bet · GK01SoU18 · 1997-05-15 00:00:00 — Handlingsplanen bör tasfram i samverkan mellan , fritids- och kulturförvaltningarna,skolan, frivilliga organisationer och polisen m.fl. Däremot anser utskottetinte att det i lag bör föreskrivas en skyldighet för kommunerna att upprättasärskilda planer avseende denna förebyggande verksamhet och avstyrker därförmotion So47 (kd) yrkande 4.Utskottet tillstyrker 5 § i regeringens förslag till lag om ändring i SoL.Återkrav av utgivet ekonomiskt biståndNuvarande ordningEnligt 33 § SoL får socialnämnden återkräva ekonomisk hjälp som den enskildehar erhållit enligt 6 §, dvs. bistånd till försörjningen, endast om den harlämnats som förskott på en förmån eller ersättning eller till den som ärindragen i arbetskonflikt. Ekonomisk hjälp som givits i annat fall än somavses i 6 § SoL får krävas åter enbart om den har getts under villkor omåterbetalning.En vanlig form av förskott på förmån enligt 33 § SoL, är socialbidrag somutbetalas till någon som väntar på ett beslut av om t.ex.förtidspension/sjukbidrag, sjukpenning eller bidragsförskott. Förmåner utgårofta retroaktivt. rätt att få ersättning för sådant bidrag frånförsäkringskassan regleras i lagen om allmän försäkring (AFL) och i lagen ombidragsförskott.I 17 kap. 1 § andra stycket AFL stadgas att om någon i väsentlig mån har fåttsin försörjning genom socialbidrag enligt 6 § SoL får socialnämnden genomförsäkringskassan uppbära retroaktivt beviljad periodisk ersättning enligtdenna lag, till den del den motsvarar vad socialnämnden sammanlagt har betalatut till dennes samt hans makes och minderåriga barns försörjning för den tidsom den retroaktiva ersättningen avser.Om en pensionsberättigad till följd av ålderdomssvaghet, sjuklighet,långvarigt missbruk av beroendeframkallande medel eller annan därmed jämförligorsak är ur stånd att själv ha hand om sin pension, får enligt 16 kap. 12 §AFL allmän försäkringskassa besluta att pensionen helt eller delvis skallutbetalas till myndighet eller den pensionsberättigades make ellerannan person för att användas till den pensionsberättigades och hans familjsnytta.Enligt 23 § lagen (1993:737) om bostadsbidrag får på begäran av sökandenbesluta att bostadsbidraget skall betalas ut till någon annan än sökanden. Omdet finns synnerliga skäl, får på framställning avsocialnämnden betala ut bidraget till lämplig person eller till nämnden attanvändas för hushållets bästa.PropositionenVad gäller bistånd i form av försörjningsstöd enligt de nya reglerna finnerregeringen inte skäl att frångå huvudprincipen att sådant stöd skall ges utanvillkor om återbetalning (33 § första stycket SoL). Kontantarbetsmarknadsstöd, arbetslöshetsersättning, socialförsäkringsförmåner ochbostadsbidrag utges vanligen utan skyldighet för den enskilde att återbetalavad han erhållit. Att införa en generell återbetalningsskyldighet förekonomiskt bistånd skulle ge en funktion av låneinstitut,vilket enligt regeringens mening bl.a. skulle vara oförenligt med biståndetsprincipiella funktion som en rättighet. En kravverksamhet kräver vidarealltför stora resurser för kommunerna. Regeringen finner att nuvarandeundantagsregler om återkrav av ekonomiskt bistånd till försörjningen skallkvarstå men att lagen bör kompletteras med bestämmelser om att återkrav kanske även då den enskilde på grund av förhållanden som han inte har kunnat rådaöver hindrats att förfoga över sina inkomster eller tillgångar. Regeringenanser det inte rimligt att enskilda med tillräckliga medel till sinförsörjning och som erhållit ekonomiskt bistånd på grund av exempelvisbankkonflikt eller tekniska fel i löneutbetalningssystem skall slippaåterbetala biståndet.Den nya § SoL ger den enskilde möjlighet att få ekonomiskt stöd t.ex. irehabiliterande syfte eller för tillfälliga eller akuta hjälpbehov även omrätt till försörjningsstöd inte föreligger. Att den enskilde, när den socialaoch ekonomiska situationen så medger, återbetalar stödet är enligt regeringenen naturlig konsekvens. Bestämmelsen i 33 § andra stycket SoL om kommunensmöjlighet att återkräva ekonomiskt stöd som utgivits på andra grunder änrätten till bistånd bör behållas, anförs det. I 33 § tredje stycket SoL införsformella bestämmelser om beslut som avser ekonomisk hjälp som kan komma attåterkrävas.Regeringen föreslår även en ny bestämmelse som möjliggör för socialnämndenatt återkräva ekonomiskt bistånd enligt 6 b § eller § som utgåttobehörligen eller med för högt belopp på grund av att någon exempelvis lämnatoriktiga uppgifter eller underlåtit att lämna uppgifter (33 a § SoL). En sådanbestämmelse saknas i SoL, vilket regeringen anser otillfredsställande.Socialtjänsten är hänvisad till att föra skadeståndstalan mot denenskilde i allmän domstol. De nya reglerna möjliggör återkrav oavsett uppsåteller vårdslöshet hos den enskilde. I paragrafens andra stycke införs en regelsom medger återkrav av en felaktig utbetalning som förorsakats avsocialtjänsten men där den enskilde skäligen borde ha insett misstaget. Talanom återkrav enligt 33 a § väcks, liksom beträffande återkrav enligt 33 §, vidlänsrätt (36 §). får helt eller delvis eftergeersättningsskyldigheten (37 §).MotionenI motion So43 av m.fl. (m) yrkas att beslutar omutbetalning av pension eller bostadsbidrag till kommuner för täckande avhyresskuld i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 2). Motionärernaanför att det inte är möjligt för en kommun som betalar en äldre personshyra att från erhålla en del av pensionen som skall täckahyran, såvida inte den enskilde samtycker till det. Kommunerna, som har detyttersta ansvaret för att den enskilde har tak över huvudet, tvingas attbetala hela hyresskulden. Ett större problem är personer som uppbärbostadsbidrag och inte betalar sin boendekostnad. Motionärerna anser att detskall vara möjligt för kommunen att hos erhålla en del avpensionen eller bostadsbidraget för täckande av hyresskulden i de fall enperson konsekvent och regelmässigt underlåter att betala sin hyra.Utskottets bedömningFörsäkringskassan kan enligt 16 kap. 12 § AFL och 23 § lagen om bostadsbidragbesluta att under vissa angivna förutsättningar betala ut en enskilds pensioneller bostadsbidrag till av exempelvis dennes hyra.Detta gäller oavsett om den enskilde samtycker härtill eller ej.Bestämmelserna är avsedda att tillämpas endast i vissa undantagsfall. mening finns det inte anledning att utvidga möjligheterna försocialnämnderna att direkt från försäkringskassorna erhålla pension ellerbostadsbidrag. Motion So43 (m) yrkande 2 avstyrks.Utskottet tillstyrker 33, 33 a, 36 och 37 §§ i förslaget till lag om ändring isocialtjänstlagen.Regeringens förslag (om ändrad lydelse av biståndsparagraferna) föranlederäven en följdändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL). Utskottetföreslår att antar det av utskottet utarbetade förslaget tilländring av 17 kap. 1 § andra stycket AFL i bilaga 2.Vistelsekommunens ansvar enligt socialtjänstlagenI motion A433 av m.fl. (fp) yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad som anförts om förändring av socialtjänstlagensvistelsebegrepp (yrkande 3). Motionärerna framhåller att ett allvarligtproblem för många skärgårdskommuner är att de tvingas betala t.ex. hemtjänstockså för människor som inte är skrivna i kommunen utan bara bor där undersommaren. Äldre och handikappade skall självfallet ha möjlighet att vistas isina fritidshus när de så önskar, men det vore rimligt att deras hemkommunbetalar för den eventuella service som krävs för att göra vistelsen möjlig,anser motionärerna. Socialtjänstlagens vistelsebegrepp bör således ändras såatt hemkommunen och inte vistelsekommunen får stå för kostnaderna.Även i motion So610 av de och () tasvistelsebegreppet upp och motionärerna yrkar att regeringen skall återkommamed förslag till ändringar i socialtjänstlagens vistelsebegrepp i enlighet medvad som anförts i motionen. Motionärerna tar sikte på vistelsebegreppetsbetydelse i förhållande till och anser det orimligt attvistelsekommunen skall stå för samtliga hemtjänstkostnader. Särskilt somkommunalskatten betalas i folkbokföringskommunen. Med nuvarande ordningriskerar kommuner med stor fritidshusbebyggelse att drabbas av stora extrakostnader. En bättre ordning vore att låta hemkommunen/folkbok-föringskommunensvara för kommuninnevånarnas grundläggande behov av hemtjänst, menarmotionärerna.Enligt nuvarande ordning har vistelekommunen enligt 3 § SoL ansvaret för attden enskilde får den hjälp och det stöd som han eller hon behöver. Medvistelsekommun avses den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovetinträder. Vissa begränsningar i vistelsekommunens ansvar gäller dock.Vistelsekommunen är t.ex. inte skyldig att vidta alla de åtgärder som kanbehövas när den enskilde är bosatt i en annan kommun. I ett sådant fall börärendet kunna flyttas över till hemkommunen om den enskildes hjälpbehovlämpligen kan tillgodoses där. Möjligheten att överflytta ett ärende gäller iprincip endast ärenden där den enskilde har behov avinsatser inom . Vidare krävs att den andra kommunen samtyckertill överflyttningen. i vistelsekommunen är dock ensam ansvarigför att behövliga åtgärder kommer till stånd till dess socialnämnden i denandra kommunen har samtyckt till att ta över ärendet.I propositionen föreslås att vistelsekommunens ansvar för stöd och hjälpenligt socialtjänstlagen ligger fast. Från dessa regler görs vissa undantag.Undantagen gäller beslut om placeringar som verkställts utanför hemkommunen. Idessa fall har placeringskommunen, dvs. den kommun som fattat beslut omvistelse i familjehem, hem för vård eller boende eller särskild boendeform iannan kommun, ansvaret för det bistånd som den enskilde behöver.Placeringskommunens ansvar skall enligt förslaget även gälla betalningsansvarenligt lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- ochsjukvård.Ett annat undantag gäller personer som vistas på kriminalvårdsinrättning,sjukhus eller annan sjukvårdsinrättning i en annan kommun än hemortskommunen.Någon placeringskommun finns inte i dessa fall eftersom beslut om intagning påkriminalvårdsanstalt eller initiativ till eller beslut om vård på visssjukvårdsinrättning fattats av annan huvudman än kommunen. I dessa fall börbiståndsansvaret grundas på formella kriterier som gör det möjligt att snabbtoch enkelt slå fast vilken kommun som skall vara ansvarig, anförs det.Regeringen anser att folkbokföringskommunen bör vara ansvarig kommun när denenskilde genom beslut av annan huvudman vårdas på sjukhus, annansjukvårdsinrättning eller avtjänar fängelsestraff.Utskottets bedömningKommunens ansvar, enligt 3 § SoL, för att de som vistas i kommunen får denhjälp och det stöd som de behöver skall ligga fast. Det bör dock somregeringen föreslår finnas möjlighet att göra vissa undantag från denna regel.Ansvaret för att personer som efter beslut av en kommun vistas i familjehem,hem för vård eller boende eller i särskild boendeform i en annan kommun fårerforderlig hjälp och stöd bör åvila den kommun som fattat beslut omvistelsen. När det gäller personer som vistas på kriminalvårdsinrättning,sjukhus eller i enskilt sjukhem i en annan kommun än hemortskommunen och därinitiativet till vistelsen fattats av annan huvudman än kommun bör ansvaretför att dessa personer får stöd och hjälp åvila folkbokföringskommunen.Utskottet tillstyrker förslaget till 72 a § SoL.I två motioner (fp) och (m) begärs tillkännagivanden om att hemkommunen ellerfolkbokföringskommunen skall svara för kostnader för hemtjänst och annanservice för personer som vistas i t.ex. fritidshus belägna i en annan kommun.Socialtjänstkommittén anförde i sitt delbetänkande (SOU 1993:30) attundersökningar gjorda av inte visade att attraktivaturistkommuner drabbats av stora kostnader till följd av bestämmelsen omvistelsekommunens ansvar. Vidare anfördes att vistelsekommunens ansvar förhemtjänst i samband med fritidsboende accepterats av de flesta kommuner. Motdenna bakgrund ansåg inte att det förelåg något behov avändrade lagregler i detta fall.Utskottet är inte nu berett att föreslå något ytterligare undantag frånprincipen om vistelsekommunens ansvar. Det är dock angeläget att regeringenföljer utvecklingen på området. Motionerna A433 (fp) yrkande 3 och So610 (m)får därmed anses delvis tillgodosedda och avstyrks.Kompetens och kvalitetPersonal och kompetensI propositionen föreslås att en ny bestämmelse (7 a § andra stycket) införs iSoL där det föreskrivs att det för utförande av uppgifterna inomsocialtjänsten skall finnas den personal som behövs och som har lämpligutbildning och erfarenhet. Frågan om kompetens och kunskapsutveckling ärenligt regeringens uppfattning av central betydelse för socialtjänstensmöjligheter att erbjuda insatser av god kvalitet. , med sinavitt skilda uppgifter, behöver personal med skiftande utbildning ocherfarenhet. Med kompetens förstås bl.a. förmåga att klara olika krav somställs i en viss organisation och i en viss verksamhet. Enligt propositionensyftar begreppet inte bara till formell behörighet utan innefattar ävenkvalifikation, kunskap, erfarenhet, förmåga, lärande och färdighet. Beroendepå omständigheterna kan någon aspekt överväga. I takt med förändringarna isamhället påverkas också inriktningen av uppgifter. Enligtregeringens mening måste kompetensutvecklingen ske ute i verksamheterna ochvara en integrerad del i en ständigt pågående underhålls- ochförnyelseprocess. Samhällets utbildningssystem lägger dock grunden för denlångsiktiga kompetens- och kunskapsutvecklingen. Grund- ochvidareutbildningarna är därmed av betydelse även för den senare internakompetensutvecklingen. Det är därför, anser regeringen, av stor vikt attsamhällets utbildningssatsningar följer de nya krav som verksamheter i ständigförändring ställer.Socialtjänstkommittén har i betänkandet Kompetens och kunskapsutvecklingom -yrkesroller och arbetsfält inom (SOU 1995:58) berört dels denstatliga högskolans utbildning för socionomexamen, dels vårdhögskolornasutbildning till social omsorgsexamen och som förbereder för yrkesverksamhetsom arbetsledare och handläggare på äldre- och handikappområdet. Enligtregeringen utgör betänkandet ett värdefullt underlag för den fortsattadiskussionen mellan utbildningshuvudmännen och kommunerna kring behov avförändringar av dessa båda grundutbildningar. Förändringarna kan handla omutformningen av det centrala utbildningsuppdraget, om kraven på kunskaper föratt få ut examina enligt högskoleförordningen och om resurstilldelningen,anförs det. I betänkandet lämnas också en översyn av arbetsfält, yrkesroll ochutbildning av arbetsledare och handläggare inom äldre- och handikappomsorgen.Enligt Socialtjänstkommittén bör vårdhögskolornas sociala omsorgsprogramöverföras till de universitet och högskolor som har utbildningsprogram isocialt arbete (socionomutbildningen) och integreras med denna utbildning.1994 års behörighetskommitté, vars arbete slutfördes , har isitt huvudbetänkande (Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens områdem.m., SOU1996:138) behandlat behörighetsfrågor inom . I sinaöverväganden redovisar kommittén uppfattningen att det inte bör skapas ettlegitimationsförfarande för yrken inom . Enligt kommittén finnsdet goda skäl att ställa höga krav beträffande utbildning och lämplighet hosde personer som handlägger och beslutar i ärenden inom . Någonmotsvarighet till hälso- och sjukvårdspersonalens särskilda ansvar förmedicinska åtgärder finns inte inom . Kommittén pekar också påvariationerna i utbildningsbakgrund och erfarenheter hos personer verksammainom . Det är främst skillnaderna beträffande det personligaansvaret i yrkesutövningen som föranlett kommitténs ställningstagande att ettlegitimationsförfarande motsvarande det inom hälso- och sjukvården inte börtillskapas för socialtjänstområdet. Kommittén har dock understrukit att dennaståndpunkt inte innebär att de tagit ställning mot en behörighetsregleringinom socialtjänsten.I propositionen anförs att den föreslagna bestämmelsen i SoL om att det skallfinnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet visserligen är allmäntformulerad, men syftar ändå till att framhålla hur viktigt det är attupprätthålla en hög kompetens och välja personer med lämplig bakgrund ochpersonlighet för yrken inom socialtjänsten.KvalitetVidare föreslås att en bestämmelse införs i SoL om att socialtjänstensinsatser skall vara av god kvalitet (7 a § första stycket). Enligtpropositionen är avsikten härmed att garantera kvalitet i den verksamhet sombedrivs och i de insatser som ges. Kravet på god kvalitet skall enligtpropositionen gälla både privat och offentlig verksamhet inom socialtjänstenoch omfatta såväl myndighetsutövning som övriga insatser.På central nivå och i kommunerna bedrivs ett omfattande arbete när detgäller att finna metoder för att utveckla och bedöma kvalitet. Länsstyrelsernaoch ger stöd till lokal utveckling samt arbetar på uppdrag avregeringen med att ta fram mål och medel för därkvalitetsaspekterna har en framskjuten position. En nationell initiativgruppför kvalitetsutveckling har bildats i samarbete mellan ,och Föreningen är ett svårfångat begrepp och vad som är god kvalitet låter siginte fastställas på ett entydigt och objektivt sätt, anförs det ipropositionen. Eftersom har betydelse för flera intressenterkan kvalitet inte enbart ses ur klientens/brukarens synvinkel utan bör ävenbedömas ur ett personal-, lednings- och medborgarperspektiv. För att uppnå godkvalitet i krävs enligt regeringens bedömning rättssäkerhet förden enskilde, den enskildes medinflytande och en lätt tillgänglig vård ochservice. Andra faktorer av betydelse för att uppnå god kvalitet är en välfungerande arbetsledning och en lämplig sammansättning av ett arbetslag. Attsocialtjänsten använder sig av ett genomtänkt arbetssätt är en del avkvaliteten, vilket enligt regeringen understryker behovet av uppföljning ochutvärdering av olika insatser.Klientarbetet är enligt propositionen kärnan i det sociala arbetet och dåfrämst det som sker i mötet mellan socialarbetare och klient. Enförtroendefull samverkan mellan den enskilde och personalen inomsocialtjänsten samt respekten för den enskildes personliga integritet ärdärför av stor betydelse för kvaliteten.Svårigheten att på ett entydigt sätt precisera vad som kan anses vara godkvalitet inom visar enligt regeringens mening att det finnsbehov av ett fortsatt utvecklingsarbete av såväl kvalitetskriterier sommetoder för att mäta kvaliteten. En viktig förutsättning för att utveckla ochbedöma kvaliteten är att kunskap tas till vara genom systematiskdokumentation. I detta sammanhang betonas roll när det gälleratt ge stöd till lokalt utvecklingsarbete, utveckla modeller för utvärderingoch klargöra den begreppsapparat som används inom området.MotionernaI motion So48 av m.fl. (fp) begärs tillkännagivanden om vad imotionen anförts om att initiera konkreta utbildningsinsatser för att höjabarnkompetensen (yrkande 4) och om kompetenshöjande utbildning föryrkesgrupper med specialistkompetens inom olika områden med betydelse föräldres hälsa och välbefinnande (yrkande 5). Motionärerna anser att den ipropositionen föreslagna bestämmelsen är för allmänt formulerad ochotillräcklig för att framhäva behovet av hög kompetens hos de personalgruppersom arbetar med människor vilka ofta befinner sig i ett kristillstånd.Motionärerna pekar på att i sin granskning avsocialsekreterarnas handläggning av enskilda ärenden funnit att tillräckligakunskaper om barns behov och utveckling saknas, att socialsekreterarna sällanför samtal med barnen, att föräldrarnas omsorgsförmåga inte dokumenteras ochatt bedömningar och motiveringar i stor utsträckning saknas. Socialsekreteraremåste, anser motionärerna, vidareutbildas i frågor om barn och barns behov ochutveckling. Samarbete måste etableras med psykologer och barnpsykiatriker. Iannat fall kommer man inte att kunna leva upp till bestämmelsen om att barnsbästa skall stå i centrum. Vidareutbildning behövs också när det gällerbehoven hos äldre, funktionshindrade, invandrare och missbrukare. Liksomsättet att kunna tillgodose dessa gruppers särskilda behov. Här krävs ettsamarbete med hälso- och sjukvården och ideella organisationer m.fl.Frågor om kompetensutveckling och behörighet tas även upp i följande motionerfrån den allmänna motionstiden.I motion So623 av m.fl. (s) begärs ett tillkännagivande om vadsom anförts om att reglera socionomernas yrkesutövning. Motionärerna anseratt människor i kris och beroendeställning bör ha rätt att möta en socionomsom har kompetens att handlägga ärendet och bli bemötta med empati, respektoch professionalism. Legitimation är ingen fullständig garanti men ett bra ochnödvändigt instrument för att öka tryggheten för den enskilde klienten, ansermotionärerna.I motion So628 av m.fl. (mp) begärs ett tillkännagivande omöversyn av socialsekreterarnas utbildning och kompetens och införande avlegitimation för yrkesgruppen (yrkande 5). Motionärerna anser attomhändertagande av barn inom är ett så allvarligt ingripandeatt de socialsekreterare som handlägger sådana ärenden måste ha särskildkompetens för uppgiften och någon form av legitimation. Motionärerna föreslåratt socionomer efter avslutad grundutbildning och viss tids socialt arbeteskall kunna ansöka om legitimation. Socionomens arbete skall hautförts under handledning.I motion A821 av m.fl. (kd) begärs ett tillkännagivandeom vad i motionen anförts om att och hälso- och sjukvårdenspersonal bör ha gemensam fortbildning om kvinnomisshandeln ochbarnmisshandelns orsaker och konsekvenser samt hur de kan förebyggas (yrkande24).I motion So803 av m.fl. (mp) yrkas dels att riksdagenhos regeringen begär förslag till införande av en modell förkompetensutveckling inom vård, utbildning och omsorg, dels att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den bekrivnamodellen för kompetensutveckling och dess syften (yrkandena 1 och 2).Motionärerna anser att en statlig fond skall tillskapas för köp av särskildkompetens inom vård, utbildning och omsorg. Modellen innebär i korthet attolika verksamheter inom vård och omsorg själva skall avgöra om de är i behovav särskild kompetens och sedan ansöka om medel ur fonden för att till en fasttaxa (beroende på yrkeskategori) köpa ett antal timmar från en enskildföretagare. På så sätt kommer olika verksamheter inom vård och omsorg att fåtillgång till mycket viktig specialistkompetens som de annars på grund avbegränsat ekonomiskt utrymme saknar, menar motionärerna. Modellen innebär inteatt ordinarie tjänst byts ut mot projekttimmar men eftersatta sektorer får ettlyft. Fonden innebär inte att det kommunala självstyret kränks eftersomkommuner och landsting själva avgör i vilken utsträckning specialistkompetensskall köpas. Vidare anser motionärerna att fonden skall vara tidsbegränsad,förslagsvis . Ett tak bör sättas för hur många timmar som kanbeviljas per uppdrag. Fonden skall därutöver vara öppen för insyn och kontrollav myndigheter, regering och riksdag. Fonden skall endast få användas tilluppdrag som avser att lösa ett särskilt problem, eller avse förebyggandearbete eller för att tillföra särskilda kunskaper inom en viss verksamhet.Utskottets bedömningI SoL saknas allmänna bestämmelser om insatsernas kvalitet.Regeringen föreslår att en bestämmelse införs om att insatserskall vara av god kvalitet. En närmare beskrivning av vad som avses medbegreppet god kvalitet lämnas i propositionen. Avsikten med bestämmelsen äratt garantera kvalitet i den verksamhet som bedrivs och i de insatser som ges.Utskottet tillstyrker förslaget till 7 a § första stycket SoL. Kravet påkvalitet skall som anförs i propositionen gälla både privat och offentligverksamhet inom och omfatta såväl myndighetsutövning som övrigainsatser.För att uppnå god kvalitet krävs enligt utskottets mening personal med lämpligutbildning och erfarenhet och med ett sådant förhållningssätt till dehjälpbehövande att dessa upplever trygghet i mötet med och iden vård som ges.