bet · GK01LU8 · 1997-01-21 00:00:00 — Det är nämligen inte givet atten möjlighet att registrera en god manför eventuella framtida behov skulleinnebära att de problem som motionärernavill komma till rätta med därmed skulleelimineras. Enligt vad utskottet erfarithar man inom föravsikt att ta initiativ till enutvärdering av den reform avförmynderskapslagstiftningen somgenomfördes (prop. 1993/94:251,bet. 1994/95:LU3, rskr. I sambanddärmed kan också enligt uppgift vissafrågor som rör godmanskap komma att sesöver. Om det i detta eller annatsammanhang skulle visa sigändamålsenligt får det enligt utskottetförutsättas att frågan om lagändringarär påkallade för att förhindra sådanaförfaranden som redovisas i motionenblir föremål för närmare överväganden.Något uttryckligt tillkännagivande däromeller någon annan åtgärd från riksdagenssida är inte påkallat.Med det anförda avstyrker utskottetbifall till motion L410.Arvsrättsliga frågorEnligt gällande regler i 2 kap. ÄB omrätt till arv har den avlidnesbröstarvingar, dvs. barn och derasavkomlingar, i princip bästa rätt tillarv. Arvet skall fördelas lika mellanbröstarvingarna. Om något barn till denavlidne har dött före den avlidne ochefterlämnat barn skall dessa barnbarntill arvlåtaren dela det avlidna barnetslott lika. Hälften av den arvslott somen bröstarvinge är berättigad tillenligt dessa regler kallas laglott.Laglotten har arvingen alltid rätt attfå ut i arv efter arvlåtaren.Skulle arvlåtaren ha testamenterat bortegendom som omfattas avlaglottsanspråket, kan bröstarvingenenligt 7 kap. 3 § ÄB påkalla jämkning avtestamentet. Jämkning skall begäras från det att bröstarvingenfick del av testamentet. Sker inte dethar bröstarvingen förlorat sin rätt.Bröstarvinges laglott skyddas inte baramot testamente utan även mot gåva somtill syftet är att likställa medtestamente. Enligt 7 kap. 4 § ÄB kanbröst-arvinge, om arvlåtaren i livstidengett bort egendom under sådanaomständigheter eller på sådana villkoratt gåvan till syftet är att likställamed ett testamente, för att utfå sinlaglott erhålla jämkning av gåvan, ominte särskilda skäl är däremot. I denmån det krävs för att skydda laglottenskall gåvan nedsättas och motsvarandedel av den bortgivna egendomen återbäraseller, om det inte kan ske, ersättningutges för dess värde. Om en bröstarvingevill göra gällande sin rätt till laglottmåste han väcka talan mot gåvomottagareninom från det att bouppteckningenefter arvlåtaren avslutades.Saknar den avlidne bröstarvingar är denavlidnes föräldrar eller - om någon avdem eller båda har dött - syskon ochderas avkomlingar närmast berättigadetill arv (andra arvsklassen). Finns intenågon i andra arvsklassen i livet gårarvet i stället till far- ochmorföräldrar och deras barn, dvs. denavlidnes farbröder, fastrar, morbröderoch mostrar (tredje arvsklassen). Barntill den sistnämnda kategorin avarvingar - dvs. den avlidnes kusiner -har numera inte någon arvsrätt.Arvsrätten för kusiner upphörde isamband med en genomfördrevision av det arvsrättsligaregelsystemet.I 3 kap. ÄB finns särskilda regler ommakars arvsrätt. Efter de ändringar i ÄBsom genomfördes i samband med attriksdagen antog ÄktB gällernumera som nämnts inledningsvis att denefterlevande maken har rätt till arvföre såväl bröstarvingar som arvingar iandra och tredje arvsklassen (prop.1986/87:1, bet. LU18, rskr. Enmake skall vid den andre makens dödsålunda ta arv framför makarnasgemensamma bröstarvingar, vilka istället getts rätt till arv efter denförst avlidne maken vid den efterlevandemakens död. Om det finns efterarvingarinnehar den efterlevande maken under sinlivstid den arvfallna egendomen med friförfoganderätt. Finns det bröstarvingarefter den först avlidne som inte ocksåär den efterlevandes barn, s.k.särkullbarn, gäller särskilda regler.Särkullbarn har rätt att få ut sitt arvefter en avliden förälder . Dekan dock avstå från sin rätt till förmånför den avlidnes efterlevande make. Skerett sådant avstående blir särkullbarnenberättigade till efterarv på samma sättsom makarnas gemensamma bröstarvingar.Reglerna innebär att bröstarvingar iprincip får vänta med att få ut sinlaglott till den efterlevande maken dör.Däremot kan bröst-arvingar göra sinlaglottsrätt gällande vid den förstavlidne makens död om denne make gjortett testamente som inkräktar pålaglotten.Finns det inte någon efterlevande medett så nära släktskap till den avlidnesom ovan sagts tillfaller arvet ensärskild fond, Allmänna arvsfonden.Närmare regler om Allmänna arvsfondenfinns i lagen (1994:243) om Allmännaarvsfonden. Av lagen framgår attAllmänna arvsfonden har till ändamål attfrämja verksamhet av ideell karaktärtill förmån för barn, ungdomar ochpersoner med funktionshinder. Fondensegendom skall förvaltas avKammarkollegiet. Fördelning av stöd urfonden beslutas av regeringen eller,efter regeringens bemyndigande,Arvfondsdelegationen eller annanmyndighet. Fonden får helt eller delvisavstå arv till någon annan, om det medhänsyn till uttalanden av arvlåtareneller andra särskilda omständigheter kananses överensstämma med arvlåtarensyttersta vilja. Även i annat fall fårarv avstås till arvlåtarens släktingeller någon annan person som har ståttarvlåtaren nära, om det kan ansesskäligt.I motion L417 av ()hemställs att hos regeringenbegär förslag till en sådan ändring avärvdabalken att rätten till laglottavskaffas (yrkande 1). Motionären gerflera exempel på situationer, där detenligt motionären kan tyckas fel att enbröstarvinge skall ha en ovillkorligrätt till arv. Ett av exemplen gäller enkvinna vars enda bröstarvingar är tvåbarnbarnsbarn, som bor i och som honaldrig fått träffa. Kvinnans önskan äratt hennes lilla sparkapital i ställetskall tillfalla stadens djursjukhus. Ettannat exempel som nämns gäller en mansom så länge han kan minnas blivitmisshandlad av sin vuxne son. I dettafall skulle arvlåtarens vilja kunna varaatt egendomen skall gå tillbrottsofferjouren. Som ytterligare ettexempel nämns en förmögen man som på sinålders höst är god för 50 miljonerkronor och som är av åsikten att hansfyra barn får bäst förutsättningar förett fortsatt bra liv om arvet till dembegränsas till var. Imotionen förespråkas att arvlåtarensvilja till fullo bör respekteras.I två motioner tas frågan om den nugällande arvsordningen upp. RolfDahlberg m.fl. (m) begär i motion L404ett tillkännagivande om återinförande avarvsrätt för kusiner. Motionärerna anföratt en arvsrätt för kusiner skullemedverka till att släktbanden stärks. Isammanhanget påpekas att arvetsprivatekonomiska betydelse har ökatunder senare år. Det är dessutom numeravanligt att vuxna personer saknar egenfamilj och känner familjesamhörighet medmer avlägsna släktingar, såsom kusiner.Enligt motionärerna har ocksåinvandringen till fört med sigatt vi lever i ett mångkulturelltsamhälle som påverkat synen på beydelsenav familjens och släktens funktion somsocialt och ekonomiskt skyddsnät. Vidarekan svåra olyckor i ett slag utplåna enhel familj. Har något testamente då inteskrivits kan följden bli att familjensegendom tillfaller Allmänna arvsfonden.Enligt motionärernas uppfattning är detockså principiellt oriktigt att stateninträder som arvinge efter avlidnapersoner med tämligen nära släktingar ilivet. Motionärerna påpekar i dettasammanhang att egendom som tillfallerAllmänna arvsfonden kan användas förändamål som kanske varit den avlidnehelt främmande. Enligt motionärerna voredet lämpligt om Ärvdabalksutredningenäven behandlade frågan om arvsrätt förkusiner.En yrkande med motsvarande innebördfinns i motion L417 av () (yrkande 2).Vad först gäller laglottsinstitutetvill utskottet påminna om deöverväganden som gjordes när nuvarandearvsregler antogs av år 1987.I det ärendet behandlades också motionersom från olika utgångspunkterkritiserade de föreslagna ändringarna. Isitt av godkända betänkande(1986/87:LU18) erinrade utskottet om attlaglottsinstitutet har två syften,nämligen dels att bevara en del av denavlidnes kvarlåtenskap åt dennesnärmaste släktingar, dels att skaparättvisa mellan bröstarvingarna inbördesoch förhindra att arvlåtaren genomtestamente i alltför hög grad gynnarnågon eller några av dem på de övrigasbekostnad. Enligt utskottets meningkunde det med visst fog hävdas att intenågon i dagens samhälle är för sinförsörjning beroende av ett arv frånsina föräldrar. Utskottet ansåg attlaglotten som en ekonomisk garantidärför har mindre vikt numera. kunde laglotten ändock inteanses ha spelat ut sin roll förbröstarvingarna. Särskilt försärkullbarn har den fortfarandebetydelse, och i ett äktenskap därmakarna har gemensamma barn kan den enamaken av olika skäl vilja prioriteradessa barn på bekostnad av barn sommaken har i ett tidigare äktenskap ellertillsammans med en förälder som haneller hon inte varit gift med. Ettavskaffande av laglottsinstitutetskulle, fortsatte utskottet, innebäraatt fältet lämnades fritt för makarnaatt helt utesluta särkullbarnen frånarvsrätt. En sådan ordning framstodenligt utskottet inte somtillfredsställande med tanke särskilt påatt barn till föräldrar som inte varitgifta med varandra först i början av1970-talet fick rätt till arv efter sinfar och dennes släkt och att dennareform ännu inte helt slagit igenom iden allmänna rättsuppfattningen. För ettbibehållande av rätten till laglotttalade vidare, enligt utskottets mening,att denna är djupt förankrad i detallmänna rättsmedvetandet och att det idetta avseende i princip råder nordiskrättslikhet. På grund av vad som nuanförts ansåg utskottet attlaglottsinstitutet som sådant inte bordeavskaffas.Enligt utskottets mening äger detanförda fortfarande giltighet. Vad somanförts i motionen bör inte föranledanågot ändrat ställningstagande frånriksdagens sida. Utskottet avstyrkerdärför bifall till motion L417 yrkande1.Vad därefter gäller frågan omarvsrättens utsträckning erinrarutskottet om att det, i samband med attarvsrätten för kusiner avskaffades,förts ingående diskussioner rörandefrågan om hur långt ut i de olikasläktleden arvsrätten borde sträcka sig(prop. 1928:21, bet. Enomständighet som därvid tillmättes storbetydelse var att arvlåtaren hademöjlighet att genom testamente förordnaom sin kvarlåtenskap. När det gälldearvsrätten för syskon till den avlidnesföräldrar uttalade första lagutskottetatt man dock inte kunde hänvisa fråganatt lösas testamentsvägen. Arvsrättenför farbröder, fastrar, morbröder ochmostrar borde alltså bibehållas. När detdäremot gällde arvsrätten för kusinerkom utskottet till motsatt uppfattning.Enligt utskottets uppfattning fanns detheller inte mellan kusiner en sådansamhörighet som berättigar till arv. Ejsällan stod, fortsatte utskottet,åtskilliga av kusinerna mer eller mindrefrämmande för arvlåtaren, och fallförekom då inte ens deras antal och namnvar honom bekanta. Att kusinarvsrätten isådant fall saknar varje hållbar grundsyntes för utskottet uppenbart. Ettannat skäl som utskottet åberopade motarvsrätt för kusiner var denkapitalförstörande verkan som, inteminst när det gällde fast egendom,uppkom i fall då kvarlåtenskapen skulleutskiftas i smådelar inom en kusinskara.Utskottet erinrade vidare om denmöjlighet som skulle tillkomma Allmännaarvsfonden att i vissa fall avstå arvettill förmån för exempelvis en kusin.Som utskottet framhöll vidbehandlingen av en motion med ettliknande yrkande som de nu aktuella(bet. 1989/90:LU23) kan det ofta, såsomockså påpekas i motionen, finnas en närasamhörighet kusiner emellan. Det tordeemellertid vara förhållandevis sällsyntatt en person helt saknar andra, närmareanhöriga än sina kusiner. Det kan därförmed fog antas att en arvsrätt förkusiner i det helt övervägande antaletfall inte skulle ha någon betydelse.Under de decennier som gått sedanarvsrätten för kusiner avskaffades år1928 har, såvitt utskottet har sigbekant, med undantag för motionsyrkandeter 1990, inte vid något tillfälleframförts krav på att arvsrätten förkusiner skall återinföras. Vad somdäremot diskuterats är huruvidaarvsrätten borde slopas också för andraarvingar i tredje arvsklassen (se bet.LU 1982/83:32 och prop. 1986/87:1).Mot denna bakgrund ifrågasätterutskottet huruvida det finns någotpåtagligt behov av en möjlighet förkusiner att få ärva. I sammanhanget börockså enligt utskottet beaktas att i defall Allmänna arvsfonden är närmast tillarv, fonden har en lagfäst möjlighet atthelt eller delvis avstå arvet tillförmån för en kusin till arvlåtaren.Härtill kommer att den som känner enstark samhörighet med sina kusiner ochdärför önskar att gynna dem framförandra har möjligheten att genomtestamente förordna om vemkvarlåtenskapen skall tillfalla.Utskottet avstyrker med det anfördabifall till motionerna L404 och L417yrkande 2.Byte av efternamnSom angetts inledningsvis gesbestämmelser om personnamn i namnlagen(1982:670), som trädde i kraft den 1januari 1983. Lagens bestämmelser omefternamn innebär bl.a. att barn vidfödelsen förvärvar föräldrarnasefternamn, när dessa har samma namn. Omföräldrarna har olika efternamn, får devälja vilketdera namnet barnet skall ha,såvida de inte redan har annat barnunder sin gemensamma vårdnad. I ettsådant fall förvärvar barnet vidfödelsen det efternamn som det senastfödda syskonet bär. Får föräldrarnavälja namn, kan de också välja ett annatnamn som endera av dem burit som ogift.Görs inte någon anmälan, anses barnetvid födelsen ha förvärvat modernsefternamn (1 §).Den som vill byta ett efternamn som harförvärvats vid födelsen till ett annatefternamn som bärs av någon avföräldrarna kan göra detta genom anmälantill skattemyndigheten. Före den 1 juli1991 gällde att en sådan anmälan skullegöras till pastorsämbetet. Om byte skallske till ett efternamn, som någon avföräldrarna förvärvat genom äktenskapmed annan än den andra föräldern, krävsdock samtycke av maken i detäktenskapet. Genom anmälan tillskattemyndigheten kan byte ske även tillett efternamn som någon av föräldrarnasenast har burit som ogift. För att ettbarn skall kunna följa sina föräldrareller endera av dem vid alla slagsnamnbyten och sålunda kunna behållanamngemenskap finns inget hinder mot attbarnet byter namn , så längedet inte fyllt . Sedan barnet fyllt18 år får byte till annat namn medanknytning till föräldrarna däremot skeendast en gång (5 §).Beträffande makars byte av efternamninnebär namnlagen i huvudsak att makarnavid äktenskapets ingående kan väljamellan att antingen få namngemenskapgenom att en av dem tar den andrasefternamn eller behålla sina efternamnfrån tiden före giftermålet. Om makarnabär olika efternamn kan den ena av demunder äktenskapet byta till den andrasefternamn. Vissa begränsningar i makesrätt att efter anmälan byta sittefternamn till den andra makens finnsdock. Bl.a. får byte inte ske till ettnamn som den andra maken förvärvat genomett tidigare äktenskap eller till ettnamn som den maken under äktenskapetförvärvat med stöd av reglerna i 5 § ombyte till förälders efternamn. Har denena maken vid giftermålet eller senarebytt till den andras efternamn kan denmaken ta tillbaka sitt efternamn somogift. Som en generell regel gäller atten make som en gång bytt sitt efternamninte därefter kan byta till den andramakens efternamn (9 och 10 §§).Den som i andra fall än som härredovisats vill byta sitt efternamn kanfå till stånd ett namnbyte efter ansökanhos (), varvid vissa begränsningar gälleri fråga om namnvalet (11 §). Byte kanske både till ett nybildat efternamneller till något annat efternamn. Omsådant namnbyte skett en gång krävs detsärskilda skäl för ytterligare byten.Namnlagen innehåller också en särskildbestämmelse som medger byte till ettefternamn utan hinder av debegränsningar som redovisats ovan (14 §andra stycket). Bestämmelsen hartillkommit med tanke på särskilda fall,då det kan föreligga starka skäl atttillåta namnbyte även om de stadgadevillkoren inte är uppfyllda. För attnamnbyte enligt 14 § andra stycket skallmedges krävs synnerliga skäl. Somexempel på sådana nämns i förarbetena(prop. 1963:37 s. 99 och prop.1981/82:156 s. 61) att en person underlång tid faktiskt har burit ett visstnamn och önskar formell rätt att bäranamnet. När det gäller ansökningar omefternamn som har funnits isökandens släkt torde synnerliga skälinte sällan anses föreligga.I motion L413 av () tas upp en fråga om makars byte avefternamn. Som exempel nämner motionärendet fallet att en av två makar vill bytatill det namn som dennas mor bar somogift. Eftersom parets barn kan erhållanamnet genom en enkel anmälan bör,enligt motionären, även andra makenautomatiskt kunna få anta detta namn.Motionären hemställer om etttillkännagivande i enlighet härmed.Utskottet erinrar om att namnlagen komtill efter en omfattande debatt om ochingående prövning av vilka principer somskulle ligga till grund för en nynamnlag. Lagen fick sin slutgiltigautformning under beredningen i utskottet(LU 1981/82:41, rskr. 357) och bygger påen avvägning mellan det allmännaintresset av namnstabilitet och denenskildes önskemål att fritt få väljasitt namn. I fråga om makars byte avefternamn genom anmälan ansåg utskottetatt principen borde vara att makarnaskulle kunna få namngemenskap en gång. Ienlighet härmed kan den ena maken ta denandra makens efternamn antingen vidvigseln eller under äktenskapet. Harmakarna fått namngemenskap har de rättatt en gång byta tillbaka till sina namnsom ogifta. I lagstiftningsärendet ansågutskottet att om makarna ville göraytterligare namnbyten det borde krävastillstånd av PRV. Från möjligheten attunder äktenskapet åstadkommanamngemenskap efter anmälan uteslötsuttryckligen det av motionären nämndafallet att den ena maken bytt till sigförälders efternamn enligt 5 § liksomvissa andra fall då en make underäktenskapet förvärvat ett nyttefternamn.Med anledning av en proposition våren1988 om vissa ändringar i namnlagen(prop. 1987/88:84) väcktes en motion somhar vissa beröringspunkter med den nuaktuella motionen. Utskottet ansågdärvid att inte då bordefrångå de principer som bär uppnamnlagen. Några ytterligare möjligheterför makar att under äktenskapet bytatill ett gemensamt efternamn genomanmälan borde därför inte skapas. Viddetta sitt ställningstagande beaktadeutskottet även att reglerna i namnlageninte innebär att makarna i det avmotionären då anförda exemplet saknarmöjlighet att åstadkomma namngemenskap.Efter tillstånd från PRV kan nämligenena maken få anta de övrigafamiljemedlemmarnas efternamn. För attsådant tillstånd skall kunna ges krävsvisserligen synnerliga skäl men somnärmare redovisats i den då aktuellapropositionen har rättspraxis i frågorom tillstånd till namnbyten successivtkommit att kraftigare betona intressetav namngemenskap inom en familj ännamnskyddet för andra som bär namnet.Utskottet framhöll också att en make sominte kan förvärva den andra makensefternamn genom en anmälan alltid harmöjlighet att efter en sådan anmälan ochmed den andra makens samtycke bäranamnet i fråga som mellannamn och därmedmarkera familjetillhörigheten. Påanförda skäl avstyrkte utskottet bifalltill den då aktuella motionen (bet. LU1987/88:26).Vid ställningstagandet till den nuaktuella motionen bör enligt utskottetsmening anläggas ett motsvarandebetraktelsesätt. Vad som anförts imotionen utgör inte tillräckliga skälför att tillskapa ytterligaremöjligheter för makar att underäktenskapet byta till ett gemensamtefternamn genom anmälan tillskattemyndigheten. Med det anfördaavstyrker utskottet bifall till motionL413. beträffande sambolagenatt avslår motion1996/97:L411 yrkandena 1 och 2,2. beträffandepartnerskapskonventionatt avslår motion1996/97:L422 yrkande 3,res. 1 (mp)3. beträffande registreringutomlandsatt avslår motion1996/97:L422 yrkande 4,res. 2 (fp, mp)4. beträffande utseende av godmanatt avslår motion1996/97:L410,5. beträffande laglottatt avslår motion1996/97:L417 yrkande 1,6. beträffande kusinersarvsrättatt avslår motion1996/97:L404 och motion 1996/97:L417yrkande 2,res. 3 (m)7. beträffande byte avefternamnatt avslår motion1996/97:L413.Stockholm den 21 januari 1997På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), (), YvonneRuwaida (mp), (),(), dePourbaix-Lundin (m) och Karl-ErikPersson (v). Partnerskapskonvention (mom. 2)() anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 7 börjar med Utskottet har och slutar med L422 avstyrks bort haföljande lydelse:Utskottet har förståelse för desynpunkter som förs fram i motion L422när det gäller partnerskapslagensanknytningsvillkor, och enligtutskottets mening bör regeringen ta uppfrågan om en konvention med de ländersom har partnerskapslagstiftning för attfå till stånd en lösning. Det finnsenligt utskottets mening inte skäl atttillämpa anknytningsvillkoret påutländska medborgare som är bosatta häri landet och vars hemländer har antagiten partnerskapslag. Rättsverkningarna aven registrering i borde i sådanafall bli gällande inte bara här utanäven i dessa personers hemländer.Motsvarande bör gälla svenskar, bosattai sådana länder som harpartnerskapslagar.Vad utskottet sålunda anfört börriksdagen med bifall till motion L422yrkande 3 som sin mening ge regeringentill känna.dels att utskottets hemställan under 2bort ha följande lydelse:2. beträffandepartnerskapskonventionatt med bifall till motion1996/97:L422 yrkande 3 som sin meningger regeringen till känna vadutskottet anfört.2. Registrering utomlands (mom. 3)() och YvonneRuwaida (mp) anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 7 börjar med Utskottetvidhåller och slutar med motion L422 bort ha följande lydelse:Utskottet konstaterar attpartnerskapslagen gerregeringen rätt att utfärdabemyndiganden för registrering avpartnerskap vid svenska ambassaderutomlands. Enligt utskottets mening bördenna rätt självfallet utnyttjas i defall värdlandet lämnar sitt godkännandetill verksamheten. Utskottet anser attregeringen bör föranstalta om sådanaåtgärder så att de som uppfyller kravenför registrering i kan få sittpartnerskap registrerat på ambassader iutlandet. Detta bör med bifalltill motion L422 yrkande 4 som sinmening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 3bort ha följande lydelse:3. beträffande registreringutomlandsatt med bifall till motion1996/97:L422 yrkande 4 som sin meningger regeringen till känna vadutskottet anfört.3. Kusiners arvsrätt (mom. 6), , och de (alla m) anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 12 börjar med Som utskottet och på s. 13 slutar med yrkande 2 bortha följande lydelse:Utskottet anser för sin del att deargument som motionärerna åberopar förett återinförande av arvsrätten förkusiner är väl underbyggda. Familjen ärnämligen, som också motionärernapåpekar, den mest grundläggandegemenskapen och ett återinförande avkusinarvsrätten kan bidra till ettstärkande av släktbanden. Några sakligaskäl som talar emot kusinarvsrätten kanutskottet inte finna. Enligt utskottetsuppfattning kan den nuvarandebegränsningen av arvsrätten i tredjearvsklassen över huvud taget inteförsvaras på sakliga grunder utan måsteses som ett uttryck för en gången tidsrättspolitiska värderingar, vilkautskottet inte kan ställa sig bakom.Utskottet vill i det sammanhangetunderstryka vad i motionen anförts omdet principiellt oriktiga i att stateninträder som arvinge då en avlidenefterlämnar så nära släktingar somkusiner, något som kan te sig direktstötande i fall då fondens medel användstill ändamål som varit helt främmandeför den avlidne. pågår enöversyn av . mening är det lämpligt attfrågan om arvsrätt för kusiner behandlasi det sammanhanget.Vad utskottet nu anfört om ettåterinförande av arvsrätten för kusinerbör , med bifall tillmotionerna L404 och L417 yrkande 2, somsin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 6bort ha följande lydelse:6. beträffande kusiners arvsrättatt med bifall till motion1996/97:L404 och motion 1996/97:L417yrkande 2 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottetanfört.