bet · GK01JuU7 · 1997-02-25 00:00:00 — I motionen föreslåsvidare att muta och bestickning i utlandet bör straffbeläggas oavsett omgärningen är straffbar i mottagarlandet eller ej.Straffbestämmelsen om mutbrott (20 kap. 2 § ) avser passivkorruption, alltså mottagande av muta, medan straffbestämmelsen om bestickning(17 kap. 7 § ) utgör remediet mot aktiv korruption. Mutbrott kanbegås av arbetstagare och vissa därmed jämställda personer, såväl i privat somi offentlig tjänst.Vad gäller mutbrottet består detta i att ta emot eller låta åt sig utlovaeller begära muta eller annan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning.Syftet med att straffbelägga denna typ av gärning är att förhindra att enarbetstagare eller uppdragstagare genom att ta mutor åsidosätter denlojalitetsplikt gentemot huvudmannen som följer av anställnings- elleruppdragsavtalet. Vidare är syftet att skydda tredje man mot korruptionensallmänt skadliga återverkningar. Bestämmelserna om ansvar för mutbrott kansägas ta sikte på att skydda en tjänsts eller ett uppdrags integritet.Såvitt gäller egna företagare omfattas dessa av mutbrottet i de fallföretagaren på grund av förtroendeställning fått till uppgift att t.ex. skötarättslig eller ekonomisk angelägenhet. Till denna personkrets hör t.ex.advokater, revisorer och mäklare. Som exempel på när uppdragstagare inteomfattas av bestämmelsen kan nämnas att uppdraget grundar sig på ettentreprenadavtal eller utgörs av annat arbetsbeting som saknar utprägladförtroendekaraktär. Uppdragstagaren är då närmast att se som självständigmotpart till uppdragsgivaren och faller därför inte in under bestämmelsen ommutbrott. Konsulter omfattas däremot oftast av den aktuella personkretsen(prop. 1975/76:176 s. 34 f).En gärning som är straffbelagd som mutbrott eller bestickning är ett brottenligt svensk lag oberoende av var gärningen begås. Vad gäller svensk domstolskompetens att döma över brott som begåtts utomlands skall emellertidbestämmelserna i 2 kap. 2 § om dubbel straffbarhet iakttas. Iregel krävs att gärningen är straffbar också enligt lagen på gärningsorten. I2 kap. 3 § görs dock undantag från kravet på dubbel straffbarhetbl.a. för fall där brottet förövats mot , svensk kommun eller annanmenighet eller svensk allmän inrättning. Detta innebär att mutbrott kan bliaktuellt om en anställd i svensk offentlig tjänst låter sig mutas för sintjänsteutövning.Kravet på dubbel straffbarhet begränsar möjligheten att i beivrabestickningsbrott som begåtts utomlands. I proposition 1975/76:176 (s. 41)uttalade departementschefen att man vid lagföring av utomlands begångnabestickningsbrott inte kan bortse från den praxis som utvecklats i detfrämmande landet. Hänsyn därtill fick tas vid bedömningen av om handlingen ifråga är otillbörlig. I sitt betänkande 1976/77:JuU17 (s. 9 f) anfördeutskottet att det, när det gäller svenska företags affärsförbindelser medutlandet, måste beaktas att synen på det tillbörliga i att lämna gåvor isamband med affärer växlar starkt från land till land. I tillämpningen,fortsatte utskottet, kan givetvis inte bortses från den praxis som utvecklatsi det främmande landet. Utskottet underströk emellertid att enbartdet förhållandet att en förmån omfattas av allmän sedvänja eller accepteradkutym - inom eller utom landet - inte gör förmånen tillbörlig.I de flesta länder är såväl mutbrott som bestickning straffbart. På detinternationella planet pågår också samarbete bl.a. inom och EU somsyftar till att samordna ländernas lagstiftning för att bekämpa korruption.Utskottet finner inte skäl att frångå den ovan angivna ordningen vad gällermutbrott och bestickning. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju702.Mc-relaterad brottslighetI motion Ju218 (fp) anförs att statliga och kommunala myndigheter måsteanvända sig av befintliga lagar för att stoppa mc-relaterad brottslighet.Vidare anförs att då så behövs bör befintlig lagstiftning modifieras eller nyalagar stiftas för att komma till rätta med problemet. En sådan fråga tas upp imotion Bo533 (fp). I denna begärs att skall snabbutredas isyfte att kartlägga på vilket sätt lagstiftningen behöver skärpas för att göradet i praktiken omöjligt att ha någon form av, i vidaste mening, miljöfarligverksamhet i tättbefolkade områden. I motion Ju712 (fp) begärs ändring av 18kap. 4 § om olovlig kårverksamhet så att kriminella mc-sammanslutningar skall omfattas av bestämmelsen.Enligt bestämmelsen i 18 kap. 4 § döms den som bildar ellerdeltar i en sammanslutning, som måste anses vara avsedd att utgöra eller medhänsyn till sin beskaffenhet och det ändamål för vilken den är bildad lätt kanutvecklas till ett sådant maktmedel som militär trupp eller polisstyrka ochsom inte med vederbörligt tillstånd förstärker försvaret eller ordningsmakten,för olovlig kårverksamhet till böter eller fängelse i högst . För sammabrott döms den som för en sådan sammanslutning tar befattning med vapen,ammunition eller annan dylik utrustning, upplåter lokal eller mark för dessverksamhet eller understödjer den med pengar eller på annat sätt.Straffbestämmelsen om olaga kårverksamhet, som hör till högmålsbrotten,torde främst syfta till att skydda statsskicket.Med anledning av den ökande aktiviteten hos vissa s.k. mc-gäng med kriminellanknytning antog en handlingsplan avseendeåtgärder rörande grov mc-relaterad brottslighet. I enlighet medhandlingsplanen har det inrättats en samordningsgrupp med företrädare förpolisen i berörda län, och Riksåklagaren.Samordningsgruppen verkar bl.a. för enhetlighet och långsiktighet vad gällerstrategier, metoder, utbildning och insatser för att bekämpa den aktuellabrottsligheten.På regional nivå har vissa av de berörda länen (t.ex. ,samt län) genomfört organisatoriska förändringarm.m. för att möta den mc-relaterade brottsligheten. Särskilda resurser harockså avsatts för detta ändamål, och samverkansformer med andra län harutvecklats. understödjer länen bl.a. genom atttillhandahålla personal för spaning, analys och kriminalunderrättelsetjänst.Vidare genomförs vissa centrala utbildningsinsatser. Några medel utöver vadsom tilldelas över de s.k. länsramarna har emellertid inte avsatts för de länsom främst är berörda av mc-brottsligheten.Den 22 oktober 1996 anordnades i en icke offentligutfrågning med anledning av det upptrappade våldet mellan mc-gängen. Iöverläggningarna deltog, förutom regeringstjänstemän, företrädare förRikspolisstyrelsen och berörda polismyndigheter, Riksåklagaren och vissaåklagarmyndigheter, , , ,, , , ochMalmö kommun. De synpunkter som framfördes vid utfrågningen utgör underlag förde överväganden i som pågår om ytterligare åtgärder motde kriminella mc-gängen.Till de åtgärder som övervägs i olika utredningar eller iannat sammanhang - bl.a. med anledning av mc-gängens verksamhet - hör bl.a.tillåtande av buggning och datoriserade spaningsregister, bättre skydd förvittnen och för allmänheten i tättbebyggda områden samt förutsättningarna förförverkande av vid organiserad brottslighet.Justitiedepartementet har också haft överläggningar med den federala poliseni och tagit del av dess erfarenheter av en mångårig kamp mot mc-brottsligheten.Här kan också nämnas att justitieministern den 11 oktober 1996sammanträffade med justitieministrarna i , och Norge.Ministrarna enades om att intensifiera samarbetet kring mc-brottsligheten.Bland annat uttalade man att expertutbytet mellan länderna skall utvecklas,att det skall göras en samlad nordisk kartläggning av de kriminella mc-gruppernas ekonomiska verksamhet samt att man närmare skall övervägaupprättandet av ett gemensamt nordiskt register över stulna vapen. Även vadgäller lagstiftningsåtgärder, t.ex. avseende tillåtandet av nya polisiäraarbetsmetoder, kommer fortsatta överläggningar att hållas. Justitieministrarnaenades också om att anmoda rikspolischeferna i de fyra länderna att överläggaom hur det polisiära samarbetet ytterligare skall kunna utvecklas.I ärendet har inhämtats ett yttrande från bostadsutskottet över motionBo533, se bilaga. anför sammanfattningsvis att ett konsekventutnyttjande av plan- och bygglagens möjligheter att förhindra olämpliganvändning av byggnader eller etableringar av oönskad verksamhet bör kunnautgöra ett av flera verksamma medel för att komma till rätta med deaktualiserade problemen. Däremot är bostadsutskottet tveksamt till möjlighetenatt i ta in bestämmelser som i huvudsak är inriktade påatt förhindra sådan brottslig verksamhet som behandlas i motionen. En översynmed denna inriktning skulle enligt utskottet förmodligen leda tillorealistiska förväntningar på vad som är möjligt att åstadkomma medplanlagstiftningen. Om det däremot anses föreligga ett behov att i mer samladform se över lagstiftningen på olika områden eller på annat sätt ge de berördakommunerna stöd bör, enligt bostadsutskottet, sannolikt även tillämpningen avplan- och bygglagen ingå i ett sådant sammanhang.Justitieutskottet konstaterar att en rad åtgärder vidtagits inomJustitiedepartementet samt inom åklagar- och polisväsendet för att möta dens.k. Utskottet utgår från att detta arbetefortsätter och att såväl de lagstiftningsåtgärder som de andra åtgärder somkan bedömas vara lämpliga och effektiva också vidtas. Vidare förutsätterutskottet att berörda myndigheter tillämpar relevant lagstiftning då brottsligeller eljest olämplig verksamhet förekommer. Med dessa uttalanden avstyrkerutskottet bifall till motionerna Ju218 i nu behandlad del, Bo533 och Ju712.Falska auktorisationerI motion Ju722 (mp) begärs att 17 kap. 15 § om föregivande avallmän ställning m.m. skall ändras så att även den som utger sig för att varaauktoriserad, certifierad eller godkänd inom ett reglerat yrke skall kunnadömas till ansvar. I motionen nämns som exempel att det ifastighetsmäklarbranschen finns en mängd mäklare som utger sig för att varaauktoriserade utan att vara det i den bemärkelse som anges i motionen.Om någon obehörigen utger sig för att utöva myndighet döms för föregivandeav allmän ställning enligt 17 kap. 15 § första stycket till bötereller fängelse eller, enligt andra stycket, om brottet ärgrovt till fängelse i högst . Detsamma gäller om någon obehörigen bäruniform, märke eller annat tjänstetecken som ger honom sken av att tillhöraFörsvarsmakten eller annan kår i det allmännas tjänst eller kår, varsverksamhet avser allmän samfärdsel eller allmänhetens förseende med vatten,ljus, värme eller kraft. Om någon obehörigen utger sig för att vara advokatdöms enligt tredje stycket för föregivande av ställning såsom advokat tillböter.Det särskilda straffskyddet för advokattiteln har motiverats med bl.a.advokatyrkets centrala betydelse för rättegångsväsendet. Någon allmänstraffbestämmelse som tar sikte på att någon uppträder som utövare avverksamhet för vilken fordras särskild behörighet eller myndighets tillståndfinns emellertid inte. Under förarbetena till föreslogs i någraremissyttranden att det skydd bestämmelsen ger advokattiteln skulle utsträckasäven till legitimerade läkare m.fl. Departementschefen anförde att frågan inteborde behandlas i det sammanhanget (NJA II 1962 s. 268). I stället har enlösning valts som innebär att det straffrättsliga skyddet förts in i denlagstiftning som reglerar rätten att utöva läkaryrket. I lagen (1984:542) ombehörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m.m. finns alltsåbestämmelser om straff för den som med orätt ger sig ut för att vara läkarem.fl. yrken inom hälso- och sjukvården.Vid riksdagsbehandlingen av proposition 1994/95:14 om införandet avfastighetsmäklarlagen (1995:400) avstyrkte lagutskottet (1994/95:LU33 s. 17)en motion med yrkande om att titeln fastighetsmäklare skulle skyddas.Utskottet konstaterade att frågan inte behandlats i den proposition omfastighetsmäklarlag som var föremål för behandling och att det för egen delsaknade underlag för att bedöma behovet av ett sådant lagskydd för titelnfastighetsmäklare som motionären efterlyst. Utskottet konstaterade emellertidatt positionerna hade flyttats fram när det gällde förutsättningarna att kommatill rätta med yrkesmässig fastighetsförmedling som bedrivs av någon somsaknar registrering. Bl.a. infördes en bestämmelse innebärande att den somyrkesmässigt bedriver fastighetsförmedling utan att vara registrerad döms tillböter eller fängelse . anförde avslutningsvisatt utskottet utgick från att regeringen uppmärksamt kommer att följautvecklingen och effekterna av den nya lagen samt föreslå ytterligare åtgärderom så skulle erfordras.I sammanhanget kan också nämnas att det genom lagutskottet för närvarandepågår ett särskilt uppföljnings- och utvärderingsprojekt vad gällerfastighetsmäklarlagen.För några få yrkesgrupper utfärdas auktorisation av en offentlig myndighet;revisorer auktoriseras av och tolkar av Kommerskollegium.Vanligare är emellertid att auktorisationen sker utan någon myndighetsprövning. Det är då ofta de branschorganisationer, t.ex. förfastighetsmäklare, som finns för olika yrkesgrupper som utfärdarauktorisationen.Riksdagens revisorer har i promemorian Auktorisation - för vem? ()givit exempel på olika auktoriserade yrkesgrupper och företag. Revisorernaanser att det råder oklarhet i fråga om innebörden av begreppen auktorisation,legitimation och godkännande. I en skrivelse till regeringen() föreslog revisorerna att regeringen närmare skullebelysa vilken betydelse dessa benämningar har för konsumenternas säkerhet.Även benämningarnas betydelse som konkurrensmedel borde enligt revisorernabelysas. Skrivelsen ledde inte till någon regeringens åtgärd. Enligt vadutskottet inhämtat från var orsaken att berördamyndigheter löpande bevakar dessa frågor.Utskottet anser inte att det finns skäl att utvidga bestämmelsen omföregivande av allmän ställning m.m. i så som föreslås i motionJu722. I den mån ett särskilt straffrättsligt skydd behövs bör regler häromliksom införas i den författning som reglerar verksamheten. Utskottetavstyrker bifall till motionen.PenningtvättI motion Ju710 (s) föreslås att ett särskilt penningtvättbrott införs. Vidareföreslås utvidgade möjligheter till förverkande av av sådana brott.Penningtvätt innebär att pengar, som någon fått på olagligt sätt, genomolika transaktioner förs in i den legala ekonomin så att de ser ut att varalagligen åtkomna.Lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt innehåller inte någrastraffbestämmelser. Såsom anges i 3 § första stycket penningtvättlagen kanemellertid penningtvätt vara straffbart som häleri eller häleriförseelseenligt9 kap. 6 eller 7 §§ . Förfarandet kan i vissa fall vara straffbartockså enligt andra bestämmelser. Pengar som undandragits beskattning, tulleller någon annan avgiftsskyldighet kan i regel inte vara föremål för häleri.Sådana medel härrör ju inte i sig från brottsligt förvärv.Enligt direktiven Utredning om skärpt bekämpning av penningtvätt (dir.1995:132) har en särskild utredare tillkallats för att utreda vilka åtgärdersom kan och bör vidtas för att effektivisera bekämpningen av penningtvätt ochannan kvalificerad ekonomisk brottslighet. En av de frågor utredaren skallöverväga är om de nuvarande möjligheterna till straffrättsliga sanktioner ärtillräckliga eller om dessa bör utvidgas. Utredaren skall redovisa resultatetav sitt arbete senast före utgången av mars 1997.Vidare kan nämnas att frågan om att effektivt kunna spåra upp och förverkade vinster som genereras av ekonomisk och annan organiserad brottslighet harfått större uppmärksamhet . förberederför närvarande direktiv till en utredare som skall få i uppdrag att göra enöversyn av olika frågor som har anknytning till förverkande av bl.a. vinningav brott.Utskottet anser att resultatet av de båda utredningarnas arbete bör avvaktasoch avstyrker bifall till motion Ju710.Ingripande mot brott, m.m.Exportförbud för stöldgodsI motion Ju706 (s) föreslås att det skall införas ett generellt exportförbudavseende stulen egendom. Genom ett sådant förbud skulle tullen enligtmotionären få rätt att göra ingripanden och få möjlighet att gå in i polisensregister.Tullverkets uppgifter brukar grovt sett indelas i fiskala och kontrollerandeuppgifter. Till de fiskala uppgifterna hör främst att skall uppbäratull, andra skatter och avgifter som skall tas ut vid införsel eller utförselav varor. I kontrollerande uppgifter ingår att kontrolleraefterlevnaden av olika bestämmelser som reglerar in- och utförseln av varor.Sådana bestämmelser finns exempelvis angående införsel av krigsmateriel,narkotiska preparat, vapen samt vissa kulturföremål och vissa djur. Någonsärskild bestämmelse om stöldgods finns inte.I varusmugglingslagen (1960:418) finns straffbestämmelser som omfattar såvälin- och utförsel i strid med förbud som undandragande av tull, annan skatteller avgift i samband med in- och utförsel av varor. Vid misstanke om brottmot varusmugglingslagen har tulltjänsteman samma rätt att gripa misstänkta ochmedta personer till förhör som en polisman har enligt (14 §varusmugglingslagen). Detta innebär att den som på sannolika skäl, eller ivissa fall skäligen, kan misstänkas för brott får gripas samt att den sombefinner sig på plats där ett brott begåtts får tas med till förhör om hanvägrar komma med frivilligt (24 kap. 7 § och 23 kap. 8 § ).Härmed följer vidare rätt för tulltjänsteman bl.a. att ta egendom i beslag ochatt göra husrannsakan (15 och 18 §§ varusmugglingslagen).En förutsättning för att tulltjänsteman skall få utnyttja de befogenhetersom beskrivits ovan är att det sker i syfte att kontrollera att bestämmelsernaom varors in- och utförsel över gränsen efterlevs. En tulltjänsteman har intenågon generell befogenhet att ingripa i andra fall. I 24 kap. 7 §rättegångsbalken finns dock en bestämmelse om att den som har begått brott, påvilket fängelse kan följa, och anträffas på bar gärning eller flyende fot, fårgripas av envar. Den gripne skall skyndsamt överlämnas till närmaste polisman.Frågan om vidgade befogenheter för tulltjänstemän att göra ingripanden motutförsel av stöldgods har behandlats av utskottet (se1992/93:JuU21 s. 31, 1993/94:JuU19 s. 30 och 1994/95:JuU14 s. 26). De dåaktuella motionerna har avstyrkts med hänvisning till att pågåendeutredningsarbete i borde avvaktas innan ställning kunde tastill frågan om tulltjänstemännens befogenheter. Den lagstiftning som hittillsblivit resultatet av utredningsarbetet har emellertid inte lett till denförändring som avsetts med motionerna.I sammanhanget kan nämnas att regeringen kommer att tillsätta enutredning med uppgift att undersöka EU-medlemskapets effekter för Tullverketsdimensionering och organisation. Vidare kommer det inom Finansdepartementetatt göras en översyn av varusmugglingslagens bestämmelser.Frågan om en lagändring motsvarande den som tas upp i den aktuella motionenär också föremål för beredning i . Utskottetkonstaterar att den pågående beredningen inte bör föregripas och avstyrkerbifall till motion Ju706.Ingripande vid butikstillgreppI motion Ju803 (m) föreslås att personal och säkerhetsvakter ges tillstånd attingripa inne i butikslokal oberoende av stöldgodsets värde.Försäljning i butik bygger ofta på självbetjäning. Det är därförtillåtet att en kund själv plockar till sig varor från deras plats iaffärslokalen. Så länge kunden är kvar i affären föreligger inte någotfullbordat tillgrepp. För att ett tillgrepp skall vara att anse som fullbordatkrävs att kunden passerat kassaspärr utan att uppvisa eller betala varan (NJA1965 s. 398) eller, om butiken saknar sådan spärr, att varan förs ut urbutiken eller ut från varuhusavdelning (NJA 1972 s. 253).Om inte fullbordat tillgrepp föreligger kan det bli aktuellt med ansvar förförsök till stöld alternativt grov stöld. Försök till snatteri är emellertidöver huvud taget inte straffbart, varför ofullbordade tillgrepp i dessa fallinte föranleder ansvar.Under de senaste åren har gränsen mellan stöld och snatteri i praxis ansettsligga vid ca i fall då inte andra omständigheter vid brottet föranlederannan bedömning (NJA 1994 s. 699).Med hänvisning till vad som anförts om att försök till snatteri inte ärstraffbart avstyrker utskottet bifall till motion Ju803.Tilläggsavgift i kollektiv persontrafikI motion Ju705 (kd) begärs en översyn av reglerna för möjligheten tillåtgärder mot resande med kollektiva färdmedel som inte kan förete giltigbiljett. I motionen görs gällande att detta handlande ärkriminaliserat utan att det i stället finns en lag som medger att s.k.tilläggsavgift får tas ut av den resande.För bedrägeri döms den som medelst vilseledande förmår någon till handlingeller underlåtenhet, som innebär för gärningsmannen och skada för denvilseledde eller någon i vars ställe denne är (9 kap. 1 § ).Påföljden för bedrägeri är fängelse i högst . Om brottet med hänsyn tillskadans omfattning och övriga omständigheter vid brottet är att anse som ringadöms enligt 9 kap. 2 § första stycket för bedrägligt beteendetill böter eller fängelse i högst sex månader.I 9 kap. 2 § andra stycket finns bestämmelser om ansvar förvissa förfaranden som inte alltid ryms under begreppet bedrägeri sådant dettabestämts i 1 §. Ansvar föreskrivs sålunda för den som utan att göra rätt försig begagnar sig av husrum, förtäring, transport, tillträde till föreställningeller annat dylikt som tillhandahålls under förutsättning av kontantbetalning. Av lagtexten framgår uttryckligen att det för straffbarheten saknarbetydelse om gärningsmannen vilseleder någon eller inte. Har ett vilseledandeägt rum är det emellertid principiellt sett fråga om bedrägeri. Brottetbetecknas i lagtexten som bedrägligt beteende eller, om brottet inte är ringa,som bedrägeri. Gärningen har inte som brukligt är i åsatts någotsärskilt namn. Uttrycket snyltning som en samlingsbeteckning på detta slag avbrottslighet får dock anses allmänt vedertaget.Genom en lagändring som företogs stadgas i 9 kap. 12 § brottsbalkenatt bedrägligt beteende som avses i 9 kap. 2 § andra stycket inte får åtalasav åklagare med mindre åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. När det gällers.k. gratisåkning med allmänna samfärdsmedel bör möjligheterna att ta utkontrollavgift medföra att åtal för snyltning som regel inte kan ansespåkallat från allmän synpunkt (prop. 1975/76:148 s. 164).För att införa en enhetlig reglering av rätten att ta ut kontrollavgifterinfördes lagen (1977:67) om tilläggsavgift i kollektivpersontrafik. Enligt denna lag får den som driver sådan trafik under vissa ilagen angivna förutsättningar ta ut tilläggsavgift av resande som inte kanförete giltig biljett.Resande som vägrar att lösa biljett eller erlägga tilläggsavgift får avvisasfrån färdmedlet av tjänsteman som utför avgiftskontroll. En resande som intebetalar kan även avvisas från sådant område för järnvägs-, spårvägs- ellertunnelbanetrafik till vilket allmänheten äger tillträde endast om färdavgifterlagts. På begäran av tjänsteman som utför avgiftskontroll lämnarpolismyndighet handräckning för verkställande av sådan avvisning (5 §).Utskottet anser inte att den nuvarande ordningen bör ändras och avstyrkerbifall till motion Ju705.Vissa påföljdsfrågor, m.m.StraffsystemkommitténStraffsystemkommittén (dir. 1992:47) har i sitt betänkande Ett reformeratstraffsystem (SOU 1995:91) gjort en övergripande översyn av brottsbalkenspåföljdssystem. En utförlig redogörelse för innehållet i denna har lämnats iutskottets betänkande 1995/96:JuU2 s. 7 f.I motion Ju901 (m) begärs förslag till lagstiftning om alternativapåföljder, som elektronisk övervakning, samhällstjänst och villkorligtfängelse i enlighet med vad som anförts i motionen. I motion Ju903 (c) anförsatt reformeringen av påföljdssystemet bör fortsätta i enlighet med vadStraffsystemkommittén föreslagit. I motion Ju922 (v) anförs attnarkotikamissbrukare bör få möjlighet till vård i stället för att dömas tillfängelse. I motion Ju711 (c) anförs att påföljderna för våldsbrott börskärpas.Under senare år har i utskottet behandlats ett flertal motioner medlikartade yrkanden som de nu aktuella.