bet · GK01SoU10 · 1997-04-08 00:00:00 — För min personliga del är jagövertygad om att missbruket kommer att öka ytterligare ett tag framöver, tillsnästa trend tar vid. Men efter varje trend är positionerna framflyttade.Haschet har blivit rökheroin, och rökheroinet kommer snart attefterträdas av injektioner. Skall det nu också bli tillåtet med påKonsum är nog loppet kört. Återigen är det verkligheten kontra retoriken.Så vad kan eller vill ni göra? Trots min blandning av uppgivenhet och ilskaär jag naiv nog att tro att vissa, kanske de flesta av er, är beredda att göranågot. Det enda råd som vi från RNS kan ge er är att ni tar del av vårtnarkotikapolitiska åtgärdsprogram, som bl.a. innehåller krav på drogfriaskolor, föräldrautbildning, lokala åtgärdsprogram och behandlingsskyldighetinnefattande allt från stödsamtal och urintester till intagning påbehandlingshem.Det gäller också att inse och att börja diskutera spridningsmekanismerna ochvikten av tidiga ingripanden. Vi måste inse att den stora brottsligheten födsur den lilla. Det påpekandet fick jag särskilt med mig till vår nyerikspolischef, som tyvärr inte är här . Han gillar inte RNS:s inställningi denna fråga - desto märkligare, eftersom den svenska narkotikapolitiken iallt väsentligt byggts på RNS:s analys och krav. Rent logisktundrar jag varför står i opposition till det som han somämbetsman är satt att förverkliga. Tyvärr inger detta inte oss på RNS någotstörre förtroende. Det är kanske dags att skicka rikspolischefen på studieresatill New York.Det är verkligheten som avgör om vi är på väg mot en legalisering eller inte- inte politikers och myndighetspersoners retorik. Ord är billiga, medanhandlingar kostar. Skall vi återerövra det offentliga rummet - gator och torgoch kvarteret där vi bor - är det nog dags att sätta i gång. Inte ,utan . Det finns förebilder och modeller. Väsby-modellen är ensådan. Den fungerade så länge det fanns någon som hade intresse av att denskulle fungera.Allra sist vill jag säga att narkotikafrågan är en riksangelägenhet. Har mani riksdag och regering ställt upp som ett politiskt mål attsamhället skall bli fritt från narkotika måste det målet också prioriteras.Det måste innebära att staten hjälper kommunerna, och ger dem sådanaekonomiska resurser att kommunerna inte kan överge de nationellanarkotikapolitiska målen. Dessutom måste man kontrollera att målen uppfylls.Annars kommer den svenska narkotikapolitiken att fortsätta vara enrotationspolitik - ett evigt vispande i den allt större missbrukargrytan.Alec : Mycket klokt har sagts här, och det är inte så lätt att komma islutet på en sådan här hearing. Men min uppfattning är att det är viktigt attpoängtera att narkotikapolitiken och narkotikainsatserna skall vara en del avde sociala och hälsopolitiska insatserna. Det är där de ligger, och det är därde skall ligga. Det är inte i första hand juridiska eller polisiära insatsersom kommer att lösa narkotikaproblemet.Jag tänker försöka peka på att det inte finns en enda narkotikascen. ISverige har man ibland talat om narkotikaproblemet som ett enda problem. Men finns det minst fyra fem olika problem. Det behövs olika insatser för attkomma åt dem. Det har nämnts här, med en viss försiktighet tycker jag, attungdomsarbetslösheten kanske har med detta att göra. Jag tror att dennaförsiktighet är alldeles fel. Den har med detta att göra. Det är oerhörtväsentligt att vi tittar på ungdomsarbetslösheten. Man måste också titta påden specifikt. Det är just ungdomsarbetslösheten i problemområdena som ärviktig, för det är där narkotikan får fäste väldigt snabbt. är etttypexempel på detta. Man skall inte titta generellt på arbetslösheten, utan seefter var problemen finns och hur ungdomsarbetslösheten ser ut där.Jag tror att vi kommer att få en drogscen med de klassiska - om jag fåruttrycka mig så - svenska slitna narkomanerna som kommer från kulturelltfattiga sociala förhållanden både inom familjen och där de bor. Den gruppenkänner vi igen - det är den vi ser på plattan. Den kan kallasplattangenerationen. Men denna grupp utgör bara en liten del avnarkotikaproblemet. Det är ungefär som om man skulle säga att alkoholproblemeti det här landet består av a-laget som sitter på bänken. A-laget utgör inteens en promille av alkoholproblemet, och samma sak är det mednarkotikaproblemet. Jag känner inte till procentsatsen, men de utslagnamissbrukarna på plattan utgör inte huvudproblemet i dag.En annan grupp kommer vi att hitta i de segregerade bostadsområdena. Den harsin grund i invandringen och består av invandrarungdomar i andra generationen.Där kommer vi att få - och vi har redan - de problem som man pekade på frånMaria Ungdom. Även om siffrorna inte visar det ännu så är jag fullkomligtövertygad om att det kommer att visa sig - även i siffror - att vi har ettjätteproblem i de här områdena. Den kulturen är en annan drogkultur än deslitna svenska narkomanernas. Den innefattar rökheroin. Cannabis och CAT haren helt annan funktion för dessa ungdomar än för de svenska ungdomarna somanvänder det. Speciella insatser måste till här, helt andra än på plattan.Den tredje gruppen består av partydrogarna. Många har talat om denna grupphär som ett nytt fenomen som blivit uppmärksammat sent. Detta är en typiskeuropeisk ungdomskultur. Vi är ju européer nu på ett mycket märkbart sätt.Ungdomar reser mycket . Detta är i stor utsträckning enmedelklassrörelse, till skillnad från de andra två. Det behövs helt andrainsatser för att nå dessa medelklassungdomar än ungdomarna i de tungasegregerade bostadsområdena eller bland de slitna svenska narkomanerna.Det som CIN visar och som har varit en tendens - ökatdrogmissbruk och drogprövande - är nu en trend. Det är klart att detta harökat och att det kommer att hänga kvar. Jag är lika pessimistisk som en av deandra talarna här. Jag tror att vi kommer att se en kraftig ökning avnarkotikabruket i det här landet. Jag tillhör dem som inte sadeatt missbruket ökade. Det finns nämligen också ett stort politiskt missbruk avnarkotika - det skall man komma ihåg. Det är oerhört lätt att göra sig ettnamn på att snabbt gå ut med krafttag i narkotikafrågorna. hadevi en bra trend, men väldigt få erkände det. har vi en dålig trend.Den tid då man kunde förlita sig på - eller hoppas för mycket på - tull ochpolis är slut. är så pass internationaliserat att detta inte längre fungerar. Även om man tar upp till i beslagräddar det inte vår situation, även om vi naturligtvis skall beslagta det. Jagtror att man snart kommer att kunna göra droger hemma hur enkelt och billigtsom helst, i och med informationstekniken. Som har nämnts här förut ställerdetta helt andra krav på vilken information vi skall ge ungdomar.Skräckpropagandans tid är slut. De tror inte på den. De måste få riktiginformation om drogernas farlighet. Drogerna är ju farliga, och vi behöver såatt säga inte dra på mer där, vilket jag tycker att vi tyvärr gjort litetgrand förut.Sammanfattningsvis är min lärdom av detta att se drogmissbruket som mycketdifferentierat. Tala inte bara om narkotikabruket och kampen mot knarket!Vilken typ av narkotika vill vi bekämpa och med vilka specifika insatser,beroende på vilken grupp det gäller?Nedskärningarna på olika områden är självfallet förödande. Jag tror nämligenatt de som rustar ned välfärdsstaten och säger sig vilja bekämpanarkotikamissbruket är trovärdiga. Det går inte att skilja dessasaker åt.Det är oerhört viktigt med riktade insatser mot problemområden - desegregerade områdena. Smeta inte ut pengarna rent allmänt! Man måste fråga sigom det är narkotikafrågan det gäller, om det gäller invandrarbakgrund ellersvensk bakgrund. Sätt in pengar och ordentliga insatser där problemet finns!Jag tror också att vi skall vara uppmärksamma på unga kvinnors drogmissbruk.Siffrorna vi såg här var väl inte speciellt alarmerande, om jag får säga så.De visade ingen speciell ökning bland unga kvinnor. Men jag tror tyvärr att enökning kommer. Jag har inget belägg för detta, men jag spekulerar. Se pårökningen och alkoholen! Där har det skett en kraftig uppgång bland ungakvinnor. I några andra europeiska länder är hälften av missbrukarna kvinnor.Förhållandet är 50-50. I är det ungefär 30-70. Jag tror att man skallvara mycket uppmärksam på de unga kvinnorna, som tyvärr kan bli en grupp därnarkotikan kan få fäste.De som blivit missbrukare måste få den vård och hjälp de behöver. Det finnsingen väg ut ur narkotikan om man inte själv vill. Det finns ingen som kanvårda någon till nykterhet. Man måste själv komma till insikt, och därefterbehöver man mycket hjälp. Att i det läget göra som regeringen nu tänker göra:föreslå att missbrukarna inte får överklaga beslut om vilken vårdform de skallfå tror jag är oklokt. Man kan inte säga att narkotikafrågan är viktig ochprioriteras som man tar bort rätten att överklaga var man skall fåsin vård och behandling. Detta är en mycket farlig linje.Åke Setréus: ECAD (är en organisation som i dagverkar i 28 av länder. 179 städer i är medlemmar. ECAD arbetarför att utveckla det lokala arbetet i städerna inom alla områden i kampen motnarkotika. Det gäller prevention, vård, behandling, kontrollpolitik osv. Idetta internationella perspektiv måste jag säga att den ökning som skerav narkotikamissbruket, framför allt av det experimentella missbruket blandungdomar i , är onödig och ovärdig. Vi har de kunskaper och de resursersom krävs för en nedgång av missbruket. Detta lyckades ju också under en långföljd av år.Det lidande och de kostnader som ökningen förorsakar är naturligtvis enorma.Man kan diskutera ett antal procent upp eller ned, men en fördubbling av detexperimentella missbruket innebär en mångdubbling av det lidande somförorsakas anhöriga och andra, och av de kostnader som förorsakas samhället.Kostnaderna för narkotikaproblemet i det svenska samhället är enorma. De kanräknas i miljarder. Att några myndigheter, socialtjänst och andra, kan skjutaifrån sig ansvaret till andra sparar inte pengar. Det förorsakar tvärtomsamhället, och kanske i allt högre grad privatpersoner, kostnader. Samhälletmåste ta ansvaret för narkotikabekämpningen. Besparingen kan bara göras om manstartar en offensiv mot narkotikan.Några orsaker till den nuvarande situationen är naturligtvis en svängning idrogkulturen och i opinionen mot knark. Våra ungdomar översköljs av enkommersiell drogvänlig kultur . MTV och annat dominerar kulturen.Samhället och även folkrörelserna har på många sätt avsagt sig möjligheten attstyra tänkande, moral och kultur. Här tror jag att enorma insatser behövs,framför allt av folkrörelserna, för att återta ledningen inom kulturen.Tillgängligheten har ökat. EU-inträdet har inneburit ökade möjligheter tillriskfri införsel av narkotika. Den mesta narkotikan tas in hektovis avsmåsmugglare och småmissbrukare. är det nästan ofarligt att göra så. Detär bedrövligt att skall tolka olika avtal inom EU på ett merundfallande sätt än vad t.ex. och gör. Dessa länder har enhelt annan gränskontroll. Det borde ni lätt kunna se till att ändra på. från och passagerarna som går i land borde kontrolleras avhundar.Det finns färre vuxna bland ungdomarna inom fritidssektorn och påandra områden. Detta ökar också tillgängligheten på droger.Arbetslöshet har nämnts, och givetvis är det en faktor som skapar storhopplöshet och missmod bland ungdomar. På det sättet grundar det för flykt ochmissbruk. Men förhållandet är inte mekaniskt. Vi hade nöd och armod , men kunde då bekämpa missbruksproblem, prostitution och andra socialaproblem tack vare att människor var välorganiserade och tog kamp för attförändra förhållandena. Det är självfallet fullt möjligt nu också.En annan viktigt faktor, som flera har vittnat om, är att resurserna harminskat på nyckelområden i samhället, t.ex. det offensiva, uppsökande ochkartläggande arbetet i kommunerna. En liten grupp socialarbetare kan lätt fåkunskap om och kontakt med samtliga missbrukare i en kommun om den resursenfinns på ungdoms- eller vuxensidan. Det är på sådana områden kommuner hardragit ned, och på det sättet förlorat en mängd kunskap och möjligheter attingripa tidigt eller sent.Det kan inte vara så att insatser på det här området skall vara frivilligaför landstingen och kommunerna. Vi lever i , vi har en stat, enregering och en riksdag. Nog måste man, precis som slog fastpå sin tid, kunna säga att alla narkomaner skall finnas i vård och behandling.Man kan inte ha aktiva missbrukare i någon sorts öppenvård eller i full gång isamhället med sitt missbruk - det är alldeles självklart.Det finns en brist på politisk ledning i narkotikaarbetet. Jag troratt det är dags för er i riksdag och regering att ta ledningen i kampen motnarkotikan.Ställ inte insatser för ungdomar i motsättning till behandling av vuxnamissbrukare! De vuxna missbrukarna är motorerna i verksamheten. Om inte de tasbort, i vård eller behandling eller straff, kommer de att sprida missbruket.Det ligger i själva sakens natur. Det är oerhört viktigt att insatserna sättsin lika starkt på alla områden. Man kan inte avvisa vissa missbrukare somhopplösa fall. De kommer att fortsätta att sprida sitt elände.Det måste vara svårt och dyrt att knarka. Därför behövs det en markering, enrestriktiv offensiv, om att samhället kommer att ingripa mot öppen handel meddroger på diskon, på torg, i narkotikakvartar osv. Vi måste igen trycka påvikten av att polisen tar många urinprov etc. måste kunnaställa upp eller dagen efter och följa upp samtliga narkomaner somgrips av polis. Också där tror jag det finns stora brister i dag.Vi måste åter använda den lagstiftning som finns: LVU och LVM.Jag tror också mycket på stöd till lokala aktionsgrupper av den typ man harsett i och . Där går människorna själva samman och bestämmer:?Här skall det vara drogfritt.? De anger knarklangare och ser till att centrumi bostadsområden är fria från sådana. Det är naturligtvis en mycket framkomligväg, där folkrörelser och samhälle samverkar.Görs ingenting kraftfullt nu från regering, riksdag, kommuner och andrakommer med nödvändighet missbruket att öka. Däremot menar jag att det finnsstora möjligheter, resurser och kunskaper för att vända på utvecklingen. Detkrävs att ni tar ert ansvar som folkvalda, och skriver ihop ett aktionsprogrammed hjälp av alla de kunskaper som finns bland myndigheter och folkrörelser.Sätt i gång att agera nu!Ordföranden: så mycket! Då går vi över till frågedelen. Jag vill beledamöterna att inledningsvis ange till vem eller vilka frågan ställs.Barbro : Först har jag en fråga till . Det hartalats mycket om samverkan på olika nivåer. När jag är ute i landet säger manatt det i och för sig är bra med samverkan, men att sekretesslagen hindrar demfrån att göra rätt saker på det individuella planet. Innebär detta att manskyddar sig från att göra saker som är jobbiga? Finns det någon informationeller utbildning i hur sekretesslagen bäst tolkas och används för att intevara ett hinder för samverkan? Eller är det så att vi behöver ändra lagen?Den andra frågan vill jag ställa till eller gäller de studier som har gjorts av drogvanor bland värnpliktiga ochandra. Har man ställt några följdfrågor så att man vet varför somliga stannarvid ett experimentellt bruk och andra går vidare och förblir missbrukare?Ann-Marie Begler: Den här frågan har ju varit uppe till diskussion och utrettsflera gånger. Senast har jag för mig att det var somtittade på reglerna kring sekretessen som ett hinder för samverkan. Detta kanju vara ett hinder. Samverkan går ju alltid att genomföra om den enskildesamtycker. Nyckeln till samverkan kring ungdomar är ju föräldrarna. Det ärmycket få föräldrar som inte accepterar en samverkan mellan olika myndigheteroch organisationer för att förbättra villkoren för sina egna barn. Denbedömning som gjordes av samtliga remissinstanser var attsekretesslagstiftningen inte var något egentligt problem. Det handlade snarareom hur mycket man kunde om sekretesslagstiftningen ute i verksamheterna.Problemen var alltså ganska undantagsvisa.Anders Romelsjö: Jag har varit engagerad i sådana studier ,men då gällde det värnpliktiga som mönstrade 1970. Vi studerade faktorer somledde till att man övergick till intravenöst missbruk. Det kunde vara sådanafaktorer som att man använde cannabis. Det var en ökad risk bland dem som hadeanvänt det . Det var en ökad risk för dem som tidigt vidmönstringen rapporterade att de hade rymt hemifrån, skolkat etc.Det stämmer överens med en hel del övrig litteratur. Tidiga multiproblemökar risken för allvarliga konsekvenser. Det har ju rapporterats från Sverigeav professor , och andra som studerat ungdomar iÖrebro. Det visade sig att risken för den som bara har ett problem knappast ärförhöjd alls. Man kan urskilja ett antal problem , t.ex. högalkoholkonsumtion eller narkotikabruk, som längre fram leder till kriminalitetetc.Björn : Jag har inte mycket att tillägga. I de här undersökningarna, ochspeciellt när det gäller mönstrande där vi har ett mycket begränsat utrymmeatt förfoga över när det gäller blanketter och antal frågor, finns det ingafrågor med som knyter an till de här problemen. Om din fråga avser meretablerade missbrukare är det ganska få i mönstringsundersökningarna som mankan kalla reella etablerade missbrukare. De kommer kanske inte så långt isjälva mönstringsprocessen. Det är ganska få där som redovisar någon sortsaktuellt missbruk.Annika : Min fråga vänder sig framför allt till företrädare förpolisen, men det finns kanske även någon från som vill svara.I princip alla här har talat om hur viktigt det är med tidiga och tydligainsatser för att motverka missbruk bland yngre. Jag skulle gärna vilja höramer exakt vad som egentligen händer när t.ex. en 16-åring blir upptäckt avpolisen med en mindre mängd narkotika på fickan. Hur ser den efterföljandeprocessen ut? Hur snabb är den? Upplevs reaktionen från samhällets sida somtillräckligt tydlig? Med tanke på vad vi fått höra om attityder från ungdomarssida kring narkotika är det också intressant att höra hur den som blirupptäckt brukar reagera. Är t.ex. ångern och skammen större eller mindrejämfört med den som t.ex. tas för ett stöldbrott?Tom : Polisens uppgift här är ju att tidigt identifiera och fungera somdet sociala systemets utsträckta hand. På så vis kan vi sätta unga missbrukareoch barn i riskzonen på trappa. Därmed får taöver. I de situationer där vi upptäcker unga människor i missbrukssammanhangförväntar vi oss att vi får omedelbara åtgärder från sida. Detbrukar fungera som regel. Det ser litet olika ut runt om i landet. Vi läggeross givetvis inte i hur de åtgärderna ser ut. När det gäller äldre missbrukarefår man inte denna snabba reaktion från sida längre.Lars Strid: Jag kan väl nämna litet grand om vad som vanligtvis brukar hända.Det inkommer ju alltid en anmälan till när polisen har tagitvederbörande. Vi startar en utredning. Den utredningen visar då hurresurserna ser ut, hur långt gånget det är osv. Sedan bedöms det vilkainsatser som skall göras. Det kan vara olika. Det beror på vilka resurser somkommunen förfogar över. Det sker inte alltid någon form av placering. Detberor ju naturligtvis på vilka resurser det finns runt omkring. Ofta börjarinsatserna med att man försöker avhjälpa det här bekymret i hemmamiljön.Kristina : Jag svarar förstås ur ett Göteborgsperspektiv. Desocialsekreterare som finns vid den regionala narkotikaspaningen arbetar utepå gator och torg. De har en mycket viktig roll att vara förmedlande länk uttill stadsdelarnas socialtjänst.Sedan beror det på hur länge den unge är gripen, anhållen eller om det gårtill häktning. I har vi organiserat det så att socialsekreterarna vidpolisen tar direktkontakt med stadsdelarna. Går det till häktning finns detett särskilt hivteam vid Göteborgshäktet som söker upp alla unga och alla somvisar tecken på att de har missbruksproblem. De går in till dem och förmedlardirektkontakt med den specialiserade narkomanvården som med mycket kort varselåker upp till häktet och påbörjar en personlig kontakt och en utredning. Deförsöker följa upp detta och slussa ut det till stadsdelarna eller tillspecialiserade enheter.Vi har lagt oss vinn om att hitta mycket goda länkar i en sådan här kedjaför att verkligen fånga upp och följa upp särskilt yngre personer.Ulla : Jag kan säga litet grand om hur det är i . Tyvärr ärstörre delen av den öppna narkomanvården nedlagd i . De har jutidigare utgjort en resurs för dem som arbetar med ungdomsfrågor. Det är svårtatt upprätthålla en kompetens när det gäller narkotika och alla delar avungdomskulturen för socialsekreterare i ungdomsgrupper. Tyvärr upptas derastid väldigt mycket av handläggning och dokumentation, dvs. I övrigt håller jag med om det som sagts tidigare. Det ärungefär så det går till. Men tyvärr minskar kompetensen om narkotikafrågornaute i kommunerna.Annika : Det måste vara behovet för den enskilde som måste avgöra vadsom händer. Jag är fortfarande intresserad av att höra vilken reaktion manmöter från den unge som blir upptäckt. Är det ånger, eller hur reagerar mannär man upptäcks?Lars Strid: Jag tror också att det kan vara viktigt att konstatera det somAnn-Marie nämnde, nämligen att när det gäller barn och ungdomar har resursernaförstärkts. har det skett en förstärkning inomsocialtjänstens ungdomsvård när det gäller uppbyggnaden avöppenvårdsresurserna. Spektret av resurser och åtgärder har alltså förbättratstotalt sett i den kommunala världen. Det tror jag är viktigt. Det kan manockså se när det gäller placeringen och om man tittar på SiS. Det har skett enökning av placerade ungdomar, och det gäller även ungdomar som har ettmissbruksproblem.Det som saknas är en utbyggnad av framför allt öppenvården. Detbehövs ett spektrum av olika insatser för att nå ungdomar på ett kanskeannorlunda sätt än vad vi har gjort med ett traditionellt sätt attplacera ungdomar med den här typen av bekymmer.När ungdomar upptäcks med sitt missbruk - nu pratar jag bara av egenerfarenhet - är det ofta så att de först har blivit tagna av polisen. Det ärett konstaterat faktum som är känt för familjen. Sedan uppstår frågan: Vad ärdet som kommer att hända nu? Hur skall vi få rätsida på det här bekymret?Generellt sett tror jag att man, när man möter ungdomar som har ettmissbruksproblem, ändå kan bistå på ett ganska bra sätt.Rinaldo : Jag har fått svar på en del frågor, men jag har några kvar.Jakob säger att man skall göra politiska markeringar. Det har vi jugjort genom många uttalanden, men har du något exempel på något som du tyckerfattas i våra uttalanden? Det skulle vara intressant att höra.Jag skulle också vilja fråga polisen hur rätten att beslagta ringa mängdernarkotika och rätten att ta urinprov har slagit. Blev det något resultat,eller blev det ungefär som knivförbudet att det ända bara var fritt fram?Åke Setréus säger att riksdag och regering skall ta krafttag. Då menar manofta att man skall tillföra mer ekonomiska medel. Då är regering och riksdagstarka. Är det så beklämmande i att det bara är ekonomiska medelsom måste till för att man skall kunna göra något kraftfullt? Jag tänker ocksåpå de frivilliga organisationerna som ofta är uppbyggda kring kommunala ellerstatliga medel. Så fort det blir kris i kassakistan börjar de också attvackla. växte t.ex. fram. Den var juändå stark och gjorde stora insatser även om den hade små medel. Har vi byggtupp allt på att det måste finnas pengar, annars är vi handlingsförlamade ellertandlösa i det här landet? Är det så beklämmande? Har vi några andra resurserän ekonomiska? Jag tänker på personella resurser eller liknande som kan jobbaäven i dåliga tider? Eller är vi helt utan makt?Jakob : Jag har kanske inte någon konkret idé. Även om arbete som kange resultat måste ske på lokalplanet är det min erfarenhet att det ocksåspelar en väldigt stor roll med vilken tydlighet och entydighet man uttalarsig och agerar även på den nationella politiska nivån. Jag håller med dem somsäger att det inte bara räcker med ord, även om ord har sin betydelse. Detmåste vara i kombination med handfasta åtgärder.