bet · GK01FiU17 · 1997-03-18 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet ett antal motioner från allmännamotionstiden om diverse förvaltningspolitiska frågor. I olika avsnittbehandlas- användningen av kontokort i staten,- servicecheckar,- ansvaret för bilregistret och handelsregistren,- offentlig affärsverksamhet samt- förslag om en ny förvaltningspolitik.Utskottet avstyrker samtliga motioner.Till betänkandet har fogats tre reservationer. 1996/97:Fi910 av och () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att staten böravskaffa alla kreditkort där staten bär betalningsansvar.1996/97:Fi914 av och () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en svensk servicecheck-modell,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av förtydligade direktiv till RSV angående framtagandet aven svensk servicecheck-modell.1996/97:Fi916 av () vari yrkas att hosregeringen begär en redovisning av huruvida ekonomisk besparing blivit följdenav flyttning av bilregister och handelsregister från länsstyrelser tillVägverket respektive Patent- och registreringsverket.1996/97:Fi919 av () vari yrkas att hos regeringenbegär förslag till lagstiftning i enlighet med vad som anförts i motionen.1996/97:Fi920 av Per och () vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att avvecklaoffentlig affärsverksamhet.1996/97:Fi921 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av en ny förvaltningspolitik.1996/97:Fi924 av m.fl. (s) vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en nystatlig förvaltningspolitik. Användningen av kontokort i statenMotionenUlf och () föreslår i motion Fi910 att staten skallavskaffa alla kreditkort där staten bär betalningsansvar. Motionärerna pekarpå att missbruk av kreditkort har förekommit och menar att kreditkorten äronödiga. Om en tjänsteman eller annan betalar med ett eget kreditkort ochlämnar in kvittot, ersätts vederbörande från myndigheten innan fakturan tillkreditkortsföretaget skall betalas. Motionärerna menar emellertid att det börvara öppet för de statliga arbetsgivarna att stå för årsavgiften förkreditkort som arbetstagarna är betalningsansvariga för, givet att de behövs itjänsten.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill med anledning av motionen anföra följande.Under senare år har det förekommit en intensiv debatt om oegentligheter isamband med användandet av kontokort. Kontokort, där staten eller kommunernabär betalningsansvaret, har i flera uppmärksammade fall missbrukats. En frågasom därvid aktualiseras är i vad mån förekomsten av oegentligheter kan hindrasgenom att staten i allt högre grad använder kontokort med personligtbetalningsansvar. Utskottet noterar att tog ettinitiativ till att upphandla särskilda avropsavtal. För företagskort medprivat betalningsansvar, vilket kan användas i såväl tjänsten som privat,gäller följande regler enligt avropsavtalet:- myndigheten utser vem/vilka som tilldelas betalkort,- myndigheten står för årsavgift,- samtliga övriga fakturor tillställs kortinnehavaren,- betalkortet kan användas för såväl tjänsteutlägg som privata utlägg,- kortinnehavaren ansvarar fullt ut för fakturan oavsett om utlägget är atthänföra till tjänsten eller privat, utan något som helst garantiåtagande frånmyndighetens sida,- för tjänsteutläggen fakturerar kortinnehavaren myndigheten mot reseräkning,- kortinnehavaren förmånsbeskattas för kortet (om inte särskilt avtal om attinte använda kortet privat upprättas).Dessa bestämmelser ligger enligt utskottets bedömning väl i linje med det sommotionärerna efterlyser.De särskilda bestämmelser för kontokort, redovisning av resor, m.m. somtillämpas i staten varierar mellan olika myndigheter. Av Regeringskanslietsförvaltningskontors föreskrifter om betalkort (RFF 1995:1) jämte RFK:sallmänna råd framgår att arbetsgivaren bör vara restriktiv med atttillhandahålla betalkort som arbetsgivaren är betalningsansvarig för (Allmännaråd till 3 §) och att det måste föreligga särskilda skäl för atttillhandahålla ett sådant kort (3 §). Av reglerna framgår även att kortetendast får användas för sådana utgifter som arbetsgivaren skall stå för, t.ex.i samband med en tjänsteresa (4 §). Endast om en privat utgift inte kansärskiljas från betalning av utgift i tjänsten får kortet användas för dettaändamål. regler är i princip tillämpbara för hela denstatliga förvaltningen.Det kan emellertid anföras skäl även för att använda betalkort där statenhar betalningsansvaret, t.ex. för anställda som ofta gör stora utlägg förarbetsgivarens räkning och det därför inte framstår som rimligt att en enskildtjänsteman skall stå för stora likviditetsåtaganden gentemot arbetsgivaren.Det vore därför enligt utskottets uppfattning att gå för långt om man heltskulle förbjuda andra kontokort än företagskort med personligtbetalningsansvar.Risken med betalkort är att de kan missbrukas, men finns detfördelar för staten när de används på avsett sätt. Syftet med betalkort är attunderlätta myndigheternas betalningsförmedling, effektiviseraekonomiförvaltningen genom att avskaffa eller väsentligt minska antaletförskott, minimera kontantkassorna, omstrukturera och nedbringafakturahanteringen, effektivisera resehanteringen samt komprimeramyndigheternas utbetalningar.Det finns enligt utskottets mening anledning att understryka att kraven attspecificera och verifiera utgifter inte är lägre för utgifter betalade medbetalkort med statligt betalningsansvar än för kort med personligtbetalningsansvar eller om förskott utbetalats. I regel är det inte korten isig som skapar problemen. Dessa är i stället i huvudsak kopplade till bristeri utformningen av reglerna, felaktig användning av korten eller otillräckliginterkontroll.Justitiekanslern redovisade studien skydd motoegentligheter i offentlig förvaltning. I rapporten framhåller han bl.a. attdet viktigaste kontrollsystemet för att motverka oegentligheter inom statligoch är det som förekommer inom själva myndigheten, dvs.den interna kontrollen. Statliga och kommunala myndigheter är enligtförfattning skyldiga att ha en fungerande intern kontroll av verksamheten, menJustitiekanslern menar i sin rapport att reglerna om intern kontroll iverksförordningen och kommunallagen bör förtydligas och preciseras.Justitiekanslern framhåller vidare att särskilda överväganden behöver göras iförhållande till kontrollen av myndighetschefen, eftersom denna eller denneinte har någon inom myndigheten som är överordnad och i åtskilliga hänseendeninte omfattas av den interna kontrollen. Med anledning av de oegentlighetersom har uppmärksammats i kommuner och landsting vill Justitiekanslernförbättra effektiviteten av kontrollsystemen i förvaltning.Justitiekanslern understryker behovet av en översyn av den kommunalarevisionen, även om han anser att grunderna för systemet därmed inte behöverändras. Vidare påpekar att uppgifter som han fått underkartläggningsarbetet tyder på att okunnighet om regelsystemen i flera fall kanha bidragit till att de oegentligheter som har förekommit inte upptäckts ochpåtalats tidigare. Initiativ till information och utbildning kan därför varaen lämplig åtgärd.Det är enligt utskottets mening utomordentligt viktigt att kontrollsystemeni staten fungerar på ett sådant sätt att statens medel används på avsett sättoch att alla oegentligheter upptäcks, beivras och rättas till. Det finnsdärför anledning av noga överväga de förslag till förstärkning av kontrollensom Justitiekanslern har föreslagit. Däremot vore det, som utskottet redanovan anfört, inte ändamålsenligt att helt förbjuda kontokort med staten sombetalningsansvarig. Motion Fi910 (m) avstyrks därför.ServicecheckarMotionenI motion Fi914 av och () föreslås attriksdagen till regeringen uttalar dels att det finns ett behov av en svenskservice- check-modell (yrkande 1), dels att det behövs ett förtydligatdirektiv till angående framtagandet av en svenskservicecheck-modell (yrkande 2). Bakgrunden till förslagen är att motionärernatror att det går att skapa nya arbetstillfällen inom tjänstesektorn. Etthinder för nya jobb är de byråkratiska svårigheter som det innebär att varaarbetsgivare. För att underlätta för dem som vill anställa någon förtjänstgöring i det egna hushållet, och som vill uppfylla alla sina lagligaåligganden såsom arbetsgivare, menar motionärerna att det finns behov avservicecheckar efter fransk förebild.Utskottets ställningstagandeUtskottet behandlade ett folkpartistiskt förslag om servicecheckar senast ibetänkandet om utgiftsramar (bet. 1996/97:FiU1). Service- checkaringick som ett moment i partiets förslag till riktlinjer för den ekonomiskapolitiken, vilka utskottet emellertid avstyrkte. Utskottet finner inteanledning att ändra sitt tidigare ställningstagande till det förslag somframfördes i motionen, varför yrkande 1 i motionen avstyrks.Utskottet kan vidare konstatera att yrkande 2 i motionen har förlorataktualitet eftersom den utredning vars direktiv motionärerna vill ändra hargenomfört sitt arbete. lämnade en promemoriatill regeringen (RSV Rapport 1996:5 Redovisning av privata tjänster) medkartläggning och förslag om förenklingar av redovisningen och betalningen avskatter och avgifter. Utredningen lämnade även synpunkter på hur en eventuellsubvention bör utformas.Skatteutskottet har (bet. 1996/97:SkU15) behandlat en annan motionav och med ett innehåll som i viss månöverensstämmer med den här aktuella (mot. 1996/97:Sk352). I den motionen begärde att direktiven till Utredningen (Fi 1996:10) om förutsättningarna förtjänstesektorns utveckling ändras. Utredningen bör enligt motionärerna få iuppdrag att föreslå ett system med servicecheckar och attarbetsgivaravgifterna inom hushållssektorn avskaffas. Skatteutskottetavstyrker denna och andra motioner i samma ämne med motiveringen attresultatet av de överväganden som pågår rörande dessa frågor bör avvaktas.Riksdagen avslog sedermera motionen den 5 mars 1997.Utskottet avstyrker mot denna bakgrund motion Fi914 (fp).Ansvaret för bilregistret och handelsregistrenMotionenAnsvaret för bilregister har flyttats från länsstyrelserna tillVägverket och handelsregistren från länsstyrelserna till Patent- ochregistreringsverket. I motion Fi916 föreslår () attriksdagen hos regeringen begär en redovisning av hur stor den eventuellaekonomiska besparingen för staten visat sig vara av det ändradehuvudmannaskapet. Eftersom motiveringen till förändringen var att besparingenskulle bli betydande, menar motionären att det skulle vara värdefullt attkontrollera om besparingen motsvarade förväntningarna från den kalkyl som lågtill grund för beslutet.Utskottets ställningstagandeFinansutskottet har senast i sitt yttrande till justitieutskottet(1996/97:FiU2y) uttalat sig i generella termer om krav på underlagen förbesparingsbeslut. Där påpekar utskottet bl.a. att vid ett flertaltillfällen framhållit vikten och betydelsen av att propositionerna innehållergenomarbetade konsekvensanalyser av de förslag som föreläggs . Kravfinns att regeringen bl.a. skall redovisa bedömningar av statsfinansiellakonsekvenser och samhällsekonomiska effekter av sina förslag. Även förslagtill ny lagstiftning bör innehålla genomarbetade konsekvensanalyser (se t.ex.bet. 1993/94: KU30). framhåller i sitt yttrande att ekonomiskakonsekvensanalyser kan vara ett värdefullt hjälpmedel inför beslut där olikahandlingsalternativ övervägs. Utskottet anser emellertid inte att det ärmeningsfullt att ställa generella krav på hur ekonomiska konsekvensanalyserskall utformas (s. 6-7).Förslag till uppföljning och revision av det slag som väcks i motionen kan,på grund av sin detaljeringsnivå, bedömas höra hemma i andra sammanhang än iett riksdagsbeslut till regeringen. Motion Fi916 (fp) avstyrks.Offentlig affärsverksamhetMotionernaI motion Fi919 efterlyser () åtgärder för att komma till rättamed de störningar i konkurrensen som kan uppstå när myndigheter och offentligaföretag bedriver näringsverksamhet. När de producerar och säljer varor ochtjänster som helt eller delvis subventioneras med skattemedel uppstår storaproblem för det privata näringslivet. kan slås ut ochjobb därigenom försvinna. Ett annat problem utgör kommuner och landsting somgynnar sina egna förvaltningar och bolag vid upphandlingar. Enligt motionärenär nuvarande lagstiftning inte tillräcklig för att förhindra denkonkurrensstörning som offentlig näringsverksamhet kan leda till och hanföreslår därför att ger regeringen i uppdrag att komma med förslagtill skärpt lagstiftning i detta syfte. Regeringen bör i det sammanhangetbeakta de förslag som (SOU 1995:105 Konkurrens ibalans) lagt fram.Även Per och () är i sin motion Fi920 kritiska motoffentlig affärsverksamhet. De menar att det är hög tid att stoppa denoffentliga affärsverksamhet som trots kommunallagen, konkurrenslagen ochkritik från tycks fortsätta i oförminskad omfattning.Motionärerna föreslår att en avvecklingsplan för den offentligaaffärsverksamheten upprättas. En sådan plan bör innehålla tre steg. I ettförsta steg bör all ny affärsverksamhet förbjudas. I ett andra stegbör kommuner och landsting förbjudas att sälja icke primära tjänster tillsåväl privatpersoner som föreningar och andra offentliga arbetsgivare. I dettredje steget bör all offentlig affärsverksamhet avvecklas eller försäljas.Planen bör vara genomförd till utgången av . Detta bör somsin mening ge regeringen till känna.Utskottets ställningstagandeUtskottet har , bl.a. i betänkandena /96:FiU15 (s. 88-89) och 1994/95:FiU22 (s. 7), behandlat frågan om vad staten bör göra och ivilken form verksamheten bör bedrivas. Mer specifikt har utskottet i dessasammanhang även behandlat frågan om vilka regler som gäller för kommunalnäringsverksamhet avseende bl.a. upphandling, vilket är en av de aspekter sommotion Fi919 (m) tar upp.Att helt avskaffa offentlig affärsverksamhet, som föreslås i motion Fi920(m), kan enligt utskottets mening inte komma i fråga. Offentlig verksamhet kanoch bör bedrivas i olika former, och även om förvaltningsmyndigheter oftast ärden bäst ägnade formen, är affärsverks- och företagsformen attföredra. Staten skall även fortsättningsvis ha möjlighet att bedriva sinverksamhet genom affärsverk och företag.Motionerna Fi919 (m) och Fi920 (m) avstyrks.Förslag om en ny förvaltningspolitikMotionernaSonja och () anser i motion Fi921 att det finns behovav en ny förvaltningspolitik. Motionärerna menar att den politik som bedrivitsde i första hand har präglats av generella nedskärningar ochomstruktureringar och mindre av hur myndigheter och verk ska fungera på bästasätt. Genom den framgångsrika budgetsaneringen kommer det emellertid attfinnas möjlighet att föra en mera offensiv politik.Motionärerna menar att en ny förvaltningspolitik skall karakteriseras av bl.a.att kvalitetsaspekter beaktas mer, att förvaltningar ges förutsättning attfungera väl samt att tyngdpunkten skjuts från generella besparingar till attse till kostnaden i förhållande till den slutliga effekten på statens utgifteroch inkomster. En kärnpunkt i den nya förvaltningspolitiken bör enligtmotionärerna vara att skapa ett inre förändringstryck där all personalinvolveras. Det är, anför de, mångfalden av idéer och förändringsförslag fråndem som kommer i kontakt med verksamhetens avnämare som är själva motorn iallt modernt rationaliseringsarbete. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.Även m.fl. (s) anser i motion Fi924 att det föreligger ettbehov av en ny förvaltningspolitik. Motionärerna påpekar, i likhet med deföregående, att en alternativ politik bör utgå från att skapa betingelser förvarje myndighetschef att driva ett internt initierat effektiviseringsarbetedär alla anställda ständigt genomför förbättringar och effektiviseringar avverksamheten. För det krävs att chefer och anställda får tydliga incitamentför att bidra i effektiviseringsarbetet. Den nya rambudgettekniken ger, anförmotionärerna, någonsin de statliga myndigheterna sådanaincitament. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.Utskottets ställningstagandeUtskottet vill med anledning av motionerna anföra följande.Det bedrivs ett kontinuerligt utvecklingsarbete av den statligaförvaltningspolitiken. Som motionärerna påpekar, är en viktig förutsättningför att bedriva en effektiv verksamhet att den personal som arbetar i denoffentliga förvaltningen är engagerad i den egna organisationens verksamhetoch att den arbetar för att nå de mål som statsmakterna satt upp. Det tordevara särskilt viktigt när man arbetar under stränga ekonomiska restriktioneroch när man tvingas till nedskärningar inom organisationen. Utskottet utgåremellertid från att regeringen kommer att beakta och dra lärdom av deerfarenheter för förvaltningspolitiken som vunnits av genomfördanedskärningar.Utskottet kan mot denna bakgrund inte finna tillräckliga skäl för riksdagenatt göra något uttalande av det slag som motionärerna efterfrågar, varförmotionerna Fi921 (s) och Fi924 (s) avstyrks. beträffande användningen av kontokort i statenatt avslår motion 1996/97:Fi910,res. 1 (m, fp, v, mp, kd)2. beträffande servicecheckaratt avslår motion 1996/97:Fi914,res. 2 (fp)3. beträffande ansvaret för bilregistret och handelsregistrenatt avslår motion 1996/97:Fi916,4. beträffande offentlig affärsverksamhetatt avslår motionerna 1996/97:Fi919 och 1996/97:Fi920,res. 3 (m)5. beträffande ny förvaltningspolitikatt avslår motionerna 1996/97:Fi921 och 1996/97:Fi924.Stockholm den 18 mars 1997På finansutskottets vägnarJan BergqvistI beslutet har deltagit: (), (), LisbetCalner (s), (), (), (), SoniaKarlsson (s), (), (), (),(), (), (), (), (), Per () och (). Användningen av kontokort i staten (mom. 1)(), (), (), (), (), (), Per () och ()anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 2 börjar med ?Under senareår? och på s. 4 slutar med ?Fi910 (m) avstyrks därför? bort ha följandelydelse:Under senare år har det förekommit en intensiv debatt om oegentligheter isamband med användandet av kontokort. Kontokort, där staten eller kommunernabär betalningsansvaret, har i flera uppmärksammade fall missbrukats. En frågasom därvid aktualiseras är i vad mån förekomsten av oegentligheter kan hindrasgenom att staten i allt högre grad använder kontokort med personligtbetalningsansvar.Ett syfte med betalkort, där staten är betalningsansvarig, uppges vara atteffektivisera myndigheternas betalningssystem. Det har emellertid visat sigatt hanteringen med kontokort där staten bär betalningsansvaret inte alltiduppfyller det syftet. Ett vanligt problem är t.ex. att underlagen inteinlevereras inom rimlig tid. När de inlämnats har de dessutom i vissa fallvisat sig vara ofullständiga eller på annat sätt felaktiga. Om enkortinnehavare dröjer med att inleverera underlag i form av t.ex.reseräkningar och verifikationer motverkas syftet med sådana betalkort ochmyndigheten åsamkas administrativt merarbete. Myndigheten tvingas i sådantfall att betala kontokortsfakturan utan att veta vilka ändamål utgifterna har,alternativt betala en hög kreditränta. Därmed försvåras och fördröjsbokföringen. Kortinnehavaren saknar incitament att utan dröjsmål inlevereraunderlaget, vilket inte är fallet om hon eller han personligen bärbetalningsansvaret för kortet. En första slutsats av detta förhållande måsteenligt utskottets mening vara att endast om myndighetens betalningssystemverkligen effektiviseras bör kontokort med statligt betalningsansvar komma ifråga.De särskilda bestämmelser för kontokort, redovisning av resor, m.m. somtillämpas i staten varierar mellan olika myndigheter. Av Regeringskanslietsförvaltningskontors föreskrifter om betalkort (RFF 1995:1) jämte RFK:sallmänna råd framgår att arbetsgivaren bör vara restriktiv med atttillhandahålla betalkort som arbetsgivaren är betalningsansvarig för (Allmännaråd till 3 §) och att det måste föreligga särskilda skäl för atttillhandahålla ett sådant kort (3 §). Av reglerna framgår även att kortetendast får användas för sådana utgifter som arbetsgivaren skall stå för, t.ex.i samband med en tjänsteresa (4 §). Endast om en privat utgift inte kansärskiljas från betalning av utgift i tjänsten får kortet användas för dettaändamål. regler är i princip tillämpbara för hela denstatliga förvaltningen.Utskottet anser att regeringen bör tillse att bestämmelserna om användningav kontokort i statens myndigheter får den utformning som Regeringskanslietsförvaltningskontors bestämmelser har. Betalkort med statligt betalningsansvarskall med andra ord utfärdas med största restriktivitet.Utskottet noterar att tog ett initiativ till attupphandla särskilda avropsavtal. För företagskort med privat betalningsansvar,vilket kan användas i såväl tjänsten som privat, gäller följande regler enligtavropsavtalet:- myndigheten utser vem/vilka som tilldelas betalkort,- myndigheten står för årsavgift,- samtliga övriga fakturor tillställs kortinnehavaren,- betalkortet kan användas för såväl tjänsteutlägg som privata utlägg,- kortinnehavaren ansvarar fullt ut för fakturan, oavsett om utlägget är atthänföra till tjänsten eller privat, utan något som helst garantiåtagande frånmyndighetens sida,- för tjänsteutläggen fakturerar kortinnehavaren myndigheten mot reseräkning,- kortinnehavaren förmånsbeskattas för kortet (om inte särskilt avtal om attinte använda kortet privat upprättas).Dessa bestämmelser ligger enligt utskottets bedömning väl i linje med det sommotionärerna efterlyser. Utskottet anser, i likhet med vad motionärerna anför,att om kontokort över huvud taget skall användas i statsförvaltningen, bör iförsta hand företagskort med personligt betalningsansvar användas.Det finns enligt utskottets mening anledning att understryka att kraven attspecificera och verifiera utgifter inte är lägre för utgifter betalade medbetalkort med statligt betalningsansvar än för kort med personligtbetalningsansvar eller om förskott utbetalats. Det är regeringens skyldighetatt se till att brister i utformningen av reglerna, felaktig användning avkorten eller otillräcklig internkontroll rättas till i den under regeringenlydande statsförvaltningen.Justitiekanslern redovisade studien skydd motoegentligheter i offentlig förvaltning. I rapporten framhåller han bl.a. attdet viktigaste kontrollsystemet för att motverka oegentligheter inom statligoch är det som förekommer inom själva myndigheten, dvs.den interna kontrollen. Statliga och kommunala myndigheter är enligtförfattning skyldiga att ha en fungerande intern kontroll av verksamheten, menJustitiekanslern menar i sin rapport att reglerna om intern kontroll iverksförordningen och kommunallagen bör förtydligas och preciseras.Justitiekanslern framhåller vidare att särskilda överväganden behöver göras iförhållande till kontrollen av myndighetschefen, eftersom denna eller denneinte har någon inom myndigheten som är överordnad och i åtskilliga hänseendeninte omfattas av den interna kontrollen. Med anledning av oegentligheter somhar uppmärksammats i kommuner och landsting vill Justitiekanslern förbättraeffektiviteten av kontrollsystemen i . Justitiekanslernunderstryker behovet av en översyn av den kommunala revisionen, även om hananser att grunderna för systemet därmed inte behöver ändras. Vidare påpekarJustitiekanslern att uppgifter som han fått under kartläggningsarbetet tyderpå att okunnighet om regelsystemen i flera fall kan ha bidragit till att deoegentligheter som har förekommit inte upptäckts och påtalats tidigare.Initiativ till information och utbildning kan därför vara en lämplig åtgärd.Det är enligt utskottets mening utomordentligt viktigt att kontrollsystemeni staten fungerar på ett sådant sätt att statens medel används på avsett sättoch att alla oegentligheter upptäcks, beivras och rättas till.