bet · GK01FiU20 · 1997-05-29 00:00:00 — Den avgörandeutgångspunkten för nödvändiga satsningar inom skola och högskola måste varautbildningens kvalitet. Det innebär att själva takten i utbyggnaden av antaletplatser aldrig får bli det viktigaste. Det bör mot denna bakgrund övervägassärskilda kvalitetsinsatser. Utskottet beklagar att det åter blivit nödvändigtatt påpeka att det för den enskilde måste löna sig med utbildning och attdetta ställer krav på t.ex. lönebildning och skattepolitik.Sammanfattningsvis instämmer utskottet i de allmänna riktlinjer för denekonomiska politiken som beskrivs i partimotionerna från Moderatasamlingspartiet, liberalerna och . Den politiksom beskrivs i propositionen - och som stöds av - avstyrks. Denpolitik som redovisas i motioner från och avvikerpå väsentliga punkter från vad utskottet ovan anfört och den avstyrks därför.Vad utskottet här anfört om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenmed anledning av motionerna Fi42 (m) yrkandena 1 i denna del och 11, Fi43 (fp)yrkande 1 i denna del och Fi46 (kd) yrkandena 1 i denna del och som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenatt med avslag på proposition 1996/97:150 yrkande 1 i denna del ochmotionerna 1996/97:Fi44 yrkandena 1 i denna del, 15, 16 och 21,1996/97:Fi45 yrkandena 1 i denna del, 2, 3, 5, 6, 18 i denna del, 34 och35 samt med anledning av motionerna 1996/97:Fi42 yrkandena 1 i denna deloch 11, 1996/97:Fi43 yrkande 1 i denna del och 1996/97:Fi46 yrkandena 1 idenna del och 15 godkänner vad utskottet anfört och som sin mening gerregeringen detta till känna,2. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1)() anserdels att utskottets yttrande under rubriken syn påpropositionens konjunkturbedömningar bort utgå,dels att utskottets yttrande under rubriken förslag till inriktningav den allmänna ekonomiska politiken bort ha följande lydelse:Den missriktade ekonomiska politiken bidrog enligt utskottets mening starkttill att utlösa och förvärra den svåra ekonomiska krisen under 1990-taletsförsta hälft. Men i botten fanns strukturella problem - främstindustriproduktionens sammansättning, nya internationellakonkurrensförutsättningar och kraften i den globala finansmarknaden. Denekonomiska politiken måste mot bakgrund av de tidigare erfarenheterna inriktaspå en radikal förnyelse av näringslivet, på att skapa förutsättningar för nyaföretag, nya produkter och sysselsättningstillväxt i privat verksamhet. Detfinns knappast något som är så negativt ur fördelningspolitisk synpunkt somett svagt näringsliv och ett lågt arbetskraftsdeltagande. Låg tillväxt och högarbetslöshet slår ofelbart över i skev inkomst- och förmögenhetsfördelning,parallellt med en utarmning av offentlig verksamhet. förutsätternäringslivets förnyelse att det finns ett stort utbud av tjänster inomoffentlig sektor för att underlätta såväl företags som individers omställningtill nya villkor.I vårpropositionen skriver regeringen att den svenska ekonomin är stark ochatt man i princip har lyckats lösa alla viktiga problem. Regeringens synpräglas då huvudsakligen av konvergenskrav och EMU-anpassning. Regeringensansvar kan dock enligt utskottets mening inte begränsas till statsbudgetenssaldo eller till nivån på den offentliga sektorns finansiella sparande.Utskottet anser visserligen att det är bra med ett stort offentligt sparande,särskilt i högkonjunktur, men vi motsätter oss att sparmålen överordnassysselsättningsmålet. Det är orimligt med så stora offentliga överskott i ensituation där en stor del av arbetskraften och andra produktiva resurser äroutnyttjade.Skattepolitiken måste enligt utskottets mening utformas med inriktning på ökadsysselsättning. är det naturligtvis viktigt att vi inte tapparkontrollen över statsfinanserna. Utskottet menar att det i nuvarande situationinte är möjligt att sänka skattekvoten, då det vore att äventyrastatsfinanserna. Utskottet delar inte heller uppfattningen att lösningen påsysselsättningsproblemen ligger i stora generella skattesänkningar.Utskottet anser att fördelningspolitiska och miljöpolitiska skäl talar förtvå typer av skatteväxling, en röd och en grön. Den röda skatteväxlingeninnebär höjd skatt för höginkomsttagare och sänkt skatt för låginkomsttagare.Samtidigt höjs skatterna för storföretag och sänks på motsvarande sätt försmåföretag. Utskottet menar, i likhet med flertalet bedömare, att det är desmå företagen som kommer att stå för merparten av sysselsättnings-ökningen i landet.Det är främst hushåll i de högre inkomstskikten som ökat sitt sparande undersenare år. Ett ökat skatteuttag som riktar in sig på de högre inkomstskiktenkan därför huvudsakligen antas påverka dessa gruppers sparande och intehushållens totala konsumtion.Den gröna skatteväxlingen syftar till att åstadkomma en ny näringspolitikför utbildning och förnyelse. Häri skall innefattas ett strukturprogram förmiljöomställning av produktion, konsumtion och energiförsörjning som skaparfler jobb. Skatten på produktion och konsumtion som skadar miljön skall höjasoch skatten på arbete skall sänkas.Utskottet avvisar balanskravet för kommuner och landsting och menar att det ärett oberättigat ingrepp i den kommunala självbestämmanderätten. Även derestriktioner för skattehöjningar som regeringen drivit igenom är ett uttryckför en misstro mot kommunalpolitikerna, vilka enligt utskottets mening ärfullt kapabla att ta samhällsekonomiskt ansvar. Det är dessutom politikerna ikommuner och landsting som bäst kan bedöma vilka behov som måste tillgodoses.Regeringen kalkylerar i praktiken dessutom med att den kommunala sektornskall fortsätta att minska som andel av BNP. Det är en politisk bedömning somutskottet avvisar.Lönebildning och vinster utgör enligt utskottets mening en del avfördelningspolitiken. Regeringen fäster stora förhoppningar vid attlönebildningen i skall komma in i mer återhållsamma och stabila banor.Sysselsättning och välfärd beror i stor utsträckning på ekonominskonkurrenskraft, och arbetskraftskostnaderna utgör naturligtvis en viktigfaktor bakom inflationen.Utskottet delar regeringens bedömning att lönebildningen är en strategiskfråga för svensk ekonomi, men menar att den inte kan ses isolerad.Utskottet välkomnar en utredning om lönebildningen men betonar samtidigtvikten av att lönebildningen också ses i ljuset av de växande inkomstklyftornaoch de enorma finansiella förmögenheter som skapats . De senareavspeglar i sin tur vinstvolymerna i de stora företagen. Höga vinster ärinflationsdrivande lika väl som höga löner. Övervinsterna och de växandeinkomst- och samhällsklyftorna måste motarbetas parallellt med insatserna fören hållbar lönebildning. Vidare måste en hållbar lönebildning innebära att manbekämpar alla former av lönediskriminering.Skall vi kunna begära återhållsamhet från löntagarna måste vi också varaförvissade om att företagen använder vinsterna till framåtsyftandeinvesteringar, inte bara till utdelningar till aktieägare och extra förmånerför företagens ledningsgrupper. Det förutsätter ett demokratiskt inflytandeöver viktiga ekonomiska beslut. Utskottet föreslår en framtidsfond, där devinstrika företagen får avsätta pengar till att höja kunskapsnivån för deanställda efter överenskommelser med facket. LO:s förslag tillföretagsavsättningar till speciella kompetensfonder är ett annat förslag isamma riktning. Det är viktigt att de lokala fackliga organisationerna ges ettpåtagligt inflytande över disponeringen av dessa fonder.Utskottet föreslår en parlamentarisk utredning om ekonomisk makt och demokratimed deltagande av samtliga riksdagspartier. Utredningens uppgift skall varaatt lägga fram förslag till hur maktkoncentrationen i det privata näringslivetskall brytas och hur demokratin skall stärkas på kapitalmaktens bekostnad.Enligt utskottets bedömning är det angeläget att motarbeta attägarintressena blir alltmer koncentrerade i näringslivet och den därmedföljande fåtalsmakten över svensk ekonomi. Ett sätt är att styra övervinstmedel i företagen till framtidsfonder, som nämndes ovan. Fonder som eftergemensamma beslut med löntagarna skall disponeras för kompetensutveckling ochnysatsningar i arbetslivet. Utskottet föreslår vidare ökad rätt för AP-fonderna att köpa aktier samt införande av en förköpsrätt för anställda vidföretagsförvärv. Mot bakgrund av de alltmer koncentrerade ägarintressena ärdet inte heller rimligt med fortsatt utförsäljning av statliga företag.Ovanstående förslag skulle fullt förverkligade innebära en maktförskjutningfrån kapital till arbete.Både den ekonomiska och den politiska makten i samhället är också i högstagrad könsbunden. I det av antagna betänkandet om utgiftsramar ochberäkning av statsinkomsterna (1996/97: FiU1) konstateras attdet finns stora brister när det gäller balansen mellan kvinnors och mänsinflytande och maktförhållanden mellan könen. uttalade ?attett stort antal insatser behövs för att öka kvinnors makt och inflytande påalla områden och nivåer i samhället? (s. 53). Utskottet uttalade också attbudgetpropositionen visade att regeringen ?tar arbetet för ökad jämställdhetpå största allvar? (s. 54).Tyvärr tvingas utskottet nu konstatera att regeringen i vårpropositionen harsvårt att leva upp till dessa deklarationer. Arbetslösheten har på senare tidökat mer för kvinnor än för män.Den utredning om den ekonomiska makten som vi skriver om ovan måste också taupp den könsbundna makten. Regeringen uppmanas att i höstens budgetpropositionpresentera ett kraftfullt program för omfördelning av makt, arbete ochinkomster till förmån för kvinnor.Vad utskottet här anfört om riktlinjer för den ekonomiska politiken medanledning av motion Fi44 (v) yrkande 1 i denna del samt yrkandena 15, 16 och21 bör som sin mening ge regeringen till känna.De förslag till inriktning av den ekonomiska politiken som förordas ipropositionen och i motionerna Fi42 (m), Fi43 (fp), Fi45 (mp) och Fi46 (kd)avvisas av utskottet.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenatt med avslag på proposition 1996/97:150 yrkande 1 i denna del ochmotionerna 1996/97:Fi42 yrkandena 1 i denna del och 11, 1996/97: Fi43yrkande 1 i denna del, 1996/97:Fi45 yrkandena 1 i denna del, 2, 3, 5, 6,18 i denna del, 34 och 35 samt 1996/97:Fi46 yrkandena 1 i denna del och15 godkänner vad som förordas i motion 1996/97:Fi44 yrkandena 1 i dennadel, 15, 16 och 21 och som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört,3. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (mom. 1)() anserdels att utskottets yttrande under rubriken syn påpropositionens konjunkturbedömningar bort utgå,dels att utskottets yttrande under rubriken förslag till inriktningav den allmänna ekonomiska politiken bort ha följande lydelse:Den ekonomiska politiken skall enligt utskottets mening förvalta ochutveckla samhällets ekonomiska tillgångar inom givna ekologiska ramar för attuppnå såväl individuellt välstånd som större social rättvisa. För att dettaverkligen skall kunna uppnås krävs en ny ekonomisk politik med utgångspunkt iett demokratiskt och ekologiskt synsätt där socialt ansvar sätts i förstarummet. Den ekonomiska politik som förts i hardäremot medfört en tilltagande utarmning av naturkapital, ökad miljöförstöringoch också massarbetslöshet och ökade sociala motsättningar.Detta är ett uttryck för grundläggande strukturfel i svensk ekonomi. Iregeringens ekonomiska vårproposition saknas en långsiktigt hållbar ekonomiskpolitik för att lösa de avgörande strukturproblemen i svensk ekonomi.Skattesystemet är utformat på ett sådant sätt att det ofta är lönsamt attersätta människor med hjälpenergi, vilket stimulerar en långsiktigt ochmiljömässigt ohållbar energianvändning. Prisrelationerna blir, bl.a. tillföljd av skattesystemets utformning, ofta sådana att resursslösande ochmiljöfientligt beteende på marknaderna gynnas. Regeringen föreslår en dellovvärda satsningar på miljöområdet, men eftersom de inte förändrarde grundläggande ekonomiska spelreglerna som gör det lönsamt med rovdrift ochmiljöförstöring, och dessutom skär ner kraftigt i ordinarie verksamhet påbl.a. , så kommer den negativa utvecklingen att bestå.Utskottet anser det viktigt att uppmärksamma problemet med den sannoliktväxande miljöskulden. föreslog att välfärdsbegreppetborde utvidgas till att innefatta faktorer som utarmning av naturresurser ochkostnader för reparation av miljöskador. Den svenska miljöskulden beräknades1992 till med en årlig ökningstakt på ca 7miljarder kronor (SOU 1992:58). Den om svensk miljövård som komunder 1996 visar att har stora brister inom framför allt naturvården.Detta tyder på att miljöskulden sannolikt fortfarande ökar. Beräkningar av dets.k. rättvisa miljöutrymmet som gjorts av ett antal miljöorganisationer pekarpå att har en ekologiskt ohållbar utveckling. publiceradeStockholm () en rapport om bl.a. miljöjusterad BNPför . Enligt dessa beräkningar skedde etttrendbrott kring 1980, varefter den justerade BNP-siffran har haft en fallandetrend. ligger den justerade BNP-siffran per capita lägre än dentraditionellt beräknade. Den ekonomiska utvecklingen under hela perioden1950-1992 har således varit betydligt svagare än vad den tradionella BNP-beräkningen visar. Tillväxten har i medeltal varit och invånare,dvs. knappt hälften av vad som vanligen uppges. har tillväxtenvarit obefintlig eller negativ, dvs. de negativa miljöeffekterna har varitstörre än den traditionellt beräknade ekonomiska tillväxten.Utskottet är mycket kritiskt till den bristfälliga fördelningspolitik somregeringen för. En jämnare fördelning av samhällets ekonomiska resurser leder,enligt utskottets uppfattning, till en totalt sett stabilare och starkareekonomi. Internationellt sett har tidigare lyckats föra enförhållandevis verkningsfull fördelningspolitik, vilket effektivt bidragittill en positiv ekonomisk utveckling. Den ekonomiska recessionen i början av1990-talet innebar bl.a. en statsfinansiell kris som gjorde en snabb ochomfattande budgetsanering nödvändig. Det sätt på vilket regeringen genomfördebesparingar och skattehöjningar medförde emellertid ökade ekonomiska klyftor isamhället med ökad utslagning, ökade ekonomiska orättvisor och ökademotsättningar som följd. har ökade inkomstskillnaderredovisats för svensk del, bl.a. i ett särskilt avsnitt i budgetpropositionenhösten 1996. De redan fattiga har blivit ännu fattigare. Dessa ökadeskillnader har, som angavs ovan, förstärkts av den statliga budgetsaneringen.De med minst disponibel inkomst har tvingats ge ifrån sig en större andel änmedel- och till del även höginkomsttagare. Detta är naturligtvis heltoacceptabelt. Utskottet anser att vid en finansiell åtstramning måste ocksåfördelningspolitiken skärpas - annars får man en omfördelning från deekonomiskt svagare till de starkare och så har det också blivit under senareår. Många av våra förslag tar därför sikte på att omfördela resurserna så attde ekonomiskt svagare får ett större utrymme.Utskottet anser principiellt att det privata hushållssparandet bör uppmuntras.Förutsättningarna för privat sparande måste dock bli jämnare fördelade genomen mer aktiv fördelningspolitik så att även hushåll med lägre inkomster fårmöjlighet att lägga undan en del av sina inkomster för att öka sin ekonomiskatrygghet och handlingsfrihet. Ett ökat och mer spritt hushållssparande gerockså ökade möjligheter till ett spritt ägande och risktagande i näringslivet.Det finns inget egenvärde i ett högt offentligt sparande mer än vad som ärnödvändigt för att långsiktigt säkra den välfärd som vi valt att trygga inomramen för den gemensamma sektorn. Det finns dock skäl att diskutera om kravetpå överskott i de offentliga finanserna också skall ta hänsyn till entroligtvis ökande miljöskuld. En ökande miljöskuld kan ju leda till krav påökade offentliga utgifter på för att sanera denna skuld. Med tankepå den bristfälliga miljöpolitik som den nuvarande regeringen bedriver och somligger i antagandena i vårpropositionen kan det vara motiverat att sätta uppett relativt högt krav på överskott i de offentliga finanserna. mening vore det dock betydligt bättre att satsa mer kraftfullt pååtgärder för att motverka en framtida ökning av miljöskulden. Hit hör bl.a. enkraftfull satsning på skatteväxling, en skärpt miljölagstiftning ochytterligare ?reguljära? anslag på miljöområdet. Med sådana satsningar kanockså kravet på överskott i de offentliga finanserna minskas.En sammanvägning av den förda diskussionen leder, enligt utskottetsuppfattning, till att kravet på framtida överskott i de offentliga finansernakan ställas något lägre än vad regeringen föreslår.En grön skattepolitik skall, enligt utskottets mening, utformas så att en godhushållning med begränsade resurser främjas och så att enskilda människorskreativitet och skaparkraft gynnas. I takt med att arbetslösheten minskas ochstatens utgifter för arbetslösheten minskar skall skatterna totalt settsänkas, i första hand på arbete. En lägre beskattning av arbete, högremiljöskatter och åtgärder för att skapa förutsättningar för en växande privatsektor med fler små och medelstora företag utgör viktiga led i strävandena attvrida utvecklingen i rätt riktning. Skatterna påverkar i hög gradprisbildningen och utgör ett mycket viktigt politiskt medel att påverkasamhällsutvecklingen.Inom ramen för ett totalt oförändrat skatteuttag föreslår utskottet att enskatteväxling genomförs med lägre skatter på arbete och högre på energi,utsläpp och råvaruförbrukning. Skatteväxlingen föreslås omfatta drygt 22miljarder kronor och ca . Inom den ramenföreslås skatten på arbete (arbetsgivaravgifter, egenavgifter och i viss måninkomstskatten) sänkas med . Det behövs klaralångsiktiga beslut som anger färdriktningen mot ett ekologiskt hållbartkretsloppssamhälle. bör därför nu fatta beslut om skatteväxling föråren 1998-2000 och principbeslut om fortsatt skatteväxling fram till år 2010.Höjningen av energi- och miljörelaterade skatter inom ramen för enskatteväxling bör ske successivt och enligt en i förväg annonserad plan föratt ge företag och hushåll möjlighet att planera för en smidig anpassning.Vad utskottet här anfört om riktlinjer för den ekonomiska politiken medanledning av motion Fi45 (mp) yrkandena 1 i denna del, 2, 3, 5, 6, 18 i dennadel, 34 och 35 bör som sin mening ge regeringen till känna.De förslag till inriktning av den ekonomiska politiken som förordas ipropositionen och i motionerna Fi42 (m), Fi43 (fp), Fi44 (v) och Fi46 (kd)avvisas av utskottet.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenatt med avslag på proposition 1996/97:150 yrkande 1 i denna del ochmotionerna 1996/97:Fi42 yrkandena 1 i denna del och 11, 1996/97: Fi43yrkande 1 i denna del, 1996/97:Fi44 yrkandena 1 i denna del, 15, 16 och21 samt 1996/97:Fi46 yrkandena 1 i denna del och 15 godkänner vad somförordas i motion 1996/97:Fi45 yrkandena 1 i denna del, 2, 3, 5, 6, 18 idenna del, 34 och 35 och som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört,4. Riktlinjer för den ekonomiska politiken såvitt avser sysselsättning ochföretagande (mom. 2)(), (), (), (), Per () och () anserdels att utskottets yttrande under rubriken förslag till inriktningav den ekonomiska politiken såvitt avser sysselsättning och företagande bortha följande lydelse:Utvecklingen på arbetsmarknaden inger en djup oro. Sedan arbetslöshetenexploderat som en följd av misstag i den ekonomiskapolitiken och spekulationsekonomin vändeutvecklingen . Trenden fram till regeringsskiftet i oktober1994 var entydigt positiv. Denna utveckling bröts emellertid under 1995.Arbetslösheten började, som framgår av nedanstående diagram, åter att stigaoch har befästs på en mycket hög nivå. Utsikterna för den närmasteframtiden är enligt mycket dystra och den förbättringav arbetsmarknadsläget som man förutspår är blygsam.Situationen är emellertid sämre än vad arbetslöshetsstatistiken visar. Antaletsysselsatta är lägre än och visar ingen tendensatt öka. Den låga sysselsättningsgraden är den viktigaste signalen omekonomins otillräckliga förmåga att med nuvarande politik skapa fler riktigaarbeten.Den politik som förordas i regeringens vårproposition handlar främst om attminska arbetskraften för att på så vis dölja arbetslösheten och inte om attskapa förutsättningar för nya arbetstillfällen. Förslag om den s.k.Kalmarmodellen, tillfälligt avgångsvederlag för långtidsarbetslösa som fyllt60 år, möjlighet för personer att gå i förtida pension ochsatsningen på nya arbetsmarknadspolitiska åtgärder läggs i stället förnödvändiga förändringar vad gäller bl.a. skattepolitikens inriktning ocharbetsmarknadslagstiftningen.Regeringen försöker i vårpropositionen göra gällande att arbetslöshetenkommer att kunna minska rejält fram . Så är emellertid intefallet. Man utgår från det i detta sammanhang ofullständiga måttet öppenarbetslöshet. Ett sådant mått kan nämligen manipuleras. Som framgår avtabellen räknar regeringen själv med att den totala arbetslösheten baraminskar marginellt, från av arbetskraften till .-----------------------------------------------------| |1996 | |2000 | |-----------------------------------------------------|Öppen |347 000|8,|192 000| ||arbetslöshet | | | | |-----------------------------------------------------|I åtgärder |196 000|4,|185 000| |-----------------------------------------------------|Arbetsmarknadspol.| | | | ||motiverade | | | | ||utbildningsplatser| |1,|188 000| || |66 000 | | | |-----------------------------------------------------|Summa | | | | || | | 14,1 | | || | | % | | |-----------------------------------------------------Regeringens oförmåga förstärker det mänskliga lidande som ligger i denmassarbetslöshet som håller på att permanentas. De som drabbas får intebara sämre ekonomi utan också bristande självkänsla och socialaproblem. Till det kommer att arbetslösheten för med sig stora kostnader i formav lägre produktion och stora utgifter för stöd till dem som är arbetslösa.Dessa kostnader finansieras med högre skatter som främst drabbar låg- ochmedelinkomsttagare.Enligt bedömningar av innebär varje procentenhet arbetslöshet isamhällsekonomiskt hänseende en förlust på av BNP.Sammantaget innebär det eller räknat per hushåll igenomsnitt årligen.Som förordats i , i EU:sministerråds rekommendation till samt i Internationella valutafondensbedömning av svensk ekonomi, måste företagsklimatet förbättras avsevärt.Organisationerna menar bl.a. att åtgärder som leder till en mer flexibelarbetsmarknad och lägre beskattning av arbete måste genomföras.Enligt utskottets mening måste utgångspunkten för en politik som syftar tillatt eliminera massarbetslösheten vara en insikt om att det är i företagen nyaarbetstillfällen måste växa fram. Det som avgör om en sådan utveckling kanrealiseras är de människor som driver dagens företag och överväger att startamorgondagens. Den politiska uppgiften är att skapa ett så gott närings- ochföretagandeklimat att besluten tas om att expandera, om att starta nya företagoch om att anställa.Huvudinslagen i en sådan politik bör vara:- Lindrad beskattning av arbete och företagande, särskilt med tonvikt påtjänstesektorn.- Goda förutsättningar för privat kapitalbildning.- En flexibel arbetsmarknad och reformerad lönebildning.- En prioritering av kvalitativ kunskapsuppbyggnad.- Tryggad energiförsörjning.- Minskat krångel.Utskottet förordar därför med utgångspunkt i de förslag som framlagts imotionerna 1996/97:Fi42 av , 1996/97:Fi43 av Folkpartietliberalerna och 1996/97:Fi46 av följande program för högretillväxt, fler arbetstillfällen och ökat och välstånd.Arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen halverasDen beslutade förlängningen av arbetsgivarperioden från 2 utanmotsvarande minskningar av arbetsgivaravgiften är, som regeringen självframhåller i sin proposition, att betrakta som en ren skattehöjning. Den ökarkostnaderna för att anställa och snedvrider också i övrigt.