bet · GK01KU26 · 1997-04-30 00:00:00 — I betänkandet behandlas sex motioner från den allmänna motionstiden 1996.Motionerna rör i huvudsak frågor som regleras i regeringsformen. Utskottetbehandlar i olika avsnitt frågor om förfarandet vid rättighetsbegränsningaroch om beredning av riksdagsbeslut, om författningsdomstol, om domstolars ochdomares konstitutionella ställning, om lagprövningsrätten, omsubsidiaritetsprincipen samt om sammansättning. Samtligamotioner avstyrks.Till betänkandet är fogade nio reservationer och två särskilda yttranden. 1996/97:K202 av m.fl. (m) vari yrkas1. att beslutar om förstärkt minoritetsskydd vidrättighetsbegränsningar i enlighet med vad som anförts i motionen,2. att beslutar om förstärkt minoritetsskydd ikonstitutionsutskottet i enlighet med vad som anförts i motionen,3. att beslutar om förstärkt minoritetsskydd i övriga utskott ienlighet med vad som anförts i motionen,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förstärkning av den judiciella kontrollen,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förstärkning av domstolarnas och domarnas konstitutionellaställning,1996/97:K209 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utredning i syfte attgrundlagsfästa subsidiaritetsprincipen.1996/97:K214 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utredning om slopandeav undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § regeringsformen.1996/97:K506 av m.fl. (mp) vari yrkas5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att antalet ledamöter i skall utökas så att samtligariksdagspartier erhåller minst en ordinarie plats.1996/97:K514 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omen utredning om inrättande av en författningsdomstol.1996/97:Ju412 av och () vari yrkas2. att hos regeringen begär tillsättande av en utredning angåendelagreglering av skiljandet av domare från befattning med ett pågående måleller förflyttning av domare som reaktion på beslut som domare fattat undermålets handläggning. InledningSverige har fyra grundlagar, nämligen regeringsformen, successions-ordningen, tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen.De centrala bestämmelserna om landets styrelse finns i regeringsformen, somträdde 1975. De grundläggande principerna kommer till uttryck iregeringsformens första kapitel, som handlar om statsskickets grunder. I dessförsta paragraf anges att all offentlig makt utgår från folket. Folkstyrelsenbygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. Den förverkligasgenom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom kommunalsjälvstyrelse. Den offentliga makten utövas under lagarna. Regeringsformeninnehåller vidare i skilda kapitel bestämmelser om grundläggande fri- ochrättigheter, om , om riksdagsarbetet, om statschefen, om regeringen,om regeringsarbetet, om lagar och andra föreskrifter, om finansmakten, omförhållandet till andra stater, om rättskipning och förvaltning och omkontrollmakten. Därutöver finns ett kapitel om vad som skall gälla vid krigoch krigsfara. I övergångsbestämmelserna finns bl.a. föreskrifter om Svenskakyrkan.Bestämmelser om arbete finns också i riksdagsordningen. Vissabestämmelser om statschefen - kung eller regerande drottning - finns isuccessionsordningen.Grundlag stiftas enligt 8 kap. 15 § regeringsformen genom två likalydandebeslut. Det andra beslutet får inte fattas förrän det efter det förstabeslutet har hållits val till i hela riket och den nyvalda riksdagenhar samlats. Riksdagsordningens huvudbestämmelser beslutas antingen på sammasätt som grundlagsbestämmelser eller med kvalificerad majoritet.Kvalificerad majoritet vid rättighetsbegränsningarGällande rättDet nu gällande rättighetsskyddet regleras huvudsakligen i 2 kap.regeringsformen. Där anges de grundläggande fri- och rättigheter som svenskamedborgare är tillförsäkrade gentemot det allmänna.Vissa av de grundläggande fri- och rättigheterna är absoluta i den meningenatt de inte kan begränsas annat än efter en ändring i grundlagen. Till dennagrupp av fri- och rättigheter hör religionsfriheten och de s.k. negativaopinionsfriheterna samt förbuden mot åsiktsregistrering, dödsstraff,kroppsstraff och tortyr. Hit hör vidare förbudet mot landsförvisning ochskyddet för svenskt medborgarskap, rätten att få ett frihetsberövande prövatav domstol eller därmed jämställd nämnd samt förbuden mot retroaktivstrafflag, retroaktiv skattelag och tillfälliga domstolar.Andra fri- och rättigheter är inte på detta sätt absoluta utan fårbegränsas, men i princip bara genom lag. Dessa fri- och rättigheter äryttrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten,föreningsfriheten, skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisitationoch husrannsakan och liknande intrång, skyddet för förtrolig kommunikation,rörelsefriheten samt rätten till offentlig rättegång.De nu angivna fri- och rättigheterna får begränsas bara i viss utsträckning(2:12 andra stycket RF). En begränsning får bara göras för att tillgodose ettändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen fåraldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som harföranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot motden fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Enbegränsning får vidare inte göras enbart på grund av politisk, religiös,kulturell eller annan sådan åskådning. För yttrande- ochinformationsfriheterna ges ytterligare regler i 2:13, för mötes- ochdemonstrationsfriheterna i 2:14.Vid begränsning av rättigheter måste lagstiftaren också beakta förbud i 2:15och 16 mot diskriminering med hänsyn till ras, hudfärg eller etniskt ursprungeller på grund av kön.I 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen anges ett särskiltlagstiftningsförfarande för begränsning i de av de ovan nämnda fri- ochrättigheterna som inte är absoluta. Om minst tio riksdagsledamöter begär detskall lagförslag om begränsningar i dessa fri- och rättigheter vila från det att det första utskottsyttrandet över förslaget anmäldesi kammaren. Ett uppskov kan dock undvikas på två sätt. Lagförslaget kanomedelbart avslås. Det kan också antas om minst fem sjättedelar avde röstande förenar sig om beslutet. skall förriksdagens vidkommande pröva om det särskilda lagstiftningsförfarandet ärtillämpligt i fråga om ett visst lagförslag. Enligt 4 kap. 10 § RO får KU inteförklara att det särskilda förfarandet inte är tillämpligt utan att Lagrådetförst hörts i saken. Utskottet är inte bundet av Lagrådets yttrande.Till de två nu behandlade grupperna av rättigheter - de absoluta och de somkan begränsas, men endast i viss utsträckning - kommer ett antal rättighetersom alla kan få en stor del av sitt innehåll bestämt genom vanlig lag, varvidlagstiftaren inte i nämnvärd mån är bunden av några styrande regler igrundlagen. Hit hör reglerna om skydd mot integritetskränkande ADB-registrering (2:3:2) och om skyddet för äganderätten (2:18:1 och 2), förnärings- och yrkesfriheten (2:20), för de fackliga friheterna (2:17), förupphovsrätten och liknande rättigheter (2:19), för allemansrätten (2:18:3) ochför rätten till utbildning (2:21).MotionenI motion 1996/97:K202 av m.fl. (m) hemställs att beslutarom ett förstärkt minoritetsskydd vid rättighetsbegränsningar (yrkande 1).Motionärerna påpekar att regeringsformen vilar på tanken att majoritetsbeslutär den beslutsform som bäst gagnar demokratin. De anser emellertid attförfattningen ger uttryck för en bristfällig insikt om behovet av vissainskränkningar i majoritetens rätt. Ett effektivt parlamentariskt vapen tillvärn också för minoritetens vilja vore, enligt motionärerna, att stärkaminoritetsskyddet vid beslut om lagstiftning som innebär begränsningar av demedborgerliga fri- och rättigheterna. Motionärerna anser att såvälbegränsningar i äganderätten och närings- och yrkesfriheten som inskränkningari de politiska fri- och rättigheterna, dvs. yttrande-, informations-, mötes-,demonstrations- och föreningsfriheten, bör beslutas av medkvalificerad majoritet i stället för som med enkel majoritet. För attundvika att ett förfarande med kvalificerad majoritet gör riksdagenhandlingsförlamad skulle en minoritet i kunna ges rätt att skjutafram beslut i en viss fråga, vilket motsvarar vad som gäller enligt2 kap. 12 § tredje stycket RF.MotivuttalandenKrav på att lag som begränsar medborgerliga fri- och rättigheter skulle kunnaantas endast genom beslut med kvalificerad majoritet framfördes av vissaledamöter i Grundlagberedningen, GLB. Frågan diskuterades i betänkandet Nyregeringsform, ny riksdagsordning (SOU 1972:15) s. 106-108. Beredningensmajoritet avvisade förslaget med hänvisning bl.a. till riskerna för konfliktermellan och rättstillämpande myndigheter.Argumenten mot en särskild beslutsprocedur vid rättighetsbegränsandelagstiftning utvecklades utförligt grundlagsproposition (prop.1973:90 s. 196 - 198). Även justitieministern fäste vikt vid faran förkonflikter mellan och rättstillämpande organ och den därmedförbundna risken för politisering av domstolarna. Enligt justitieministernförelåg det nämligen en betydande risk för att en domstol eller en annanmyndighet skulle inta en annan ståndpunkt än i frågan om huruvida enlag inskränkte en grundläggande rättighet, och till följd därav anse att enlag som antagits enligt de vanliga reglerna för lagstiftning var ogiltig.Kraven på kvalificerad majoritet framfördes också av en minoritet i 1973 årsfri- och rättighetsutredning. I betänkandet Medborgerliga fri- ochrättigheter. Regeringsformen (SOU 1975:75) avvisades tanken på en sådanordning med hänvisning till att detta skulle innebära en begränsning av denallmänna majoritetsprincipen. I proposition 1975/76:209 om utvidgning ochförstärkning av de medborgerliga fri- och rättigheterna förklarade sigdepartementschefen dela utredningsmajoritetens uppfattning och underströk attdet aldrig kunde få råda någon tvekan om att den auktoritativagrundlagstolkning som kan bli aktuell när beslutar om lag ankommerpå majoritet (s. 89). Han ansåg också att en ordning medkvalificerad majoritet skulle medföra olika praktiska problem i fråga omriksdagsproceduren och pekade bl.a. på risken för att procedurdebatter skulleträda i stället för sakdebatter i de politiska frågorna.Tidigare riksdagsbehandlingVid grundlagsreform, då bl.a. möjligheterna att införarättighetsbegränsande lagar på flera sätt inskränktes, framfördes i motionerkrav på kvalificerad majoritet vid rättighetsbegränsningar.Konstitutionsutskottet ansåg att Fri- och rättighetsutredningens majoritet ochdepartementschefen övertygande utvecklat de principiella och praktiskaolägenheter som var förenade med krav på kvalificerad majoritet för lagbeslutsom innebar begränsning av vissa av de i grundlagen angivna fri- ochrättigheterna. Dessa olägenheter gjorde sig enligt utskottet särskilt gällandenär föreskrifter om kvalificerad majoritet skulle kombineras med regler som imateriellt hänseende begränsade möjligheter att stifta lag. Med ensådan kombination av regelsystem skulle en minoritet kunna motivera ettunderkännande av ett majoritetsförslag med påstående att förslaget voregrundlagsstridigt. Enligt utskottets mening talade starka principiella skälmot ett system som innebar att riksdagsminoriteter kunde framträda med anspråkpå att kontrollera det grundlagsenliga i riksdagsmajoritetens handlande. Ilikhet med departementschefen fann utskottet också att en ordning medkvalificerad majoritet skulle komma att medföra olika praktiska problem ifråga om riksdagsproceduren. Sammantagna hade de skäl som talade mot ettsystem med kvalificerad majoritet som en del av skyddet för de medborgerligafri- och rättigheterna en sådan styrka att utskottet inte kunde godta en sådanordning. Utskottet avstyrkte de då aktuella motionerna (bet. KU 1975/76:56 s.12).Utskottets bedömningDe skäl som utskottet i samband med grundlagsreform anfört mot ettsystem med kvalificerad majoritet vid rättighetsbegränsningar är fortfarandegiltiga. Som framgått av den ovan lämnade redovisningen har möjligheterna attinföra rättighetsbegränsande lagar dessutom försvårats ytterligare sedan dennareform, nämligen genom det särskilda lagstiftningsförfarandet, enligt vilketen minoritet kan skjuta upp riksdagsbehandlingen (2 kap.12 § tredje stycket RF). Med det anförda avstyrks motion K202 (m) yrkande 1.Beredning av riksdagsbeslutUndantagsregeln i 8 kap. 15 § regeringsformenGällande bestämmelserFör ändring i grundlag gäller enligt 8 kap. 15 § RF särskilda regler. Sådanlag stiftas genom två likalydande beslut, och det andra beslutet får intefattas förrän det efter det första beslutet har hållits val till ihela riket och den nyvalda har samlats.Härutöver gäller att ett förslag till grundlagsändring skall läggas fram isådan tid att skall förflyta mellan den tidpunkt då ärendetförsta gången anmäldes i kammare och valet. Från dennaniomånadersregel kan medge undantag genom beslut varomminst fem sjättedelar av utskottets ledamöter förenar sig. Regeln hindrar inteatt ett förslag som väcks senare än före ett val och inte uppnårerforderlig majoritet för undantag ändå läggs till grund för beslut att antaett grundlagsförslag som vilande. Förslaget kan dock inte antas slutligt underden närmast följande valperioden utan först under den därpå följande.MotionernaI två motioner begärs precisering respektive avskaffande avkonstitutionsutskottets rätt att enligt undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § RFbesluta om en grundlagsändring senare än före ett val.I motion K202 begär Moderata samlingspartiet att regeringsformen ändras, såatt det införs ett förbud för att lägga fram förslagtill grundlagsändring än före ett riksdagsval om enminoritet på en sjättedel av ledamöterna motsätter sig det (yrkande 2).Motionärerna hänvisar till vad som inträffade , dåkonstitutionsutskottet i ett betänkande (1993/94:KU28) föresloggrundlagsändringar som innebar att det fr.o.m. skulle blistraffbart att inneha barnpornografi. Enligt motionärerna stred utskottetsagerande mot minoritetsskyddsregelns anda, om än inte mot dess bokstav.Motionsyrkandet syftar enligt motionärerna till att förhindra liknandemissbruk av undantagsregeln i framtiden.I motion 1996/97:K214 av () begärs en utredning omslopande av undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § RF. Motionären hänvisar tillkonstitutionsutskottets initiativ till grundlagsändring i barnpornografiär-endet . Enligt motionären var det utomordentligt bra att detexisterande minoritetsskyddet då fungerade, eftersom detta initiativ iefterhand visat sig vara olämpligt ur flera synvinklar. Motionären drar ändåslutsatsen att undantagsbestämmelsen bör slopas, eftersom det aldrig ärmotiverat att ändra grundlag under så brådskande former.MotivuttalandenRättighetsskyddsutredningen framhöll i sitt betänkande Förstärkt skydd förfri- och rättigheter, (SOU 1978:34 s. 150), att det låg ett betydande värde iatt proceduren för grundlagsändring gav säkerhet för att förslag tilländringar blev noga övervägda och att tanken att genom en särskild tidsfristförlänga den nödvändiga betänketiden hade skäl för sig. Det var också enligtutredningen angeläget att grundlagsändringar med stor principiell och praktiskräckvidd inte behandlades i mot slutet av riksdagssessionen närmastföre valet. En tidsfrist före valet kunde enligt utredningen utföras på skildasätt. Det förslag som hade övervägts 1976 innebar att - sexmånader - skulle förflyta mellan det första beslutet och valet. En sådanordning kunde få till följd att riksdagsarbetet med en grundlagsändringforcerades, och de gynnsamma effekter man strävade efter genom en föreskriftom tidsfrist torde enligt utredningen kunna nås bättre genom en regel om atten viss minsta tid skulle förflyta mellan ärendets väckande och valet. Härmedkunde man få större säkerhet både för en grundlig behandling i ochför en omfattande offentlig debatt.Huvudsyftet med en tidsfrist var enligt attsäkra tid för en omsorgsfull beredning av viktiga grundlagsförslag.Undantagsvis kunde det visa sig angeläget att få en grundlagsändring genomfördi samband med ett instundande val, även om frågan kom upp först eftertidsfristens utgång. Utredningen ansåg det olyckligt att genom en undantagslösregel hindra något sådant, utan en möjlighet att slutföra ett senare väcktgrundlagsärende borde finnas. Undantagsregeln borde emellertid enligtutredningen utformas så att man inte trädde intresset av en omsorgsfullutskottsberedning för när. Det borde ligga i hand attpröva frågor om undantag, och en förutsättning för undantag borde vara att majoritet av ledamöterna i utskottet - fem sjättedelar - förenade sigdärom.Enligt utredningen saknades det anledning att i regeringsformen införanågon särskild regel om behandlingen av förslag till grundlagsändring somväcks i mindre än före ett ordinarie val utan attkonstitutionsutskottet har medgivit eller senare medger undantag. Det bordeenligt utredningen inte finnas hinder för att fatta sitt förstabeslut. Det andra och avgörande beslutet fick emellertid i sådant fall intefattas redan efter det nämnda ordinarie valet, utan frågan fick vila övernästa val, ordinarie eller extra. Tidsfristen förkortades från tio till niomånader (KU 1987/88:32, 1988/89:KU2).Tidigare riksdagsbehandlingEtt motionsyrkande (m) med delvis samma innebörd som det nu aktuella yrkandeti motion K202 (m) behandlades av utskottet . Utskottet utgick dåfrån att utskottens initiativrätt - allmänt och i grundlagsärenden - ävenfortsättningsvis skulle begagnas med varsamhet och att politisk enighet skulleeftersträvas i de fall där initiativ skulle komma i fråga. Med det anfördaavstyrktes den då aktuella motionen (1995/96:KU6 s. 14).Utskottets bedömningUtskottet anser att den nuvarande fem sjättedelsregeln i 8 kap. 15 § RF gerett tillräckligt skydd mot oöverlagda grundlagsändringar. Liksom vid dentidigare behandlingen av denna fråga utgår utskottet från att initiativrätteni grundlagsärenden kommer att begagnas med varsamhet och att politisk enighetkommer att eftersträvas i de fall initiativ kommer i fråga. Motionerna K202(m) yrkande 2 och K214 (fp) avstyrks alltså.Utskottens initiativrättGällande bestämmelserBestämmelser om förslagsrätt i finns i riksdagsordningen. Sådanförslagsrätt tillkommer i första hand regeringen genom propositioner ochriksdagsledamöter genom motioner. Även vissa riksdagsorgan får väcka förslaginom sina ansvarsområden. Utskott får väcka förslag hos i ämne somhör till dess handläggning. får i ekonomisk-politiskt syfteväcka förslag även i ämne som hör till annat utskotts beredningsområde (3 kap.7 § RO).Förslag som läggs fram av utskott medför till skillnad från förslag frånandra förslagsberättigade inte någon motionsmöjlighet.MotionenI motion K202 (m) begärs ett förstärkt minoritetsskydd i utskotten i enlighetmed vad som anförs i motionen (yrkande 3). Enligt Moderata samlingspartiet kanriksdagsutskottens initiativrätt enligt 3 kap. 7 § RO användas av en majoriteti i syfte att hindra oppositionen att presentera alternativförslag.Under senare tid har det sålunda hänt att en utskottsmajoritet använtinitiativrätten till att driva igenom politiskt kontroversiella förslag utannormalt beredningsunderlag och utan den omfattande debatt som är möjlig dåförslag väcks genom proposition eller motioner. Ett exempel på missbruk avinitiativrätten är enligt motionärerna partnerskapslagstiftningen, som ladesfram av lagutskottet med minsta möjliga marginal, åtta röster motsju. Motionärerna anser mot den bakgrunden att det finns anledning att se överutskottens initiativrätt och överväga om initiativ i de vanliga utskotten intesom nu skall kunna tas med enkel majoritet, utan fordra fem sjättedelsmajoritet.MotivuttalandenI proposition 1970:40 med förslag till ändring i regeringsformen, m.m., sombl.a. upptog utskottens initiativrätt, hänvisade regeringen till attGrundlagberedningen (GLB) i sitt betänkande Ny utskottsorganisation (SOU1969:62) föreslagit en omläggning av utskottsväsendet i och därvidansett att övervägande skäl talade för att införa en i princip generellförslagsrätt för utskotten. GLB förordade att de regler om initiativrätt somvar knutna till vissa av utskotten i den dåvarande organisationen, vid enreform av utskottsväsendet skulle ersättas av en generell regel om rätt för deständiga utskotten att, vart och ett inom sitt kompetensområde, lägga framförslag till , även om förslaget inte hade samband med något ärendesom remitterats till utskottet.Vid riksdagsbehandlingen av frågan uttalade följande(se bet. KU1970:27 s. 7).En principiellt viktig nyhet i förslaget är att utskotten skall fåsjälvständig initiativrätt. Denna reform framstår som ägnad att förbättrariksdagens arbetsmöjligheter. Utskottet förutsätter emellertid, att de nyabefogenheterna skall begagnas med samma varsamhet, som iakttagits av deutskott som har självständig initiativrätt enligt nuvarande ordning. Ärendenbör liksom normalt väckas genom proposition eller motion,och politisk enighet bör eftersträvas i de fall där initiativ kommer i fråga.I Grundlagberedningens betänkande Ny regeringsform, ny riksdagsordning (SOU1972:15) ställde sig GLB avvisande till förslag att införa självständiginitiativrätt för utskottsreservanter vid sidan om motionsrätten och att medgemotionsrätt i anslutning till utskottsinitiativ. GLB framhöll att reglerna ominitiativformerna innefattar att ett en gång väckt, självständigt förslagbildar en ram för ärendets fortsatta behandling i . I vissutsträckning måste emellertid riksdagsledamöterna enligt GLB underhandläggningens gång kunna få ställa ?nya? yrkanden i ärendet, och sådana?osjälvständiga? förslag kunde tillföras ett redan väckt ärende på tre sätt: iföljdmotion, under utskottsbehandlingen och i yrkanden under överläggningen ikammaren.Allmänt sett ville GLB hävda att utrymmet för nya yrkanden i ett anhängigtärende borde vara mera vidsträckt om yrkandena fördes fram i följdmotioner änenbart i reservationer till utskottsutlåtandet, och minst om de ställdes försti kammaren. Intresset av tidig offentlighet kring riksdagsförslagen och av enordnad och koncentrerad handläggning i utskotten talade enligt GLB för attföljdförslag i görligaste mån borde läggas fram redan i motioner och inteförst vid utskottsbordet via partirepresentanterna. Beträffande yrkanden somgavs till känna först under kammaröverläggningen tillkom den betydelsefullafaktorn att de inte hade blivit utskottsberedda.GLB framhöll också att regleringen av utskottsinitiativet inte borde blisådan att den kunde tänkas inbjuda riksdagsmajoriteten till aktioner viautskotten i syfte att hindra oppositionen att presentera alternativförslag.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet behandlade ett motionsyrkande med samma innehåll som det nu aktuellai sitt av godkända betänkande 1995/96:KU6. Utskottet delade då denbedömning som gjorts i denna fråga av Grundlagberedningen och av utskottet dåen sådan rätt infördes för alla utskott. Utskottet ansåg alltså att utskottensinitiativrätt stärker ställning och underlättar dessarbetsmöjligheter. Utskottet utgick från att befogenheterna ävenfortsättningsvis skulle begagnas med varsamhet och att politisk enighet skulleeftersträvas i de fall där initiativ kom i fråga. Utskottet utgick vidare frånatt utskotten också fortsättningsvis skulle komma att vara restriktiva med attsjälva arbeta fram mera omfattande lagförslag utan beredning inomregeringskansliet. Utskottet hänvisade till att, som GLB påpekat, redanavsaknaden av den utredningsapparat som krävs för tillkomsten av varje meraomfattande förslag kunde verka hämmande i detta avseende. Den då aktuellamotionen avstyrktes.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning och avstyrker motion K202 (m)yrkande 3.Lagrådsgranskning av grundlagsförslagGällande bestämmelserEnligt 8 kap. 18 § regeringsformen skall det finnas ett lagråd för att avgeyttrande över lagförslag. I Lagrådet ingår domare i ochRegeringsrätten.