bet · GK01KU25 · 1997-05-15 00:00:00 — Anknytningentill tidigare åtaganden har ansetts vara så stark att tillstånd borde medges.När det gäller frågan om respekten för mänskliga rättigheter, somtraditionsenligt spelade en framträdande roll i debatten om det aktuellautförseltillståndet, har regeringen i det öppna, skriftliga materialet inteexplicit medgivit att brister i respekt för mänskliga rättigheter.Enligt UD:s promemoria har den indonesiska regeringen varit mycket fast i sinhållning att inte göra några eftergifter till separatistiskamotståndsrörelser, och för att säkerställa regeringens auktoritet har militäramaktmedel använts. Av promemorian framgår också att det inte är uteslutet attenstaka händelser kan påverka helhetsbedömningen men i så fall endast som ettled i uttolkningen av riktlinjerna.Vid utfrågningarna medger både krigsmaterielinspektören och handelsministernatt det finns brister i respekten för mänskliga rättigheter i , ochbåda menade också att det finns anledning att se optimistiskt på den framtidautvecklingen på detta område.Enligt riktlinjerna för krigsmaterielexport är kriteriet respekt förmänskliga rättigheter inte tvingande, om utförseln avser följdleveranser. Vidutfrågningen framhöll krigsmaterielinspektören att MR-frågan alltid vägs innär ett tillståndsärende diskuteras. Krigsmaterielinspektören ansåg vidare attvarken eller numera tolkat riktlinjernaenligt deras faktiska lydelse i detta avseende.Beträffande relationerna mellan och har den svenskaregeringen, enligt UD:s promemoria, aldrig godtagit annekteringen av Östtimor.Sverige stöder FN:s generalsekreterares ansträngningar att få till stånd enacceptabel lösning på konflikten. har reagerat påvåldsövergrepp i . Regeringen säger sig inte känna till några insatserfrån indonesiska myndigheter att med krigsfartyg hindra ett flyktförsök frånÖsttimor hösten 1995.Regeringen säger sig ta intryck av rekommendationer från och men anser dem inte bindande.Ett nej till följdleveranser av här aktuellt slag skulle enligthandelsminister ha medfört en osäkerhet om pålitlighetsom leverantör av krigsmateriel, en osäkerhet som skulle ha spridit sig påhela den marknad där svenska krigsmaterieltillverkare opererar. På det sättetskulle enligt ett nej till ha kunnat bli betydelsefulltför vår försvarsförmåga i negativ riktning.Utskottets bedömningUtskottet behandlar först frågan om den utförsel som regeringen beviljattillstånd till kan anses vara en följdleverans.Utskottet konstaterar att en betydande del av dokumentationen av ärendet idenna del är sekretessbelagd. Av de öppna källorna framgår emellertid attexport av ett drygt 20-tal svenska luftvärnskanoner till ägt rum iolika omgångar och att kanonerna ingått i ettlångsiktigt program för patrullbåtar. En prövning av sambandet mellanplanerade leveranser 1986 och tidigare leveranser gjordes inför regeringensbeslut . En detaljerad redovisning av underlagsmaterialet ochregeringens överväganden inför detta beslut återfinns i utskottets betänkande1986/87:KU25. Vid regeringens överväganden tillmättes bedömningen att de dåaktuella leveranserna utgjorde en integrerad fortsättning på tidigareleveranser stor betydelse. Utskottet fann vid sin bedömning att beslutet attmedge tillstånd till ytterligare leveranser inte kunde anses stå i strid medriktlinjerna.Statsrådet har vid en utfrågning uppgett att en bred politiskmajoritet i ansett att det förelåg enföljdleveranssituation och att anknytningen till tidigare åtaganden varit såstark att tillstånd borde medges. Regeringen har enligt det skriftligamaterialet gjort motsvarande bedömning och ansett att en ersättningsleveransav tre stycken luftvärnspjäser till det indonesiskapatrullbåtsprogrammet föll under riktlinjernas anvisning om s.k.följdleveranser.Utskottet konstaterar att riktlinjerna vad avser följdleveranser inte ärtvingande och att regeringen följaktligen kunnat säga nej till ettutförseltillstånd. Regeringen har emellertid genom sitt beslut tagit följdernaav tidigare beslut avseende tillstånd att exportera luftvärnskanoner tillIndonesien. Utskottet, som tagit del av de sekretessbelagda delarna avärendet, anser att regeringen därvid gjort en godtagbar tolkning avriktlinjerna i det här aktuella avseendet.Utskottet fortsätter att behandla frågan om regeringens bedömning avmänskliga rättigheter med anknytning till det här aktuella beslutet.Utskottet har i det föregående redovisat att den överordnade principen vidutförsel av krigsmateriel är att tillstånd inte skall ges om materielen äravsedd för en stat där det förekommer omfattande och grova kränkningar av demänskliga rättigheterna. Om utförseln avser s.k. följdleveranser är kravet påhänsyn till mänskliga rättigheter dock inte tvingande. Enligt riktlinjerna börnämligen följdleveranser till tidigare inköpt materiel kunna beviljas oavsettförhållanden som berör bl.a. respekt för mänskliga rättigheter imottagarlandet.Utskottet konstaterar att krigsmaterielinspektören vid utskottets utfrågningsagt att MR-frågan alltid vägs in när frågan om att bevilja ett tillstånd tillutförsel av krigsmateriel prövas och att denna uppfattning om riktlinjernasinnebörd också omfattas av . Både krigsmaterielinspektörenoch statsrådet har vid utfrågningarna medgett att bristeri fråga om respekt för mänskliga rättigheter. Regeringen torde ha ansett attIndonesien brister i respekt för mänskliga rättigheter men att det vid detaktuella tillfället inte rört sig om omfattande och grova kränkningar.Utskottet finner i denna del att regeringen gjort en rimlig bedömning vadavser riktlinjernas anvisningar om respekt för mänskliga rättigheter men attregeringen också, med en annan tolkning av riktlinjerna, vid en totalbedömningskulle kunnat säga nej till utförsel. Utskottet finner dock inte skäl tillkritik av regeringens faktiska ställningstagande i denna del.I det skriftliga materialet har regeringen antytt att förhoppningen om enframtida förbättring av MR-situationen skulle kunna påverka bedömningen i detaktuella ärendet i positiv riktning. Vid utfrågningen har statsrådet att sådana hänsyn tagits. Utskottet konstaterar att uppgifterna härgår isär. Utskottet finner mot denna bakgrund skäl att framhålla att vadregeringen i första hand har att bedöma är den rådande situationen imottagarlandet och, om leveranser skett tidigare, om MR-situationen förändratsi förhållande till en tidigare bedömning.Granskningen föranleder i övrigt inga uttalanden.7.3 Krigsmaterielexport till de s.k. GulfstaternaAnmälanI en granskningsanmälan bilaga A 5.7 begärs att utskottet skall granska omregeringen vid tillståndsgivning till krigsmaterielexport till 1995 och 1996 följt eller sin egen uttaladerestriktiva linje. I anmälan ifrågasätts också om inte regeringen, om denändrat denna restriktiva hållning, bort ha anmält frågan i Utrikesnämnden.ProblemställningarDe siffror över export till , , , ochSaudiarabien som redovisas i anmälan överensstämmer inte medredovisningen i regeringsskrivelsen /96:204 avseende den svenskakrigsmaterielexporten . Enligt denna redovisning uppgick värdet avexporten (faktisk utförsel) till de fem länderna till praktiskt taget noll.Siffrorna stämmer däremot överens med den statistik angående beviljadeutförseltillstånd, som Krigsmaterielinspektionen (KMI ) redovisat och som UDlämnat ut.När det gäller vad anmälaren kallar ?riksdagens direktiv? torde avsesutrikesutskottets uttalande (bet. 1994/95:UU1) enligt vilketsituationen för mänskliga rättigheter i bl.a. gav anledning tillbetydande oro. Regeringen borde enligt utskottet fästa stor vikt vid detta isamband med eventuellt nya ansökningar om krigsmaterielexport.Den restriktiva linje som nämns i anmälan torde avse dåvarandeutrikeshandelsminister uttalanden i . Somsvar på en fråga (1994/95:61) om vapenexport till stater i sadeMats den 18 oktober 1994:Med hänsyn till rådande säkerhetspolitiska läge i Mellanösternområdet avserjag att föreslå regeringen att inte ge tillstånd för ny vapenexport tillområdet.Detta uttalande upprepades , då besvaradeen fråga (1994/95:91) om vapenexport. sade följande:Mitt svar är detsamma nu som då: Med hänsyn till rådande säkerhetspolitiskaläge i Mellanösternområdet avser jag att föreslå regeringen att inte getillstånd för ny vapenexport till området. För övrig krigsmateriel ställerriktlinjerna för krigsmaterielexport delvis annorlunda krav än vad som gällerbeträffande krigsmateriel för strid. Detta beaktas vid prövningen av enskildaärenden. Jag vill understryka att prövningen kommer att vara mycket restriktivockså när det gäller sådan export till . Försvarsindustrinkan därför inte påräkna nya affärer med övrig krigsmateriel i denna region somnågot givet.Mats efterträdare som ansvarig inom regeringen förkrigsmaterielfrågor, samordningsminister , utfrågades ikonstitutionsutskottet med anledning av ett exportärende avseende . Påfrågan om den socialdemokratiska regeringen enligt mening levt upptill den restriktivitet varom man talade svarade jakande.Han menade också att behandlingen av Oman-ärendet, där regeringen gavtillstånd till export av ett marint ledningssystem, 9LV, inte ändrade hansinställning just därför att ärendet i många avseenden var unikt (bet.1995/96:KU30 s. 163).Det kan konstateras att sagt att han avsåg att föreslåregeringen att den inte skulle ge tillstånd för ny vapenexport till detaktuella området. Därmed uttalade han sig inte om huruvida några restriktionerskulle gälla i fråga om s.k. följdleveranser. Vidare uttalade attprövningen av såväl krigsmateriel för strid som av övrig krigsmateriel skullevara restriktiv.Statsrådsberedningens promemoriaUtskottet har med anledning av anmälan och överväganden i denna promemoriaställt vissa frågor till Statsrådsberedningen. I en promemoria av den 21 mars1997 bilaga A 5.8 upprättad inom och delvissekretessbelagd har följande svar givits på utskottets frågor.Under 1995 och 1996 har utförseltillstånd beviljats till samtliga femaktuella stater i . Tillstånden har i samtliga fall utom ett avsettövrig krigsmateriel. Det fall som avsåg krigsmateriel för strid gäller enleverans av tre enheter av det ledningssystemet 9LV, som utskottetgranskade i särskild ordning 1996 (bet. 1995/96:KU30). Samtliga tillståndavsåg följdleveranser, dvs. leveranser med anknytning till tidigare levereradesystem. KMI/regeringen bedömde att de fem staterna uppfyllde riktlinjernaskrav för export av övrig krigsmateriel och att följdleveranser till tidigaregivna exporttillstånd ansågs möjliga.När det gäller frågan om den restriktivitet avseende export tillGulfstaterna som förutvarande utrikeshandelsminister uttalathösten anförs i promemorian att regeringens grundsyn var och ärrestriktiv. Vid beredningen av de här aktuella enskilda ärendena beaktadesriktlinjernas distinktion mellan krigsmateriel för strid och övrigkrigsmateriel samt den mellan nya åtaganden och följdleveranser.Beträffande utrikesutskottets uttalande (bet. 1994/95:UU1) omhänsynen till situationen för mänskliga rättigheter i i sambandmed ansökningar om krigsmaterielexport anförs i promemorian att det fästesstor vikt vid respekten för mänskliga rättigheter i den helhetsbedömning somgjordes. Denna respekt är enligt promemorian ett centralt villkor för atttillstånd skall beviljas.Ett av de här aktuella ärendena avsågs enligt promemorian att tas upp tillbehandling i utrikesnämnden, nämligen det tidigare nämnda Omanärendet 1995.Detta behandlades i allmän beredning , då det bedömdesönskvärt att förankra ett positivt ställningstagande från regeringens sida iUtrikesnämnden. Emellertid visade det sig inte möjligt att få till stånd ettmöte med nämnden, varför kontakter togs med partiledare individuellt för attpå så sätt förankra ärendet. Ärendet anmäldes vid sammanträdeden av statsrådet av de aktuella ärendena behandlades enligt promemorian i rådgivandenämnden. Ett av ärendena avsåg krigsmateriel för strid och bedömdes fallaunder riktlinjernas avsnitt om följdleveranser.Utfrågning av handelsminister har vid en utfrågning bilaga B 2 redovisat vissastatistiska uppgifter om värdet av den faktiska utförseln av krigsmaterieltill de här aktuella länderna enligt följande:1993 37 miljoner kr1994 29 miljoner kr1995 0,1 miljon kr1996 3,5 miljoner kr.Värdet av tillståndsgivningen var enligt Pagrotskyföljande:1993 169 miljoner kr1994 37 miljoner kr1995 350 miljoner kr1996 4 miljoner kr.På frågan om hur regeringen bedömer utvecklingen i avseendebl.a. situationen för de mänskliga rättigheterna svarade att MR-situationen lämnar en del övrigt att önska och att det finns en risk förkonflikter i området. Dessa förhållanden påverkar utvecklingen avkrigsmaterielexporten.Pagrotsky tillfrågades om tillståndet att föra ut ytterligare enheter av9LV-systemet till 1995 utgjorde en korrekt tillämpning av riktlinjernaför krigsmaterielexport. svarade att han inte gjorde någon annanbedömning än den KU gjorde i sin granskning 1996. Han framhöll också att denya reglerna för krigsmaterielexporten som började tillämpas 1993 medförde att9LV, som tidigare klassats som icke-krigsmateriel, klassades som krigsmaterielför strid. Det ansågs vara en brist att elektroniken i 9LV-systemet inte varklassad som krigsmateriel. Den tidigare utförseln av 9LV till var baseradpå denna brist i reglerna före 1993.På frågan om det är möjligt att exportera krigsmateriel för strid tillGulfstaterna svarade att beträffande och hela Mellan-östern tillämpas riktlinjerna mycket strikt i alla avseenden och att endastexport av övrig krigsmateriel har kommit i fråga under de senaste åren.Utskottets bedömningUtskottet finner att tillstånd till utförsel av krigsmateriel till ett värdeav beviljats till de fem s.k. och1996 och att tillstånden avsåg följdleveranser till tidigare exporteradmateriel. och/eller regeringen har bedömt att uppfyllde riktlinjernas krav för export av övrigkrigsmateriel men inte för krigsmateriel för strid. Utskottet konstaterar atti fyra fall avsåg tillstånden övrig krigsmateriel. Det femte fallet avsåg enleverans av tre enheter av det ledningssystemet 9LV till , ettärende som granskades särskilt av utskottet . Denna materiel, som sedan1993 räknas som krigsmateriel för strid, klassades enligt de tidigare reglernasom icke-krigsmateriel. Utskottet fann vid sin granskning av Oman-ärendet 1996ingen anledning till kritik av regeringens handlande. Då inga nyaomständigheter framkommit vid årets granskning, vidhåller utskottet sinuppfattning härvidlag. Till betänkande i denna del fogades femreservationer, bakom vilka , , ochMiljöpartiet stod.När det gäller frågan om restriktivitet i exporten av krigsmateriel iområdet har utskottet redogjort för utrikesutskottets uttalande respektivedåvarande utrikeshandelsminister uttalanden hösten 1994.Utskottet konstaterar att utrikesutskottets och uttalandenavsåg nya ansökningar respektive ny vapenexport. Enligt utskottets mening ärdet rimligt att anta att både utrikesutskottet och med sinauttalanden inte avsåg följdleveranser, vilket de här granskade tillståndenavsåg i samtliga fall.Vad gäller särskilt respekten för mänskliga rättigheter säger sig regeringenha fäst stor vikt vid denna aspekt i sin helhetsbedömning, och utskottetfinner ingen anledning att i denna del ifrågasätta regeringens bedömning.Granskningen föranleder i övrigt inga ytterligare uttalanden.8. Vissa biståndsfrågor8.1 Svenskt utvecklingsbistånd till och 1988- 1996InledningDetta granskningsärende grundas på en muntlig anmälan i utskottet den 7december 1995 angående svensk biståndspolitik med särskild inriktning på Kubaoch . Granskningen avser primärt mandatperioderna 1988-1991, dåSocialdemokraterna innehade regeringsmakten, och 1991-1994, då de borgerligapartierna innehade regeringsmakten. , med Socialdemokraternaåter i regeringsställning, belyses översiktligt. Biståndshistorien för () och () redovisas i kort, sammanfattad form. En meradetaljerad redovisning återfinns i bilaga A 6.1.Inledningsvis redovisas den svenska biståndspolitikens allmänna inriktningoch utveckling, vidare det aktuella resursflödet (1997) och förändringar idetta . Innehållet i två utvärderingar av den svenskabiståndspolitiken, (Ds 1994:137) resp. 1996 (, DAC 1996:19)redovisas i bilaga.Grundmaterialet till denna promemoria är riksdagstrycket i form avbudgetpropositionerna och utrikesutskottets betänkanden om biståndspolitikenför tiden /96. I förekommande fall har även den del av Statsliggarensom omfattar UD och biståndspolitiken använts. Härutöver har diverse materialsom Sida ställt till förfogande använts, däribland en promemoria om detsvenska biståndet till 1988-1996 bilaga A 6.2, utarbetad avLatinamerikaavdelningen. Dessutom ingår i underlaget två promemorior frånStatsrådsberedningen bilaga A 6.3 med svar på frågor som utskottet ställtangående vissa regeringsbeslut.De frågor som granskningen avser att besvara gäller de särskilda målen förbiståndet till och , resursöverföringen, eventuella villkor somvarit förknippade med biståndet samt viktigare uppföljningar/utvärderingar somgjorts. Denna del av undersökningen kan sägas utgöra en studie av de olikaregeringarnas implementation av biståndspolitiken och dess överensstämmelsemed målen för biståndspolitiken och intentioner. En andra del avundersökningen gäller regeringens handläggning av de ärenden av principiellbetydelse eller annars av större vikt i biståndspolitiken och denkonstitutionella grunden för denna. Denna inriktning av granskningen hargodkänts av utskottet vid sammanträde den 31 oktober 1996.I bilaga A 6.1 återfinns en fullständig förteckning över de källor och denlitteratur som använts.Den svenska biståndspolitikens allmänna inriktning och utvecklingFramväxt och utveckling(Källa: SOU 1994:19, SOU 1997:7 s. 195 f.)utgör ett formativt skede i den svenska biståndspolitiken. Enviktig roll spelade FN:s generalförsamlings beslut om att göra1960-talet till FN:s utvecklingsårtionde. I beslutet ingick det s.k.enprocentsmålet för i-ländernas bistånd och målet om en femprocentig årligtillväxt i u-länderna.Den 10 februari 1961 tillsatte regeringen den s.k. U-beredningen understatsministerns ordförandeskap. I beredningen ingick också ytterligare trestatsråd och representanter för näringslivet, folkrörelser och missionen. Den23 presenterades resultatet av beredningens arbete i form av enproposition (prop. 1962:100) som kommit att kallas ?biståndspolitikens bibel?.I propositionen föreslogs att det övergripande målet för biståndspolitikenskulle vara att höja de fattiga folkens levnadsnivå. Fyra delmål angavsavseende resurstillväxt, ekonomisk och social utjämning, ekonomiskt ochsocialt oberoende samt demokratisk samhällsutveckling. Formerna för biståndetskulle enligt propositionen vara handelspolitiskt, kommersiellt, tekniskt,finansiellt, multilateralt och bilateralt bistånd. Yrkesutbildning ochfamiljeplanering angavs som särskilt angelägna verksamheter.1962 års biståndspolitiska beslut innebar både en mycket snabbbiståndspolitisk utveckling och att biståndet i allt väsentligt blev enstatlig angelägenhet, såväl finansiellt som organisatoriskt. Biståndet var viddenna tid främst inriktat på insatser inom hälso-, jordbruks- ochlivsmedelsområdena. tillkom yrkesutbildning ochfamiljeplanering. beslutade att anta det s.k.enprocentsmålet, vilket medförde att biståndets omfattning ökade mycketsnabbt. genomfördes ett stort antal utredningar ominförandet av nya biståndsformer.Från mitten av 1970-talet och cirka framåt pågick såvälinternationellt som i en diskussion om en ny ekonomisk världsordningoch den s.k. nord-syddialogen. omprövades grunderna fördet internationella utvecklingssamarbetet, och biståndets effektivitet ochkvalitet ställdes i centrum. Synen på förhållandena mellan de olika aktörernai biståndsprocessen liksom den dittills kritiska inställningen till deinternationella finansieringsinstitutionerna omprövades också. Från slutet av1980-talet präglades biståndsdebatten av frågor om miljö och utveckling,betydelsen av demokrati och mänskliga rättigheter samt u-landskvinnornasvillkor.I konsoliderades biståndet på nivån av BNP, sedermera av BNI(bruttonationalinkomsten). Inriktningen av biståndspolitiken lades fast iriksdagens beslut med anledning av proposition 1977/78:135 om riktlinjer förinternationellt utvecklingssamarbete m.m. samt proposition 1978/79:113 omriktlinjer för u-landsinformation och biståndets organisation m.m. I densistnämnda propositionen föreslogs att Utbildningsberedningen, sedermera BITS,SAREC och IMPOD (ett organ för u-landsimport) skulle permanentas.Biståndet utvecklades inom nya sektorer, bl.a. offentlig förvaltning, miljö,demokrati och privat näringsliv, och i nya samarbetsländer, bl.a. de nyademokratierna i östra och centrala . beslutade ominförande av ett femte biståndspolitiskt mål, innebärande framsynt hushållningmed naturresurser och omsorg om miljön. 1996 antog ett sjätte målavseende främjande av jämställdhet mellan män och kvinnor. 1989 antogsriktlinjer för biståndet till och 1991 om biståndet till Latinamerika.De senaste årens biståndspolitik präglas av bl.a. bildandet av den nyabiståndsmyndigheten och beslutet om en avsevärd minskning avbiståndsanslagen. Omprövning av ett stort antal biståndsinsatser ochbiståndsprogram har inletts.Den organisatoriska förändringen innebar att fem tidigare friståendemyndigheter slogs samman till en myndighet, Styrelsen förinternationellt utvecklingssamarbete, Sida. Sida är en sammanslagning av?gamla? SIDA, SAREC (Styrelsen för u-landsforskning), BITS (Beredningen förinternationellt tekniskt-ekonomiskt samarbete), (Styrelsen förinternationellt näringslivsbistånd) och . Syftet medförändringen var att öka effektiviteten och tydligheten i det bilateralautvecklingssamarbetet.Utvecklingssamarbetets styrningEnligt 9 kap. 3 § första stycket RF företar budgetreglering förnärmast följande budgetår eller, om särskilda skäl föranleder det, för annanbudgetperiod. bestämmer därvid till vilka belopp statsinkomsternaskall beräknas och anvisar anslag till angivna ändamål. Besluten härom upptasi en statsbudget. Enligt andra stycket kan besluta om att särskiltanslag på statsbudgeten skall utgå för annan tid än budgetperioden. Densistnämnda bestämmelsen ger enligt grundlagskommentaren (ochStjernquist, 1980 s. 322) stöd för reservationsanslagen liksom för systemetmed visst årligt belopp för ett bestämt antal budgetår eller tills vidare.Grundläggande för styrningen av utvecklingssamarbetet är uppdragtill regeringen. Detta tar sig uttryck i de av fastlagda allmännamålen för biståndspolitiken och i de beslut som fattar medanledning av regeringens budgetproposition. I dessa beslut ingår bådeställningstaganden i fråga om utvecklingssamarbetets allmänna inriktning ochbeslut om anslag för biståndsändamål.I det bilaterala utvecklingssamarbetet skall enligt beslut medanledning av propositionen om styrnings- och samarbetsfrågor i biståndet(prop. 1992/93:244, bet. 1992/93:UU26, rskr. 1992/93:342) s.k. landstrategiersom regeringen fastställer utgöra det främsta styrinstrumentet. Avsikten medinförandet av denna ordning var att tydliggöra och förstärka regeringensansvar för inriktningen och omfattningen av samarbetet med enskildasamarbetsländer. Denna ordning ersatte en tidigare som innebar att manarbetade med programländer för vilka s.k. landramar utarbetades. Biståndetinom de av beslutade landramarna benämndes landprogram.I proposition 1992/93:244 anfördes bl.a. att landramarnas betydelse somstyrinstrument hade minskat och att det ändamålsanknutna biståndet, såsomforsknings- och näringslivsbistånd och stöd till demokrati och mänskligarättigheter, hade ökat. En styrning som i större utsträckning utgick från enändamåls- och sektorsindelning av biståndsmyndigheternas verksamheter ansågsha större möjlighet att bli mål- och resultatinriktad än den dåvarandelandinriktade styrningen.I propositionen föreslogs att indikativa planeringsramar skulle ersätta dedåvarande avtalsfästa landramarna. ansåg att i begreppetindikativ låg att ett visst mått av flexibilitet infördes i medlensanvändning.