samband med beslut om ÄktBgjordes också viktiga ändringar iärvdabalken (ÄB). Ändringarna syftadetill att skapa möjligheter för denefterlevande maken att få ärva denavlidne makens kvarlåtenskap och därmedkunna sitta kvar i orubbat bo. En makeskall vid den andre makens död därför taarv framför makarnas gemensammabröstarvingar, vilka i stället gettsrätt till arv efter den först avlidnemaken vid den efterlevande makens död.I mars 1996 tillkallades en utredningför att göra en översyn av vissaarvsrättsliga frågor. Utredningen, somantagit namnet ,skall enligt sina direktiv (dir.1996:18) undersöka om 1988 års ändringari arvsordningen slagit igenom på detsätt som varit avsett, utvärderareformen utifrån den frågeställningenoch föreslå de lagändringar som kan varamotiverade. I direktiven anges särskiltatt de grundläggande reglerna omarvsordningen skall ligga fast. Hösten1996 överlämnade utredningendelbetänkandet (SOU 1996:160)Bouppteckningar och arvsskatt.Ett till familjerätten angränsanderättsområde är namnrätten. Gällandebestämmelser om personnamn, varmed avsesefternamn, mellannamn och förnamn, finnsi namnlagen (1982:670). Lagen trädde ikraft och ersatte då1963 års lag i ämnet (prop. 1981/82:156,bet. LU41, rskr. Till grund förden nu gällande lagen ligger en strävantill jämställdhet i namnrättsligthänseende mellan kvinnor och män ochtill lika behandling av barn tillföräldrar som är gifta med varandra ochbarn till ogifta föräldrar. Den nyanamnlagen kännetecknas av att den gerbetydligt större utrymme än äldrebestämmelser åt den enskilde att självbestämma vilket namn han eller hon villbära. I lagen finns dock vissaspärregler som syftar till att motverkaupprepade namnbyten och därmedtillgodose intresset av namnstabilitet.SambolagstiftningenLagen (1987:232) om sambors gemensammahem (sambolagen) är tillämplig i frågaom sådana samboförhållanden i vilka enogift man och en ogift kvinna levertillsammans under äktenskapsliknandeförhållanden. När ett samboförhållandeupplöses får samborna engiftorättsliknande rätt till delning avsådan egendom i det gemensamma hemmetsom har anskaffats för gemensamtbegagnande. Huvudregeln är alltså attvärdet av den gemensamma bostaden ochbohaget i den skall delas lika mellansamborna. Denna huvudregel kan dock - påsamma sätt som vid bodelning mellanmakar - frångås om en likadelning skulleframstå som oskälig. För sådana samborsom önskar hålla isär sina ekonomiskaförhållanden har en möjlighet öppnatsatt avtala om att lagens delningsreglerinte skall gälla i derassamboförhållande. När ettsamboförhållande upphör genom den enesambons död finns en kompletterandebodelningsregel. Enligt dennabestämmelse har den efterlevande alltidrätt att som sin andel få ut så mycketav den behållna egendomen efter avdragför skulder att det motsvarar värdet avtvå basbelopp, dock endast i den månegendomen räcker till.Märta m.fl. (s) anför imotion L411 att den lagstiftning somkringgärdar ett samboförhållande harflera brister. Motionärerna anser attlagen invaggar människor i en falskkänsla av trygghet. I motionen hänvisastill regleringen av parternas ekonomiskaförhållanden vid en separation och tillvissa arvsrättsliga bestämmelser, somenligt motionärerna kan innebäranackdelar för den enskilde. Den part somunder samlevnaden stått för de dagligahushållsutgifterna kan vid en separationinte alltid med framgång hävdaäganderätten till gemensamt inköptakapitalvaror. När en sambo testamenterattill den andre sambons barn hamnar dessai en högre arvsskatte-klass än de egnabarnen, vilket ansetts synnerligenorättvist. I motionen begärstillkännagivande om att reglerna blirföremål för en översyn.Utskottet vill erinra om att riksdagenredan våren 1992 genom etttillkännagivande begärde en utvärderingav sambolagen (bet. 1991/92:LU32, rskr.236). Enligt utskottet fick det ankommapå regeringen att bestämma i vilketsammanhang och under vilka former ensådan utvärdering skulle ske. Vidare börnämnas att utskottet , iärendet rörande lagstiftning om regi-strerat partnerskap, behandlade fråganom åtgärder för att åstadkomma en ökadtrygghet för människor som delarhushållsgemenskap på andra grunder änäktenskapets. I sitt av riksdagengodkända betänkande förordade utskottetett tillkännagivande om enparlamentarisk utredning för attbehandla denna fråga (bet. 1993/94:LU28,rskr. 414).Som ett första led 1992begärda utvärderingen gavJustitiedepartementet Statskontoret iuppdrag att ta fram underlag för attbelysa ett antal frågeställningar.Statskontoret redovisade uppdraget år1993 i rapporten - enutvärdering (Statskontoret 1993:24). Avregeringens skrivelse 1996/97:15,Redogörelse för behandlingen avriksdagens skrivelser till regeringen,framgår att utvärderingen av sambolagenavses ske i samband med utredningen omhushållsgemenskap och att direktiv utredning beräknas bli beslutadeunder . Någrautredningsdirektiv har emellertid ännuinte beslutats. Enligt uppgift kommer,såvitt avser sambolagen, det föreståendeutredningsuppdraget att omfatta enundersökning om huvudsyftet med lagen -att bereda den svagare parten ettminimiskydd vid ett samboförhållandesupplösning - har uppnåtts. Vidare skallprövas om reglerna bättre kan bidra tillatt tvister och oklarheter undviks.Utskottet utgår från att arbetet medden av begärda utvärderingenav sambolagen, med prioritering, nukommer till stånd och att arbetet kommeratt omfatta de spörsmål som tas upp imotionen. Mot den bakgrunden anserutskottet att motionen inte börföranleda någon vidareåtgärd. Utskottet avstyrker med detanförda bifall till motion L411.Registrering av partnerskapOm två personer av samma kön registrerarsitt partnerskap uppkommer enligt lagen(1994:1117) om registrerat partnerskaprättsverkningar som i huvudsak motsvararvad som gäller för ett äktenskap. EnligtStatistiska centralbyråns statistikregistrerades 333 partnerskap i Sverigeunder , varav 249 mellan män och84 mellan kvinnor. Enligt preliminärauppgifter registrerades 155partnerskap, varav 100 mellan män och 55mellan kvinnor.Registreringen av partnerskap sker viden förrättning och under former sommotsvarar borgerlig vigsel. Rätten tillregistrering är bl.a. beroende avpartnernas anknytning till Sverige.Sålunda skall enligt 1 kap. 2 § minst enav partnerna vara svensk medborgare medhemvist här i landet. Motsvarandeanknytningsvillkor finns i den danskaoch norska lagen.Enligt 1 kap. 5 och 6 §§ lagen (1904:26s. 1) om vissa internationellarättsförhållanden rörande äktenskap ochförmynderskap har regeringen inom vissaramar rätt att utfärda bemyndiganden attförrätta vigsel utomlands enligt svensklag och att förrätta vigsel i Sverigeenligt utländsk lag. Med stöd av dennalag har regeringen utfärdatbemyndiganden som innebär att det medvissa diplomatiska och konsuläratjänster och med vissa prästerligabefattningar följer rätt att förrättavigsel enligt svensk lag utomlands. Ivissa fall är bemyndigandena begränsade,exempelvis på det sättet attvigselrätten endast gäller vigsel avsvenska medborgare. De bemyndiganden somlämnas föregås regelmässigt avförhandlingar med respektive ländersregeringar.Frågan huruvida regeringens rätt attutfärda bemyndiganden att förrättavigsel utomlands borde omfatta ocksåregistrering av partnerskap behandladesi samband med partnerskapslagenstillkomst. Utskottet anförde därvid attmöjligheten till registrering utomlandstroligen kommer att aktualiseras endasti fråga om länder som har enlagstiftning som motsvarar vad somgäller för registrerat partnerskap. Ävenom behovet mot denna bakgrund kundeantas vara mycket litet under dennärmaste framtiden, kunde dock enligtutskottet utvecklingen i andra länder påsikt komma att förändra läget. Utskottetstannade därför för att regeringens rättatt utfärda bemyndiganden att förrättavigsel utomlands borde utvidgas till attomfatta även registrering avpartnerskap.I motion L422 av m.fl.(c, s, fp) anförs att partnerskapslagensanknytningsvillkor medför en negativsärbehandling av utländska medborgaresom är bosatta i . Motionärernaframhåller att exempelvis en danska somär bosatt i , och som inte fåringå partnerskap här med en utländskkvinna, inte heller kan ingå partnerskapi , eftersom hon inte är bosattdär. Vidare innebär regeln, enligtmotionärerna, en negativ särbehandlingav utlandssvenskar. Regeringen bördärför ta initiativ till en konventionmellan de länder som harpartnerskapslagar. Detta bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna(yrkande 3). I motionen begärs vidareriksdagens tillkännagivande om att deambassader som har behörighet attförrätta vigslar också bör ges rätt attförrätta partnerskapsregistrering, omvärdlandet godkänner detta (yrkande 4).Utskottet erinrar om att fråganbeträffande den närmare utformningen avpartnerskapslagens anknytningsvillkorbehandlades utförligt i samband medpartnerskapslagens tillkomst (bet.1993/94:LU27). Utskottet framhöll därvidsom sin uppfattning att en svenskpartnerskapslag inte, utan tungt vägandeskäl, borde avvika på väsentliga punkterfrån vad som då redan gällde i Danmarkoch i . När tre länder på sätt somskedde gick i spetsen med lagstiftningom de homosexuellas rättigheter, var detenligt utskottet angeläget atteftersträva nordisk rättslikhet. Dettagällde i särskilt hög grad sådana reglersom direkt har internationelltprivaträttsliga konsekvenser. Vidareanförde utskottet attanknytningsvillkorets uppgift är attskilja ut dem som typiskt sett inte harsin framtid i , men att villkoretsamtidigt inte bör vara så snävt att detonödigtvis begränsar möjligheterna attingå partnerskap här. Ett homosexuelltpar som vill leva i , men där denene i övrigt ännu inte har någon fastareanknytning till landet, kan ha goda skälatt regi-strera partnerskapet utan att det drarut . Anknytningsvillkoret bordedärför, enligt vad utskottet anförde, pådet sätt som gällde i och iNorge riktas endast mot en avpersonerna. Partnerskapslagensanknytningsvillkor i 1 kap. 2 § innebärsåledes rättslikhet med våra nordiskagrannländer.När det gäller motionsyrkandet om enpartnerskapskonvention vill utskotteterinra om de ställningstaganden i dennafråga som gjorde våren 1996med anledning av ett motionsyrkande medsamma syfte som det nu aktuella. godkända betänkande1995/96:LU18 vidhöll utskottet sintidigare uppfattning i fråga omanknytningsvillkorets utformning. Motbakgrund av det relativt blygsammaantalet registreringar som dittillsförekommit torde det, framhöllutskottet, endast röra sig om enstakafall av danska eller norska medborgarebosatta i som önskar registreraett partnerskap tillsammans med enutländsk medborgare här i landet. Vidareansåg utskottet att det inte borde kommai fråga att initiera ettkonventionsarbete med avseende på endasttvå av de övriga nordiska länderna och ien fråga av så begränsad praktiskbetydelse. För det fall att det skullevisa sig att det finns ett allmäntintresse i , och Danmarkför den förändring som motionärernaförespråkade, utgick utskottet från attinitiativ till lagändringar i ställetkom att tas inom ramen för det nordiskasamarbete som pågår inom familjerättenmed särskild inriktning på justinternationellt privaträttsliga frågor.Utskottet har inte ändrat sininställning till det av motionärernaaktualiserade spörsmålet. Yrkande 3 imotion L422 avstyrks.I det ovan nämnda betänkande1995/96:LU18 behandlades också ettmotionsyrkande ompartnerskapsregistreringar vidambassader utomlands som motsvarar detnu aktuella yrkande 4 i motion L422.Yrkandet avslogs då av påutskottets hemställan. I betänkandethänvisade utskottet till den praxis somhar utbildats när det gällerbemyndiganden att viga och ansåg attbemyndiganden att förrätta registreringav partnerskap i likhet härmed bör byggapå ett konstaterat behov i det land somavses. Eftersom en svensk medborgare medhemvist i eller inte harrätt att bli registrerad enligt densvenska lagen fanns det enligtutskottets uppfattning inget behov avatt överväga bemyndiganden förregistreringar ens i dessa länder.Utskottet vidhåller också i denna frågasin tidigare uppfattning. Utöver de skälsom utskottet anförde för sittställningstagande kan tilläggas attsvenska ambassadtjänstemän i ,och inte heller harbemyndigande att förrätta vigslar.Utskottet avstyrker med det anfördabifall till yrkande 4 i motion L422.Utseende av god manNuvarande regler om god man finns i 11kap. FB och innebär att överförmyndareneller rätten i olika situationer skallförordna en god man för att företrädapersoner som av särskilda anledningarinte i full utsträckning kanrepresentera sig själva. Vissa typer avgodmanskap är begränsade och avser oftavissa speciella uppgifter, t.ex. attbevaka bortavarandes eller okändaarvingars eller testamentstagares rättvid utredningen av ett dödsbo (1-3 §§).I 4 § regleras den situationen dågodmanskapet utgör ett alternativ tillförvaltarskap. Om någon på grund avsjukdom, hämmad förståndsutveckling,försvagat hälsotillstånd eller liknandeförhållande behöver hjälp med att bevakasin rätt, förvalta sin egendom ellersörja för sin person, skall rättenbesluta att anordna godmanskap för honomeller henne, om det behövs. Det kan rörasig om såväl en kroppslig som en psykisksjukdom hos den enskilde, och det ställsinte upp några krav på att sjukdomenskall vara långvarig eller permanent.En rättshandling som gode mannen utanden enskildes samtycke företar inomramen för förordnandet är enligt 5 §inte bindande för den som förordnandetavser, såvida denne inte på grund avsitt tillstånd varit ur stånd att geuttryck för sin mening eller denna avannan orsak inte har kunnat inhämtas.Kravet på samtycke från den enskildeinfördes genom lagstiftning isyfte att minska risken för kollideranderättshandlingar. hade den godemannen ingen formell skyldighet attinhämta samtycke från den han företräddeoch kunde t.o.m. företa handlingar somstred mot den enskildes önskemål (prop.1987/88:124, bet. 1988/89:LU9, rskr.10).Ansökan om anordnande av godmanskap fårgöras av överförmyndaren, förmyndare,den som ansökningen avser, om han ellerhon har fyllt , samt av hans ellerhennes make eller sambo och närmastesläktingar. När det finns anledning tilldet skall rätten självmant ta upp frågorom anordnande av godmanskap.Ett beslut om att anordna godmanskapfår inte meddelas utan samtycke av denför vilken godmanskap skall anordnas, ominte den enskildes tillstånd hindrar atthans eller hennes mening inhämtas. Iärenden om förordnande av god man förnågon som har fyllt skall rätteneller överförmyndaren ge denna persontillfälle att yttra sig, om det kan ske(16 §). Om det inte är obehövligt skallrätten i ärenden om anordnande avgodmanskap enligt 4 § också inhämtayttrande från den enskildes make ellersambo och barn, överförmyndaren ochvårdinrättning. Yttrande skall också, omdet behövs, inhämtas från andranärstående samt från den eller dekommunala nämnder som fullgör uppgifterinom och den eller denämnder som utövar ledningav omsorgsverksamheten. Den somansökningen avser skall höras muntligen,om det kan ske utan skada för honomeller henne och det inte är uppenbartatt han eller hon inte förstår vad sakengäller. Rätten kan dock avstå från atthöra den enskilde muntligen, om haneller hon själv har gjort ansökan ellermedgivit det ifrågasatta förordnandeteller det annars finns särskilda skäl.Om samtycke till anordnande avgodmanskap inte föreligger skall rätten,innan den beslutar att anordnagodmanskap som avses i 4 §, inhämtaläkarintyg eller annan likvärdigutredning om den enskildeshälsotillstånd (17 §).I 12 § anges att till god man skallutses en rättrådig, erfaren och i övrigtlämplig man eller kvinna. De formellakrav som uppställs i lagen är att godemannen inte får vara underårig och intesjälv ha förvaltare förordnad för sig.Vid val av god man gör sig olikasynpunkter gällande beroende på dethuvudsakliga syftet med förordnandet.Skall den gode mannen främst sörja förhuvudmannens person, ligger det enligtvad som uttalades i samband med denuvarande bestämmelsernas tillkomst(prop. 1987/88:124 s. 173) nära tillhands att till uppdraget förordna ensläkting till den hjälpbehövande elleren annan närstående person. Är detdäremot fråga om mera krävandeegendomsförvaltning eller bistånd i enrättslig angelägenhet av merakvalificerat slag, kan uppdraget behövaanförtros en ekonomiskt eller juridisktkunnig person. Självfallet bör valetinte falla på en person som harintressen motsatta den hjälpbehövandes.Vidare har förutsatts attöverförmyndaren alltid bör beredastillfälle att lämna förslag på personsom är lämplig för uppdraget. Omvverförmyndaren sålunda har lämnatförslag på vem som skall utses, bör denenskilde få tillfälle att yttra sig överförslaget. Innan någon förordnas tillgod man gäller enligt 24 § att han ellerhon skall ges tillfälle att yttra sig.Ingen är sålunda skyldig att åta siguppdrag som god man.Rättens beslut i frågor som gällergodmanskap får överklagas, förutom avden som beslutet särskilt rör, av varoch en som har rätt att göra ansökan isaken.I motion L410 av ochLars () redovisas fall därgode män misskött sitt uppdrag. Enligtmotionärerna finns exempel när gode mäni strid mot gällande regler avvecklatgamla människors hem utan attdessförinnan ha tagit kontakt medanhöriga. Motionärerna framhåller att engod man kan företa rättshandlingar sominnebär stora ingrepp i en enskildsprivatliv. Trots detta finns intenågon möjlighet att i förväg registreravem man skulle vilja ha som god man, fördet fall behov av god man skulle uppståsenare i livet. Motionärerna yrkar attriksdagen hos regeringen skall begäraförslag till en sådan ändring avreglerna om god man att det blir möjligtför en person att hos exempelvisförsäkringskassan registrera vem man iframtiden skulle vilja ha som god man.Utskottet kan inte finna annat än attnuvarande regler är utformade på ettsådant sätt att tillräckliga garantierföreligger för att den enskildesönskemål beträffande valet av god manbeaktas, i de fall den enskildestillstånd medger att hans eller hennesuppfattning i frågan inhämtas. I sakensnatur ligger emellertid att det i vissafall är svårt, för att inte sägaomöjligt, för den det berör attframställa önskemål beträffande valet avgod man. Utskottet vill dock inteförorda en sådan lösning som föreslås imotionen.