bet · GK01LU12 · 1997-03-04 00:00:00 — gavregeringen () i uppdrag att ta framett underlag med förutsättningar och förslag till utformning av en sådanförsäkring. Uppdraget har redovisats i rapporten (R 1997:4)Rättsskyddsförsäkring för patent. I rapporten redovisar en modell för enrättsskyddsförsäkring och föreslår lösningar med expansionsmöjligheter tillnordisk och europeisk nivå. Vidare föreslås initiativ till åtgärder för attkomma till rätta med patentprocessens problem. Därutöver föreslår enförsäkringslösning också när det gäller varumärken. Förslagen är nu föremålför beredning inom Regeringskansliet.När det gäller patentavgifterna torde dessa utgöra endast en mindre del avde totala kostnaderna i ett patentärende. De stora kostnaderna hänför sig tillarbetet med utformningen av ansökningshandlingarna, exempelvis ombudsarvodenoch översättningskostnader. I den tidigare redovisade angesatt ansökningsavgiften till uppgår till 3 800kr, vartill kommer en tryckningsavgift om . Ombudskostnaderna är denhelt dominerande posten. Den totala kostnaden för att erhålla ett patent sommeddelas av beräknas i rapporten uppgå till . Om patentskydd önskas tillkommer årsavgifter om . De sammantagna kostnaderna för ett patentskydd i under tio åruppgår, enligt , i ett normalfall till omkring 60 000 kr.Kostnaderna för att förvärva patentskydd i enlighet med den europeiskapatentkonventionen i åtta länder anges uppgå till , varvidkostnader för årsavgifter tillkommer.De avgifter som utgår till i ettpatentärende synes, enligt utskottets mening, mot denna bakgrund knappastpåverka antalet patentansökningar. En minskning av avgifternas storlek skulleleda till antingen att Patent- och registreringsverkets verksamhet måstefinansieras på ett annat sätt än eller att verksamheten fickskäras ned. har också avslagit en motion med yrkandeom en sänkning av patentavgifterna (se bet. 1995/96:FiU15 s. 79 och yttr.1995/96: LU6y).I sammanhanget går det emellertid inte att bortse från att ien grönbok om innovationer påpekat att de sammantagna myndighetsavgifterna förett patentskydd inom alla EU-länder är omkring fem gånger högre än motsvarandeavgifter för ett skydd inom . I samband med behandlingen av proposition1995/96:222 noterade finansutskottet att patentkostnaderna kan innebäraproblem för i första hand de små företagen men utgick från att regeringenskulle komma att överväga hithörande frågor i samband med det då initieradearbetet med småföretagsutveckling. kan nu för sin del konstateraatt frågan om patentkostnadernas storlek torde rymmas inom det uppdrag somregeringen gett till delegationen med uppgift att förbättratillväxtförutsättningarna för småföretag - Småföretagsdelegationen (dir.1996:70).Vidare bör upplysas att i en skrivelse tillregeringen väckt förslag om vissa ändringar i patentlagen. Enligt vadsom angetts i verksamhetsplan 1997 kommer dessa förslagjämte frågor som bl.a. rör förenklingar och förbilligande av patentförfarandetatt behandlas i en departementspromemoria tidigast hösten 1997.Mot bakgrund av vad som redovisats konstaterar utskottet att de frågorsom motionärerna aktualiserat är, eller kommer att bli, föremål föröverväganden i olika sammanhang. Utskottet kan inte finna annat än attarbetets inriktning ligger helt i linje med motionsönskemålen. Några särskildaåtgärder från sida är därför inte påkallade.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1996/97:L801yrkandena 1 och 2.I själva uppfinningsbegreppet ligger att en uppfinning skall vara ny. Detpatenträttsliga nyhetskriteriet är strängt och det ställer krav på attuppfinningen skall utgöra en objektiv och absolut nyhet. Sålunda anges i 2 §patentlagen att patent meddelas endast på uppfinning som är ny i förhållandetill vad som blivit känt före dagen för patentansökningen. Med begreppet?blivit känt? avses allt som blivit allmänt tillgängligt, oavsett på vilketsätt så har skett och oberoende av var och när förhållandet blev allmänttillgängligt och vidare även oberoende av om uppfinnaren känt till materialeteller ens haft en reell möjlighet att känna till dess existens. En invändningom att nyhetskravet inte är uppfyllt kan göras gällande när som helst, ävenefter det att patent har meddelats. Visar det sig att en sådan invändning ärriktig, utgör den en ogiltighetsgrund. Den som överväger att söka patentskyddför en uppfinning i flera länder skulle ställas inför betydande svårighetertill följd av nyhetskravet, om inte särskilda regler hade utformats för attreglera den situationen. Det torde nämligen vara praktiskt taget omöjligt attsända in ansökningar så att de anländer tillpatentmyndigheterna i de olika länder som kan vara aktuella. Därtill kommeratt det vid tiden för en första ansökan i regel inte torde vara möjligt attslutgiltigt bedöma den geografiska omfattningen av det skydd som uppfinningenkan komma att motivera. till skydd av denindustriella äganderätten, vartill anslutit sig, innehåller vissaregler om prioritetsrätt som syftar till att avhjälpa sådana effekter(konventionsprioritet). Bestämmelserna innebär att uppfinnare som sökt skyddför en uppfinning i en konventionsstat har rätt att sökaskydd för uppfinningen i andra konventionsstater med verkan att ansökningarnai dessa stater anses gjorda med den första ansökningen.I 6 § patentlagen regleras rätten att åtnjuta prioritet från tidigareansökan om patent i eller från tidigare ansökan om patent eller vissaandra skyddsformer i främmande stat som är ansluten till Pariskonventionen.Ansökan om patent på uppfinning, vilken före ansökningsdagenhar angivits i ansökan som avser patent för eller patent i främmandestat som är ansluten till konventionen skall anses gjord med dentidigare ansökningen, om sökanden yrkar det.I 22 § patentlagen behandlas offentliggörande av patentansökan. Avbestämmelsens första stycke framgår att handlingarna i ett patentärende skallhållas tillgängliga för var och en fr.o.m. den dag då patentet meddelas. Föratt förhindra att de långa handläggningstiderna för patentansökningar ledertill att ansökningar hålls hemliga , har införts en bestämmelsei 22 § andra stycket om obligatoriskt offentliggörande efter viss tid.Handlingarna i patentansökningsärenden skall hållas tillgängliga för envar när18 månader har gått från ansökningsdagen eller, om prioritet yrkas, den dagfrån vilken prioritet begärs.I motion 1996/97:L801 av m.fl. (m) begärs förslag till lag-ändringar som gäller prioritetsåret (yrkande 3). Motionärerna anser att tidenför prioritet bör förlängas till . Härigenom skulle man underlätta försökanden dels att hitta lämpliga samarbetspartner inom landet eller utomlandsför lämpliga produktions- och finansieringsformer, dels att ta ställning tillom patent skall sökas även i andra länder. I samband med en förlängning avprioriteringsfasen måste givetvis tiden för offentliggörande av patent ocksåutsträckas från nuvarande 18 månader . I konsekvenshärmed bör internationellt verka för att motsvarande ändringar kommertill stånd i internationella konventioner på patenträttens område. I motionenyrkas ett tillkännagivande därom (yrkande 4).Utskottet kan i och för sig ha förståelse för tanken att en uppfinnare ellerannan som söker patentskydd för en uppfinning skulle ha mycket att vinna på enförlängning av prioritetsperioden. Enligt utskottets mening måste emellertidfrågan bedömas i ett vidare perspektiv och med beaktande av effekterna påvillkoren för företagandet i stort. Från den utgångspunkten är det uppenbartatt prioritetsperioden utgör ett betydande osäkerhetsmoment. frånden första ansökningen föreligger nämligen på grund av prioritetsreglerna iländer där patentskydd ännu inte sökts en latent möjlighet för att ettpatentskydd kommer att etableras. En viktig funktion av patentförfarandet äratt information om ny teknik på ett effektivt sätt snabbt blir tillgänglig förden som har ett behov av den i forskning, i kommersiell tillämpning eller påannat sätt. Om exempelvis en svensk företagare fått kännedom om en för honomvärdefull uppfinning genom att patentskydd har sökts någonstans i utlandet,kan det vara riskabelt för honom att, så länge prioritetsfristen löper, tainitiativ till att kommersiellt utnyttja uppfinningen. Om en patentansökanlämnas in även i , skulle nämligen förutsättningarna för att utnyttjauppfinningen ändras radikalt. Enligt utskottets mening väger intresset tyngreav att det inom rimlig tid blir klarlagt i vilken omfattning en ny uppfinningslutligen blir patentskyddad än den enskilde uppfinnarens intresse avytterligare utsträckt tid för att bedöma behovet av patentansökningar i andraländer. Den nuvarande prioritetsperioden är resultatet avinternationella överläggningar och får enligt utskottets mening ses som enlämplig avvägning mellan de olika intressen som gör sig gällande.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1996/97:L801yrkandena 3 och 4.Utgångspunkten för nuvarande bestämmelser i patentlagen om det patenterbaraområdet är att skillnad inte skall göras mellan olika teknologier. Patent kansålunda meddelas också för biotekniska uppfinningar. En etisk gräns för vadsom skall anses patenterbart finns i 1 § fjärde stycket som innehållergenerellt förbud för patent på uppfinningar vars utnyttjande skulle strida motgoda seder eller allmän ordning. Vidare föreskrivs i samma lagrum förbud motpatent på djurraser och växtsorter. Förbud gäller också för patent på ettväsentligen biologiskt förfarande för framställning av växter eller djur.Patent får dock meddelas på mikrobiologiskt förfarande och produkter av ettsådant förfarande. För växtsorter finns en särskild rättslig skyddsform,växtförädlarrätt, som regleras i växtskyddslagen (1971:392).I motion 1996/97:Jo529 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande om att internationellt skall verka för en konventionsom förbjuder patent på livsformer (yrkande 8).Rose-Marie Frebran m.fl. (kd) yrkar i motion 1996/97:Jo502 tillkännagivandeom att det inte skall vara möjligt att få patent på liv (yrkande 6) samt attriksdagen skall besluta om en ändring av patentlagen som innebär att gällandepatent på genetiskt modifierade organismer återkallas (yrkande 7).Utskottet vill erinra om att det inom EU pågår ett arbete med att utformaett direktiv om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar. Motivet för ettsådant direktiv är att garantera fri rörlighet av patenterade biotekniskaprodukter genom att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning så att derättsliga förutsättningarna för patentskydd, liksom skyddets omfattning,klargörs. Innehållet i ett kommande direktiv kommer att vara bestämmande förutformningen av de svenska rättsreglerna på området. Beträffandedirektivförslagets tillkomst och innehåll kan upplysas följande.Efter många års arbete på ett direktivförslag antog engemensam ståndpunkt. föreslog emellertid flera ändringar irådsförslaget. Sedan en förlikningskommitté presenterat ett gemensamt utkast,röstades detta ned av parlamentet med påföljd att direktivet intekunde antas. Kommissionen har därefter lagt fram ett revideratdirektivförslag. Det nya direktivförslaget är föremål för det s.k.medbeslutandeförfarandet med . Förslaget har ochförsommaren 1996 behandlats i en rådsarbetsgrupp. Inom Justitiedepartementethar ärendet beretts bl.a. genom att synpunkter inhämtats från berördadepartement, myndigheter och organisationer. Arbetet i arbetsgruppen har nuavstannat i avvaktan på första yttrande, vilket dock kanförväntas senare under innevarande år.Förslaget bygger till övervägande delen på det tidigare direktivet som detkom att utformas i förlikningskommitténs gemensamma utkast. Det innehållerbestämmelser om de biotekniska uppfinningarnas patenterbarhet. Avsikten är attdirektivet skall passa in i existerande nationell lagstiftning och det äralltså inte fråga om att introducera någon särskild patentlagstiftning förlevande material. I förslaget har - med avseende på den mänskliga kroppen -markerats skillnaden mellan en uppfinning som är patenterbar och en upptäcktsom inte är det. Vidare anges att växtsorter och djurraser som sådana inteskall vara patenterbara. Detsamma gäller i allt väsentligt biologiskaförfaringssätt för produktion av växter eller djur. Däremot är avsikten attmikrobiologiska förfaranden och alster som är framställda genom sådanaförfaranden skall vara patenterbara. Förslaget innehåller vidare enövergripande etisk regel som innebär att uppfinningar, vars utnyttjande skullestå i strid mot allmän ordning och goda seder, inte skall vara patenterbara.Det anges också att ett förfarande som avser en modifiering av den genetiskaidentiteten hos djur inte skall patenteras såvida det inte råder en rimligproportion mellan det lidande som djuret kan förorsakas och uppfinningensändamål.Mot bakgrund av vad som sålunda redovisas kan utskottet notera - i likhetmed vad utskottet gjorde då liknande motionsyrkanden behandlades -att de frågor som motionärerna tar upp har varit föremål för ett omfattandearbete inom EG. Utskottet konstaterar vidare att innehållet i ett kommandedirektiv kommer att vara bestämmande vid utformningen av de svenska reglerna,men utgår från att regeringen självfallet arbetar för att få gehör för ettsynsätt som överensstämmer med grundläggande svenska etiska värderingar. Någraskäl för ett initiativ från sida föreligger därför inte förnärvarande. Enligt utskottets mening finns dock anledning att noga följa denframtida utvecklingen på ifrågavarande område.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 1996/97:Jo502yrkandena 6 och 7 samt 1996/97:Jo529 yrkande 8.I motion 1996/97:L804 av () föreslås vissa åtgärder närdet gäller outnyttjade patent. Motionären anför att motor- och oljeindustrinofta har reagerat negativt mot nya tekniska landvinningar som innebärmöjligheter att tillverka mer energieffektiva motorer och miljöanpassadedrivmedel. Dessa branscher har, anför motionären, ofta valt vägen att köpa innya patent och uppfinningar för att sedan skrinlägga dem så att man intebehöver ställa om sin affärsinriktning och tillverkning. Nya möjligheter attlösa miljöproblemen tas därför, enligt motionärens mening, inte till vara.Motionären anser att patent som inte utnyttjas bör återgå till denursprunglige uppfinnaren om de inte efter viss närmare angiven tid lett framtill en kommersiellt tillgänglig produkt. Yrkandet i motionen innebär attriksdagen som sin mening skall ge regeringen till känna att en parlamentariskutredning bör tillsättas med uppgift att föreslå lagändringar som innebär attuppfinnare skall återfå patenträtten till outnyttjade uppfinningar efter ettvisst antal år.Den omständigheten att ett patent inte utnyttjas är ofta tekniskt ellerkommersiellt betingat. Det torde inte heller vara ovanligt att patenthavareför att vinna erforderligt skydd utverkar patent på flera lösningar av detföreliggande tekniska problemet, och patenthavaren måste då ha rätt att väljavilken eller vilka av dessa lösningar som han vill utöva i praktiken. Ävenoutnyttjade patent innebär teknikspridning på så sätt att de genomoffentliggörandet kommit till allmän kännedom och kan utgöra grund för vidareteknisk utveckling.I patentlagen finns en bestämmelse om tvångslicens vid underlåtet utövandeav en patenterad uppfinning, s.k. undertryckande av patent (45 §). Har tre årförflutit sedan patent meddelades och tillika patentansökangjordes och utövas inte uppfinningen här i landet i skälig omfattning, får densom här vill utöva denna på tvångslicens, om det inte finns någon godtagbaranledning till underlåtenheten. Frågor om tvångslicens prövas av domstol.Bestämmelsen i 45 § har motiverats bl.a. utifrån en önskan att motverka attkapitalstarka företag köper upp patenträttigheter enbart för att inte utnyttjadem och därigenom skydda sin egen produktion och ställning på marknaden.Rättspraxis är mycket begränsad vilket, såvitt utskottet kan bedöma, talar föratt sådana förfaranden som beskrivs i motionen knappast förekommer. Vidare böranmärkas att en sådan inskränkning av den fria förfoganderätten över patent ienlighet med vad som förordas i motionen skulle komma i konflikt medgrundläggande civilrättsliga principer.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1996/97:L804.Varumärken, m.m.Skydd för ett varumärke genom registrering i ett visst land förutsätter somhuvudregel att en nationell ansökan görs hos landets varumärkesmyndighet.Myndigheten beslutar sedan om registrering av märket för som är bestämdi landets varumärkeslag. Vill en varumärkeshavare ha skydd för sitt märke iflera länder måste ett motsvarande antal nationella ansökningar göras enligtde formkrav och på de språk som gäller i varje land och mot betalning av denationella avgifterna. De registreringar som blir resultatet av sådananationella ansökningar löper ofta ut vid olika tider.För en varumärkeshavare som önskar skydda sitt märke i flera länder kansystemet med nationella ansökningar och nationella registreringar upplevas somkomplicerat, tidsödande och dyrbart. Mot bakgrund härav har vissainternationella registreringssystem för varumärken etablerats. I sådana systembehöver varumärkeshavaren bara göra en enda ansökan och betala en enda avgiftför att erhålla en registrering med samma giltighetstid i alla de länder ivilka varumärket skall ha skydd. De fördelar som sådana internationella systemför registrering av varumärken kan föra med sig har fått större betydelseallteftersom den internationella handeln med varor och tjänster ökat. Denutveckling som har skett av internationell handel och samfärdsel under desenaste årtiondena har över huvud taget gjort att frågan om skydd förvarumärken har kommit i ett annat ljus och fått en helt annan betydelse äntidigare, särskilt som en betydande del av handeln består i varor och tjänstersom saluförs under varumärken eller andra typer av varukännetecken med därtillanknuten goodwill.De viktigaste av dessa internationella system är de som bygger påMadridöverenskommelsen om den internationella registreringen av varumärken ochdet som grundar sig på protokollet till Madridöverenskommelsen.Hösten 1994 beslutade i enlighet med åtagande i attansluta sig till protokoll till Madridöverenskommelsen om deninternationella registreringen av varumärken (prop. 1994/95:59, bet. LU7).Härigenom är det möjligt för svenska företag att få skydd för sina varumärkeni flera olika länder genom ett enda registreringsförfarande hos deninternationella byrån vid för den intellektuellaäganderätten () i i stället för ett antal nationellaregistreringar.Inom EU regleras varumärkesrätten i ministerrådets förordning (EG) nr 40/94från om gemenskapsvarumärken. Genom förordningenetableras ett gemenskapsrättsligt varumärkessystem som innebär att man genomen enda ansökan om registrering kan få ensamrätt till ett kännetecken i helagemenskapen. Förordningen trädde i kraft . Detgemenskapsrättsliga varumärkessystemet handhas av ett särskilt inrättat organ,den inre marknaden, varumärken och mönster(Varumärkesbyrån). Ansökningar om registrering kan göras direkt hos byråneller till registreringsmyndigheten i en medlemsstat. Det betyder att iSverige kan en ansökan om ett gemenskapsvarumärke lämnas in till Patent- ochregistreringsverket som sedan, inom viss , har att vidarebefordraansökan till Varumärkesbyrån. Den nationella registreringsmyndigheten får förmottagandet av ansökan ta ut en avgift som inte får överstiga deadministrativa kostnaderna. Förutsättningarna för registrering av ettgemenskapsvarumärke regleras uteslutande av EG-förordningen. Genom Sverigesmedlemskap i är förordningen om gemenskapsvarumärken direkt tillämplig iSverige. Förordningen medger emellertid i vissa avseenden och förutsätter iandra hänseenden att den kompletteras med nationella bestämmelser.Hösten 1995 beslutade ändringar i varumärkeslagen som syftade tillatt EG-förordningen om gemenskapsvarumärken skall få avsedda verkningar iSverige (prop. 1995/96:26, bet. De nya reglerna, som trädde i kraft den1 , innebär bl.a. att får ta ut enavgift med belopp som regeringen bestämmer. Avgift får tas ut dels föransökningar om gemenskapsvarumärken som görs via verket, dels för ansökningarom omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en svensk ansökan, dels ock förärenden om utfärdande av intyg för den som avser att vara ombud införVarumärkesbyrån.En fråga som gäller gemenskapsvarumärken tas upp av () imotion 1996/97:L805. I motionen anförs att det är förenat med stora kostnaderför svenska företag att få skydd för varumärken i EU. Motionären menar attPatent- och registreringsverket bör biträda med rådgivning i frågor om ansökanom registrering av ett EU-varumärke, vilket skulle förbilliga förfarandet försvenska företag. I motionen yrkas ett tillkännagivande därom.Patent- och registreringsverket är en central förvaltningsmyndighet och deövergripande målen för verkets verksamhet är att erbjuda ändamålsenliga,kvalitativt högtstående och serviceinriktade tjänster på bl.a. deimmaterialrättsliga områdena. Enligt förordningen (1995:1386) med instruktionför får verket bedriva uppdragsverksamhet,såsom att tillhandahålla konsulttjänster för granskning och annan rådgivning,ombesörja bevakning av avgifter för bl.a. varumärken, bedriva kurs- ochutbildningsverksamhet samt tillhandahålla tjänster avseende verketsdokumentation. Verket får också bedriva viss tjänsteexport inom sittverksamhetsområde. Enligt förvaltningslagen (1986:223) skall Patent- ochregistreringsverket, liksom andra förvaltningsmyndigheter, lämna upplysningar,vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rörmyndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som ärlämpligt med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp ochmyndighetens verksamhet.Utskottet utgår från att inom ramen förgällande regler och tillgängliga resurser tillhandahåller information omförutsättningarna för ansökan om EU-varumärken i den utsträckning somefterfrågas. Någon möjlighet för verket att, såsom motionären synes vara innepå, i enskilda fall mer aktivt direkt hjälpa en sökande är inte förenligt medde grundläggande principerna som gäller vid myndighetsutövning.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 1996/97:L805.I motionerna 1994/95:L805 och 1996/97:L802 av () behandlasfrågor som gäller skydd för kommunvapen m.m. I motionerna anförs att bl.a.kommuner, staten, militären och sammanslutningar av officiella organ ofta hars.k. vapenmärken som återfinns på exempelvis bilar, brevpapper, flaggor ochbyggnader. Enligt motionärens mening krävs åtgärder för att säkerställa attdessa märken inte används av andra utan innehavarens tillstånd. I motionernayrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skärpt lagstiftning när det gäller användning av vapenmärken ellerandra igenkänningsmärken i kommersiellt syfte utan innehavarens godkännande.Regler om skydd för statsvapen och andra internationella emblem finns iartikel 6 i för industriellt rättsskydd. Reglerna haromsatts i ett antal svenska lagar och förordningar. I lagen (1970:498) omskydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar föreskrivs attstatsvapen, statsflagga eller annat statsemblem eller statlig kontroll- ellergarantibeteckning inte utan tillstånd får användas i varumärke eller annatkännetecken för varor eller tjänster. Detsamma gäller annan beteckning, somhänsyftar på svenska staten och därigenom ger kännetecknet en officiellkaraktär, samt svenskt kommunalt vapen, vilket är registrerat. Registrering avsvenskt kommunalt vapen sker efter skriftlig anmälan i ett register som försav . Statsvapen får inte heller på annat sättsom kännetecken användas i näringsverksamhet utan vederbörligt tillstånd.Dessa regler gäller också beteckningar som lätt kan förväxlas med skyddadebeteckningar. Enligt förordningen (1976:100) om vissa officiella beteckningargäller skyddet också i fråga om mellanstatliga organisationers vapen, flagga,emblem, benämning eller förkortning för benämning i den utsträckning somframgår av en särskild bilaga till förordningen.