bet · GL01JuU1 · 1997-11-27 00:00:00 — De ADB-problem som stört myndighetens verksamhet håller, enligt vadsom anförs i propositionen, på att avhjälpas med medel som tillfördes underbudgetåret 1997.Utskottet kan konstatera att regeringen i årets budgetproposition givit enavsevärt fylligare redogörelse för måltillströmning, målavverkning ochmålbalanser i domstolarna än som skett i tidigare års budgetpropositioner. Avpropositionen framgår att mål- och resultatstyrning och verketsredovisning kan förväntas bli utvecklad och förbättrad under kommande år.Utskottet välkomnar denna utveckling och vill understryka att den utvidgaderedovisningen i propositionen påtagligt förbättrar beslutsunderlag.Samtidigt vill utskottet framhålla vikten av att regeringen och Domstolsverketfortlöpande ägnar dessa frågor stor uppmärksamhet i syfte att förse riksdagenmed ett alltmer förbättrat underlag för anslagsbeslut. Enligt utskottets meningär det särskilt angeläget att det utvecklas metoder som kan ge indikationer påhur resultatet är när det gäller det första ledet i det övergripande målet,nämligen att målen avgörs på ett rättssäkert sätt. Regeringen redovisar ocksånågra sådana indikatorer t.ex. överklagande och ändringsfrekvens ochpersonalsammansättning. I sistnämnda hänseende vill utskottet särskilt peka påatt andelen ordinarie - och därmed oavsättliga - domare har betydelse förrättssäkerheten.Sammantaget har ingenting framkommit som gör att regeringens slutsatser ifråga om måluppfyllnad bör ifrågasättas.Åtgärder mot inställda huvudförhandlingar m.m.I motionerna Ju407 och Ju914 (båda m) begärs ändrad lagstiftning, t.ex.tredskodom i brottmål, och andra åtgärder för att komma till rätta medproblemet med inställda huvudförhandlingar i brottmål. I båda motionernaefterfrågas vidare vissa ändringar av bestämmelserna om delgivning i brottmålsamt i motion Ju407 även i fråga om tvistemål. Vad gäller tvistemål yrkarmotionärerna att lagstiftningen om delgivning skall ålägga käranden att svaraför delgivningen i dispositiva tvistemål. Beträffande brottmål ansermotionärerna att det bör övervägas om redan delgivning avförundersökningsprotokollet skall ha den verkan att s.k. åtalspreskriptionavbryts. En utvidgning av stämningsmannabehörigheten till enskildanäringsidkare som står under offentlig kontroll begärs också i motion Ju407.Enligt vad som anförs i motion Ju407 skulle ett genomförande av de begärdaåtgärderna mot inställda huvudförhandlingar frigöra medel inom domstolsväsendetom redan under år 1998.När det gäller flertalet av de nu framställda motionsyrkandena har utskottettidigare haft att ta ställning till yrkanden av motsvarande innebörd. Sålundahar frågor om åtgärder mot inställda huvudförhandlingar behandlats i1996/97:JuU1 s. 49 f och frågor om kärandes delgivningsansvar i tvistemål ochutvidgad stämningsmannabehörighet övervägts i 1994/95:JuU22 s. 5 f. När detgäller frågan om inställda huvudförhandlingar framhöll utskottet att antaletinställda huvudförhandlingar i brottmål utgör ett allvarligt problem som vållardomstolsväsendet stora effektivitetsförluster och innebär en fara förrättssäkerheten. Utskottet välkomnade därför olika initiativ och insatser föratt åstadkomma en bättre resursanvändning i ifrågavarande hänseende. Utskottetunderströk att orsakerna till inställda huvudförhandlingar till stor del hadeatt göra med förhållanden och rutiner inom rättsväsendets myndigheter samt medsamordningen mellan myndigheter. Utskottet anförde att Riksrevisionsverketpekat på hur en förbättrad samordning och samverkan mellan de rättsvårdandemyndigheterna samt bättre rutiner hos tingsrätterna kunde minska de sammanlagdakostnaderna för inställda huvudförhandlingar. Mycket stod således att vinnagenom att myndigheterna själva vidtog åtgärder för att komma till rätta medproblemet, och utskottet utgick från att så skedde. Utskottet förutsatte ocksåatt regeringen noga följde utvecklingen på myndighetsnivå och tog erforderligainitiativ om förhållandena påkallade det.Utöver vad utskottet anfört i dessa betänkanden vill utskottet nu framhållaatt i en nyligen framlagd rapport, Domstolsväsendet (RRV1997:48), på nytt granskat problemen kring delgivning och inställdahuvudförhandlingar i brottmål. Enligt verket är de kostnader som dessa problemvållar betydande, och den olägenhet som vållas målsäganden är ofta stor. Verketmenar därför att en ökad användning av ett förenklat delgivningsförfarande,polishämtning och häktning av personer som uteblir bör övervägas.Stämningsmannadelgivning bör, enligt vad som uttalas i rapporten, få utförasäven av annan än polis. har överlämnats tillregeringen.Utskottet vill nu på nytt starkt understryka den oro för problemen medinställda huvudförhandlingar och delgivning i brottmål som utskottet gavuttryck åt i betänkandet 1996/97:JuU1. Utskottet förutsätter att regeringennoga beaktar de förslag som lämnats i nyssnämnda rapport,och att regeringen tar erforderliga initiativ.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna Ju407 och Ju914 i nuifrågavarande delar.Vad härefter gäller frågan om delgivning av förundersökningsprotokoll med denmisstänkte i brottmål skall medföra att åtalspreskription avbryts, villutskottet anföra följande. Av 35 kap. 1 § framgår att dentidsfrist efter vars utgång påföljd för brott i allmänhet kanådömas, dvs. åtalspreskription inträder, endast kan avbrytas genom att denmisstänkte häktas eller erhåller del av åtal för brottet. Fråganom på vilket sätt åtalspreskription skall kunna avbrytas övervägdes ingåendeunder förarbetena till . Departementschefen anförde i denna frågaatt det inte fanns tillräckliga skäl att låta delgivning av misstanke om brottvara preskriptionsavbrytande. En sådan ordning skulle i många fall leda till enbetydande förlängning av preskriptionsfristerna och kunna leda tillprocessuella komplikationer t.ex. i frågan om huruvida delgiven misstankeavsett den sedermera åtalade gärningen. Det kunde visserligen inte förnekas attde möjligheter gällande ordning gav den misstänkte att själv förhindrapreskriptionsavbrott kunde leda till föga tillfredsställande resultat. Enligtdepartementschefen kunde emellertid varje gränsdragning, hur den än skedde, ienskilda fall medföra mindre gynnsamma konsekvenser (NJA II 1962 s. 564 f).Exempel på en annan ordning än som gäller vid åtal för brott i allmänhetfinns i 14 § skattebrottslagen (1971:69) vari föreskrivs att åtalspreskriptionför skattebrott under vissa närmare angivna förutsättningar avbryts genom attden misstänkte underrättas om att han är skäligen misstänkt för brottet.Utskottet är inte berett att frångå den reglering av åtalspreskriptionen vidbrott i allmänhet som efter ingående överväganden kommit till uttryck ibrottsbalken. Utskottet avstyrker motion Ju407 i nu berörd del.Frågor om nämndemänUtbildning för nämndemänI motion Ju401 (m) efterfrågas en generell grundutbildning och fortbildning förnämndemän.Enligt vad utskottet inhämtat från erhåller nyvalda nämndemänen informationsbroschyr från verket i samband med att de erhåller bekräftelsepå att de utsetts till nämndemän. Det finns en informationsbroschyr som riktarsig till nämndemän i tingsrätt och hovrätt och en annan som vänder sig tillnämndemän i länsrätt och kammarrätt. Båda broschyrerna behandlar inledningsvisnämndemännens rättigheter och skyldigheter och redogör översiktligt fördomstolsväsendets uppbyggnad. Den broschyr som riktar sig till nämndemän iallmän domstol behandlar därutöver samhällets ingripande vid brott ochbrottmålsprocessen. Vidare behandlar broschyren tvister och tvistemål samträttshjälpen och advokatväsendet. Den berör därjämte frågor om bevisvärderingoch påföljdsval. Den broschyr som riktar sig till nämndemän i allmänförvaltningsdomstol behandlar förvaltningsprocessen, olika måltyper samträttshjälp i allmän förvaltningsdomstol. Informationen i broschyrerna äröversiktlig och är inte avsedd att förmedla sådana kunskaper som erfordras föratt lösa konkreta juridiska problem. Innehållet i broschyrerna aktualiserasfortlöpande.Nyvalda nämndemän erhåller dessutom en introduktion till sitt arbete innan depåbörjar sin tjänstgöring. För denna utbildning, som i regel omfattar någratimmar, svarar den ifrågavarande domstolen. anordnar inte någonutbildning av nämndemän. utarbetar emellertid visststudiematerial och ordnar andra utbildningsinsatser för nämndemän.Domstolsverket lämnar ekonomiska bidrag till studiebesök och föreläsningar somi studiesyfte anordnas för nämndemän.Härutöver kan nämnas att enligt 14 kap. 17 och 18 §§ samt 30kap. 7 § gäller för allmänna domstolar, att vid rättensöverläggning till dom skall ordföranden eller annan lagfaren ledamot, omnämndemän ingår i rätten, redogöra för omständigheterna i målet och innehålleti gällande rätt.Som utskottet framhållit deltar nämndemän i domstol i egenskapav lekmän (se t.ex. JuU 1982/83:32 s. 19). En mera omfattande utbildning avnämndemän är knappast förenlig med lekmannarollen. Utskottet vill ändåframhålla att nämndemän måste få sådan grundläggande utbildning att de kanutföra sitt uppdrag på det sätt lagstiftaren avsett. Denna grundläggandeutbildning bör ha samma innehåll för nämndemän i hela landet. Härutöver är detnödvändigt att nämndemän erhåller fortlöpande information om mera omfattandeförändringar inom de rättsområden som de kommer i kontakt med. uppfattning måste denna utbildning och fortbildning äga rum ireglerade former. För nyvalda nämndemän bör det alltså ordnas en introducerandeutbildning som skall ha samma innehåll för nämndemän i hela riket. Nämndemännenskall vidare erhålla sådan fortlöpande information som nämnts. Ansvaretför denna utbildning och information bör åvila . Det ankommer påregeringen att utfärda erforderliga föreskrifter. Vad utskottet nu medanledning av motion Ju401 anfört bör som sin mening ge regeringentill känna.Ersättning till nämndemänI motion Ju410 (m) yrkas att nämndemännens arvode skall höjas, och i motionJu413 (c) begärs att nämndemän i hovrätt skall få arvode för sin inläsning avmål.Utskottet har tidigare vid åtskilliga tillfällen behandlat frågor omersättning till nämndemännen ( se /97:JuU1 s. 49 och 1996/97:JuU17s. 14 f). I sistnämnda betänkande anförde utskottet att en höjning avnämndemännens arvode vore önskvärd. Utskottet avstyrkte dock då föreliggandemotioner om höjning av arvodena under hänvisning till det statsfinansiellaläget.Nämndemän medverkar i handläggningen av olika måltyper i såväl allmännadomstolar som allmänna förvaltningsdomstolar. I tingsrätt och hovrätt deltarsålunda nämndemän i avgörandet av flertalet brottmål (se 1 kap. 3 § och 2 kap.4 § ). Vidare ingår nämndemän i rätten när sådana domstolaravgör familjerättsliga tvistemål med fullsutten rätt (se 14 kap. 17 och 18 §§äktenskapsbalken samt 20 kap. 1 § ). För de allmännaförvaltningsdomstolarnas del gäller att nämndemän som huvudregel deltar närlänsrätt företar mål till avgörande ( se 17 § lagen (1971:289) om allmännaförvaltningsdomstolar). I kammarrätt däremot medverkar nämndemän endast om detär särskilt föreskrivet (se 12 § nämnda lag).Bestämmelser om ersättning till nämndemän har meddelats i förordningen(1982:814) om ersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inomdomstolsväsendet m.m. Av 2 § i förordningen framgår att nämndemän itingsrätter, länsrätter, hovrätter och kammarrätter erhåller ett arvode försammanträde om per dag. Av samma paragraf framgår vidare att nämndemän ilänsrätt utöver sammanträdesarvodet erhåller ett arvode om per dag förförberedelsearbete, s.k. inläsningsarvode. Sådant arvode utgår dock, enligt 3 §samma förordning, inte för dag då nämndemannen är berättigad tillsammanträdesarvode. Härutöver gäller enligt 2 a § i förordningen att ennämndeman, som förlorar inkomst på grund av sitt uppdrag, kan erhålla etttilläggsbelopp som tillsammans med sammanträdesarvodet får uppgå till högst per dag.Att nämndemän i länsrätt, till skillnad från nämndemän i tingsrätt, har rätttill förberedelsearvode torde sammanhänga med skillnaderna i fråga omrättegångsförfarandet i allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol.Rättegången i allmän domstol regleras i . Utmärkande för dennaär principerna om rättegångens muntlighet, koncentration och omedelbarhet. Avdessa grundsatser följer att mål normalt skall avgöras efter huvudförhandling,att processmaterialet vid denna skall läggas fram för domstolen i muntlig formoch att målets avgörande grundas på detta muntligen framlagdamaterial. Vidare följer av dessa grundsatser att huvudförhandlingen slutförsvid ett rättegångstillfälle eller åtminstone vid rättegångstillfällen somligger nära varandra i tiden (NJA II 1943 s. 5 f). Principen om rättegångensomedelbarhet har kommit till uttryck i 17 kap. 2 § och 30 kap. 2 §rättegångsbalken. Av dessa paragrafer följer för såväl brottmål som tvistemålatt, om huvudförhandling hållits i målet, domen skall grundas på vad somförekommit i målet samt i visst fall även på vad som inhämtats efterhuvudförhandlingen. Har målet avgjorts utan huvudförhandling, skall domengrundas på vad handlingarna innehåller samt vad som i övrigt förekommit imålet.Annorlunda förhåller det sig i de allmänna förvaltningsdomstolarna. Även idessa kan visserligen muntlig förhandling förekomma men allt processmaterialbehöver inte förebringas vid denna. Typiskt sett utgörs i ställetprocessmaterialet i förvaltningsrättsliga mål av skriftliga inlagor. I enlighetmed denna rättegångsordning föreskrivs i 30 § förvaltningsprocesslagen(1971:291) att rättens avgörande av mål skall grundas på vad handlingarnainnehåller och vad i övrigt förekommit i målet.Skillnaderna mellan rättegången i allmän domstol och allmänförvaltningsdomstol medför alltså att nämndemän i länsrätt och kammarrätt haratt ta ställning till ett mer eller mindre omfattande skriftligtprocessmaterial. Särskilt omfattande torde denna uppgift kunna bli förnämndemän i länsrätt, vilka - till skillnad från nämndemännen i kammarrätt -har att avgöra mål rörande bl.a. skatter, bistånd och körkort. Nämndemän itingsrätt och hovrätt skall däremot grunda sin bedömning på det processmaterialsom i stor utsträckning muntligen förebringas vid huvudförhandlingen, låt varaatt nämndemän i hovrätt utför viss inläsning av material som sänts ut i förväg.Utskottet, som alltjämt anser att en höjning av nämndemännens ersättning voreönskvärd, noterar att regeringen i proposition 1996/97:133 Domstolssammansättning (s. 55) uttalat att nämndemän i kammarrätt borde få sammainläsningsarvode som nämndemän i länsrätt. Det kan dock konstateras att detstatsfinansiella utrymmet för mera genomgripande förändringar är begränsat. Meddessa ord avstyrker utskottet såväl motion Ju410 som motion Ju413.DomstolsorganisationenAllmänna synpunkterI motion Ju407 (m) förespråkas en integrering av allmänna domstolar ochallmänna förvaltningsdomstolar. I motion Ju931 (fp) motsätter sig motionärernaen sammanläggning av tingsrätter och länsrätter. Ett lokalt förankratdomstolsväsende med rättskipningens tyngdpunkt i första instans efterfrågas imotion Ju912 (c). Liknande synpunkter framförs i motion Ju407. I motion N308(c) begärs åtgärder för att förkorta domstolarnas handläggningstider.Frågor om den framtida domstolsorganisationen övervägs avDomstolskommittén (Ju 1995:05). Utskottet har tidigare redovisat de direktivsom regeringen ursprungligen gav till kommittén (1996/97:JuU1 s. 47 f).Regeringen beslöt , efter hemställan från kommittén, omtilläggsdirektiv till densamma (dir. 1997:50). I tilläggsdirektiven understryksatt kommittén skall redovisa förslag i enlighet med sitt ursprungliga uppdrag,vilket innebär förslag till en i grunden ny domstolsorganisation med modernaarbetsformer och modern teknik. Tilläggsdirektiven ger emellertid kommitténmöjlighet att lämna kompletterande förslag som tillgodoser de ökande kraven påkvalitet, effektivitet och kompetens i rättskipningen, även om förslagen inteleder till så omfattande kostnadssänkningar som angavs i de ursprungligadirektiven. Utöver vad som sägs i de ursprungliga direktiven om utveckling avsamverkan mellan domstolar på samma nivå får kommittén i enlighet med sinframställning också överväga lösningar som innebär en sammanläggning avtingsrätter och länsrätter. skall enligt tilläggsdirektivenredovisa sitt arbete i ett sammanhang senast den 3 april 1998.Som utskottet anmärkt ovan, har i rapporten (RRV 1997:48) behandlat frågor om resursfördelningssystem ochhinder för ett effektivt resursutnyttjande inom domstolarna. Rapporten skallbeaktas av vid utformningen av en ny domstolsorganisation.Förvaltningsprocessen - som synes vara den som i första hand åsyftas i motionN308 - är föremål för etappvis översyn. Regeringen har aviserat att enproposition om förvaltningsprocessen kommer att läggas fram för inovember månad. Propositionen kan förväntas innehålla förslag tilleffektivisering av processen i förvaltningsdomstolarna.De frågor som avses med förevarande motionsyrkanden är således samtligaföremål för överväganden i eller i Justitiedepartementet.Utskottet finner inte skäl att föregripa arbete eller denpågående beredningen och avstyrker motionerna Ju407, Ju912, Ju931, och N308 inu berörda delar.Antalet tingsrätterI motion Ju407 (m) anförs att en halvering av antalet tingsrätter vore heltoacceptabel, och i motion Ju931 (fp) motsätter sig motionärerna en omfattandenedläggning av tingsrätter och länsrätter. Vissa motionsyrkanden tar sikte påett bevarande av vissa särskilt utpekade tingsrätter. Det gäller motion T230(fp) som avser de små tingsrätterna i , motion Ju405 (c) somavser de nuvarande tingsrätterna i län och motion Ju412 (c) som avser denuvarande tingsrätterna i län.Enligt direktiven till skall denna, förutom att föreslå enny domstolsorganisation, lämna förslag bl.a. om var i landet domstolarna skallvara belägna. När utskottet i samband med sitt arbete med budgetpropositionenför behandlade motioner av liknande innebörd som de nu förevarande,framhöll utskottet att det var angeläget att fick slutförasitt uppdrag. borde inte nu göra några uttalanden i dessa frågor,varför utskottet avstyrkte motionerna.Utskottet anser alltjämt att resultatet av arbete böravvaktas och avstyrker såväl motionerna Ju407, Ju931 och T230 i nuifrågavarande delar som motionerna Ju405 och Ju412.SidoverksamheterI motion Ju912 (c) yrkas att tingsrätterna skall få behålla sina s.k.sidoverksamheter. Att inskrivningsväsendet skall ligga kvar vid tingsrätternayrkas i motion Ju414 (c). I motion Ju408 (s) begärs att inregistreringen avföretagshypotek flyttas från till Patent- ochregistreringsverket.Frågorna om sidoverksamheter har, såvitt gäller bouppteckningsverksamhetenoch inskrivningsväsendet, nära samband med arbete. (dir. 1995:102) skall kommittén utgå från att defunktionerna inte skall ligga kvar hos tingsrätterna.Ärvdabalksutredningen har i sitt delbetänkande Bouppteckningar och arvsskatt(SOU 1996:160) förslagit att tingsrätternas befattning med bouppteckningar iprincip helt bör upphöra och att skattemyndigheterna skall såväl registrerabouppteckningar och dödsboanmälningar som fatta beslut om arvsskatt.Betänkandet har remissbehandlats och bereds inomRegeringskansliet.Domstolsverket har på regeringens uppdrag i samarbete med Lantmäteriverketutarbetat rapporten organisation (DV rapport1997:5). I rapporten föreslås att inskrivningsverksamheten den 1 januari 2001flyttas från de allmänna domstolarna och knyts till lantmäterimyndigheterna.Rapporten har överlämnats till regeringen och skall nu beredas inomRegeringskansliet.Domstolsverket har fått regeringens uppdrag att i samråd medPatent- och registreringsverket utreda frågan om Inskrivningsmyndighetens förföretagsinteckning framtida organisation. Uppdraget skall redovisas senast den14 november 1997.Utskottet anser att det pågående berednings- och utredningsarbetetbeträffande de frågor som avses med motionerna inte bör föregripas ochavstyrker såväl motion Ju912 i nu behandlad del som motionerna Ju408 och Ju414.KriminalvårdenInledningKriminalvårdens huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse ochskyddstillsyn, att ansvara för övervakningen av villkorligt frigivna och förverksamheten vid häktena samt att utföra personutredningar. Kriminalvårdenombesörjer vidare transporter av personer som skall avvisas eller utvisas frånSverige.Kriminalvårdens organisation m.m.Kriminalvårdsstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för allkriminalvårdsverksamhet. Styrelsen är chefsmyndighet för sex regionmyndigheter,27 häkten, 59 anstalter, 48 frivårdsmyndigheter och för Transporttjänsten. Iadministrativt hänseende är styrelsen chefsmyndighet även förKriminalvårdsnämnden och för de 30 övervakningsnämnderna.Den regionala organisationen fick sin nuvarande form . De regionalamyndigheterna blev sex till antalet i och med regeringens beslut i november1996. Då lades Umeåregionen ihop med Härnösandsregionen med kansliort iHärnösand. Övriga kansliorter är , , , ochÖrebro.Den lokala organisationen har varit föremål för överväganden. I förraårets budgetproposition redovisade regeringen sin inställning. Regeringendelade den uppfattning som hade i frågan och som ihuvudsak gick ut på att det skulle vara möjligt att inom samma organisatoriskaenhet bedriva verksamhet inom de tre verksamhetsområdena häkte, anstalt ochfrivård (bet. 1996/97:JuU1 s. 54).Sedan kommit med förslag om vilkakriminalvårdsmyndigheter som skall finnas på det lokala planet och vilkaverksamhetsgrenar som skall ingå i dem har regeringen fattat beslut om en nylokal organisation. Beslutet innebär att de nuvarande drygt 140 lokalamyndigheterna ersätts med 37 kriminalvårdsmyndigheter. Avdessa innehåller 22 samtliga verksamhetsgrenar medan nio innehåller två grenar.Ett häkte () och fem anstalter (, Kumla, , ochTidaholm) är egna myndigheter.Syftet med den nya organisationen är bl.a. att skapa verksamhetsmässigafördelar både i kriminalvårdens inre organisation och i samarbetet med andramyndigheter och organ. Ett effektivt samordnat resursutnyttjande har betydandefördelar, inte minst vid en utbyggnad av alternativen till fängelse, men ävenför utvecklingen och genomförandet av gemensamma motivations- ochpåverkansprogram och förberedelser för frigivning. En sådan utveckling kommeratt kräva väsentligt utbyggd samverkan med andra myndigheter ochorganisationer. Dessutom kan de resurserna utnyttjas effektivt genom att deadministrativa funktionerna samordnas. Förutsättningarna för en heltäckande ochrationell planering ökar. Personalen får också bättre möjligheter att arbetamed olika uppgifter.En annan nyhet i fråga om organisationen inom kriminalvården är att en nybeslutsordning är på väg att införas. Som framgått ovan är ett av syftena medden nya organisationen att skapa förutsättningar för större flexibilitet ocheffektivitet när det gäller att utnyttja resurserna inom kriminalvården. Ibudgetpropositionen aviserar regeringen att man i det syftet har för avsikt attöverlämna till att fatta beslut om antalet häkten ochanstalter samt deras lokalisering. Vidare kommer frågan om indelning avanstalterna i öppna och slutna att överlämnas till Kriminalvårdsstyrelsen.Styrelsen skall också i viss utsträckning samråda med en del andra myndigheterinnan ändringar beslutas. Närmare krav och riktlinjer kommer regeringen attange i regleringsbrevet för kriminalvården. Beslut om landets indelning iregionala och lokala myndigheter kommer dock även i fortsättningen att fattasav regeringen.ResultatuppföljningRättsväsendets - liksom även kriminalvårdens - övergripande mål är att verkaför en minskning av brottsligheten och på så sätt öka människors trygghet isamhället. Kriminalvårdens verksamhet skall vidare kännetecknas av en humanmänniskosyn, god omvårdnad och ett aktivt påverkansarbete. Därvid skall iakttasen hög grad av säkerhet samt respekt för den enskildes integritet och säkerhet.Regeringen anför flera omständigheter som är av betydelse för bedömningen avkriminalvårdens resultat. Ett exempel som tas är antalet dömda som varitföremål för åtgärder inom frivården, ett annat är utvecklingen av beläggningeni anstalter och häkten.