bet · GL01AU1 · 1997-11-27 00:00:00 — 2).Utskottets ställningstagandeUtskottet delar revisorernas uppfattning att frågor om kontroll och uppföljningär viktiga och att undanträngningseffekter därvidlag bör uppmärksammas. Med destora åtgärdsvolymer som förekommit under i stort sett är detdock ofrånkomligt med vissa undanträngningseffekter, och volymerna har ocksåförsvårat bl.a. kontrollfunktionen. Stora volymer som i vissa fall kan innebäraen försämrad åtgärdskvalitet har dock varit nödvändiga i det arbetsmarknadslägesom rått . Arbete i syfte att höja åtgärdskvalitetenpågår också. Revisorerna uppmärksammar vidare vikten av att yttranden frånarbetstagarorganisationerna begärs om undanträngningseffekter. Ibudgetpropositionen poängteras att i ett läge med tecken på enkonjunkturförbättring är det särskilt viktigt att tendenser till bl.a.undanträngningseffekter motverkas och att en av prioriteringarna för år 1998därvidlag är förstärkt fackligt samråd. Det är dock enligt utskottets meninggivet att problematiken med undanträngning såväl regionalt som lokalt måsteuppmärksammas och att AMS därvid överväger olika metoder som kan medföra ökadeffektivitet vad gäller kontroll och uppföljning.Med hänvisning till det anförda anser utskottet att något tillkännagivandemed anledning av revisorernas förslag inte kan anses påkallat. Utskottetavstyrker också motionerna 1996/97:A51 yrkande 4 och 1996/97:A50 yrkande 2.Utvärdering och resultatanalysRevisorernas övervägandenI rapporten poängteras att flertalet av de studier i vilka undanträngnings-effekter har analyserats inte är invändningsfria och att resultaten är osäkra,men också att sådana effekter förekommer, vilket är ett reellt problem.Enligt revisorerna pekar resultaten av granskningen på att det finns behov avutvärderingar och forskning. Revisorerna konstaterar också att ekonometriskastudier av undanträngningseffekter av arbetsmarknadspolitiska åtgärder ärförknippade med osäkerhet. Även om stor osäkerhet råder beträffande problemetmed undanträngning kan frågan inte negligeras.Revisorerna noterar att ett nytt inrättats under och utgår från attinstitutet kommer att genomföra ytterligare utvärderingar avundanträngningseffekter. För övrigt har departementet därutöver möjlighet attinitiera ytterligare studier inom detta område. Mot denna bakgrund finnerrevisorerna inte anledning föreslå någon särskild åtgärd.MotionHans Andersson och () konstaterar i motion 1996/97:A51 attrevisorerna noterat att flertalet av de studier i vilka undanträngningseffekterhar analyserats inte är invändningsfria och att resultaten är osäkra.Motionärerna kan dela uppfattningen att det behövs ytterligare studier. Deförutsätter dock att studierna uppfyller rimligt ställda krav på kvalitet såatt de verkligen ökar kunskaperna och inte endast tjänar till att motiverabehovet av ytterligare forskning för att vinna någon klarhet. Studierna måsteuppvisa en rimlig metodologisk säkerhet men också vara ägnade att besvararelevanta frågeställningar. Motionärerna begär ett tillkännagivande om deframförda synpunkterna på utvärderingar (yrk. 2).Utskottets ställningstagandeSom framgått ovan har de studier som genomförts angåendeundanträngningseffekter varit delvis motsägelsefulla, och resultaten har visatsig vara osäkra. En studie av utredaren vid AMS forsknings- ochutvärderingssektion pekar på att behovet av tillförlitliga utvärderingar avarbetsmarknadsåtgärder ökat med rådande hög arbetslöshet och storaåtgärdsvolymer. De skiftande resultaten av de utvärderingar som genomförts kanenligt bero på att urvalet till åtgärderna inte sker slumpmässigt. Andraorsaker kan vara för små urval samt att olika studier undersöker olikatidpunkter, med variationer i bl.a. åtgärdernas utformning, åtgärdsvolymer ochdeltagargruppernas sammansättning. Såsom framhålls i motion 1996/97:A51 är detväsentligt att studierna uppfyller vissa krav på kvalitet och metodik så att dedärmed bidrar till ökade kunskaper om undanträngningsproblematiken. Det anfördafår anses tillgodose syftet med motion 1996/97:A51 yrkande 2.Övriga frågor som rör undanträngningseffekterUtskottet har ovan behandlat revisorers förslag omundanträngningseffekter. I detta avsnitt tar utskottet upp två enskildamotioner som rör frågan.Magnus () anger i motion A284 ALU och API som exempel på åtgärdersom på grund av de stora volymerna får undanträngningseffekter. Motionärenföreslår att arbetsmarknadens parter får möjlighet till medbestämmande innanprojekten startas. Parterna skall kunna förhindra projekt som i praktiken utgörordinarie arbete.Göran () vänder sig i motion A216 särskilt motundanträngningseffekterna av starta-eget-bidragen och rekryteringsstöden.Motionären menar att föreskrifterna om att åtgärderna inte får innebäraundanträngningseffekter blivit så vanliga att ingen längre tar notis.Utskottet vill till en början hänvisa till vad som anfördes i det föregåendeavsnittet. Att undanträngningseffekter förekommer är klart, men det råderosäkerhet om omfattningen. Det är därför värdefullt att frågan studeras ochbelyses i olika undersökningar, som t.ex. av AMS i den rapport sompresenterades och som redovisades ovan. Det finns ocksåskäl att upprepa att åtgärder företas i medvetande om attundanträngningseffekter kan uppstå, vilket inte hindrar att de ändå kan ansesmotiverade.Att arbetsmarknadsparterna får inflytande är som framhålls i s-motionen ettsätt att förhindra att åtgärder tränger undan reguljära arbeten. Utskottet kani detta sammanhang hänvisa till att regeringen enligt propositionen avser attgenomföra regeländringar beträffande ALU och API som innebär att samråd skallske med de fackliga organisationerna på arbetsplatsen före anvisning avåtgärderna i fråga. Även det nya enhetliga individuella anställningsstödetförutsätter att anvisningen föregåtts av samråd med berördaarbetstagarorganisationer. Detsamma gäller den kommunala utvecklingsgarantinför ungdomar. Om verksamheten är förlagd till en arbetsplats skall det lokalafacket ha rätt till samråd med kommunen innan anvisning sker.Det anförda visar att det finns en medvetenhet om risken förundanträngningseffekter och att politiken inriktas på att förhindraundanträngning av ordinarie arbetstillfällen. Något särskilt tillkännagivandetill regeringen med anledning av de nu berörda motionerna kan därför inte ansesvara påkallat. De avstyrks således.Lokal samverkan - arbetsförmedlingsnämnderPropositionenVåren 1996 beslutade om en försöksverksamhet med lokal samverkan motarbetslösheten (prop. 1995/96:148, bet. Regeringen skulle träffa avtalmed ett begränsat antal kommuner om försök att finna former för lokal samverkaninom ramen för arbetsförmedlingsnämnderna. Nämnderna skulle få mer preciseradeuppgifter, delvis en ny sammansättning och vissa ändrade befogenheter.Uppgifterna skulle vara att ansvara för efterlevnaden av den nationellaarbetsmarknadspolitiken, pröva möjligheterna till en effektivare användning avtillgängliga resurser och att ge stöd i form av kompetenshöjning och andrainsatser åt den som är arbetslös. Man skulle också initiera och medverka iprojekt som har betydelse för utveckling av arbetsmarknaden i kommunen. 40kommuner erbjöds att delta i verksamheten. Regeringen tecknade avtal med 28 avdessa. Försöksverksamheten innebär att medel från anslaget A 2 kan ingå iprojekt som en arbetsförmedling och en kommun driver gemensamt. Kommunen bidrarmed minst en fjärdedel av kostnaderna. De medel som ingår i försöksverksamhetenfår i sin helhet användas otraditionellt.Verksamheten regleras i lagen (1996:423) om kommunernas medverkan iförsöksverksamhet med lokal samverkan om arbetsmarknadsutvecklingen och i enförordning (1996:424). Båda författningarna är tidsbegränsade fram till den 1januari 1998.I propositionen föreslår regeringen nu att försöksverksamheten förlängs ettår. Den försenade inledningen av försöksverksamheten har försvårat bedömningenav verksamhetens resultat. Förslag läggs fram om att den nyssnämnda lagen fårförlängd giltighet t.o.m. den 31 december 1998.MotionernaFlera enskilda motioner, merparten väckta av socialdemokratiska ledamöter, rörfrågan om lokal samverkan och arbetsförmedlingsnämnder. Man motsätter sig interegeringens förslag om förlängning av verksamheten, men flertalet anser att denlokala nivån bör få större frihet.I motion A224 som anknyter till förslaget om utvecklingsgaranti anserSonia () att de otraditionella medlen direkt skall kunna ställas tillarbetsförmedlingarnas förfogande så att man där kan avgöra i vilken gradresurserna för 20-24-åringarna behöver förstärkas (yrk. 3).Per m.fl. (s) anser i motion A234 att den lokala samverkan gergoda förutsättningar för ökat samspel mellan olika aktörer och bättreförankring av arbetsmarknadsåtgärderna. Kommunerna bör dock få större ansvaroch större del av resurserna. Förlängningen är riktig, men försöksverksamhetenbör vara än mer långsiktig så att parterna får bättre förutsättningar att bl.a.planera och genomföra verksamheten (yrk.1 ). Motionärerna anser också att detbör ges möjlighet att vidga områdena geografiskt så att man kan samverka mellankommuner eller i hela länet (yrk. 2).Catherine () anser i motion A238 att arbetsförmedlingarna bör fåstörre handlingsfrihet genom ökade befogenheter att besluta överarbetsmarknadsmedel och genom lättnader i regelverket. På det sättet skullemöjligheterna bli bättre att tillgodose de skillnader som finns runt om ilandet, och man skulle kunna använda mer s.k. okonventionella metoder för attöka människors förutsättningar för utbildning och arbete.Även () förordar i motion A303 friare regler så att mankan nå lokala lösningar. Som exempel anges att nämnderna bör få möjlighet attvid behov förlänga tiden i arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Eva m.fl. (s) framför i motion A291 att den lokala samverkan intefungerar på vissa håll. Nämnderna har svårt att finna sin roll och verksamhetenär fortfarande stelbent och centralstyrd. Det behövs därför en utvärdering ochöversyn av arbetsförmedlingsnämndernas organisation och arbete.I motion A311 slutligen förklarar () att delegationen och för-enklingen måste fortsätta om den lokala anpassningen skall kunna bli bättre.Som ett exempel nämner motionären det nya individuella anställningsstödet(behandlas nedan), som han anser inte bör ges några begränsningar t.ex. i formav ersättning per dag. När vissa projekt kostar mera bör den lokala nämnden hamöjlighet att besluta om det.Utskottets ställningstagandeInnan utskottet kommer in på de nu berörda motionerna vill utskottet något kortberöra en studie som utförts inom arbetsmarknadsutskottets kansli, och somredovisats under rubriken ?Kan arbetsförmedlingen använda de ?bästa?åtgärderna? Några konsekvenser för arbetsförmedlingen av resultatstyrning´.Studien berör i någon mån samma frågeställning som motionerna, nämligen ivilken utsträckning den lokala nivån ges frihet i förhållande till denationella målen för arbetsmarknadspolitiken. Utgångspunkten för studien varden successiva omläggningen av budgeten mot ökad rambudgetering ochresultatstyrning. Frågan var om styrningen från den högre nivån - ,regeringen, AMS och länsarbetsnämnden - i själva verket hämmar möjligheternatill lokal anpassning, kreativitet och flexibilitet. I studien beskrivs huranslaget för arbetsmarknadspolitiska åtgärder stegvis bryts ner frånriksdagsbeslutet om medel på anslaget A 2 till den enskilda arbetsförmedlingenoch där kopplas till ett antal kvantifierade mål, som t.ex. att förmedlingenskall placera ett bestämt antal personer i konjunkturberoende åtgärder underverksamhetsåret. Studien, som bl.a. baserar sig på intervjuer av anställda vidnågra arbetsförmedlingar, visade att man på förmedlingarna genomgående gavuttryck för en tudelad syn på möjligheterna att göra lokala anpassningar. Å enasidan ger budgetprocessen inom AMV i princip goda möjligheter att lokaltbesluta om vilken typ av åtgärder som medlen skall användas till, å andra sidananser man att volymkraven är starkt styrande. Det nationella målet att anslagetskall täcka kostnaden för ett angivet antal personer i genomsnitt iarbetsmarknadspolitiska åtgärder blir i praktiken starkt styrande. Meddatorstöd jämförs kostnaderna vid olika s.k. åtgärdsmixar, dvs. olikakombinationer av antal personer i olika åtgärder. Kostnaden för åtgärdernavarierar. Anslaget begränsar möjligheterna att använda de dyraste åtgärderna.För att uppnå volymkravet måste man använda billigare åtgärder i vad som ansesvara en alltför stor omfattning. Det kan enligt förmedlarna därmed bli svårtatt använda den åtgärd som i det enskilda fallet skulle vara mest effektiv. Detframhölls emellertid också att ett slopande av volymkravet skulle kunna ledatill att vissa arbetslösa erbjöds dyra och i och för sig effektiva åtgärder,medan andra inte skulle kunna erbjudas någonting, vilket i sin tur skulle ledatill att de blev utförsäkrade. En annan uppfattning som framkom var atteffektiviteten skulle kunna öka om uppdelning inte gjordes av medlen tillförvaltningen, anslaget A 1, och för åtgärderna, anslaget A 2. Utökadeförmedlingsinsatser skulle enligt denna uppfattning ibland kunna varaeffektivare än åtgärder. Övergången till rambudgetering och resultatstyrningansågs annars ha gjort förmedlingens personal mer involverad och engagerad imåldiskussioner än tidigare, vilket ökat effektiviteten i verksamheten.När utskottet i förra årets arbetsmarknadspolitiska betänkande 1996/97:AU1behandlade liknande motioner var det utskottets uppfattning attarbetsförmedlingsnämnderna bör ha så få restriktioner som möjligt. Utskottetstår fast vid detta. Utskottet utgår från att regeringen fortlöpande prövarmöjligheten att decentralisera arbetsmarknadspolitiken ytterligare liksom attge arbetsförmedlingsnämnderna utvidgade befogenheter. Det är genomdecentralisering och lokal förankring som träffsäkerheten och kvaliteten iåtgärderna kan öka. ansvarar nämnderna för att målen för dennationella arbetsmarknadspolitiken efterlevs. De resurser som kan ställas tillförfogande är begränsade, i vilket också ligger en begränsning av de lokalamöjligheterna. Skall ett tillräckligt antal personer kunna omfattas avinsatserna måste det också finnas restriktioner t.ex. i fråga om tid i åtgärdoch ersättningsnivå. Utskottet kan ha förståelse för om man på sina håll käntbesvikelse i arbetsförmedlingsnämnderna, men utskottet utgår från att det pålite sikt inte skall betyda att intresset och engagemanget minskar.Den lokala samverkan är en försöksverksamhet. Det är för tidigt att nu uttalasig om den bör förlängas ytterligare utöver vad regeringen föreslagit, vilketförordas i motion A234. Inte heller bör man nu ändra förutsättningarna i skildaavseenden. Den uppföljning och utvärdering av verksamheten som regeringenställde i utsikt i samband med förslaget om försöksverksamheten börenligt utskottets mening avvaktas innan några ytterligare beslut fattas.Utskottet tillstyrker regeringsförslaget om ett års förlängning avförsöksverksamheten med lokal samverkan.Sammanfattningsvis anser utskottet att de nu behandlade motionerna A224, A234,A238, A291, A303 och A311 bör avstyrkas, i förekommande fall i berörd del.Ungdomssatsning - utvecklingsgarantiPropositionenI detta avsnitt kommer utskottet att behandla regeringens förslag omungdomssatsning, benämnd utvecklingsgaranti. I ett senare avsnitt tarutskottet upp övriga förslag som rör ungdomar. Regeringen aviserade i 1997 årsvårproposition (1996/97:150) att den skulle återkomma med förslag till åtgärderför att minska arbetslösheten bland främst lågutbildade ungdomar.Arbetslösheten bland ungdomar mellan steg från till knappt19 % , vilket är avsevärt mer än för arbetskraften isin helhet. Över hälften av de arbetslösa ungdomarna saknar treåriggymnasieutbildning.I januari 1997 gav regeringen och i uppdrag att gemensamtarbeta fram en modell som ökar ungdomars förutsättningar att ta sig in på denreguljära arbetsmarknaden eller i utbildningssystemet. Förslaget skulle bl.a.* medverka till att förverkliga regeringens ambition att alla arbetslösaungdomar skall erbjudas arbete, utbildning ellerarbetsmarknadspolitisk åtgärd,* utformas så att det ger möjlighet för kommunerna att i stället försocialbidrag erbjuda kompetensutveckling för den enskilde och* understödja samarbetet mellan kommunen och arbetsmarknadsmyndigheten.AMS och skulle beräkna och lämna förslag till konstruktion avdet nya ekonomiska stödet. Vidare skulle erfarenheter från , som harlagstiftning om aktivering av unga arbetslösa, beaktas.AMS och kunde inte komma överens om ett gemensamt förslagutan överlämnade separata underlag och förslag till regeringen. Synpunkter påförslagen har inhämtats vid ett remissmöte som ochSocialdepartementet anordnade i augusti 1997.I syfte att utveckla det lokala inflytandet inom ramen för den nationellaarbetsmarknadspolitiken föreslår regeringen att en utvecklingsgaranti förarbetslösa ungdomar införs . Utvecklingsgarantininnebär att de kommuner som så vill också skall kunna erbjuda alla arbetslösaungdomar mellan en aktiverande och utvecklande insats på heltid.Den unge skall från den första arbetslösa dagen stå till arbetsmarknadensförfogande, aktivt söka arbete samt delta i de åtgärder som arbetsförmedlingenoch kommunen anvisar. Arbetsförmedlingen skall i första hand bedöma den ungesmöjligheter att skaffa sig ett reguljärt arbete. bedöma om en reguljär utbildning eller någon av debefintliga arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan komma i fråga. Inom 90 dagarskall den unge få en individuell handlingsplan som arbetas fram av individen isamarbete med arbetsförmedlingen och kommunen.Om den unge inte har fått en meningsfull sysselsättning skallkommunen överta ansvaret för aktiveringen. Kommunen skall se till attutvecklingsinsatser sätts in . Utvecklingsinsatsen skall utformasmed skälig hänsyn till den enskildes önskemål och förutsättningar. När insatsenskall ske på en arbetsplats har den lokala fackliga organisationen rätt tillsamråd med kommunen innan anvisning sker. Undanträngnings- ochinlåsningseffekter skall motverkas, liksom snedvridningar avkonkurrensförhållanden. Insatserna skall följas upp regelbundet och den ungeskall med jämna mellanrum delta i jobbsökaraktiviteter som arbetsförmedlingenanordnar.Den unge skall inte anses som arbetstagare, men om verksamheten bedrivs på enarbetsplats skall vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen och lagen omarbetsskadeförsäkring ändå gälla till förmån för den unge.Utvecklingsinsatserna bör i normalfallet inte omfatta mer än tolv månader.När insatsen har avslutats skall individen söka arbete på den reguljäraarbetsmarknaden med samma ersättning som föreutvecklingsinsatsen. Ett alternativ till detta kan vara att den unge påbörjaren reguljär utbildning med vanlig studiefinansiering.De kommande insatserna kan genomföras i samarbete med t.ex. skola,studieförbund och ideella organisationer. Den nya satsningen skall utvärderassåväl kvalitativt som kvantitativt.Följande tre ersättningsmöjligheter finns för ungdomar som deltar i kommunalautvecklingsinsatser:* Den som varken har rätt till socialbidrag eller arbetslöshetsersättning fårett skattefritt bidrag, kallat utvecklingsersättning, av kommunen på 1 967kr , vilket motsvarar ett beskattat utbildningsbidrag. Statenersätter kommunen för denna extra kostnad. * Den som har rätt till socialbidrag får en ersättning, också kalladutvecklingsersättning, av kommunen. Denna ersättning motsvararsocialbidraget. * Den som har rätt till ersättning från arbetslöshetskassa, antingen i form avgrundbelopp eller inkomstrelaterad ersättning, får utbildningsbidrag avstaten. Bidraget motsvarar arbetslöshetsersättningen.Utvecklingsinsatsen kvalificerar inte för ersättning från arbetslöshetskassa,men tid i utvecklingsinsats skall räknas som överhoppningsbar tid iarbetslöshetsförsäkringen. Deltagande i utvecklingsinsats skall förden som har rätt till ersättning från arbetslöshetskassa inte räknas in iersättnings-perioden.Den unge skall skiljas från utvecklingsinsatsen om han eller hon misskötersig eller är frånvarande utan giltigt skäl. Den enskilde har då inte rätt tillvare sig utvecklingsersättning eller utbildningsbidrag. Vidare skall i ettsådant fall den som annars skulle ha haft rätt till arbetslöshetsersättningstängas av från sådan ersättning med stöd av bestämmelserna i lagen (1997:238)om arbetslöshetsförsäkring. Den unga kan också förlora rätten till socialbidragom han eller hon utan sakliga skäl avstår från att delta i utvecklingsinsatsen.I varje enskilt ärende skall dock en individuell bedömning göras.För att arbetsförmedlingarna skall kunna intensifiera arbetet med ungdomaroch kunna upprätta handlingsplaner med god kvalitet avser regeringen föreskrivaatt de medel för tillfälliga personalförstärkningar som regeringen föreslagitunder förevarande anslag kan användas till förstärkning avarbetsförmedlingarnas arbete med ungdomar.För att arbetsförmedlingsnämnderna skall kunna fullgöra sina uppgifter ochersätta kommunerna för den aktivitet som ungdomen deltar i föreslås att 396miljoner kronor av medlen under anslaget A2 får användas förutvecklingsinsatser för ungdomar. Kommunerna skall också kunna skjuta tillmedel för finansiering av aktiveringen när de anser det lämpligt avkvalitetsskäl. För den kostnad som uppstår i samband med aktivering i kommunalregi ersätter staten kommunerna med per dag och ungdom.Arbetsförmedlingsnämnden i den kommun som har åtagit sig att anordnautvecklingsinsatser för ungdomar skall* ansvara för att överenskommelser mellan stat och kommun om anordnande avutvecklingsinsatser ingås,* ombesörja utbetalning av det belopp som staten skall ersätta kommunerna medsåvitt avser de ungdomar som inte uppbär arbetslöshetsersättning eller harrätt till socialbidrag,* ombesörja utbetalning av det belopp som staten skall ersätta kommunerna medavseende aktiveringskostnader för ungdomarna och* ansvara för att handlingsplan upprättas inom 90 dagar.Kommunernas ansvar för ungdomar mellan i form avutvecklingsgarantin, skall regleras i lag.MotionernaModeraterna har inte framställt något yrkande om att regeringens förslag omutvecklingsgaranti skall avslås men anför i kommittémotion A299 att denföreslagna utvecklingsgarantin bör ersättas av ett modernt lärlingsprogram förarbetslösa ungdomar.Folkpartiet anför i partimotion A259 (yrk. 19) att åtgärden skapar följanderundgång. Först har arbetsförmedlingen ansvar för att den unge erhåller enmeningsfull sysselsättning . Därefter tar kommunen över ansvaretför den unge . När utvecklingsinsatsen har avslutats gåransvaret på nytt över på arbetsförmedlingen innan det åter ärdags för kommunen att ta på sig ansvaret för den unge osv. Det finns också endel oklarheter vad gäller finansieringen. Enligt partiet bör därför regeringennoga följa upp och utvärdera åtgärden.Vänsterpartiet, som är skeptiskt till en särlagstiftning för den aktuellaåldersgruppen, varnar också, i partimotion A310 (yrk. 18), för rundgång mellanarbetsförmedlingen och kommunen. Partiet anser att den föreslagnaersättningsnivån är för låg. I stället skall ersättning i form avutbildningsbidrag på den KAS-nivå som gällde före utges tilldenna grupp.Miljöpartiet yrkar i partimotion A309 (yrk. 14 och 15) att regeringens förslagom utvecklingsgaranti avslås. Partiet anser att det är fel med en särskildlagstiftning för en viss åldersgrupp på arbetsmarknaden och varnar förinlåsningseffekter.Kristdemokraterna anför i partimotion A269 (yrk. 15-17) att regeringens förslaginnehåller en rad oklarheter när det gäller ansvarsfördelningen och denekonomiska fördelningen mellan staten och kommunerna. Regeringen bör klargöraatt staten inte på nytt övervältrar kostnader på kommunerna. Det skattefriabidraget på kommer inte att påverka kommunernas kostnaderför socialbidrag i positiv riktning. Partiet vill anslå ytterligare 90 miljonerkronor för att höja det skattefria bidraget. Även det statliga bidraget tillkommunerna för utvecklingsinsatserna på per dag och ungdom måste höjasför att det skall bli kvalitet på insatserna.Eva () avvisar i motion A204 (yrk.