bet · GK01JuU12 · 1997-03-20 00:00:00 — Vissasekretessbelagda uppgifter, bl.a. uppgifter inom som ärsekretessbelagda enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen, får emellertid lämnas utendast om brottsmisstanken avser brott, för vilket inte är föreskrivetlindrigare straff än fängelse . Sekretess enligt bl.a. 7 kap. 4 §sekretesslagen hindrar dock inte att uppgift som angår misstanke om brottenligt 3, 4 eller 6 kap. mot någon som inte fyllt lämnastill åklagarmyndighet eller polismyndighet. Av 14 kap. 4 § sekretesslagenframgår, att sekretess till skydd för enskild inte gäller i förhållande tillden enskilde själv och i övrigt kan helt eller delvis efterges av honom, ominte annat föreskrivs i sekretesslagen.Det sagda innebär sammanfattningsvis att normalt ärförhindrad att till polisen rapportera brott som begåtts av barn under 18 år.Undantag görs, som framgått, bara i några få fall av allvarliga brott somriktas mot annan person, t.ex. om den underårige gjort sig skyldig tillmisshandels- eller sexualbrott.Ungdomsbrottskommittén föreslog i sitt betänkande Reaktion mot ungdomsbrott(SOU 1993:35) ett utökat samarbete mellan de myndigheter som har att göra medunga lagöverträdare. Kommittén anförde att sekretessen ibland upplevdes somett problem i detta samarbete. De krav på lättnader i sekretessen somframställts ledde, särskilt när det gällde polisens samarbete medsocialtjänsten, in på omfattande och svåra frågor. Kommittén ansåg sig avtidsbrist inte kunna behandla dessa. Den ansåg emellertid att det fanns fogför en översyn av sekretesslagen för att klargöra vilken informationmyndigheterna och de enskilda befattningshavarna borde kunna lämna ut för attstärka samarbetet mot ungdomsbrottsligheten (s. 258 f).Med anledning av förslag har inomJustitiedepartementet upprättats en promemoria Sekretess vid samarbetet motungdomsbrott och ekobrott (Ju 1994:E). I promemorian föreslås en nybestämmelse i 14 kap. 2 § sekretesslagen. Enligt den föreslagna bestämmelsenskall socialtjänstsekretessen enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen inte hindra attuppgift om enskild, som inte fyllt , eller närstående till denne lämnasfrån myndighet inom till polismyndighet, om det finns enpåtaglig risk att den unge skall begå brott och uppgiften kan antas bidra tillatt förhindra brott.Promemorian bereds i Justitiedepartementet.Utskottet anser att det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas ochavstyrker bifall till motionerna Ju901, Ju903 och Ju909 i ifrågavarande delar.Otillåten utlämning av film eller videogram m.m.I motion Ju909 (m) anförs att regeringen bör stödja och uppmuntra initiativ avmediedistributörer som syftar till att minska spridningen av våldsskildringari bland annat videogram. I motionen begärs vidare en effektivisering av delagbestämmelser som gör det straffbart att utlämna vissa filmer och videogrammed våldsskildringar till personer under 18 år.Enligt 16 kap. 10 c § (BrB) gäller att den som uppsåtligeneller av grov oaktsamhet i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyftetill den som är lämnar ut en film, ett videogram eller en annanupptagning av rörliga bilder med ingående skildringar av verklighetstrogenkaraktär som återger våld eller hot om våld mot människor eller djur döms förotillåten utlämning av film eller videogram till böter eller fängelse . Från straffbestämmelsen görs vissa undantag. Sålunda gällerbestämmelsen inte filmer eller videogram som har godkäntför visning för någon åldersgrupp av barn . Den gäller inte helleren upptagning av rörliga bilder med samma innehåll som en film eller ettvideogram som har godkänts av biografbyrån. Den gäller inte heller offentligaförevisningar av filmer eller videogram. Ansvar enligt straffbestämmelsenådöms inte om en upptagning av rörliga bilder försetts med ett intyg om att enfilm eller ett videogram med samma innehåll har godkänts av Statensbiografbyrå för visning för någon åldersgrupp av barn , såvida inteintyget var oriktigt och den som har lämnat ut upptagningen insett eller bortinse detta.Allmänt åtal för brott mot paragrafen får enligt 16 kap. 19 § BrB väckasendast efter medgivande av Statens biografbyrå.Utskottet har i betänkandet 1995/96:JuU14 s. 11 f behandlat ett motions-yrkande av liknande innebörd som det nu aktuella. Utskottet konstaterade attdet statliga genomförde en utvärdering av Statensbiografbyrås tillsynsverksamhet över videomarknaden och att kulturministernpresenterat en rad olika åtgärder som syftade till att begränsavåldsskildringarna i media och att förbättra tillsynen över media i dettahänseende. Mot denna bakgrund saknades det skäl för att ta någotinitiativ med anledning av motionen. Utskottet avstyrkte därför motionen.Våldsskildringsrådet har publicerat rapporten på videovåldet(skriftserie nr 15). Enligt rapporten har förekomsten avolagliga våldsskildringar på videomarknaden utan tvekan minskat sedan Statensbiografbyrås tillsynsverksamhet inleddes. Denna utveckling beror enligtrapporten på flera faktorer, av vilka tillsynsverksamheten är en (s. 100 f).Rapporten innehåller inga förslag med avseende på tillämpningen av 16 kap. 10c § brottsbalken.Utskottet konstaterar, att ger vid handen attförekomsten av olaga våldsskildringar på videomarknaden minskat och attStatens biografbyrås tillsynsverksamhet varit av betydelse för dennautveckling. Med hänsyn härtill och på de skäl som utskottet anfört ibetänkandet 1995/96:JuU14 finner utskottet att det inte heller nu finns skälför att ta något initiativ i frågan. Utskottet avstyrker bifall tillmotion Ju909 i denna del.Ingripanden mot drogpåverkade minderårigaI motionerna Ju901 och Ju909 båda (m) begärs en utredning om lagstiftning somskulle göra det möjligt för polisen att låta ta blodprov och urinprov på densom är om han misstänks ha använt narkotika. I motion Ju903 (c)begärs att ungdomar som ertappas berusade skall kallas till förhör hospolisen.Enligt 1 § första stycket 6 narkotikastrafflagen (1968:64) gäller att bl.a.den som olovligen brukar narkotika döms för narkotikabrott till fängelse ihögst , om gärningen sker uppsåtligen. I praxis bedöms dock eget bruk avnarkotika vanligen som ringa brott. Påföljden är då enligt 2 §narkotikastrafflagen böter eller fängelse i högst sex månader.Någon lagbestämmelse som straffbelägger bruk av alkohol finns inte.Av 28 kap. 12 § (RB) följer att på den som skäligen kanmisstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, får kroppsbesiktninggöras för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för attutröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Medkroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samttagande av prov från människokroppen samt undersökning av sådana prov. 13 § RB framgår att som kroppsbesiktning räknas bl.a. tagande avblodprov.Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL)upptar särskilda bestämmelser om handläggning hos polis, åklagare och domstolav mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . Dengäller i dessa delar i stället för bl.a. (1 §, prop.1994/95:12 s. 95). Enligt lagen gäller bl.a. att om någon är misstänkt föratt ha begått ett brott får, om det finns särskilda skälbeslag, husrannsakan och kroppsvisitation enligt bestämmelserna i 27 och 28kap. RB företas mot den unge. Regleringen finns nu i 35 § LUL. Enligt dennalag saknas alltså möjligheten till kroppsbesiktning i dessa fall.När bestämmelsen infördes (prop. 1983/84:187, bet. 1984/85: JuU6,rskr. 1984/85:37) anförde departementschefen att det fick anses tveksamt ivilken utsträckning tvångsmedel som beslag, husrannsakan, kropps-visitationoch kroppsbesiktning fick användas mot den som var misstänkt för brott och sominte fyllt . När det gällde kroppsbesiktning, framstod det praktiskabehovet av att använda det tvångsmedlet som ganska ringa beträffande denifrågavarande ålderskategorin. Dessutom kunde lämpligheten sättas i fråga avatt använda kroppsbesiktning i fråga om barn som befann sig i förpubertetenoch i en känslig period av sin utveckling. Tvärtom var ett särskilthänsynstagande till den personliga integriteten påkallad. Kroppsbesiktningborde alltså inte få företas i fråga om denna ålderskategori. De tvångsmedelsom borde komma i fråga mot barn var således beslag, husrannsakanoch kroppsvisitation. De borde dock tillämpas restriktivt (prop. s. 28 f).Enligt 1 § andra stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vårdav unga (LVU) jämförd med 3 § samma lag skall den som är beredasvård om han utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk attskadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamheteller något annat socialt nedbrytande beteende. Som en förutsättning för vårdenligt LVU gäller dock, enligt 1 § första stycket, att det kan antas attbehövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av hans vårdnadshavare och,när den unge fyllt , av honom själv.För unga som vårdas på någon av de nu angivna grunderna och behöver särskiltnoggrann tillsyn skall det finnas statliga ungdomshem (12 § LVU). Den somvårdas i ett sådant hem får inte inneha narkotika, alkoholhaltiga dryckereller andra berusningsmedel eller injektionssprutor, kanyler eller andraföremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annanbefattning med narkotika (16 §). Om det anses påkallat, får han kropps-visiteras eller ytligt kroppsbesiktigas, när han kommer till hemmet, förkontroll av att han inte bär på sig något som han inte får ha där (17 §). Iett mål eller ärende enligt LVU får socialnämnden eller rätten besluta omläkarundersökning av den unge (32 §).Med sådan ytlig kroppsbesiktning som avses i 17 § förstås en yttregranskning av kroppen samt av huvudhår och armhålor. Begreppet omfattardäremot inte iakttagelse av för ögat dolda delar av kroppen eller avkroppshåligheter eller beröring av den nakna kroppen (prop. 1981/82:141 s. 44och 51).Vad först gäller motionsyrkandena om tagande av blodprov och urinprov påbarn , finner utskottet att de skäl mot sådan kroppsbesiktning somanfördes i prop. 1983/84:187 alltjämt får anses giltiga. Utskottet vill ocksåerinra om den möjlighet till läkarundersökning som följer av 32 § LVU. Med detanförda avstyrker utskottet motionerna Ju901 och Ju909 i ifrågavarande delar.När det gäller frågan om ungdomar som ertappas berusade skall kallas tillförhör hos polisen, vill utskottet erinra om att bruk av alkohol inte ärbrottsligt. Den bestämmelse i , varigenom fylleri på allmän platsstraffbelades, upphävdes genom lagändring . Utskottet kan mot dennabakgrund inte finna att det bör ankomma på polisen, som har till uppgift attförebygga och bekämpa brott, att ingripa i de med motionen avsedda fallen.Åtgärder mot ungdomsfylleri är, enligt utskottets mening, i första hand enuppgift för . Utskottet avstyrker bifall till motion Ju903 idenna del.Påföljder för unga lagöverträdareI motionerna Ju715 (kd), Ju901 (m) och Ju903 (c) begärs förslag till nyapåföljder för unga lagöverträdare. I motion Ju909 (m) begärs att påföljdenöverlämnande till vård inom skall avskaffas. I motionenförespråkas vidare ett införande av nya påföljder, kallade villkorligtfängelse och ungdomsstraff. Slutligen förespråkas i motion Ju909 inrättande avkriminalvårdshem samt att restriktionerna för att döma lagöverträdare mellan18 och till fängelse bör begränsas. I motion Ju918 (mp) förordas attdomstolarna skall få ett större inflytande över utformningen av påföljdernavid grova ungdomsbrott.Med påföljd för brott förstås i enligt 1 kap. 3 § BrB straffenböter och fängelse samt villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande tillsärskild vård. Som en allmän förutsättning för att någon skall kunna dömastill påföljd gäller enligt 1 kap. 6 § BrB att han fyllt . Enligt 29 kap.7 § BrB skall, om någon har begått brott innan han fyllt , hans ungdombeaktas vid straffmätningen. Härvid får dömas till lindrigare straff än som ärföreskrivet för brottet. Ingen får dömas till fängelse på livstid för brottsom han har begått innan han fyllt . Vid val av påföljd är enligt 30 kap.1 § BrB fängelse att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom ochskyddstillsyn. I 30 kap. 5 § BrB föreskrivs att för brott som någon har begåttinnan han fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finnssynnerliga skäl. För brott som någon begått efter det att han fyllt 18 meninnan han fyllt får rätten, enligt samma paragraf, döma till fängelseendast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finnssärskilda skäl för det.Enligt 31 kap. 1 § gäller att om den som är och har begåttbrottslig gärning kan bli föremål för vård eller annan åtgärd enligtsocialtjänstlagen (1980:620) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelserom vård av unga (LVU), får rätten överlämna åt socialnämnden att föranstaltaom erforderlig vård inom . Om brottslighetens straffvärde ellerart eller den tilltalades tidigare brottslighet påkallar det, får jämteöverlämnande till dömas till dagsböter, högst 200, vare sigböter föreskrivits för brottet eller ej.Har skada på egendom uppkommit genom brottet och bedöms det vara ägnat attfrämja den dömdes anpassning i samhället, får rätten enligt samma bestämmelsei BrB, i samband med överlämnande till vård inom , föreskrivaatt den dömde skall biträda den skadelidande med visst arbete, som syftar tillatt avhjälpa eller begränsa skadan eller som annars i belysning av brottetsoch skadans art framstår som lämpligt. Sådan föreskrift får dock, enligtparagrafen, meddelas endast med den skadelidandes samtycke.I praktiken särbehandlas unga lagöverträdare på flera olika sätt. Som nyssframgått, finns det begränsningar när det gäller att döma till fängelse m.m.Härutöver gäller att möjligheten till åtalsunderlåtelse är betydligt störrebeträffande ungdomar än beträffande vuxna (se 16 och 17 §§ LUL jämförda med 20kap. 7 och 7 a §§ RB). Sammantaget innebär detta att normaltkommer att svara för åtgärderna. Sådana åtgärder kan vidtas på frivillig grundmed stöd av socialtjänstlagen eller under tvång med stöd av LVU och antingenpå initiativ av socialnämnden eller efter en dom.Ungdomsbrottskommittén överlämnade sitt betänkande Reaktion motungdomsbrott (SOU 1993:35). Kommitténs huvuduppgift har varit att undersöka omden nuvarande fördelningen av uppgifter mellan ochrättsväsendet är väl avvägda när det gäller de unga lagöverträdarna och omsamordningen mellan myndigheterna kan förbättras. Utskottet har redogjort fördet huvudsakliga innehållet i kommitténs förslag i sitt betänkande1993/94:JuU4 s.16 f.Fängelseutredningen har i sitt huvudbetänkande Verkställighet avfängelsestraff (SOU 1993:76) föreslagit en lag om verkställighet avfängelsestraff. Utredningen föreslår att det i lagen skall finnas enbestämmelse av innebörd att den som är skall placeras i en anstaltsom företrädesvis är avsedd för yngre intagna, om inte särskilda skälföranleder annat.Straffsystemkommittén har i sitt betänkande Ett reformerat straffsystem (SOU1995:91) gjort en genomgripande översyn av påföljdssystemet i BrB. Utskottethar utförligt redogjort för kommitténs förslag i sitt betänkande 1995/96:JuU2s. 7 f.Frågorna om påföljdssystemet för unga lagöverträdare är under beredning iJustitiedepartementet. Avsikten är att dessa frågor skall behandlas i endepartementspromemoria . Departementspromemorian skallbehandla frågan om en lämplig avvägning mellan de intressen som socialtjänstenoch rättsväsendet skall tillgodose. I promemorian skall övervägas om påföljdenöverlämnande till vård inom bör ges ett annat innehåll och omallmän domstol bör ges ett ökat inflytande över påföljdens närmare utformning.Även huvudbetänkande är föremål för beredning inomJustitiedepartementet och skall tillsammans med utredningens slutbetänkandebehandlas i en proposition som skall läggas fram under år 1997.Straffsystemkommitténs förslag har remissbehandlats och bereds inomJustitiedepartementet.Utskottet har behandlat frågor ompåföljdssystemet för unga lagöverträdare. Utskottet hade under riksmötet1994/95 att ta ställning till en proposition om handläggningen av ungdomsmål(prop. 1994/95:12, JuU1). Utskottet anförde då bl.a. att ungdomar under 18 årsom begick brott så långt möjligt borde hållas utanför kriminalvården och atthuvudansvaret för dem alltjämt borde åvila , även omtvångsåtgärder i vissa fall kunde vara nödvändiga för att hindra den unge frånfortsatt kriminalitet. Det var, enligt utskottets uppfattning, angeläget attdet utvecklades metoder, inom ramen för såväl rättsväsendet somsocialtjänsten, för att finna adekvata åtgärder som kunde medverka till attbarn och ungdomar som begått brott kunde ledas in i ett laglydigt liv. Härkrävdes, anförde utskottet, också en utökad samverkan mellan socialtjänstenoch rättsväsendet, som borde inriktas på att åstadkomma snabba, enkla ochadekvata åtgärder mot ungdomsbrottsligheten. Regeringen fick, anfördeutskottet vidare, beakta vad utskottet anfört i det fortsatta reformarbetet påpåföljdsområdet när det gällde ungdomar. Vad utskottet anfört, gav riksdagensom sin mening regeringen till känna (rskr. 1994/95:39).Utskottet hade under samma att ta ställning till ett antal motions-yrkanden, väsentligen motsvarande de som framställs i motion Ju909.Utskottet vidhöll då den uppfattning som utskottet uttalat med anledning avproposition 1994/95:12 och avstyrkte bifall till motionerna (1994/95:JuU24 s.19 f).Utskottet konstaterar att frågorna om ett nytt påföljdssystem för ungalagöverträdare är föremål för ett omfattande beredningsarbete iJustitiedepartementet. Det kan förväntas att de frågor som aktualiseras imotionerna kommer att övervägas i detta beredningsarbete. Enligt utskottetsmening saknar anledning att föregripa den pågående beredningen.Utskottet avstyrker bifall såväl till motionerna Ju901, Ju903, Ju909 och Ju918i berörda delar som till motion Ju715.Polishjälp åt föräldrarI motionerna Ju901 och Ju909 båda (m) begärs en utredning om en laglig rättför vårdnadshavare att påkalla polishjälp för att hämta barn som vistas uteutan föräldrarnas tillstånd.Enligt 6 kap. 2 § andra stycket FB gäller bl.a. att ett barns vårdnadshavaresvarar för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder,utveckling och övriga omständigheter. I syfte att hindra att barnet orsakarskada för någon annan skall vårdnadshavaren svara för att barnet står underuppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas.Av vårdnadsrätten anses följa befogenhet för vårdnadshavaren att ha barnethos sig och att bestämma dess vistelseort.I 12 § polislagen (1984:387) föreskrivs att om någon, som kan antas varaunder , anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebäröverhängande och allvarlig risk för hans hälsa och utveckling, får han tas omhand av en polisman för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas tillsina föräldrar eller någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden.Enligt 13 § samma lag gäller att någon genom sitt uppträdande stör denallmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får en polismanavvisa eller avlägsna honom från visst område eller utrymme, när det ärnödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. Detsamma gäller om ensådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Ären åtgärd av angivet slag otillräcklig för att det avsedda resultatet skallkunna uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. Är den som tillfälligtomhändertagits under , får han, enligt 16 § andra stycket polislagen,hållas kvar under högst för att genom polisens försorg skyndsamtkunna överlämnas till sina föräldrar, annan vårdnadshavare, tjänsteman inomsocialtjänsten eller någon annan lämplig vuxen person.Om en person som är utsätter sin hälsa eller utveckling för enpåtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel,brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende skall hanberedas vård enligt LVU, om det kan antas att behövlig vård inte kan ges medsamtycke av hans vårdnadshavare eller, när den unge har fyllt , av honomsjälv (1 § andra stycket LVU jämförd med 3 § samma lag). Beslut om vård medstöd av LVU meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 §).Socialnämnden får besluta att den som är skallomhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd avdenna lag och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till riskenför den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningenallvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (6 §). Beslutet skallunderställas länsrätten (7 §).Enligt utskottets mening skulle en sådan ordning som förespråkas i motionenvara alltför långtgående och riskera att innebära en betydande påfrestning påpolisens resurser. Den nuvarande regleringen måste anses ge tillräckligamöjligheter för polis och socialtjänst att ingripa, när det är påkallat avhänsyn till den unge. I själva verket torde en underårig som håller sig undanfrån sina vårdnadshavare kunna bli föremål för ingripandemed stöd av den befintliga lagstiftningen. Utskottet avstyrker motionernaJu901 och Ju909 i dessa delar.Föräldrars närvaro vid rättegång m.m.I motion 909 (m) begärs ändringar i LUL som går ut på att föräldrar, vilkasbarn misstänks för brott, skall vara skyldiga att närvara vid förhör ochrättegång som hålls med barnen. Föräldrarnas rätt till ersättning förinställelse vid sådan rättegång bör enligt motionärerna avskaffas.Av 5 § LUL framgår att om någon som inte har fyllt är skäligenmisstänkt för brott, skall vårdnadshavaren eller annan som svarar för denunges vård eller fostran underrättas samt kallas till förhör somhålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annarsfinns särskilda skäl mot det. Vid förhör med den som inte har fyllt ochsom är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa skall, enligt 7 §samma lag, företrädare för närvara om det är möjligt och detkan ske utan men för utredningen. Enligt 31 § LUL får, om någon kan misstänkasför att ha begått ett brott, utredning rörande brottetinledas under vissa i paragrafen närmare angivna förutsättningar. Den ungesvårdnadshavare och socialnämnden skall underrättas om att enutredning har inletts. Underrättelse till vårdnadshavaren får dock, enligtparagrafen, underlåtas, om det finns särskilda skäl mot en underrättelse. I33 § samma lag föreskrivs att under utredning som avses i 31 § skall, om detinte möter hinder, företrädare för närvara vid förhör med denunge.När åtal väcks mot den som inte har fyllt , skall tingsrätten, enligt26 § LUL, underrätta vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vårdeller fostran om åtalet och om tidpunkten för huvudförhandlingen, om det intefinns särskilda skäl mot det. Om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kanfölja, skall vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård ellerfostran höras i målet, om det kan ske och det inte finns särskilda skäl motdet. Vårdnadshavare eller annan som på grund av paragrafen hörs i målet harrätt till ersättning och förskott enligt vad som är föreskrivet om vittne.Ersättningen skall betalas av staten.Bestämmelsen i 5 § LUL skall, enligt lagmotiven, ses mot bakgrund av attungdomar som begår brott behöver stöd från både myndigheter och från sinaföräldrar eller andra vuxna i sin omgivning. Det är därför viktigt att på etttidigt stadium i en brottsutredning engagera föräldrarna och få dem attmedverka i arbetet med att komma till rätta med brottsligheten. Avsikten ärinte bara att vårdnadshavarna skall få reda på att den som står under derasvårdnad begått brott. Det viktigaste är att de kan förmås att aktivt medverkai lagföringsprocessen. Enligt motiven bygger föräldramedverkan på attföräldrarna skall vara ett stöd för den unge och att kontakt skall etablerasmed i första hand företrädare för men också med polisenshandläggare. En ordning där vårdnadshavarna tvingades att medverka skullemotverka dessa syften (prop. 1994/95:12 s. 64 f).Utskottet vill understryka vikten av att föräldrar och andra som harvårdnaden om unga lagöverträdare snabbt engageras i arbetet med att komma tillrätta med den unges brottslighet.