bet · GL01SoU2 · 1997-09-02 00:00:00 — Dettaleder in i en besvärlig problematik där humanitära och medicinska aspekterstår mot de ekonomiska och där vårdpersonalens lojalitet delas mellan enförtvivlad patient och det administrativa reglementet Motionärerna anser attdet är viktigt att regeringen uppmärksammar detta växande problem och möterdet genom ett utökat arbete för att åstadkomma överenskommelser, konventionermed flera länder, heter det i motionen.Bakgrund m.m.Enligt 4 § hälso- och sjukvårdslagen gäller att om någon som vistas inomlandstinget utan att vara bosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård,skall erbjuda sådan vård.Från Landstingsförbundet har följande inhämtats. har sedan längesjukvårdskonventioner med många EU-länder. Det innebär att personer från dessaländer har rätt till akut vård samt akut tandvård vid tillfällig vistelse iSverige på samma avgiftsvillkor som hemmasvenskar. Motsvarande rätt harsvenskar vid besök i våra konventionsländer. Därutöver finns sjukvårdsavtalmed , , , , , och Israel.Till följd av EU-medlemskapet antas sjukvårdskonventionerna fåen mer begränsad betydelse eftersom flertalet patienter erhåller vård medhänvisning till förordning (EEG)1408/71.Landstingen erhåller ersättning från sjukförsäkringen när vård ges tillpatienter från de länder med vilka vi har konventioner eller sjukvårdsavtal.En specificerad vårdräkning översänds till som sedan betalarut ersättning till landstinget.I några fall har det, enligt uppgift, inträffat attlandsting har begärt att staten skall ersätta kostnader för en person somvårdats inom . Framställan har avslagits.För närvarande pågår ett arbete (enkät) inom tareda på hur stort ?problemet? hur många landsting som har ställtsinför att få stå för kostnaden för en enskilds vård och hur stora belopp detkan vara fråga om. Enkäten har inte besvarats av alla sjukvårdshuvudmän ännu.Detta beräknas ske . Först därefter harLandstingsförbundet en samlad bild av hur stort ?problemet? är.Utskottets bedömningDe frågor som motionärerna tar upp behandlas inom med syfte att ge frågorna en bred belysning. bör intenu ta något initiativ. Motion So220 (s) avstyrks därför.Kostnader för preventivmedelI motion So219 av och (båda s) hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av lagändring gällande preventivmedel.När nya bestämmelser infördes för preventivmedelsrådgivning i samband medabortlagens införande gavs statsbidrag till verksamheten, som skulle varakostnadsfri för individen (lag 1984:687). Preventivmedel som tillhandahöllsvid rådgivningen var gratis, och preventivmedel som byggde på hormonellametoder, som erhölls på recept, omfattades av läkemedelsrabatten. Dessaöronmärkta anslag upphörde ; rådgivningen har varit kostnadsfri förindividen.Däremot har regler för rabattering av receptbelagda läkemedel ändrats,vilket inneburit att kostnaderna för t.ex. p-piller har stigit genom åren.Eftersom p-piller, som kostar ca , är den vanligaste och mestaccepterade metoden för de yngsta kvinnorna och eftersom spiral, som ärkostnadsfri för individen användning, är en mera accepterad ochlämplig metod för de litet äldre kvinnorna, som fött barn, har kostnadsbördanför preventivmedel enligt motionärerna fått en olycklig fördelning och drabbarhårdare den grupp av kvinnor, som har de sämsta ekonomiska resurserna. Vissanya metoder, hormonspiralen och p-stavar, är långtidsverkande och ett endaläkemedelsuttag () kan ge skydd under med dessa metoder,vilket således innebär små kostnader för individen.Det finns enligt motionärerna ingen total utvärdering av hurkostnadskänsliga preventivmedelssökande är. På många håll i landet har manemellertid infört subventioner av p-piller till de yngsta, eftersom man tycktsig märka att unga flickor gjorde oavsiktliga avbrott i p-pilleranvändningenpå grund av att de inte hade pengar till nya piller. Socialstyrelsenutvärderade effekten av sådan subventionering på aborttalen och fann tecken påatt tonårsaborterna minskade i subventionerade områden. Man konkluderade attdet var troligt att subventionen i kombination med andra abortförebyggandeåtgärder hade viss effekt på aborttalen.Enligt motionärerna ter det sig rimligt att förmoda att speciellt yngrekvinnor är mycket kostnadskänsliga och att höga kostnader förpreventivmedel bidrar till dålig användning och många oönskade graviditeter.Det vore därför önskvärt att kostnaderna för preventivmedel hölls låga föralla och speciellt för de allra yngsta. Förslag har lagts i vissa landstingatt man skulle kunna finansiera p-pillersubventionering genom att ta ut enavgift för t.ex. spiraler. Dessa förslag har fallit på att lagen (lag1984:687) stadgar att preventivmedel skall tillhandahållas kostnadsfritt isamband med rådgivning för att statligt anslag till verksamheten skall utgå.Motionärerna anser att preventivmedel bör kunna tillhandahållas för en lågkostnad för alla, speciellt för de yngre. Om landstingen tilläts ta en mindresumma för t.ex. spiraler, skulle detta kunna subventionera p-piller så attingen kvinna skulle behöva betala mer än för preventivmedel,eventuellt lägre för ungdomar under 23 år.En lagändring bör därför enligt motionärerna komma till stånd, som gerlandstingen rätt att ta ut en mindre summa för det utdelade preventivmedlet.Det är viktigt att en eventuell ny lag inte ger möjlighet till helt friprissättning av preventivmedel, eftersom en sådan lagändring helt skulle kunnamotverka sitt syfte , heter det i motionen.BakgrundI betänkandet Reform på recept (SOU 1995:122) berörs den frågeställning sommotionärerna tar upp på s. 191-192 under . Utredningen anför:Genom lagen (1974:525) om ersättning för viss födelsekontrollerande verksamhetm.m. lämnar staten bidrag från sjukförsäkringen för rådgivning ifödelsekontrollerande syfte och om abort och sterilisering. Ersättningenlämnas under förutsättning att rådgivningen (inkl. i samband därmed utlämnadepreventivmedel) lämnas kostnadsfritt. Det bör dock påpekas att p-piller, somär det mest använda preventivmedlet bland unga kvinnor, inte erhålleskostnadsfritt. Däremot är spiral och pessar som i första hand används av denågot ?äldre?, ofta bättre ekonomiskt rustade kvinnorna, helt gratis.Ersättningen utgick från början som ett separat statsbidrag och inordnadessenare i det särskilda statsbidraget till hälso- och sjukvården enligtförordning (1984:908) om vissa statsbidrag och försäkringsersättningar försjukvård m.m. (Dagmarförordningen). Villkoret om avgiftsfrihet återfinns äveni denna förordning.Statsbidraget tillkom för att stimulera landstingen (och andra) att etablerarådgivningsverksamheter som ett led i ansträngningarna att förebygga aborteroch oönskade graviditeter. För att inte någon av ekonomiska skäl skulle avståfrån att använda rådgivningen förenades statsbidraget med villkor omavgiftsfrihet. Lagstiftningen tillkom således i verksamheternasuppbyggnadsskede och hade tydlig stimulanskaraktär.Förhållandena är enligt vår bedömning i flera avseenden annorlunda.Den abortförebyggande verksamheten är väl etablerad inom landstingen,vilket understryks av att en del landsting även tillhandahåller gratispreventivmedel till vissa grupper. Den är också känd och efterfrågad avbefolkningen. Verksamheten synes inte i här aktuella avseende skilja sig frånandra förebyggande verksamheter, som landstingen själva beslutar om t.ex.mödra- och barnhälsovården. Genom avregleringen av patientavgifter inom öppenvård ställs landstingen inför många situationer där de måste väga denhindrande effekten hos en avgift mot vikten av att invånarna utnyttjarverksamheten. Landstingen har också ansvar för såväl förebyggande åtgärder somde medicinska åtgärder som blir aktuella när den förebyggande verksamheteninte fungerar.Den grundläggande ansvarsfördelningen mellan staten och landstingen är attlandstingen själva fastställer avgifterna för förebyggande åtgärder. mening synes det inte längre föreligga särskilda skäl för attpatientavgiften i denna verksamhet skall vara statligt reglerad. Kommitténföreslår därför att den statliga regleringen av avgiften avvecklas.Något förslag i denna del lades inte fram i proposition 1996/97:27Läkemedelsförmåner och läkemedelsförsörjning m.m.Även i betänkandet Den privata vårdens omfattning och framtidaersättningsformer - en översyn av de nationella taxorna för läkare ochsjukgymnaster (1996:91) har frågan berörts. Utredningen ifrågasätter omdet är rimligt att särbehandla födelsekontroll i den nationella taxan (s. 72).I 1996:7 Hälsovård före, under och efter graviditetberörs också den frågeställning som motionärerna tar upp (s. 134-135).Rapportens författare anser sammanfattningsvis att preventivmedel bör varabilliga och att prisskillnader mellan olika preventivmedel bör utjämnas.Utskottets bedömningKostnader för preventivmedelsrådgivning och kostnader för preventivmedel förkvinnor har behandlats av olika statliga utredningar samt i en rapport frånSocialstyrelsen . Argumentationen i dessa utredningarsammanfaller i stort med den uppfattning som motionärerna i So219 (s) framför.Utskottet anser att regeringen på lämpligt sätt bör övervägaförfattningsregleringen på området, konsekvenserna av denna samt komma medförslag till på hur en utjämning av patienternas kostnader i dettasammanhang bör ske. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen tillkänna med anledning av motion So219 (s).BemötandeMotionerI motion So230 av m.fl. (c) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad i motionen anförts om bemötande av kvinnor i sjukvården(yrkande 1). Motionärerna anser att det finns anledning att kritiserabemötandet av kvinnor i sjukvården. Deras sjukdomar som kan uppfattas varadiffusa diagnosticeras inte. Vidare är behandling och eftervård av sämrekvalitet jämförd med den som en man bemöts med. Kvinnor som insjuknat ihjärtinfarkt får sämre eftervård än männen. Kvinnornas infarkter är dessutomsvårare att diagnosticera och kräver särskild uppmärksamhet. Kvinnor besökeroftare läkare vilket enligt motionärerna tyder på att de tar kroppens signalerpå allvar. i sjukvården är fortfarande mannen. De flesta normalvärdenär fastställda på värnpliktiga män. Fibromyalgi kan behandlas i ett betydligttidigare skede om sjukvården tar de symtom som kvinnorna påvisar på allvar.Bemötandet av kvinnor som söker vård måste enligt motionärerna förbättras.I motion So277 av m.fl. (fp) begärs också etttillkännagivande om vad i motionen anförts om vård på lika villkor för kvinnoroch män (yrkande 10). Motionärerna tar upp samma frågor som i motion So230yrkande 1 och lägger till att inom den medicinska forskningen finns det i dagliten kunskap om de faktorer som skiljer mäns och kvinnors hälsa. En stor delav den forskning som bedrivs och den statistik som tas fram saknarkönsperspektiv. Att forskningsresultat som enbart baseras på män antas vararelevanta även för kvinnor kan försvåra förståelsen av orsakssamband, heterdet i motionen. Landstingen måste arbeta aktivt för att minska skillnadernamellan hur kvinnor och män bemöts och behandlas inom hälso- och sjukvården.Bakgrund och tidigare behandlingUtskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat motionsyrkanden om olikaaspekter på kvinnors hälsa m.m., i betänkandet 1995/96:SoU17(s. 21 f.) vartill hänvisas. Utskottet refererade bl.a. tillkommittédirektiven för en särskild utredare med uppgift att utreda frågor omhur kvinnor och män bemöts inom hälso- och sjukvården. Vidare hade regeringenhösten beviljat för utveckling av kurser i kvinnorshälsa och jämställdhetskunskap för den grundläggande läkarutbildningen.Utskottet vidhöll sin tidigare uppfattning att det är angeläget att kvinnorssärskilda hälsoproblem uppmärksammas samt att detta också sker på olika sätt.Motionsyrkandena (c, fp, mp) bedömdes i huvudsak vara tillgodosedda ochavstyrktes därför (res. mp).Bemötandeutredningen lämnade betänkandet Jämställd vård -olika vård på lika villkor. I betänkandet konstateras bl.a. att hälso- ochsjukvårdens förmåga att anpassa bemötande och behandling efter kvinnors ochmäns specifika behov har brister i många avseenden. Det saknas därutöverkönsuppdelade kunskaper om effekter av olika vårdåtgärder. I betänkandetpresenteras ett antal åtgärdsförslag som berör patientens ställning,forskning, utbildning, tillsyn, uppföljning och utvärdering samtsjukvårdshuvudmännens ansvarsområden. Betänkandet har remissbehandlats.Inom pågår ett arbete med ettutvecklingsprogram ?Genderprogram för social välfärd?. Varje myndighet inomsocialdepartementets område har till uppgift att analysera förslag ochverksamhet utifrån båda könens utgångspunkter. Kvinnor och män har, enligtprogrammet, rätt att få adekvat bemötande, vård eller behandling utifrån deegna förutsättningarna och behoven.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det är angeläget att kvinnorssärskilda hälsoproblem uppmärksammas. Utskottet konstaterar att en del avBemötandeutredningens förslag nu förs ut till myndigheterna genom detgenderprogram för social välfärd som departementet arbetar med. Riksdagenbehöver inte ta något initiativ. Motionerna So230 (c) yrkande 1 och So277 (fp)yrkande 10 avstyrks.Våld mot kvinnorMotionerI motion Ju917 av () hemställs om ett tillkännagivande omvad som anförts om handlingsprogram för våldtäktskliniker (yrkande 5).Motionärerna anser att särskilda kliniker för våldtäktsoffer bör inrättas.Syftet med klinikerna skall vara att praktiskt bistå utsatta kvinnor. VidAkademiska sjukhuset i har ett centrum byggts upp för våldtagna ochmisshandlade kvinnor. Ett heltäckande handlingsprogram har utarbetats för hurman behandlar och bemöter utsatta kvinnor vid sjukhusbesök. Liknandehandlingsprogram och kliniker bör inrättas runt om i landet.I motion Ju719 av m.fl. (fp) begärs ett tillkännagivande om vadsom anförts om våldtagna kvinnors rätt till stöd (yrkande 3). Den kvinna somutsatts för våldtäkt måste enligt motionärerna snabbt erbjudas möjlighet attgenomgå ett graviditetstest. Hon måste också erbjudas stöd och hjälp oavsettom hon väljer att behålla barnet eller att göra abort.Bakgrund m.m.Motionsyrkanden liknande de nu aktuella behandlades senast av utskottet ibetänkandet Vissa socialtjänstfrågor 1994/95:SoU26, s. 30 f. I betänkandetges en fyllig beskrivning av arbete på området. Bl.a.beskrivs att kommissionen avgav delbetänkandet Ett centrum förkvinnor som våldtagits och misshandlats (SOU1994:56). Kommissionen har ienlighet med sina direktiv utrett förutsättningarna för att inrätta en ellerflera s.k. våldtäktskliniker. Kommissionen har kommit fram till att det på ettstörre sjukhus i landet behöver byggas upp en verksamhet förkunskapsutveckling och medicinsk behandling av kvinnor som våldtagits ellermisshandlats och att en sådan verksamhet bör tjäna som modell för hela hälso-och sjukvårdens bemötande och omhändertagande av våldsutsatta kvinnor. Islutet av beslutade regeringen att stödja förslaget från kommissionenom att inrätta ett centrum för våldtagna och misshandlade kvinnor vidAkademiska sjukhuset i . En huvuduppgift för centrumet är att ta emotkvinnor som utsatts för våld för medicinsk undersökning och behandling.Centrumet skall också kunna erbjuda t.ex. krissamtal och dygnet-runt-rådgivning per telefon. Verksamheten skall innefatta forskning och utvecklingom hur hälso- och sjukvården bemöter kvinnor som utsatts för våld. De metoderoch modeller som utvecklats vid sjukhuset skall kunna spridas till andralandsting.Utskottet gjorde följande bedömning:Våldet mot kvinnor är enligt utskottet ett allvarligt allmänmänskligt ochsamhälleligt problem som måste bekämpas. Det är därför positivt att undersenare år ett stort antal åtgärder vidtagits för att motverka våld mot kvinnoroch lindra dess verkningar. Ny lagstiftning har införts som mångaändringar gjorts i befintliga lagar. Satsningar har vidare gjorts påförebyggande åtgärder och på förbättringar av skyddet för de kvinnor som harutsatts eller riskerar att utsättas för våld.Inom , hälso- och sjukvården och rättsväsendet har flera olikamyndigheter ansvar för att hjälpa och skydda kvinnor som har utsatts förövergrepp. Det har också vuxit fram åtskilliga lokalakvinnojourer som utför ett viktigt arbete med att stödja misshandlade kvinnor.De lokala jourerna får statliga medel för olika former av försöks- ochutvecklingsarbete. Statsbidrag utgår till organisationer som motverkar våldmot kvinnor.Trots dessa åtgärder har antalet anmälningar om våld motkvinnor ökat. Arbetet med att motverka våldet måste, som framhålls ibudgetpropositionen, fortsätta och ytterligare intensifieras.Kvinnovåldskommissionen, som har till uppdrag att göra en översyn av frågorsom rör våld mot kvinnor och föreslå åtgärder för att motverka sådant våld,skall avsluta sitt arbete . Det är utskottets förhoppningatt kommissionens förslag skall bidra till ett effektivare sätt att arbeta meddessa frågor inom , hälso- och sjukvården och övriga berördamyndigheter. Regeringen har redan ställt sig bakom Kvinnovåldskommissionensförslag om att inom hälso- och sjukvården inrätta ett särskilt centrum förkvinnor som våldtagits och misshandlats.Motionerna avstyrktes (res. följde utskottet.Kvinnovåldskommissionen har i sitt slutbetänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) behandlat hälso- och sjukvårdens bemötande av kvinnor som utsatts förvåld. Kommissionen föreslog bl.a. följande (s. 153):...målet bör vara att det i varje landsting finns enspecialiserad resurs för kvinnor som utsatts för våld och andra övergrepp.Det behövs enligt vår mening ett övergripande policydokument för hälso- ochsjukvården i vilket klargörs de mål som bör gälla för hälso- och sjukvårdensinsatser när det gäller kvinnor som utsatts för våld. Vi föreslår attSocialstyrelsen ges i uppdrag att utarbeta allmänna råd för hur sådana ärendenbör handläggas.Vi anser att psykoterapi för kvinnor som utsatts för våld och sexuellaövergrepp måste kunna erbjudas inom rimlig tid och till rimlig kostnad förkvinnorna. Vi utesluter inte att det för denna grupp kan behöva införas någonform av - åtminstone begränsad - vårdgaranti. Mot bakgrund av de storaförändringar som pågår inom hälso- och sjukvården har vi avstått från attförsöka utforma de närmare förutsättningarna för en sådan garanti.Betänkandet har remissbehandlats. Beredning pågår inom Justitie-, Social- ochArbetsmarknadsdepartementen. En proposition planeras enligt uppgift tillsenare delen av hösten 1997.I en rapport (KOM (97) 224 slutlig) från Europeiska kommissionen tillrådet, , Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommitténom kvinnors hälsotillstånd inom Europeiska gemenskapen behandlas bl.a. våldmot kvinnor (s. 117 f.). Det anförs att det är en fråga som väcker alltmer oroi EG. Orsakerna till våld mot kvinnor är inte klara, heter det, men alkohol-och narkotikamissbruk, fattigdom och trångboddhet är faktorer som man vetförvärrar våld mot kvinnor. Enligt rapporten hävdas även att förändringar isamhället som strävar efter att höja kvinnors status ( i förhållande tillmännens) kan ha bidragit till ett ökat antal övergrepp och sexuellt våld motkvinnorna.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin inställning att våld mot kvinnor är ett allvarligtallmänmänskligt och samhälleligt problem som måste bekämpas. Arbetet med attmotverka våldet måste fortsätta och ytterligare intensifieras. Det ärangeläget att hälso- och sjukvården, samt berörda myndigheterarbetar effektivt med dessa frågor. förslag beredsför närvarande i med siktet inställt på en propositionsenhösten 1997. bör inte föregripa regeringens kommande förslag påområdet. Motionerna Ju719 (fp) yrkande 3 och Ju917 (c) yrkande 5 avstyrks.Kvinnlig könsstympningMotionerI motion So259 av m.fl. (v, m, c, fp, mp, kd) yrkas dels attriksdagen beslutar att lagen om kvinnlig omskärelse skall förändras i enlighetmed vad som anförs i motionen (yrkande 1), dels tillkännagivande om att ettkunskapscentrum om kvinnlig könsstympning bör inrättas (yrkande 2), delstillkännagivande om att bör ha det övergripande ansvaret(yrkande 3) och dels tillkännagivande om hållning internationellt vadgäller kvinnlig könsstympning (yrkande 4).I har frågan om kvinnlig könsstympning, enligt motionärerna, blivitaktuell genom att kvinnor från , och bosatt sig här.Det finns mer än 16 000 kvinnor från länder där könsstympning tillämpasvarav ca 11 000 är i fertil ålder. Cirka 5 000 är och riskerar attutsättas för övergreppet under besök i hemlandet.Det råder enighet i om att rituellt grundad könsstympning på kvinnorinte skall utföras. Eftersom det oftast är själva lagtexten som får spridningi olika grupper och inte förarbetena, är det enligt motionärerna viktigt attdet klart framgår av lagtexten att förbudet omfattar alla typer avkönsstympning.Begreppet omskärelse bör också bytas ut mot begreppet könsstympning. Delsför att det är internationellt vedertaget, dels för att det minskar risken försammanblandning med den manliga omskärelsen och dess bakgrund.I lagtexten framhävs de medicinska skadorna, som enligt motionärernas meninginte står i proportion till ingreppets omfattning. Även ett mindre ingrepp kange mycket allvarliga fysiska skador, även om det utförs under goda sanitäraförhållanden (skador på känsliga nerver, ärrbildningar m.m.). Lagen sägerheller ingenting om den mest påtagliga följden av könsstympning, nämligen detpsykiska lidandet. Det är naturligtvis svårt att bedöma omfattningen avlidandet, på lång sikt, vid det tillfälle då straffmätningen sker.Utskottet borde utarbeta de ändringar i lagtexten som behövs.Frågan om kvinnlig könsstympning är komplex och mångfacetterad. Varje dagfår frågor som rör detta område. Det är viktigt att det finnsexpertis inom området eftersom den är så pass komplicerad och rör så djupaskikt såväl på ett samhälleligt som på ett individuellt plan. T.ex. pågår endiskussion om vad som är reinfibulation (att slidöppningen på nytt sys ihop)av en förlöst könsstympad kvinna. Läkare utsätts för press om attreinfibulationen kommer att utföras i andra mer hälsovådliga sammanhang om detinte görs på sjukhuset i samband med förlossning.Vad som behövs är ett kunskapscenter i frågan där spjutspetskompetens finns.Centret skall hålla sig á jour i frågan om forskningen och utvecklingen påområdet, samla och sammanställa kunskaper, verka som konsulter där kunskapsaknas, ordna fortbildning och stödja de frivilligorganisationer som arbetarmot könsstympning. I det projekt som drivit i har enunik, gedigen och omfattande kunskap om frågor som rör kvinnlig könsstympningerhållits. Projektet är nu avslutat och det är viktigt att kunskaperna,kompetensen och de samlade erfarenheterna används och utvecklas. Detförefaller, enligt motionärerna, naturligt att projektet får leva vidare iSocialstyrelsens regi. kan centret bli självfinansierat genom attsälja sina tjänster till kommuner och landsting.I drivs arbetet mot kvinnlig könsstympning av Socialstyrelsen.Socialstyrelsen samarbetar med , ,, och med . bör ävenfortsättningsvis ha det samlade ansvaret. Det är viktigt att förebyggandearbete bedrivs parallellt av svenska myndigheter och inom invandrargrupper.Människor som redan i sitt hemland kämpat emot könsstympning skall i Sverigefå stöd för sina idéer och därmed också fungera som nyckelpersoner iutrotandet inom den egna folkgruppen. bör slutligen med kraft drivafrågan i FN och inom EU.I motion A820 av m.fl. (fp) yrkas ett tillkännagivande ommyndigheters skyldighet att upplysa personer från länder där det förekommerkönsstympning om att det är ett allvarligt brott enligt svensk lag (yrkande16). Det måste enligt motionärerna finnas en obligatorisk skyldighet försvenska myndigheter att upplysa dem som kommer från länder där könsstympningpraktiseras, att könsstympning betraktas som ett grovt brott i svensk lag ochatt handlingen är straffbar även när den begås utomlands.Bakgrund m.m.I infördes förbud mot kvinnlig omskärelse 1982 genom lagen (1982:316)om förbud mot omskärelse av kvinnor.