bet · GK01KU25 · 1997-05-15 00:00:00 — Syftet varatt underlätta för svenska företag att upprätthålla en rimlig grad avutlandsfinansiering. Problemen i den finansiella sektorn ledde till attbankerna blev mindre kreditvärdiga utomlands. Valutaoron återkom emellertid inovember. Till en början var det främst svenska aktörer som orsakadevalutautflödet. Oro för stigande räntor och bristande likviditet påpenningmarknaden över ledde till att många vidtog finansiellaomdispositioner i syfte att minska sina skulder inför bokslutet. Försäljningav värdepapper för amortering av lån i utländsk valuta ledde tillvalutautflöden och stigande penningmarknadsräntor. Utländska aktörer blevefter hand alltmer aktiva och tvingades till massiva interventionerpå valutamarknaden. I det läget bedömdes motiven bakom de transaktioner somorsakade de stora valutautflödena i ökad utsträckning vara spekulativa ochdärmed mer räntekänsliga. annonserade Riksbankenom en höjning av marginalräntan till och lade regeringenfram ett förslag om ytterligare sänkningar av arbetsgivaravgiften.Valutautflödena tilltog dock i styrka och tvingadesRiksbanken överge den fasta växelkursen och kronan tilläts flyta fritt. Frånden 12 till och med uppgick interventionerna till totalt 158miljoner kronor.I utredningsbetänkandet Ansvaret för valutapolitiken redovisas (s. 45) att detav fullmäktiges protokoll framgår att riksbankschefen den 19 november1992 redogjorde för dagens omfattande valutautflöden och gjorde bedömningenatt det inte var möjligt att med ytterligare marginalräntehöjning med framgångvända dessa. Han meddelade att han hållit statsministern ochfinansministern fortlöpande informerade om utvecklingen. Han föreslogfullmäktige att besluta att låta kronans växelkurs med omedelbar verkan flyta.Efter det att riksbankschefen ytterligare en gång samtalat med statsministernoch finansministern beslöt fullmäktige i enlighet med riksbankschefensförslag.I den sammanfattande bedömningen sägs att beslutet att låtakronan flyta fritt visserligen fattades formellt av riksbanksfullmäktige eftersamråd med regeringen men i realiteten var åtgärden framtvingad avmarknadskrafterna.Tidigare granskningsärendenUtskottet har tidigare granskat regeringens handlande idevalveringssituationer. KU 1977/78:35 s. 28 f) granskadesbeslut om devalvering . Det hade gjorts gällande attdevalveringen och i samband därmed utträdet ur det s.k.ormensamarbetet skedde utan tillbörliga kontakter och överläggningar medberörda länder samt med det förra regeringspartiet. Av utfrågning medekonomiministern framgick att beslutet hade föregåtts avunderhandsdiskussioner med företrädare för vissa i ormensamarbetet ingåendeländer . I slutet av den vecka som föregickåtgärderna togs kontakter med företrädare för det socialdemokratiska partiet.Något besked om Socialdemokraternas inställning gavs inte. Regeringen följdeenligt ekonomiministern tidigare praxis när det gällde informationen tilloppositionen. Några förhandlingar med oppositionen hade inte förekommittidigare. Regeringens och ekonomiministerns handläggning av devalveringsfråganvad gäller kontakter med berörda länder och det tidigare regeringspartiet gavinte anledning till erinran från utskottets sida.De socialdemokratiska ledamöterna i utskottet reserverade sig och hänvisadebl.a. till en artikel i där det noterats att det kunde sägasvara skattebetalare som i sista hand betalar företagens dispositionsvinster.Enligt reservanterna genomfördes devalveringen under former somklart avvek från vad som varit vanligt. hade förelegat ettreellt samråd i dessa frågor med företrädare för de borgerliga partierna.Våren 1983 granskades ett devalveringsbeslut i samband med regeringsskiftet1982 (bet. KU 1982/83:30, s. 33 f). Granskningen gav vid handen attföreträdare för den tillträdande socialdemokratiska regeringen i september1982 bedömde det som oundgängligen nödvändigt att vidtogvalutapolitiska åtgärder för att motverka det kraftiga valutautflödet urlandet. Det var enligt utskottets majoritet mot den bakgrundendevalveringsbeslutet fick ses. Från de synpunkter hadeatt företräda fanns inte anledning att gå in på de bedömningar som gjordes idet hänseendet. Förberedelserna för själva devalveringen gjordes i samarbetemed dåvarande riksbankschefen, som förutsattes informera regeringen. Utskottetframhöll att regeringen i förväg borde ha informerats om de internationellakontakter som företrädare för den tillträdande regeringen genomförde. I enreservation konstaterade utskottets borgerliga ledamöter attdevalveringsbeslutet planerades och i praktiken genomfördes av företrädare fören regering som ännu inte tillträtt och det från konstitutionell synpunkt varanmärkningsvärt att regeringen ställdes åt sidan när en för landetcentral valutapolitisk åtgärd tillkännagavs.När det gäller utskottets granskning av rutinerna inom ivissa andra speciella situationer kan nämnas den s.k. Ubåtsaffären somgranskades (bet. KU 1981/82:35 s. 12 f). Utskottets granskninggällde bl.a. handläggningen av affären mot bakgrund av de regler och denorganisation som fanns i för händelser av det slaget.Utskottet redovisade därvid bl.a. tidigare granskning av regeringenshandlingsberedskap i extraordinära situationer (flygkapardramat på Bulltofta1972, 1973 och ockupationen av Västtyska ambassaden1975). Utskottet fann att regeringens handlande under Ubåtsaffären prägladesav fasthet och konsekvens och noterade med tillfredsställelse att de fyrastörsta riksdagspartierna kunde enas om en gemensam syn på den uppkomnasituationen och att stats- och utrikesministrarna redan på ett mycket tidigtstadium tog kontakt med ordförandena för Socialdemokraterna och Moderatasamlingspartiet och att dessa kontakter fortsatte under hela krisens förlopp.Ubåtsaffären visade enligt utskottet på nytt vikten av att regeringen ägnaruppmärksamhet åt sin och berörda myndigheters handlingsberedskap förextraordinära situationer. Visserligen har varje sådan situation sin särskildaprägel. Hur den utvecklas går sällan att förutse med säkerhet. Trots dettaansåg utskottet det värdefullt om regeringen på olika sätt förbereder sig förhandlandet i krissituationer.Våren 1983 granskades regeringens handläggning av ubåtsincidenten iHårsfjärden (bet. KU 1982/83:30 s. 17 f). Utskottet underströkvikten av att ÖB på det sätt som skett inhämtar regeringens syn på åtgärdersom vidtas i sammanhang av stor betydelse för den svenska säkerhets- ochutrikespolitiken. Utskottets granskning gav vid handen att kontakterna mellanregering och riksdagspartierna fungerade väl under ubåtsincidenten. Detta varsärskilt betydelsefullt mot bakgrund av att ett regeringsskifte inträffadeunder tiden. I ett särskilt yttrande framhöll vpk-ledamoten att samtligariksdagspartier borde erhålla likvärdig information i frågor av dennabetydelse.År 1987 granskades de åtgärder som vidtogs i efterkärnkraftsolyckan i Tjernobyl (bet. KU 1986/87:33). Statsrådet under utfrågning inför utskottet framhållit att det var regeringensavsikt att dra lärdom av det inträffade och förbättra beredskapen. En särskildutredning skulle komma att tillsättas för ändamålet. Enligt utskottet var detangeläget att den aviserade utredningen genomfördes snarast.Sammanfattningsvis kan sägas att tidigare granskningar av regeringenshandlande i krissituationer i flera fall utmynnat i uttalanden om behovet avhandlingsberedskap för krissituationer. Utskottet har i några fall ocksåberört frågan om kontakter mellan regering och oppositionspartier.Utskottets bedömningDet finns enligt utskottets mening skäl för att händelseförloppet i sambandmed försvaret av den svenska kronan blir föremål för undersökning.Från konstitutionella utgångspunkter kan flera frågor vara av intresse. Detgäller bl.a. regeringens eller enskilda statsråds kontakter med oppositionenoch . Regeringens beredskap för en krissituation som valutakrisen ärockså en sådan frågeställning.Däremot ligger sådana frågor som rör agerande och kontakter iprincip utanför utskottets granskningsområde, liksom de samhällsekonomiskabevekelsegrunderna för att värna om kronans kursvärde.Utskottet anser att en granskning av de omständigheter kring kronförsvaretsom ligger inom ramen för utskottets granskningsuppgift kräver en bredarebakgrundsbild, som också innefattar andra omständigheter, bl.a. sådana somexemplifieras ovan. En sådan bild kan bäst åstadkommas genom en kartläggningoch undersökning av ett särskilt organ eller särskilt anlitad expertis.Utskottet är dock inte berett att nu ta ställning till i vilken form enundersökning bör ske och efter vilka riktlinjer den bör utföras. Utskottetavser att närmare överväga dessa frågor och efter kontakter med andrariksdagsorgan senare återkomma.18. Regeringens uppföljning av beslut om sjuk- ochtandvårdsersättning till tandvårdsskadadeAnmälanI anmälan, bilaga A 16.1, hemställs att KU skall genomföra en granskning avhur regeringen följer upp beslut om sjukersättning ochtandvårdsersättning till tandvårdsskadade. Detta innebär enligt anmälan ocksåen granskning av hur beslutet genomförs hos myndigheterna. I anmälan hänvisastill ett beslut av om utbyte av amalgamfyllningar.Bestämmelser om sjuk- och tandvårdsersättningErsättning för sjukvårdBestämmelser om ersättning för sjukvård finns i 2 kap. lagen (1962:381) omallmän försäkring, AFL.För öppen hälso- och sjukvård som anordnas eller finansieras av staten, ettlandsting eller en kommun som inte tillhör ett landsting lämnas enligt 2 §ersättning enligt grunder som fastställs av regeringen.Bestämmelser om tandvårdsförsäkringen finns i 3 §. Ersättning för tandvårdutges enligt grunder som regeringen efter förslag av () fastställer för högst i sänder. Dessa grunder finns intagna itandvårdstaxan (1973:638).Tandvårdsförsäkringen omfattar alla försäkrade fr.o.m. . Barnoch ungdom har rätt till avgiftsfri tandvård genom landstingensförsorg. Tandvårdsförsäkringen ersätter viss del av kostnaderna för vuxnastandvård (6 och 7 §§). Vuxna patienter betalar således en självrisk på 700 krper behandlingsperiod innan försäkringen inträder. Fram till den 15 oktober1996 utgick, enligt tandvårdstaxan, tandvårdsersättning av den del avkostnaden som översteg . I taxan finns också ett s.k.högkostnadsskydd som fram till innebar att tandvårdsersättningför kostnader mellan och utgavs och för kostnaderdärutöver . Ersättning lämnas under förutsättning att tandläkaren äransluten till försäkringen.Det nuvarande systemet har i princip gällt alltsedan den allmännatandvårdsförsäkringen infördes och har varit föremålför ett omfattande förändringsarbete.I vissa fall ersätter försäkringen hela kostnaden/arvodet (9 §). Dettagäller bl.a. behandling som görs om på grund av avvikande reaktion motdentala material. Tandvårdsersättning lämnas endast för behandling som ärnödvändig för att uppnå ett från odontologisk synpunkt funktionellt ochutseendemässigt godtagbart resultat (10 §).Förhandsprövning skall göras i fråga om behandling där försäkringen kankomma att ersätta hela kostnaden (14 §). Förhandsprövning kan även göras ivissa andra fall. Om en försäkrads behov av tandvård är omfattande ellersvårbedömt, får således prövning av behandlingsförslag begäras hosförsäkringskassan. RFV får föreskriva undantag från bestämmelserna omobligatorisk förhandsprövning och också föreskriva att förhandsprövning skallske i andra fall.Vid sidan av den avgiftsfria tandvården finns möjlighet att vid utbyte avamalgamfyllningar i samband med långvariga sjukdomssymtom, få ersättningenligt de taxor som gäller vid annan tandvårdsbehandling. Förhandsprövningskall ske vid sådant utbyte.RFV har utfärdat allmänna råd om tandvårdsförsäkringen. Dessa redovisasnedan.SjukpenningI 3 kap. AFL finns bestämmelser om rätten till sjukpenning. Sjukpenning utgesenligt 7 § vid sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel.Vid denna bedömning skall bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska,sociala och liknande förhållanden. Med sjukdom jämställs ett tillstånd avnedsatt arbetsförmåga, som orsakats av sjukdom för vilken sjukpenningutgetts, och som fortfarande kvarstår efter det att sjukdomen upphört.1990 års riksdagsbeslut med bakgrundBeslutetRiksdagen beslöt att bifalla en reservation (m, fp) tillsocialförsäkringsutskottets betänkande 1990/91:SfU5.I reservationen anfördes följande.Fr.o.m. har införts en möjlighet för patienter att fåersättning vid amalgamsanering även om ett samband mellan amalgamet ochsjukdomsbesvären inte har kunnat fastställas. För att ersättning skall kunnautges måste dock först en lång rad utredningar göras. Ersättningen motsvararden som utges vid vanlig tandvårdsbehandling och patienten betalar denvanliga patientavgiften.Utskottet anser att det är rimligt att den som på grund av sjukdomsbesvärvill byta ut sina amalgamfyllningar skall kunna göra det på ett enkelt sättoch till en rimlig kostnad. De olika utredningar som riksförsäkringsverketanser bör föregå en amalgamsanering är såväl kostnadskrävande som tidsödande.Enligt utskottets mening bör patienter som inte får byta ut sinaamalgamfyllningar kostnadsfritt, därför att utredning inte kunnat fastställasamband mellan deras avvikande reaktion och amalgamfyllningar, omfattas avhuvudregeln om ersättning inom tandvårdsförsäkringen. Det anförda börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Riksdagen gav således regeringen det anförda som sin mening till känna (rskr.1990/91:34).BakgrundVid tiden för det redovisade beslutet gällde de principer i tandvårdstaxan somåtergivits ovan. Därutöver fanns allmänna råd från -allmänna råd (SOSFS 1988:9) om utredning av patienter medsymtom som antagits bero på kvicksilverexponering från amalgam samt omanvändning av amalgam - och från - (1989:8)Tandvårdsförsäkringen.I RFV:s allmänna råd angavs om avgiftsfri tandvård till följd av avvikandereaktion mot dentala material att en sådan reaktion kan yttra sig i form avallergi, lichenförändringar eller kvicksilverförgiftning.Vid befarad allergi skulle utredas om det fanns något samband mellanallergin och det dentala materialet.I fråga om lichenförändringar eller lichenoida reaktioner i anslutning tillamalgamfyllningar hänvisades till rekommendation att byta utfyllningarna mot annat material.Vad gäller kvicksilverförgiftning hänvisades också till Socialstyrelsensallmänna råd. I dessa angavs att personer med symtom som antas bero påkvicksilverexponering från amalgam genom läkares försorg bör genomgå sådanmedicinsk utredning som besvären kan motivera och att diagnosen kroniskkvicksilverförgiftning borde grundas på positiva kriterier såsomkarakteristiska besvär, känd exponering och förhöjd kvicksilverkoncentrationi blod/urin. I sådana fall rekommenderade RFV att patienten fick avgiftsfritandvård vid utbyte av amalgamfyllningarna mot annat material.Om utbyte av amalgamfyllningar i andra fall angav RFV följande.För patienter som begär utbyte av amalgamfyllningar på grund av att deupplever sig vara skadade av dessa och som har långvariga sjukdomssymtomrekommenderar RFV efter samråd med att ersättning utges enligt6 och 7 §§ tandvårdstaxan om följande två förutsättningar är uppfyllda.För det första bör en specialisttandläkare ha gjort en utredning avpatientens tillstånd för att utesluta att det finns någon odontologisk orsaktill patientens besvär.För det andra bör en läkare med specialistkompetens i allmänmedicin,internmedicin, neurologi, psykiatri, yrkesmedicin eller medicinskrehabilitering ha gjort en medicinsk utredning av patientens tillstånd.Läkaren förutsätts därvid ha gjort en helhetsbedömning av patientenssituation och dokumenterat den i ett utlåtande. Utlåtandet bör utmynna i ettuttalande om att det är tillrådligt att byta ut amalgamfyllningarna medhänsyn till patientens allmänna hälsotillstånd.Enligt RFV:s föreskrifter skall förhandsprövning ske hos försäkringskassani de fall det kan bli aktuellt med utbyte av amalgamfyllningar i samband medlångvariga sjukdomssymtom.I övriga fall av utbyte av amalgamfyllningar betalar försäkringskassaningen tandvårdsersättning i de fall odontologiska indikationer saknas för attta bort fyllningarna. För dessa fall gäller bestämmelserna i tandvårdstaxanom att patienten själv får stå för sådan behandling som inte är nödvändig föratt uppnå ett odontologiskt tillfredsställande resultat (- - -).Förändringar i allmänna råd m.m. efter riksdagsbeslutetRegeringen redovisade i budgetpropositionen 1991 (prop. 1990/91:100, bil. 59) i ett avsnitt om tandvårdsförsäkringen ovan nämnda beslut.Föredragande statsråd förutsatte att , i samverkan medSocialstyrelsen, skulle göra en översyn av rekommendationerna omtillämpningen av bestämmelserna i 9 § tandvårdstaxan vad gäller utbyte avamalgamfyllningar i vissa fall. Detta bedömdes sannolikt komma att medföraökade utgifter för försäkringen.Socialstyrelsen utfärdade nya allmänna råd (SOSFS 1991:6) omutredning av patienter som sätter sina symtom i samband med kvicksilver frånamalgam. Råden vänder sig till såväl läkare som tandläkare och innehåller rådvad gäller omhändertagandet av patienter och allmänna rekommendationer tilltandläkare om användningen av amalgam.I råden anges beträffande effekter på hälsan av kvicksilver från amalgam attkvicksilver kan orsaka allergiska kontakteksem men att detta är sällsynt. Inågra fall har det enligt styrelsen gått att konstatera orala symtom såsomövergående svullnad, rodnad, erosioner och s.k. oral lichen. Orsaken till orallichen är enligt styrelsen osäker men slemhinneförändringarna försvinner oftasedan amalgamfyllningar i kontakt med lesionerna avlägsnats. Socialstyrelsenanger vidare att några samband i övrigt mellan långvarig kvicksilverexponeringhos vuxna via amalgam och utveckling av effekter på hälsan inte kunnatfastslås. Studier av befolkningsgrupper har inte kunnat visa något sambandmellan amalgamfyllningar och symtom eller sjukdomar, vilket dock inteutesluter att samband i enskilda fall skulle kunna förekomma. Ett antalfallrapporter där sådana samband antagits föreligga hade också publicerats.RFV:s allmänna råd om tandvårdsförsäkringen ändrades . Efterändringen angavs endast allergi eller lichenförändringar som yttringar avavvikande reaktion mot dentala material.I fråga om utbyte av amalgamfyllningar i vissa fall utgick förutsättningenom undersökning av specialisttandläkare, och förutsättningen omläkarundersökning formulerades enligt följande.En läkare med specialistkompetens bör personligen ha gjort en medicinskutredning av patientens tillstånd. Läkaren förutsätts därvid ha gjort enhelhetsbedömning av patientens situation och dokumenterat den i ett utlåtande.Utlåtandet bör utmynna i ett uttalande om att det med hänsyn till patientensallmänna hälsotillstånd inte föreligger några hinder att byta utamalgamfyllningarna.Någon ändring i det nu aktuella avseendet har inte gjorts i senare versionerav RFV:s Allmänna råd (1992:6, ändr. och ).Senare riksdagsbehandling av frågan om tandvårdsersättning vid utbyte avamalgamfyllningar1991/riksmöteVid 1991/behandling av motioner om tandvårdsförsäkringen redogjordesocialförsäkringsutskottet (bet. 1991/92:SfU2) för beslut underhösten 1990 i frågan om utbyte av amalgamfyllningar. Vidare redovisades enmotion från den allmänna motionstiden , vari förutsattes attmot bakgrund av beslutet och snarastskulle göra en översyn av rekommendationerna om tillämpningen avbestämmelserna i tandvårdstaxan vad gällde utbyte av amalgamfyllningar så attnya bestämmelser kunde gälla fr.o.m. den 1 juli 1991.Socialförsäkringsutskottet konstaterade efter en redovisning av ändringen avRFV:s allmänna råd att rekommendationer inte längreomfattade krav på utredning av specialisttandläkare. Vidare kundeläkarutlåtandet vara mer begränsat till sin omfattning. Syftet med motionenvar således i viss mån tillgodosett. Utskottet förutsatte emellertid attRiksförsäkringsverket noga följde tillämpningen av de nya anvisningarna ochnågot uttalande från sida med anledning av motionen var såledesinte påkallat.1992/riksmöteVid 1992/behandling av tandvårdsfrågor (bet. 1992/93:SfU6) redovisadesocialförsäkringsutskottet inledningsvis att det vid sidan av den avgiftsfriatandvården fr.o.m. fanns utökade möjligheter för patienteratt få ersättning vid utbyte av amalgamfyllningar.Utskottet hade under beredningen av motioner om förenkling avtandvårdsförsäkringens regler vid amalgamsanering begärt yttrande avRiksförsäkringsverket och samt berett , och tillfälleatt yttra sig.Riksförsäkringsverket framhöll därvid bl.a. att det är mycket viktigt att fåfram fakta om amalgamets hälsoeffekter och att det också finns behov avytterligare vetenskapligt underlag rörande andra fyllningsmaterial. mening fanns det då ingen anledning till ändring i reglerna omamalgamsanering. hänvisade till sina allmänna råd om utredningav patienter som sätter sina symtom i samband med kvicksilver från amalgam(SOSFS 1991:6). Råden redovisade styrelsens ställningstagande i frågan.Socialstyrelsen underströk att det för patientens säkerhet är ett oavvisligtkrav att patienten blir medicinskt utredd innan en amalgamsanering kanpåbörjas. Tandläkare är, anförde styrelsen, inte kompetenta att utreda ompatientens symptom beror på någon allmänsjukdom. Enligt varreglerna för amalgamutbyte inom tandvårdsförsäkringens ram förenklade så långtsom det var möjligt. fann det angeläget att deregler som gäller vid utbyte av tandfyllningar etc. - liksom i övrigt - görsså enkla och lätthanterliga som möjligt och utformas så att de främjar ettförtroendefullt samarbete mellan patient och vårdgivare. ansåg att det inte fanns skäl att förenkla reglerna förtandvårdsersättning. uppgav att det var möjligt att ettborttagande av amalgamfyllningar på patienter som misstänker sig vara sjuka avamalgam leder till en minskad sjukfrånvaro, men den slutsatsen kunde knappastdras av det begränsade materialet i den undersökning man hänvisade till i enav motionerna. Förbundet underströk vikten av att patienter som söker sjukvårdför sina symtom utreds och behandlas förutsättningslöst och grundligt även ompatienterna själva tror att symtomen beror på kvicksilver från egnaamalgamfyllningar.Mot bakgrund av vad som framförts i remissyttrandena varsocialförsäkringsutskottet inte berett att tillstyrka ytterligare förenklingarinom tandvårdsförsäkringen vid byte av amalgam, och utskottet ansåg därför attde föreliggande motionerna borde avslås av . - följdeutskottet.1993/riksmöteUnder 1993/behandlades proposition 1993/94:93 Förändratersättningssystem för vuxentandvård samt motioner (bet. 1993/94:SfU10).I propositionen lades fram förslag om riktlinjer för ett nyttersättningssy-stem för vuxentandvård. Ersättningen från sjukförsäkringen fördenna vård skulle kunna lämnas enligt två parallella ersättningssystem, delsett system med premietandvård, dels ett system med åtgärdsbaserad taxa. Ettgenomförande av förslagen i propositionen skulle innebära att den avgiftsfriavården helt försvinner. I propositionen föreslogs att patienter som behöverextraordinära tandvårdsinsatser som ett led i en sjukdomsbehandling skall omfattas av de regler som gäller för den öppna hälso- ochsjukvården. För vissa patienter kunde tandvårdsbehandling utgöra en nödvändigförutsättning i en total sjukdomsbehandling och tandvårdsinsatser kundedärför anses medicinskt motiverade. I sådana fall borde, anges det ipropositionen, ett nära samarbete etableras mellan medicinsk och odontologiskpersonal. När sådan tandvårdsbehandling blev aktuell skulle således patientenkomma att erlägga avgift för tandvården på samma sätt som gäller för öppensjukvård i övrigt.