bet · GK01LU20 · 1997-05-13 00:00:00 — Vid regional konsumtion gäller att exemplar av enprodukt fritt får säljas vidare inom hela regionen sedan de första gångenförts ut på marknaden i något av länderna som ingår i regionen. Inom regionenkan rättighetshavaren alltså inte kontrollera varuflödet över gränserna.Däremot kan han hindra att produkten importeras till regionen frånutanförstående länder. När konsumtionen är global innebär det att rätten tillvidarespridning helt konsumeras så fort produkten marknadsförts någonstans ivärlden med rättighetshavarens tillstånd.För undvikande av missförstånd bör det understrykas att det är importen tillett land som kan ingå i rättighetshavarens ensamrätt i det landet. Hansmöjligheter att kontrollera exporten av varor från ett land konsumeras däremotnär varorna släpps ut på marknaden i exportlandet.Det ligger i sakens natur att en ordning där rättighetshavare har ensamrättatt marknadsföra sina produkter kan utgöra ett hinder för den friavärldshandeln. Den kan också leda till en form av konkurrensbegränsning som ärtill nackdel för köparna av produkterna vare sig de är näringsidkare ellerkonsumenter.Enligt den nuvarande lagen (4 § tredje stycket) omfattar växtförädlarrätteninte utnyttjande av det material av en växtsort som har bringats i omsättninginom EES av sortinnehavaren eller med dennes samtycke. Bestämmelsen reglerarnär spridningsrätten till skyddade exemplar skall vara konsumerad.Genom åtog sig att anpassa de nationella lagarna till deprinciper som råder inom EG för konsumtion av immateriella rättigheter. Vidriksdagsbehandlingen av proposition 1992/93:48 angående ochimmaterialrätten konstaterade utskottet att åtaganden enligt krävde en övergång från den dittills rådande principen om nationellkonsumtion - innebärande att ensamrätten uttöms i det land där förfogandet harägt rum - till regional eller EES-vid konsumtion (bet. 1992/93:LU17). Det böri fråga om växtförädlarrätten noteras att konsumtionsregeln endast träffar denmängd växtmaterial som är föremål för det ursprungliga förfogandet. Om detväxtmaterialet sedermera förökas, återuppstår därför sortinnehavarensensamrätt när det gäller följande generation. Det fordras således samtycke avsortinnehavaren för att denna senare generation växtmaterial skall kunnaanvändas för framställning av förökningsmaterial för yrkesmässig avsättning.I propositionen föreslås att växtförädlarrätten - i enlighet med vad somgäller enligt den nuvarande lagen - inte skall omfatta utnyttjande av materialav en växtsort, som har bringats i omsättning inom Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet av innehavaren av växtförädlarrätten eller med dennessamtycke (EES-vid konsumtion).I motion L13 av och (båda mp) anförs attprincipen om regional konsumtion utgör ett handelshinder gentemot länderutanför EU och motionärerna begär att skall verka för att principen omglobal konsumtion tillämpas. Detta bör som sin mening ge regeringentill känna (yrkande 7).Utskottet kan konstatera att konventionstext visserligenföreskriver nationell konsumtion som huvudregel, men att redan tillföljd av förpliktats att införa en regel om regional konsumtion iväxtförädlarrätten. Häri ligger dock ingen motsättning, eftersom konventionenmedger stater som ingår i mellanstatliga organisationer att jämställakonsumtionsgrundande handlingar i andra medlemsstater med sådana handlingar pådet egna territoriet. De konventionsstater som tillhör organisationen måsteagera gemensamt för att denna undantagsbestämmelse skall få tillämpas. Ipropositionen framhålls att det generellt inom immaterialrätten gäller attkonsumtion bara avser det överlåtna exemplaret, inte nya exemplar somframställs av detta. På växtförädlarrättens område innebär detta attensamrätten konsumeras bara beträffande just det växtmaterial som är föremålför det ursprungliga förfogandet. Om materialet därefter används för förökninganses sortinnehavarens ensamrätt åter inträda beträffande avkastningen.Förvärvarens rätt att förfoga över visst växtmaterial omfattar alltså inte enföljande generation.Mot den bakgrunden och då - liksom övriga - tidigare anslutitsig till principen om nationell konsumtion saknar utskottet för närvarandeunderlag för att bedöma önskvärdheten av en ordning inom växtförädlarrättenmed global konsumtion. Därtill kommer att det i alla händelser framstår somföga meningsfullt att förespråka en ändring av konventionstexten redan innanden senast reviderade versionen ännu hunnit träda i kraft.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L13 yrkande 7.JordbruksundantagEnligt gällande svensk rätt omfattar ensamrätten varken framställning avförökningsmaterial för eget bruk eller själva användningen avförökningsmaterialet som utsäde. Ensamrätten omfattar inte heller yrkesmässigframställning av förökningsmaterial för annat ändamål än att materialet bjudsut till försäljning eller tillhandahålls på annat sätt. Följaktligen kanalltså även yrkesmässig rensning och betning på uppdrag av den som redandisponerar över växtmaterialet - s.k. legorensning - ske utan sortinnehavarenssamtycke. Detta är en konsekvens av gällande regler om ensamrättensomfattning.1991 års konventionstext innehåller en fakultativ bestämmelse omjordbruksundantag. De fördragsslutande staterna får, inom rimliga gränser ochunder förutsättning att förädlarens legitima intressen tillgodoses, begränsaensamrätten i syfte att tillåta jordbrukare att använda sina skördeprodukterför förökningsändamål. Som villkor för ett sådant undantag föreskrivs attmaterialet skall ha skördats efter sådd eller plantering på bondens mark ochatt användningen för ny förökning också skall ske där. Bestämmelsen är intebegränsad till vissa släkten eller arter. Staterna får således göra undantagav detta slag beträffande vilka växtsorter som helst.När det gäller EG-växtförädlarrätten innebär förordningen om gemenskapensväxtförädlarrätt att vissa särskilt angivna arter omfattas avjordbruksundantaget. Utsäde av de särskilt angivna arterna som en jordbrukaresjälv producerar på de egna ägorna får användas på dessa ägor utansortinnehavarens medgivande. Rätten att utnyttja sorten enligt dennaundantagsregel innebär dock inte någon fullständig befrielse frånersättningsskyldighet. Bönderna skall betala ersättning till sortinnehavarenför det utnyttjande som sker med stöd av undantagsbestämmelsen, dock skallersättningen vara betydligt lägre än en ordinarie licensavgift. Den sombedriver mindre jordbruk skall i vissa fall vara helt befriad frånersättningsskyldighet. Sådan befrielse från ersättningsskyldigheten gällerspannmålsodlare, vars odlingsareal enligt en viss standardiserad beräkninginte är större än vad som krävs för att producera spannmål. Villkoren iövrigt för jordbruksundantaget regleras i särskilda tillämpningsföreskrifter.I dessa anges bl.a. vilken mark som skall anses vara bondens ägor, vilka somskall anses vara ?småjordbrukare? när det gäller andra växtslag än spannmålsamt sortinnehavarens rätt till information och kontroll.I propositionen föreslås att jordbruksundantaget ges samma omfattning ochförenas med samma villkor i den nya lagen som det har i EG-växtförädlarrätten.Eftersom EG-reglerna är mycket omfattande och då det knappast finnsförutsättningar att tynga lagen med en upprepning av dessa regler, föreslårregeringen att det i lagen tas in en direkt hänvisning till EG-reglerna,inklusive tillämpningsföreskrifterna.En effekt av förslaget att anpassa jordbruksundantaget till EG-reglerna äratt jordbrukarna som regel skall betala ersättning för att de utnyttjar enväxtsort med stöd av undantagsregeln. Denna ersättningsskyldighet har ansettsfölja av det uttryckliga villkoret konventionstext attinskränkningen skall hållas inom rimliga gränser och att förädlarens legitimaintressen skall beaktas. EG-växtförädlarrätten är komplicerad, både i fråga omgränsdragningen mot de jordbruk som är så små att de skall undantas frånersättningsskyldigheten och fastställandet av ersättningens storlek. Detförväntas att förädlarnas och jordbrukarnas organisationer kommer att träffavägledande överenskommelser om ersättningsnivåerna.Enligt artikel 14.3 andra satsen i EG-förordningen omfattarjordbruksundantaget rätt för bonden att bearbeta eller låta någon annanbearbeta utsädet. Däremot sägs ingenting om förhållandet mellan rensaren ochsortinnehavaren i en situation där en bonde lämnat säd som omfattas avjordbruksundantaget till legorensning. Enligt regeringens mening gerutformningen av EG-förordningen inte grund för någon helt säker tolkning avvad som skall gälla. Frågan bör därför enligt regeringen lämnas tillrättstillämpningen att avgöra. Ytterst blir det en fråga för attta ställning till.I motion L14 av m.fl. (c) diskuteras utformningen avjordbruksundantaget. Motionärerna, som påpekar att det i stor utsträckningförekommer att bönder legorensar åt varandra, anser att utgångspunkten måstevara att även den som utför rensning och betning av säd som omfattas avjordbruksundantaget skall omfattas av undantaget. Grunden för det synsättet äratt det bör vara själva användningen av det uppförökade materialet somsortinnehavaren har rätt till ersättning för. Rensning och andra åtgärder medmaterialet bör däremot anses falla utanför den ersättningsgrundandehanteringen. Det är otillfredsställande att frågan om förhållandet mellansortinnehavare och rensare lämnas öppen i lagförslaget under hänvisning tillvad kan komma att anse om frågan aktualiseras där. Enligtmotionärerna bör EG-reglerna tolkas så att de inte ger sortinnehavare utrymmeatt begära ersättning av legorensarna för det utsäde som omfattas avjordbruksundantaget. I motionen yrkas att detta bör framgå av förarbetena.Utskottet har i och för sig förståelse för motionärernas uppfattning att detär otillfredsställande att det av lagförslaget inte framgår vad som skallgälla i förhållandet mellan å ena sidan förädlare och å andra sidanlegorensare och andra som på odlarnas uppdrag tar befattning med det utsädesom omfattas av jordbruksundantaget. Som regeringen framhåller finns detanledning till kritik mot den lösning som valts inom EG-rätten. Utformningenav rättigheter och skyldigheter mellan sortinnehavare och jordbrukare är imånga avseenden komplicerad, byråkratisk och svåröverskådlig. Andra lösningarskulle ligga närmare till hands enligt svensk rättstradition. Trots deinvändningar som kan resas mot utformningen av EG-rätten i nu diskuteratavseende delar utskottet regeringens bedömning att intresset av en samordningav de nationella reglerna med de bestämmelser som redan gäller pågemenskapsnivå bör vara utslagsgivande.Utskottet delar också regeringens bedömning att EG-rätten inte medger någonsäker slutsats om vad som skall anses gälla i förhållandet mellan legorensareoch sortinnehavare. Att i förarbetena till den nya lagstiftningen uttala attden aktuella bestämmelsen skall tillämpas på visst sätt bör emellertid enligtutskottets mening inte komma i fråga. Risken är nämligen uppenbar att densvenska rättstillämpningen då kunde ledas i en riktning som sedermera visarsig vara oförenlig med EG-rätten. En sådan situation skulle enligt utskottetsannolikt innebära komplikationer av allvarligare slag än vad den tills vidarerådande osäkerheten kan antas förorsaka. Utskottet utgår ifrån attrepresentanter för de berörda parterna i den rådande situationen kommer attträffa avtal om vilka villkor som, i avvaktan på vägledande avgöranden, skalltillämpas. Till följd av det anförda avstyrker utskottet bifall till motionL14.Skyddstidens längdSkyddstidens längd är enligt gällande regler generellt . Genom en lag-ändring 1982 förlängdes skyddstiden till den nivån efter att tidigare ha varitanpassad till konventionens minimikrav, nämligen för växter i allmänhetoch för vin och vissa träd samt deras grundstammar. En anledning tillförlängningen var att de flesta konventionsstaterna tillämpade längreskyddstider än . I lagstiftningsärendet uttalade departementschefen somen allmän utgångspunkt (prop. 1981/82:136) att tiden å ena sidan skall vara sålång att förädlaren är i stånd att under normala förhållanden få igen sinakostnader för utveckling av den nya sorten och därjämte en skälig vinst försitt förädlingsarbete. Å andra sidan borde den inte vara längre än vad som ärnödvändigt för att uppnå detta syfte. Departementschefen menade att detidigare gällande skyddstiderna i och för sig torde vara tillräckliga för deflesta växtsorter som är aktuella för registrering i . Men han framhöllockså att vissa växtsorter har stort värde för folkhushållet ,eller däröver. Det är dyrbart för förädlarna attupprätthålla en sort, då det kan krävas omfattande arbete för attkontinuerligt ta fram nytt förökningsmaterial. Detta gäller i hög grad för enså viktig växtart som potatis. För att en förädlare skall ha ekonomisktintresse av att upprätthålla en sort , måste han därför fåintäkter som täcker kostnaderna för detta. Mot bakgrund härav föreslogs denlagändring som ledde till förlängning av skyddstiden till nuvarande nivå.I propositionen föreslås att en allmän skyddstid införs. Förpotatis, vin och träd skall dock skyddstiden vara 30 år.I motion L13 av och (båda mp) anförs attväxtförädlarrättens giltighetstid är för lång. Enligt motionärerna är det inteens rimligt att de företag som tar fram nya sorter får ensamrätt att utnyttjadem som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Än mindrerimligt är det att, som en anpassning till EG-växtförädlarrätten, förlängagiltighetstiden till 25 respektive . Motionärerna yrkar till följd av detanförda att beslutar att förkorta ensamrättens giltighetstid till 10år (yrkande 4). Om det yrkandet inte skulle vinna bifall, yrkas attgiltighetstiden inte skall förlängas (yrkande 5). Vidare begärs etttillkännagivande om att regeringen inom EG skall verka för en sänkning avväxtförädlarrättens giltighetstid (yrkande 6).Utskottet erinrar om att skyddstiden enligt konventionstext intefår vara kortare än räknat från tidpunkten för bifall till en ansökan omväxtförädlarrätt. För träd och vin är minimitiden . Eftersom skyddstidenenligt gällande regler är , fordras i och för sig inte mer än enförlängning av skyddstiden för vin och träd med för att skalluppfylla konventionens minimikrav.En naturlig utgångspunkt är enligt regeringens bedömning att skyddstiden förimmateriella ensamrätter inte bör vara längre än vad som är oundgängligennödvändigt för att rättighetsinnehavaren skall få kompensation för sitt arbeteoch skälig vinst. Detta talar i och för sig för att man håller sig till deskyddstider som konventionen föreskriver, men enligt regeringen måsteinnehållet i EG-växtförädlarrätten beaktas i sammanhanget. I EG-växt-förädlarrätten är skyddstiden för växtslag i allmänhet och för vinoch träd. Det är enligt regeringen inte önskvärt att skyddstiden skall fällaavgörandet när en förädlare står inför valet att skydda en växtsort genom EG-växtförädlarrätt eller genom nationell växtförädlarrätt. Det nationellasystemet bör nämligen framstå som det naturliga alternativet när förädlareninte har behov av skydd i mer än ett eller ett fåtal länder. En kortareskyddstid i den nationella rätten medför en risk för att det inhemska systemetkonkurreras ut av EG-växtförädlarrätten även i fall där en växtsort inte ärintressant för gemenskapsmarknaden som helhet. Det finns därför enligtregeringen goda skäl att bestämma skyddstiden så att den står i harmoni meddet system som finns på gemenskapsnivå.Utskottet delar regeringens bedömning. Skall den svenska växtförädlarrättenkunna utgöra ett realistiskt alternativ till EG-växtförädlarrätten torde detenligt utskottets mening inte vara möjligt att i en så central fråga somskyddstidens längd avvika på det sätt som förespråkas i motionen. Till följdhärav avstyrker utskottet bifall till motion L13 yrkandena 4 och 5.Som sagts trädde EG-förordningen om växtförädlarrätt i kraft den 1september 1994, och det har alltsedan den 27 november 1995 varit möjligt attansöka om gemenskapens växtförädlarrätt. Enligt utskottet finns ingaomständigheter som talar för att det skulle vara meningsfullt att verka för ensänkning av skyddstiderna enligt EG-växtförädlarrätten i ett läge där systemetvarit i verksamhet . Utskottet avstyrker därför bifallockså till motion L13 yrkande 6.Mot de delar av propositionen som inte särskilt berörts har utskottet ingenerinran. beträffande konventionstextatt med bifall till regeringens förslag samt med avslag påmotion 1996/97:L13 yrkande 1 godkänner den i den 19 mars 1991reviderade internationella konventionen för skydd avväxtförädlingsprodukter,res. 1 (mp)2. beträffande skydd för vilda arteratt avslår motion 1996/97:L13 yrkande 2,3. beträffande överföring av växtförädlarrättatt avslår motion 1996/97:L13 yrkande 3,4. beträffande konsumtion av ensamrättenatt avslår motion 1996/97:L13 yrkande 7,res. 2 (mp)5. beträffande jordbruksundantagetatt med avslag på motion 1996/97:L14 antar regeringens förslagtill växtförädlarrättslag såvitt avser 2 kap. 5 §,res. 3 (c, mp)6. beträffande skyddstidens längdatt med avslag på motion 1996/97:L13 yrkandena 4 och 5 antar 6kap. 1 § i regeringens förslag till växtförädlarrättslag,res. 4 (mp)7. beträffande skyddstiden enligt EG:s växtförädlarrättatt avslår motion 1996/97:L13 yrkande 6,res. 5 (mp)8. beträffande lagförslagen i övrigtatt antar regeringens förslag tilldels ny växtförädlarrättslag i den mån det inte omfattas av vad utskottethemställt ovan,dels lag om ändring i lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten.Stockholm den 13 maj 1997På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), TanjaLinderborg (v), (), (), (),(), () och (). konventionstext (mom. 1)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 5 börjar med ?Med anledning?och på s. 7 slutar med ?yrkande 1? bort ha följande lydelse:Utskottet delar i allt väsentligt de bedömningar som görs i motionen. Vadsom framför allt ger anledning till betänkligheter är enligt utskottets meningden omotiverat kraftiga förstärkning av förädlarnas ställning som konventioneninnebär. Utskottet kan mot den bakgrunden inte dela regeringens uppfattningatt förädlarnas starkare ställning inte skulle innebära att andra intressenträds för när på ett icke godtagbart sätt. Som regeringen anfört ipropositionen är det viktigt med en balans mellan å ena sidan förädlarnasintressen och å andra sidan användarnas - främst konsumenter samt företrädareför jordbruk, trädgårdsnäring och handel - intressen så att inte den ena sidanotillbörligt gynnas på bekostnad av den andra. En noggrann granskning avkonventionstexten med utgångspunkt i denna princip måste enligt utskottetsmening leda till en annan slutsats än den regeringen har kommit till. Enförstärkning av ensamrätten i enlighet med konventionstext stårnämligen enligt utskottets uppfattning i ett uppenbart motsatsförhållande tilldels önskemålen om ett jordbruk som är baserat på ett ekologiskt uthålligtsystem, dels strävan att slå vakt om den biologiska mångfalden och delslantbrukarnas möjligheter att ta aktiv del i utsädesodlingen. Därtill kommeratt en förstärkning av ensamrätten även innebär ett otillbörligt utnyttjandeav tredje världens genetiska resurser som gör det omöjligt för de fattigaländerna att dra nytta av de förädlade grödorna.Det anförda bör enligt utskottet leda till att inte skall tillträdaden nya konventionstexten utan även fortsättningsvis vara anslutet till 1978års konventionstext. Till följd härav avstyrker utskottet, med bifall tillmotion L13 yrkande1, propositionens förslag i denna del.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande konventionstextatt med bifall till motion 1996/97:L13 yrkande 1 avslår regeringensförslag om godkännande av den i revideradeinternationella konventionen för skydd avväxtförädlingsprodukter.2. Konsumtion av ensamrätten (mom. 4)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 10 börjar med ?Utskottetkan? och slutar med ?yrkande 7? bort ha följande lydelse:Med anledning av vad som anförts i motionen kan utskottet konstatera att1991 års konventionstext visserligen föreskriver nationell konsumtion somhuvudregel, men att redan till följd av förpliktats attinföra en regel om regional konsumtion i växtförädlarrätten. Utskottet delarmotionärernas uppfattning att en ordning med regional konsumtion innebär ettomotiverat handelshinder gentemot länder utanför EES-området. Detta är enligtutskottets mening inte tillfredsställande. bör därför i lämpligasammanhang verka för att principen om global konsumtion skall tillämpas äveninom växtförädlarrätten. Detta bör , med bifall till motion L13yrkande 7, som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 4 bort ha följande lydelse:4. beträffande konsumtion av ensamrättenatt med bifall till motion 1996/97:L13 yrkande 7 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört.3. Jordbruksundantaget (mom. 5)(), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 12 börjar med ?Utskottethar? och slutar med ?motion L14? bort ha följande lydelse:Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är otillfredsställandeatt det av lagförslaget inte framgår vad som skall gälla i förhållandet mellanå ena sidan förädlare och å andra sidan legorensare och andra som på odlarnasuppdrag tar befattning med det utsäde som omfattas av jordbruksundantaget.Eftersom det i grunden är själva användningen av det uppförökade materialettill utsäde som motiverar kompensationen till sortinnehavaren, bör enligtutskottets mening rensning och andra åtgärder med förökningsmaterialet fallautanför den ersättningspliktiga hanteringen. I linje med detta synsätt bör denenda rimliga tolkningen av EG-reglerna enligt utskottets mening vara attsortinnehavare inte skall ha rätt till ersättning av legorensare för detutsäde som omfattas av jordbruksundantaget. Utskottet förordar mot denbakgrunden att , med bifall till motion L14, godkänner vad utskottetsålunda anfört.dels att utskottets hemställan under 5 bort ha följande lydelse:5. beträffande jordbruksundantagetatt dels med bifall till motion 1996/97:L14 godkänner vad utskottetanfört, dels antar regeringens förslag till växtförädlarrättslag såvittavser 2 kap. 5 §.4. Skyddstidens längd (mom. 6)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 13 börjar med ?Utskotteterinrar? och på s. 14 slutar med ?och 5? bort ha följande lydelse:En naturlig utgångspunkt vid bedömningen av vad som är en skälig skyddstidmåste enligt utskottet vara att ensamrätten inte får vara längre än vad som äroundgängligen nödvändigt för att rättighetsinnehavaren skall få kompensationför sitt arbete jämte en skälig vinst. Eftersom det mot den bakgrunden inteens kan anses rimligt att de företag som tar fram nya sorter får ensamrätt attutnyttja dem som gäller enligt nuvarande lagstiftning,förordar utskottet en förkortning av skyddstiden. Enligt utskottets mening ären längre skyddstid än inte oundgängligen nödvändig.Med det anförda förordar utskottet, med bifall till motion L13 yrkande 4 ochmed anledning av yrkande 5 i samma motion, att antar regeringensförslag till växtförädlarrättslag såvitt avser 6 kap. 1 § med den ändringenatt skyddstiden skall vara tio år.dels att utskottets hemställan under 6 bort ha följande lydelse:6. beträffande skyddstidens längdatt med bifall till motion 1996/97:L13 yrkande 4 och med anledningav motion 1996/97:L13 yrkande 5 antar 6 kap. 1 § i regeringens förslagtill växtförädlarrättslag med den ändringen att paragrafen erhåller ibilaga 2 som Reservantens förslag betecknade lydelse.5. Skyddstiden enligt EG:s växtförädlarrätt (mom. 7)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 14 börjar med ?Som tidigare?och slutar med ?yrkande 6? bort ha följande lydelse:Utskottet delar motionärernas uppfattning att skyddstiderna enligt EG:sväxtförädlarrätt är orimligt långa. En lämplig skyddstid är i enlighet med vadsom tidigare anförts (se reservation 4).