bet · GL01TU3 · 1997-09-18 00:00:00 — bör därför snarastuppdra åt regeringen att förverkliga besluten om en ökad handikapp-anpassningav kollektivtrafiken, anförs det.I motion 1996/97:T213 av m.fl. (kd) från den allmänna motionstiden1996 yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ökad tillgänglighet i kollektivtrafiken förfunktionshindrade (yrkande 23). Motionärerna påpekar att regeringen år 1994gav trafikverken i uppdrag att utreda ökad tillgänglighet förfunktionshindrade i trafiken och att en rapport avlämnats. Motionärernaefterlyser nu en handlingsplan från regeringen med målsättningen attkraftfullt öka kollektivtra-fikens tillgänglighet för funktionshindrade.I motion 1996/97:So51 av m.fl. (kd), som också väckts medanledning av regeringens skrivelse 1996/97:120 om handikappolitik, yrkas etttillkännagivande av vad i motionen anförts om trafiksäkerheten förfärdtjänstresenärer (yrkande 3). Enligt motionärerna har krocktest visat attdagens rullstolar inte tål kraftigare kollisioner. Fastspänning avfärdtjänstpassagerare i rullstol ger därför inte alltid ett tillräckligtskydd. Enligt motionärerna bör i anges som ettuttalat mål att färdtjänstpassagerare skall ha rätt till samma trafiksäkerhetsom övriga grupper. Motionärerna anser att måste skärpa kraven påfastsättning av rullstolar, bilbälten för resande och användning av olikarullstolar i fordon. Enligt motionärerna måste vidare beställarna avtransporttjänster uppställa tydligare och hårdare säkerhetskrav.Utskottets bedömningDen svenska handikappolitiken har bl.a. som mål att uppnå jämlikhet ilevnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för personer medfunktionshinder, att ge dem förutsättningar för ökad självständighet ochsjälvbestämmande samt att möjliggöra för funktionshindrade personer att skapasig ett värdigt liv i gemenskap med andra. Utgångspunkten är alla människorslika värde och lika rätt.Utskottet ser positivt på regeringens förslag att kommuner och landsting skallha möjlighet att hantera såväl färdtjänst och riksfärdtjänst som ordinariekollektivtrafik genom samma organ. En överlåtelse av ansvaret för färdtjänstoch riksfärdtjänst till trafikhuvudmannen skapar ett ekonomiskt incitament fören utökad handikappanpassning av kollektivtrafiken, vilket är ettbetydelsefullt steg i riktning mot de handikappolitiska målen. Utskottet anserdärför att propositionen i denna del bör tillstyrkas.Utskottet kan konstatera att det på bred front pågår arbete för att förbättratillgängligheten för funktionshindrade i trafiken, genom handikappanpassningav såväl fordonen i kollektivtrafiken som av den omgivande miljön. har ökat insatserna för att åstadkomma en bättrehandikappanpassning. Samverkansgrupper där bl.a. kommuner och handikapp-organisationer deltar har organiserats på regional nivå. Det planerade s.k.tillgänglighetsprogrammet som samordnar inriktas bl.a. på attförbättra tillgängligheten i hela reskedjan. Statliga stimulansmedel om 1,5miljarder kronor avses ställas till förfogande för åtgärder som ökartillgänglig-heten i kollektivtrafiken för funktionshindrade resenärer.Statsbidrag kan därvid ges inte bara för anpassningsåtgärder avseende fordonenutan även för exempelvis terminaler och hållplatser samt för investeringar ireseinformationsanläggningar. Utskottet anser det mycket angeläget att arbetetmed att öka tillgängligheten för funktionshindrade i trafiken fortsätter ochförutsätter att regeringen fortlöpande följer utvecklingen på området. Bl.a.kommer en utvärdering av effekterna av de i den nu aktuella propositionenföreslagna reglerna att göras. Enligt utskottet får motionerna T74 (v) yrkande1, T75 (fp) yrkande 1, T213 (kd) yrkande 23, T214 (fp) yrkande 16, So54 (v)yrkande 4 och So55 (fp) yrkande 2 i allt väsentligt anses tillgodosedda ochbör därför avstyrkas.Såvitt avser trafiksäkerheten för färdtjänstresenärerna genomför förnärvarande en genomgång av gällande föreskrifter på området. Revideringen avbestämmelserna syftar bl.a. till att göra rullstolsburna passagerares resorlika säkra som övriga passagerares i färdtjänst eller i annan trafik. är det viktigt att färdtjänsttransporterna sker på ett trafiksäkertsätt. Resultatet av översyn bör emellertid avvaktas. Motion So51(kd) yrkande 3 bör enligt utskottet därför avstyrkas.TillståndsgivningenPropositionenEnligt propositionen skall färdtjänst inte längre primärt behandlas som enform av bistånd för att uppnå skälig levnadsnivå eller på annat sätt vara endel av utan i stället behandlas som en trafikpolitisk fråga isyfte att bidra till en tillfredsställande trafikförsörjning också förfunktionshindrade. Regeringens förslag innebär att en ny lag om färdtjänstersätter nuvarande regler i socialtjänstlagen.Tillstånd till färdtjänst skall enligt 7 § förslaget till lag om färdtjänstmeddelas den som på grund av funktionshinder, som inte endast är tillfälligt,har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att resa medallmänna kommunikationsmedel. Tillstånd behöver dock inte ges omtransportbehovet kan tillgodoses på annat sätt.Enligt regeringen skall tillstånd till färdtjänst meddelas om det finnsotillgängligheter i de allmänna färdmedlen, i terminaler och vid hållplatsersamt i den yttre miljön i anslutning till dessa som medför att den sökande, pågrund av sitt handikapp, inte utan väsentliga svårigheter kan förflytta sig påegen hand eller resa med allmänna kommunikationer.Regeringen påtalar att kommunerna har möjlighet att vidbedömningen av huruvida bistånd skall ges i form av färdtjänst enligt 6 § SoLbeakta den enskildes ekonomiska förhållanden. Det är emellertid mycket sällansom en framställan om färdtjänst avslås med motiveringen att sökanden haralltför god ekonomi. Enligt regeringen finns det dock skäl att ävenfortsättningsvis kunna beakta sökandens ekonomiska förhållanden. Avsikten ärinte att vidga den personkrets som kan få färdtjänst. Genom att i denföreslagna lagen om färdtjänst ange att tillstånd till färdtjänst inte behövermeddelas om transportbehovet kan tillgodoses på annat sätt fårtillståndsgivaren möjlighet att inför sitt ställningstagande beakta inte barafunktionshindret utan också den sökandes ekonomiska förhållanden. Ingentinghindrar givetvis att kommunerna, liksom det förekommer , erbjuderfärdtjänst utan att beakta sökandens ekonomi, anförs det.Enligt förslaget till 9 § samma lag får tillstånd till färdtjänst i skäligomfattning förenas med föreskrifter om vilket färdsätt som får användas, hurmånga resor tillståndet omfattar och inom vilket område resor får göras. Omdet finns särskilda skäl får tillståndet även i övrigt förenas med villkor.Enligt regeringen innebär den, i jämförelse med riksfärdtjänsten, generösarelagstiftningen om färdtjänst ett större behov av att av kommunalekonomiska ochandra skäl kunna förena ett tillstånd med föreskrifter. Sådana föreskrifterbör dock bara meddelas i skälig omfattning. Enligt propositionen gör flertaletav de färdtjänstberättigade ganska få resor . En begränsning avantalet tillåtna resor drabbar därför inte genomsnittsåkaren utan blir mer ettsätt att minska storförbrukarnas resor. Möjligheten att begränsa antalet resorbör dock inte utnyttjas för nödvändiga resor, såsom resor till och frånarbetet, anförs det.Det bör enligt förslaget kunna föreskrivas inom vilket geografiskt områdesom resor med färdtjänst får företas. Regeringen anför att problemen för enfunktionshindrad person att göra resor i en annan kommun änfolkbokföringskommunen inte skall överdrivas. Enligt 3 § förslaget till lag omfärdtjänst ansvarar kommunen för att kommuninvånarna tillhandahålls färdtjänstinom kommunen samt, om det finns särskilda skäl, även mellan kommunen och enannan kommun. Särskilda skäl kan föreligga om den sökande har sitt arbete i engrannkommun eller måste göra en nödvändig serviceresa till en närliggandekommun. Kommunen har utöver denna skyldighet även möjlighet att för sinakommuninvånare anordna färdtjänst i eller mellan andra kommuner. Motsvarandeansvar gäller för trafikhuvudmannen i de fall där kommunen överlåtit sinauppgifter till denne (5 § samma lag). Regeringen erinrar vidare om möjlighetenatt genom lagen om riksfärdtjänst få ersättning för resor mellan olikakommuner inom . Den enskilde kan enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring m.fl. lagar också få ersättning för sjukresor utanför den egnakommunen och för resa med fordon som inte går i kollektivtrafik. Kommunenkommer även fortsättningsvis att enligt 3 § socialtjänstlagen ha det ytterstaansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som debehöver. Efter , då de nya bestämmelserna isocialtjänstlagen om bistånd träder i kraft, kan undantagsvis bistånd för resages enligt § SoL, anförs det.Svenska Kommunförbundet har utgivit rekommendationer innebärande attfolkbokföringskommunen skall svara för kostnaderna för färdtjänstresa underhögst tre månaders vistelse i annan kommun. Drygt 260 kommuner har anslutitsig till rekommendationen.I förslaget till 12 § lagen om färdtjänst stadgas att en tillståndsgivare fåråterkalla ett tillstånd att anlita färdtjänst bl.a. om tillståndshavaren gjortsig skyldig till allvarliga eller upprepade överträdelser av de föreskrifteroch villkor som gäller för färdtjänsten.En motsvarande bestämmelse finns i den nuvarande lagen (1993:963) omkommunal riksfärdtjänst. Enligt propositionen har bestämmelsen aldrigtillämpats, vilket emellertid inte motsäger att den har haft en betydelse föratt förhindra ekonomisk brottslighet genom samarbete mellan trafikutövaren ochtillståndshavaren vid t.ex. färdbevishanteringen. Regeringen bedömer att enåterkallelse av tillstånd till färdtjänst eller riksfärdtjänst skall kunna skeendast då det föreligger ett allvarligt missbruk.Tillståndsgivarens beslut enligt ovannämnda paragrafer kan enligt 16 §förslaget till lag om färdtjänst överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.MotionernaI sex motioner ifrågasätts förslaget att tillstånd till färdtjänst intebehöver meddelas om den sökande kan tillgodose sitt transportbehov på annatsätt. I en av motionerna yrkas avslag på regeringens förslag i denna del medanolika tillkännagivanden begärs i övriga motioner.I motion 1996/97:T72 av m.fl. (c) yrkas att avslårregeringens förslag om inkomstprövning i samband med prövning av tillståndtill färdtjänst (yrkande 1) samt att uttalar att närståendestillgång till bil inte kan vara grund för avslag på begäran om tillstånd tillfärdtjänst (yrkande 2). Motionärerna anser att den enskildes inkomster inteskall vägas in vid tillståndsprövningen. Om tillräckligt funktionshinderföreligger skall tillstånd meddelas, om så inte är fallet skall tillstånd intemedges. Förslaget i denna del bör därför avslås. bör även förtydligaatt närståendes tillgång till bil inte kan vara grund för avslag vidtillståndsprövningen, anförs det.I motion 1996/97:T69 av och () begärs etttillkännagivande av vad i motionen anförts om att de handikappolitiska målenjämlikhet och delaktighet även skall tillämpas i fråga om rätten tillfärdtjänst. Motionärerna anför att syftet med den nya lagen är attfärdtjänsten skall ses som en del av kollektivtrafiken och att det därför ärprincipiellt felaktigt att väga in faktorer som närståendes tillgång till sökandens ekonomiska förhållanden i bedömningen av om tillstånd skall ges.Inkomstprövning förekommer inte i kollektivtrafiken och bör följaktligen inteheller göra det inom färdtjänsten, anförs det. Vidare påverkar närståendestillgång till bil inte människors rätt att använda kollektivtrafiken. Enligtmotionärerna måste det enda avgörande för rätten att resa med färdtjänst varafunktionshindret och den enskildes behov.I motion 1996/97:T73 av Per m.fl. (m) yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts avseendetillståndsgivningen (yrkande 1). Regeringens förslag kan enligt motionärernasmening leda till ett oacceptabelt godtycke vid bedömningen av om en sökande ärfärdtjänstberättigad eller ej. Enligt motionärerna är det funktionshindret,inte ekonomi eller hemförhållanden, som skall vara avgörande för vem som ärberättigad till färdtjänst.I motion 1996/97:T74 av m.fl. (v) yrkas att hosregeringen begär förslag till sådan ändring i lagen om färdtjänst att denenskildes transportbehov prövas oberoende av att make/maka, annan anhörigeller granne m.fl. kan sköta transporten (yrkande 3). Enligt motionärernafinns en risk att första stycket andra meningen i förslaget till 7 § lagen omfärdtjänst öppnar för kommunernas godtycke och sparnit och medför försämringarför funktionshindrade personer. Motionärerna anser att meningen bör utgå ochersättas med en formulering om att rätten till färdtjänst bestäms av denenskildes transportbehov.Liknande synpunkter har framförts i motion 1996/97:So54 av . (v) (yrkande 5 delvis).I motion 1996/97:T71 av m.fl. (mp) yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om 7 § andrameningen i förslaget till lag om färdtjänst (yrkande 1), om att ejinkomstrelatera rätten till färdtjänst (yrkande 4) och om att ej inskränkarätten till färdtjänst med hänvisning till familjemedlem (yrkande 5).Motionärerna befarar att paragrafens lydelse skall leda till inskränkningar imänniskors rätt till färdtjänst p.g.a. sparnit inom kommunerna. Enligtmotionärerna bör vid tillståndsprövningen inte någon hänsyn tas till denenskildes eller familjens sammanlagda inkomst. Motionärerna hänvisar därvidtill regeringens ambition att färdtjänst skall vara en trafikpolitisk fråga.En funktionshindrad, myndig person skall vidare inte kunna bli nekad tillståndmed hänvisning till att en familjemedlem kan tillgodose den funktionshindradesbehov av att resa. En sådan beroendeställning till närstående är enligtmotionärerna integritetskränkande.I tre motioner behandlas föreskrifter för och återkallelse av tillstånd tillfärdtjänst.I motion 1996/97:T71 (mp) yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om kommunens möjlighet att meddelaföreskrifter om tillstånd till färdtjänst (yrkande 2). Den föreslagna lagenger utrymme för att ställa villkor beträffande hur många resor som tillståndetomfattar och inom vilket område resan får göras. Enligt motionärerna innebärdenna inskränkning att skillnaderna mellan funktionshindrades och andramänniskors möjligheter att resa ökar. Rätten för en kommun att meddelaföreskrifter angående antalet resor som tillståndet berättigar till skallenligt motionärerna vara begränsad på ett tydligare sätt i lagtexten. skall inte kunna motiveras med, som det anges i propositionen,?kommunalekonomiska behov?, anförs det.I motion 1996/97:T74 (v) yrkas att hos regeringen begär förslag tillreglering så att ett tillstånd till färdtjänst skall gälla färd i hela landet(yrkande 4). Motionärerna anser att om någon har fått tillstånd tillfärdtjänst i den egna kommunen eller regionen, skall han automatiskt fåtillstånd även i andra regioner i landet, för att exempelvis kunna färdasobehindrat vid besök på andra orter. I samma motion yrkas att avslårregeringens förslag om återkallelse av tillstånd till färdtjänst vid missbruk(yrkande 5). Enligt motionärerna skall åtgärder p.g.a. missbruk av tillståndtill färdtjänst vidtas i enlighet med reglerna i . Motionärernavill inte ställa sig bakom en regel som innebär att en person kan få sin rätttill färdtjänst indragen och därefter medan saken utredsinte kan resa någonstans. Motionärerna påpekar att ingen kan utestängas frånrätten att använda sig av kollektivtrafiken på grund av missbruk.Liknande synpunkter har framförts i motion 1996/97:So54 av . (v) (yrkande 5 delvis).Utskottets bedömningUtskottet har inget att erinra mot att bestämmelserna om färdtjänst lyfts ursocialtjänstlagen och ersätts av en särskild lag om färdtjänst. Såvittsärskilt gäller förslaget tilll 7 § i den nya lagen, dvs. bestämmelsen om vadsom krävs för att tillstånd till färdtjänst skall meddelas, har utskottetemellertid delvis en annan uppfattning än regeringen. Regeringen påpekar ipropositionen att kommunerna har möjlighet att vid bedömningen avhuruvida bistånd skall ges i form av färdtjänst enligt 6 § socialtjänstlagenbeakta sökandens ekonomiska förhållanden. Enligt regeringens mening finns detskäl att även fortsättningsvis kunna lägga den enskildes goda ekonomi såsomgrund för ett avslagsbeslut. Regeringen föreslår därför att 7 § lagen omfärdtjänst skall innehålla en mening om att för det fall den sökande kantillgodose sitt transportbehov på annat sätt behöver tillstånd till färdtjänstinte meddelas. Utskottet vill emellertid erinra om att syftet med att ersättabestämmelserna om färdtjänst i socialtjänstlagen med en särskild lag omfärdtjänst är att färdtjänst fortsättningsvis skall behandlas som entransportform och inte längre som en form av bistånd för att uppnå en skäliglevnadsnivå. I konse-kvens härmed anser utskottet att det endast är denenskildes funktionshinder som skall få läggas till grund för bedömningen av omtillstånd till färdtjänst skall meddelas. Omständigheter som den sökandesekonomiska förhållanden eller någon närståendes tillgång till bil får såledesinte påverka avgörandet. Enligt utskottet bör därför den andra meningen iförsta stycket i regeringens förslag till 7 § lag om färdtjänst utgå ochmotionerna T69 (s), T71 (mp) yrkandena 1, 4 och 5, T72 (c) yrkandena 1 och 2,T73 (m) yrkande 1, T74 (v) yrkande 3 och So54 (v) yrkande 5 delvis bifallas.Utskottet delar regeringens uppfattning att ett tillstånd till färdtjänst,bl.a. av kommunalekonomiska skäl, bör kunna förenas med föreskrifterexempelvis rörande hur många resor tillståndet omfattar och inom vilket områderesorna får göras. Genom att villkor endast får uppställas i skälig omfattningsaknas det enligt utskottets mening anledning att befara att dengenomsnittlige färdtjänstresenären kommer att drabbas av inskränkningar iantalet tillåtna resor. Inte heller kommer enligt utskottets uppfattning denfärdtjänstberättigade person som gör ett stort antal nödvändiga resor medfärdtjänst, exempelvis dagliga resor till arbetet, att förlora möjlighetentill detta. Avsikten med bestämmelsen är i stället att minska överkonsumtionenav icke nödvändiga resor. Vad gäller föreskrifter om geografiska begränsningarfår även sådana villkor meddelas endast i skälig omfattning. Kommunen harvidare enligt förslaget till 3 § lag om färdtjänst en skyldighet att, om detfinns särskilda skäl, tillhandahålla färdtjänst för resor mellan kommunen ochen annan kommun. Kommunen har enligt samma paragraf möjlighet att anordnafärdtjänst i eller mellan andra kommuner. Funktionshindrade personer kanvidare ha rätt till ekonomiskt stöd för resor utanför hemkommunen. bör regeringens förslag i denna del tillstyrkas och motionerna T71(mp) yrkande 2, T74 (v) yrkande 4 och So54 (v) yrkande 5 delvis avstyrkas.Utskottet har heller inget att erinra mot att det i lagen om färdtjänst införsen bestämmelse om att tillståndsgivaren skall ha möjlighet att återkalla etttillstånd att anlita färdtjänst. Vad gäller återkallelse av tillstånd på grundav att tillståndshavaren överträtt de föreskrifter och villkor som gäller förfärdtjänsten krävs enligt lagförslaget att det rör sig om allvarliga ellerupprepade överträdelser. Utskottet instämmer med regeringen att återkallelseav tillstånd i dessa fall skall kunna ske endast då det föreligger ettallvarligt missbruk av rätten att anlita färdtjänst. Utskottet förutsättervidare att återkallelse av tillstånd till färdtjänst, liksom hittillsbeträffande riksfärdtjänsten, sker med försiktighet. Beslut om återkallelse avtillstånd kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt utskottet börpropositionen i denna del tillstyrkas och motionerna T74 (v) yrkande 5 ochSo54 (v) yrkande 5 delvis avstyrkas.Resenärens egenavgiftPropositionenEnligt förslaget till 11 § lagen om färdtjänst skall de avgifter somkommunerna får ta ut för resor med färdtjänst vara skäliga och inte överstigatillståndsgivarens självkostnader. Grunderna för avgifterna bestäms avkommunen om denna är tillståndsgivare och som regel av de länstrafikansvarigaorganen om en trafikhuvudman är tillståndsgivare.Enligt (Att resa med färdtjänst; följer uppoch utvärderar 1997:3) varierar den egenavgift som en färdtjänstberättigadperson betalar avsevärt mellan landets kommuner. I 60 undersökta kommunerutgjorde den avgiftsfinansierade andelen avfärdtjänstbudgeten. För en färdtjänstresa med taxi var denhögsta avgiften och den lägsta 11 kr.I sin rapport till regeringen ?Det offentliga åtagandet i samhällsbetaldaresor? (1996) är Statskontoret tveksamt till att staten bör regleraprissättningen för färdtjänst genom att föreskriva att en kollektivtrafiktaxaskall tillämpas. Det är enligt statskontoret lämpligare att börja med olikakostnadssänkande åtgärder i form av gemensamt huvudmannaskap förkollektivtrafik och färdtjänst, gemensamma beställningscentraler ocheffektivare upphandling och först senare överväga minskade avgifter.Regeringen anser att den avgift som resenären skall betala vid färdtjänstliksom nu bör bestämmas lokalt eftersom färdtjänstresandets omfattning berorpå många sammanhängande faktorer. Att avgifterna kan komma att skilja sigmellan landets olika kommuner är inte något principiellt mer annorlunda än attkollektivtrafiktaxan varierar mellan de olika länen. Skillnaderna i avgifterför färdtjänsten kan dock enligt regeringen beräknas bli mindre när ansvaretför färdtjänsten förs över till trafikhuvudmannen. En varierad prissättningunder dygnets olika timmar, vilket förekommer för linjetrafiken, kan enligtpropositionen vara motiverad. Exempelvis kan rabatter ges dåtaxitrafiken har god kapacitet och en högre avgift gälla när det över huvudtaget inte finns någon linjetrafik.MotionernaI fyra motioner anförs att färdtjänstavgifterna bör motsvara kostnaderna förresor med kollektivtrafik. I en av motionerna yrkas att beslutar ifrågan.I motion 1996/97:T74 av m.fl. (v) yrkas att riksdagenbeslutar att vid färdtjänstresa skall tillståndshavaren betala en avgift(egenavgift) som motsvarar normala resekostnader med allmänna färdmedel(yrkande 6). Enligt motionärerna har huvudprincipen varit attfunktionshindrade som har ett transportbehov skall ha samma utgifter för dettasom icke funktionshindrade har i kollektivtrafiken. Regeringens förslag till11 § lagen om färdtjänst ger en öppning för inkomstprövning av färdtjänsten.Motionärerna anser därför att skall fastställa färdtjänstavgiftentill den nivå som gäller för kollektivtrafiken.I motion 1996/97:So54 av m.fl. (v) framförs liknande synpunkter(yrkande 6).I motion 1996/97:T73 av Per m.fl. (m) yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående avgiften förfärdtjänst (yrkande 2). Motionärerna anser att ansvaret för attfunktionshindrade så långt som möjligt skall kunna leva ett normalt liv skallgälla även vad avser resandet. Eftersom färdtjänstresor är en ersättning för,eller ett komplement till, kollektivtrafik bör taxorna följa samma principer,anförs det. Under de tider då färdtjänst ersätter kollektivtrafikbör enligt motionärerna principen vara att färdtjänsttaxan knyts tillkollektivtrafiktaxan. Andra tider, t.ex. , skall avgifterna varaskäliga och inte överstiga tillståndsgivarens självkostnad.I motion 1996/97:T71 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande av vad i motionen anförts om avgifter för färdtjänst (yrkande3). Motionärerna anser att den avgift som kommunen tar ut av tillståndshavarenskall vara skälig och att den inte i alltför stor mån får överstiga avgifternainom kollektivtrafiken.Utskottets bedömningEnligt förslaget till 11 § lagen om färdtjänst skall avgifter för resor medfärdtjänst vara skäliga, inte överstiga tillståndsgivarens självkostnader samtfastställas enligt grunder som kommunen eller annat länstrafikansvarigt organbestämmer. Förslaget överensstämmer i väsentliga delar med nu gällandebestämmelse i socialtjänstlagen. I likhet med regeringen anser utskottet attgrunderna för avgifter för resor med färdtjänst även fortsättningsvis börbestämmas lokalt.