bet · GL01SoU10 · 1997-12-02 00:00:00 — som inte är gifta eller lever samman med någonunder äktenskapsliknande förhållanden) men som ingår i hushållsgemenskap medflera personer skall beräknas såsom personliga kostnader förensamstående plus kvoten av gemensamma kostnader för hushållet och antaletmedlemmar i hushållet.Genom de beslutade ändringarna i socialtjänstlagen har som ovannämnts rätten till försörjningsstöd preciserats, bl.a. genom att en riksnorminförts för vissa kostnadsposter (ikraftträdande ). Nivån påförsörjningsstödet i denna del skall fastställas av regeringen och liksomhittills grunda sig på de konsumtions- och prisstudier som göravseende olika hushålls baskonsumtion. Regeringen har den 20 november 1997beslutat om ändring i socialtjänstförordningen med bl.a. precisering avriksnormen. För en vuxen person som inte är att anse som samboende men somingår i hushållsgemenskap med flera personer beräknas såsom personligakostnader för ensamstående plus kvoten av gemensamma kostnader för hushålletoch antalet medlemmar i hushållet. kommer enligt uppgift attutfärda ett meddelandeblad med anledning av ändringarna samt nya allmänna rådtill ledning för tillämpningen av socialtjänstlagen. Mot bakgrund av detanförda avstyrker utskottet motion So648 (v).Vistelsekommunens ansvar enligt socialtjänstlagenI motion A455 av m.fl. (fp) begärs ett tillkännagivande om vad imotionen anförts om förändring av vistelsebegrepp (yrkande 3).Motionärerna framhåller att ett allvarligt problem för många skärgårdskommunerär att de tvingas betala t.ex. hemtjänst också för människor som inte ärskrivna i kommunen utan bara bor där . Äldre och handikappademänniskor skall självfallet ha möjlighet att vistas i sina fritidshus när de såönskar, men det vore rimligt att deras respektive hemkommun betalar för deneventuella service som krävs för att göra vistelsen möjlig, anser motionärerna.Socialtjänstlagen bör därför ändras så att hemkommunen och intevistelsekommunen får stå för kostnaderna.I motion So664 av och () hemställs om etttillkännagivande om ändringar i socialtjänstlagen såvitt avserplaceringskommunens ansvar. Motionärerna anser att placeringskommunens ansvarenligt SoL bör utvidgas till att gälla även särskilda stödinsatser i skolan ochatt ansvaret skall åvila placeringskommunen även i de fall barnet ärfolkbokfört i vistelsekommunen.BakgrundEnligt 3 § SoL har kommunen ansvar för att den som vistas i kommunen får denhjälp och det stöd som han eller hon behöver. har beslutatatt vissa undantag skall göras från denna regel genom att 3 § kom-pletteratsmed att ett nytt fjärde stycke och två nya paragrafer, 6 h § och 72 a §,införts i lagen (prop. 1996/97:124, bet. 1996/97:SoU18, rskr. Undantagengäller bl.a. beslut om placeringar som verkställts utanför hemkommunen. I dessafall har placeringskommunen, dvs den kommun som fattat beslut om vistelse ifamiljehem, hem för vård eller boende eller särskild boendeform i annan kommun,ansvaret för det bistånd som den enskilde behöver. Placeringskommunens ansvargäller också betalningsansvar enligt lagen (1990:1404) om kommunernasbetalningsansvar för viss hälso- och sjukvård. 6 h § SoL syftar till attunderlätta för äldre och vårdbehövande personer att flytta till en annankommun. En person som till följd av ålderdom, funktionshinder eller allvarligsjukdom har behov av omfattande vård- och omsorgsinsatser har enligt 6 h § SoLrätt att hos inflyttningskommunen ansöka om bistånd i form av hjälp i hemmeteller särskilt boende. Det förhållandet att sökandens behov är tillgodosedda ihemkommunen får inte beaktas vid denna prövning.Vid samma tillfälle avslog motionsyrkanden om ytterligare undantagfrån principen om vistelsekommunens ansvar.Socialtjänstkommittén anförde i sitt delbetänkande (SOU1993:30) attundersökningar gjorda av inte visade att attraktivaturistkommuner drabbats av stora kostnader till följd av bestämmelser omvistelsekommunens ansvar. Vidare anfördes att vistelsekommunens ansvar förhemtjänst i samband med fritidsboende accepterats av de flesta kommuner.Utskottets bedömningUtskottet anser inte att bör frångå sitt tidigare ställningstagande ifrågan om vistelsekommunens ansvar. Det är dock angeläget att regeringen följerutvecklingen på området. Motionerna A455 (fp) yrkande 3 och So664 (s) avstyrksdärmed.Kommunala avgifterI motion So407 av m.fl. (m) yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om precisering av 35 §socialtjänstlagen (yrkande 1). Motionärerna anser att den konflikt som finnsmellan kommunallagen och socialtjänstlagen är oacceptabel. Kravet på enobjektiv och rättvis likabehandling av kommunmedlemmarna som anges iförarbetena till kommunallagen ger enligt motionärerna inte något utrymme förinkomstfördelande verksamhet. Motionärerna föreslår att regler införs som merprecist anger vad som menas med skäliga avgifter i 35 § socialtjänstlagen.I samma motion begärs tillkännagivanden om vad som anförts om tillämpning avsjälvkostnadsprincipen vad gäller taxor som har samband med myndighetsutövning(yrkande 2) och om att förbud mot inkomstrelaterade och progressiva taxor börinföras i kommunallagen (yrkande 3). I motionen redovisas bl.a. likställighets-och självkostnadsprincipens tillämpning på kommunala avgifter, särskilt sådanasom avser , inom område. Motionärerna pekar på attmånga kommuner övergått till helt inkomstrelaterade taxor förhemtjänsten, både när det gäller servicedelen (städning, tvätt, inköp,måltidsleveranser, trygghetslarm) och omvårdnadsdelen (hygieninsatser, hjälpvid måltider, aktivering, tillsyn). Detta har enligt motionärerna skapat ettbetydande missnöje hos de personer som har något högre inkomster och som måstebetala avgifter relaterade till inkomsten oberoende av hur mycket eller hurlitet hjälp de får. Att de progressiva taxorna och taxor som utgår oberoende avhur mycket service som tillhandahålls skapar irritation är enligt motionärernaförståeligt, inte minst mot bakgrund av att det höga skattetrycket bl.a. motiverats med att skatten utgör en förskottsbetalning förerforderlig service vid ålderdom och sjukdom. Motionärerna anser att det är högtid att självkostnadsprincipen i det här aktuella sammanhanget får en klarutformning. Vidare föreslås att regler bör införas i kommunallagen om attprogressiva avgifter relaterade till inkomster inte skall vara tillåtna,eftersom sådana avgifter strider mot den logik som torde eftersträvas i destatliga skatte- och bidragssystemen.Motionärerna begär också ett tillkännagivande om vad som anförts om attprimärkommuner som handhar service och omvårdnadsverksamhet skall lämnainformation om hur självkostnaderna beräknas för olika slag av service ochomvårdnad (yrkande 4). Enligt motionärerna har den skattefinansieradeäldreomsorgen trängt ut annan verksamhet på äldreområdet. För att främjakonkurrensen på service- och omvårdnadsområdet anser motionärerna attkommunerna bör åläggas att annonsera eller på annat sätt informernamedborgarna om vilka självkostnader som tillämpas inom kommunen samt hurservice och omvårdnadstaxorna är konstruerade. Sådana upplysningar kommer attskapa incitament bland privata vårdgivare att söka finna nya, billigare ochbättre lösningar inom detta tjänsteområde.Bakgrund och tidigare behandlingEnligt 2 kap. 2 § kommunallagen skall kommunmedlemmar behandlas lika, om detinte finns sakliga skäl för något annat (likställighetsprincipen). Dettainnebär att särbehandling av enskilda eller grupper av kommunmedlemmar inte fårske på annat än objektiv grund.Likställighetsprincipen kräver beträffande myndighetsutövande uppgifter enobjektiv och rättvis behandling av alla kommunmedlemmar, oavsett hur denkommunala verksamheten är organiserad. Principen ger inte utrymme för någoninkomstomfördelande verksamhet. I fråga om kommunala avgifter innebärlikställighetsprincipen att avgifter inte utan särskilt författningsstöd fårbestämmas till olika belopp beroende på konsumenternas betalningsförmåga(, RÅ 1968 ref. 30). Avgiftsdifferentiering förekonomiskt mera betydande prestationer får heller inte ske så att exempelvisbetalningssvaga grupper får särskilda förmåner. I några speciallagar, t.ex.socialtjänstlagen (1980:620) har undantag från likställighetsprincipen gjorts.Kommunerna har enligt 35 § socialtjänstlagen rätt att ta ut differentieradeavgifter relaterade till de hjälpbehövandes ekonomiska villkor.Kommunala avgifter regleras i 8 kap. 3 a och 3 b §§ kommunallagen. Enligt 3 a§ får kommuner och landsting ta ut avgifter för tjänster och nyttigheter som detillhandahåller. För sådana tjänster och nyttigheter som de är skyldiga atttillhandahålla får de ta ut avgifter bara om det är särskilt föreskrivet.Enligt 3 b § får kommuner och landsting inte ta ut högre avgifter än som svararmot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som de tillhandahåller(självkostnaden). Självkostnadsprincipen i kommunallagen gäller, om det intefinns några bestämmelser om grunderna för avgiftssättningen i en speciallag.Finns sådana särskilda bestämmelser i speciallagstiftning, gäller de reglerna istället för den allmänna självkostnadsprincipen, vilket är fallet med t.ex.avgifter för sociala tjänster som regleras i socialtjänstlagen.Enligt 35 § första stycket socialtjänstlagen får kommunen ta ut skäligaavgifter enligt grunder som kommunen bestämmer för plats i av kommunen anordnadförskola, fritidshem, integrerad skolbarnomsorg, familjedaghem,familjerådgivning, hjälp i hemmet, service och omvårdnad, boende i särskildaformer för service och omvårdnad för äldre människor eller boende i bostädermed särskild service för funktionshindrade eller annan liknande social tjänst.Avgifterna får dock inte överstiga kommunens självkostnader. I 35 § tredjestycket föreskrivs att avgifter för hjälp i hemmet, service och omvårdnad samtboende, tillsammans med vissa vårdavgifter enligt hälso- och sjukvårdslagen(1982:763), inte får uppgå till så stort belopp att den enskilde inteförbehålls tillräckliga medel för sina personliga behov.I betänkandet 1996/97:KU12 behandlade motionsyrkanden(m) om tillämpning av självkostnadsprincipen och behovet av en klarareutformning av denna princip enligt vad som förespråkades i motionen samt fråganom förbud för kommunerna att tillämpa inkomstrelaterade avgiftssystem.Konstitutionsutskottet avstyrkte motionsyrkandena med följande motivering.- - - Enligt utskottets mening är utformningen av självkostnadsprincipen och detillhörande författningskommentarerna samt rättspraxis på området så klara attnågra större tolknings- eller tillämpningsproblem inte skall behöva uppstå idet här aktuella avseendet. Utskottet finner anledning att i sammanhangetframhålla att om särskilda bestämmelser om avgifter finns ispeciallagstiftning, gäller dessa regler i stället för självkostnadsprincipen.Så är fallet med 35 § första stycket socialtjänstlagen (1980:620) när detgäller avgifter inom området sociala tjänster som barn- och äldreomsorg. Avförarbetena till socialtjänstlagen (1979/80:1 A del 1) framgår att kommunernaenligt praxis har rätt att ta ut differentierade avgifter, dvs. avgiftergrundade på hjälptagarens ekonomiska villkor, för sociala tjänster avservicekaraktär, t.ex. social hemhjälp och färdtjänst. Enligt propositionen harnågon annan regel om principerna för individuellt bestämda avgifter än att deskall vara skäliga inte ansetts böra ges (s. 547).- - - Från kommunalrättsliga synpunkter finner utskottet att det saknas grundför att införa ett förbud mot inkomstrelaterade avgiftssystem. Utskottetkonstaterar att även i detta hänseende är bestämmelserna i socialtjänstlagenöverordnade kommunalrätten. Enligt 35 § socialtjänstlagen får kommunerna ta utskäliga avgifter enligt de grunder som kommunen bestämmer. Som framgått ovan ärkommunerna i sin fulla rätt at ta ut differentierade avgifter relaterade tillde hjälpbehövandes ekonomiska villkor, förutsatt att avgifterna är skäliga. - --I betänkande 1996/97:SoU18 (s. 93) avstyrkte socialutskottet ett motionsyrkandeom precisering av vad som avses med skäliga avgifter enligt 35 § SoL. Utskottetfann inte att det då förelåg anledning att närmare precisera vad som avses medskäliga avgifter enligt SoL.Regeringen har beslutat att tillsätta en utredning med uppgift attanalysera olika aspekter av socialtjänstlagens begrepp särskild boendeform ochföreslå förändringar som leder till bättre samordning mellan författningar inomolika samhällsorgan med anknytning till det särskilda boendet. Även vissaavgiftsfrågor inom vård- och omsorgsområdet skall behandlas. Bl.a. skallutredaren kartlägga kommunernas tillämpning av självkostnadsbegreppet ochredovisa avgiftstäckningsgraden för olika kommuner (Dir. 1997:111).Utskottets bedömningUtskottet gör inte någon annan bedömning än när detgäller utformningen av självkostnadsprincipen vad avser kommunala avgifter.Utskottet delar också bedömning att det saknas grundför att införa ett förbud mot inkomstrelaterade avgiftssystem. Motion So407 (m)yrkandena 2 och 3 avstyrks därmed.När det gäller yrkandet om en precisering av vad som avses med skäligaavgifter enligt 35 § socialtjänstlagen vidhåller utskottet sin tidigareinställning. Vissa avgiftsfrågor inom vård- och omsorgsområdet kommer attbehandlas av den utredning som regeringen tillsatt och vars uppdrag äratt analysera olika aspekter av socialtjänstlagens begrepp särskild boendeformsamt föreslå förändringar som leder till bättre samordning mellan författningarinom olika samhällsorgan med anknytning till det särskilda boendet. Utskottetavstyrker motion So407 (m) yrkande 1. Även yrkande 4 i samma motion avstyrks.Övriga motionerSocionomers yrkesutövningI motion So636 av () begärs att skall geregeringen till känna vad som anförts om att statligt reglera socionomersyrkesutövning. Enligt motionären bör klienter, som oftabefinner sig i kris och beroendeställning, ha rätt att bli bemötta med empati,respekt och professionalism av en socionom som har erforderlig kompetens förarbetet. Legitimation för socionomer är ett bra och nödvändigt instrument föratt öka tryggheten för den enskilde klienten.1994 års behörighetskommitté har i sitt betänkande Ny behörighetsreglering påhälso- och sjukvårdens område m.m. (SOU 1996:138) gjort en samlad översyn avprinciperna för legitimation och behörighet samt lämnat förslag bl.a. i frågorom legitimation och behörighetsföreskrifter för olika yrkesgrupper inom hälso-och sjukvården och näraliggande områden.Av kommitténs uppdrag framgår att legitimation inte har förekommitinom . Förslag om legitimation för bl.a. kuratorer och socionomerhar emellertid framförts vid olika tillfällen. Syftet har varit atttillförsäkra allmänheten en god och professionell handläggning inomsocialtjänsten. I sina överväganden skulle kommittén enligt direktiven utgåfrån samma principer som föreslogs gälla för en reglering av yrken inom hälso-och sjukvården. Enligt kommitténs uppfattning finns det goda skäl att ställahöga krav beträffande utbildning och lämplighet hos de personer som deltar ibeslutsprocesser och handläggning av ärenden inom . Personal inomsocialtjänsten är dock på ett annat sätt än inom hälso- och sjukvården beroendeav vad som beslutats av politiskt tillsatta nämndledamöter. Någon motsvarighettill hälso- och sjukvårdspersonalens särskilda ansvar för medicinska åtgärderfinns inte inom . Kommittén pekar också på variationerna iutbildningsbakgrund och erfarenheter hos personer verksamma inomsocialtjänsten. Kommitténs uppfattning är att ett legitimationsförfarande föryrken inom enligt modell från hälso- och sjukvården inte börskapas för socialtjänstområdet. Däremot anser kommittén att det kan finnas skälatt överväga en behörighetsreglering eller kompetensreglering knuten till vissatjänster. För en utförligare redogörelse över kommitténs överväganden hänvisastill betänkandet (s. 441-453).Betänkandet har remissbehandlats och en proposition kan enligt uppgift väntasunder våren 1998.I socialtjänstlagen har införts en bestämmelse om att socialtjänstensarbete skall vara av god kvalitet och att personalen skall ha lämpligutbildning och erfarenhet (prop. 1996/97:124, bet. 1996/97:SoU18, rskr. 264).För en närmare redogörelse hänvisas dels till regeringens proposition, delstill utskottets betänkande (s. 54-59).Utskottets bedömningFrågan om legitimation för socionomer har behandlats av ibetänkandet Ny behörighetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m.Betänkandet bereds i och en propositionplaneras . Utskottet anser att inte bör föregriparegeringens kommande förslag. Motion So636 (s) avstyrks. villutskottet framhålla betydelsen av kvalité i insatser. För attuppnå god kvalitet krävs bl.a. personal med lämplig utbildning och erfarenhet.Klienten måste känna trygghet i mötet med personalen och få respekt för sinintegritet. En förtroendefull samverkan behövs mellan klienten ochsocialtjänsten. har beslutat att i SoL införa en bestämmelseom att arbete skall vara av god kvalitet och att personalenskall ha lämplig utbildning och erfarenhet. Avsikten med bestämmelsen är attgarantera kvalitet i den verksamhet som bedrivs och i de insatser som ges samtatt framhålla vikten av hög kompetens hos de olika pesonalgrupperna inomsocialtjänsten.Frivilligcentraler i kommunerna, m.m.I motion So658 av () begärs ett tillkännagivande om vad i motionenanförts om stöd till frivilligcentraler. Motionären anser att s.k.frivilligcentraler är ett utmärkt komplement till den kommunala verksamheten pådet sociala området. Cesam i har initierat frivilligcentraler som ettled i lokalt utvecklingsarbete samt förmedlat kontakter mellan samordnare ilandet och ordnat arenor för erfarenhetsutbyte. Enligt motionären har Cesam inte något statligt ekonomiskt stöd till rådgivningsverksamheten förfrivilligcentralerna. Statligt stöd bör liksom i utgå till dennaverksamhet, anser motionären.I motion So635 av () yrkas att uppdrar åtregeringen att tillsätta en utredning för att utreda möjligheterna att inrättaförsöksregioner med socialjourer. Enligt motionären har de flesta kommunerinrättat någon form av socialjour. Bristande resurser och ojämnarbetsbelastning och har dock medfört att den socialaservicen då oftast är bristfällig. För att få till stånd en fungerandesocialjour anser motionären att flera, närliggande kommuner bör gå samman omgemensam jourpersonal som verkar över kommungränserna. Försöksregioner börinrättas för detta samarbete och senare utvärderas.Stiftelsen och mobilisering (Cesam) är ett s.k.kunskapscentrum med mål att stärka människors medverkan i beslutsprocesser ochutveckla samverkan över sektorsgränser. Stiftelsen har byggt upp nätverk mellanenskilda och grupper som är verksamma med lokalt utvecklingsarbete ibostadsområden, byar, kommuner och föreningar. På uppdrag av och i samarbetemed lokala, regionala och statliga myndigheter arbetar Cesam bl.a. församverkan mellan offentliga, ideella och privata sektorer i samhället.Verksamheten startade . bildades Stiftelsen av länslandsting. Cesam finansieras genom egen projekt- och uppdragsverksamhet.Cesam anordnar också grundkurser för samordnare på s.k. frivilligcentraler.Frivilligcentralen är en modell för samverkan mellan den frivilliga och denoffentliga sektorn och skall bl.a. fungera som en mötesplats på lokal nivå ochen kontaktförmedling för dem som vill ge eller ta emot frivillig social omsorg.Enligt uppgift har beviljat Örebrokommun i bidrag för igångsättande av ettsamordnings- och utvecklingscentrum för frivilligt socialt arbete. Under sammatidsperiod fick Cesam i bidrag från dåvarandeCivildepartementet.I detta sammanhang skall också nämnas att regeringen (Social- ochCivildepartementen) beviljat Röda korset, , RäddaBarnen, , för kvinnojourer i Sverigem.fl. organisationer för att etablera ett centrum förutveckling av frivilligt socialt arbete. Centret, som etablerades under 1993fick namnet Forum för frivilligt socialt arbete, har under de två efterföljandeåren erhållit sammanlagt från regeringen.Enligt 4 § SoL får kommunen sluta avtal med annan om att utföra kommunensuppgifter enligt socialtjänstlagen. (Med annan avses bolag, förening,samfällighet, stiftelse, enskild eller annan kommun.) Genom ett sådant avtalfår en kommun tillhandahålla tjänster åt en annan kommun. Uppgifter sominnefattar myndighetsutövning får dock inte överlämnas till bolag, en förening,en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ.Genom av beslutade ändringar i kommunallagen (1991:900) är detsedan den 1 augusti 1997 möjligt för kommuner och landsting att samverka medandra kommuner och landsting genom en gemensam nämnd (prop. 1996/97:105, bet.KU20, rskr. Detta innebär att kommuner (och landsting) får samverka omkommunala angelägenheter som är gemensamma. Den gemensamma nämnden tillsätts inågon av de samverkande kommunerna och ingår i denna kommuns organisation.Samarbete inom ramen för en gemensam nämnd kan komma till stånd inom allakommunala verksamheter med undantag av sådana uppgifter som kommun- ellerlandstingsstyrelsen har enligt lagen om civilt försvar.Utskottets bedömningUtskottet delar inställningen i motion So658 att s.k. frivilligcentraler är ettbra komplement till den kommunala verksamheten på det sociala området.Utskottet konstaterar också att regeringen har gett bidrag till igångsättandeav två nationella centra för utveckling av frivilligt socialt arbete. Detfrivilliga sociala arbetet är mycket betydelsefullt. Denna inställning delasockså av regeringen som i propositionen om ändringar i socialtjänstlagenanförde att samarbetet mellan frivilliga organisationer och samhälletytterligare bör utvecklas och att bör stödja frivilligt socialtarbete. Utskottet ansåg i likhet med regeringen också att formerna för stödettill frivilligt socialt arbete liksom bör anpassas efter lokalaförutsättningar och behov. Staten ger ett visst grundstöd till nationellafrivilligorganisationer och fördelar också vissa projektmedel på nationelleller lokal nivå. bör inte ta något initiativ med anledning av motionSo658 (fp). Motionen avstyrks.Förslaget i motion So635 om att näraliggande kommuner skall kunna gå samman omen gemensam socialjour som verkar över kommungränserna, kan säkert i vissa fallvara ett bra sätt att samverka och effektivt utnyttja befintliga resurser.Vissa möjligheter till sådan gemensam verksamhet finns redan med gällandelagstiftning. Motionen avstyrks.Åtgärder mot mobbningI motion So228 av () begärs tillkännagivanden om behovet aven nationell handlingsplan mot mobbning och vad som anförts om forskning ommobbning (yrkandena 1 och 2). Motionären anser att en nationell handlingsplanmot mobbning bör utarbetas och att personal i förskola, skola,fritidsverksamhet samt arbetsgivare, fackföreningar och andra berörda partert.ex. inom barnhälsovård, företagshälsovård och försäkringskassa involveras idetta arbete. Det behövs också mer forskning om de orsaker som ligger bakommobbning, anser motionären.Skolans arbete mot mobbning regleras dels i skollagen (1985:1100), dels iarbetsmiljölagen (1977:1160). Ansvaret för detta arbete preciseras iläroplanerna Lpo94 och Lpf 94.Arbetarskyddsstyrelsen klarlägger i sina föreskrifter Internkontroll avarbetsmiljön (AFS1996:6) och Kränkande särbehandling (AFS1993:17)arbetsgivarens skyldighet att ha rutiner för att på ett tidigt stadium fångaupp signaler om samt åtgärda problem och missförhållanden som kan orsakakränkande behandling. Arbetarskyddsstyrelsen har också gett ut en särskildbroschyr där föreskrifterna ges ett elevperspektiv.Inom verksamhetsprogram är depsykiska och sociala aspekterna i arbetsmiljön ett prioriterat område.Arbetarskyddsnämnden som är SAF:s, LO:s och inomarbetsmiljöområdet har utgivit en skrift om mobbning, Mobbning - enarbetsmiljöfråga. Skriften ingår i serie Mänskligarearbetsmiljö. Tanken är att skriften eller boken skall stimulera till debatt ochsamtidigt utgöra ett underlag för personer som arbetar för en god arbetsmiljö.I proposition 1997/98:6 Förskoleklass och andra skollagsfrågor lämnas förslagtill åtgärder mot mobbning i skolan (s. 63-69).