bet · GK01KU26 · 1997-04-30 00:00:00 — Medlemsstaternabekräftar i Unionsfördragets ingress den vikt de fäster vid respekt för demänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna samt vidrättsstatsprincipen. I artikel F.2 i fördraget återges den praxis som tidigareutbildats av domstolen.Frågan om att ansluta EG till är en punkt på dagordningenför . Vid behandlingen av regeringens skrivelse uttalade bl.a. att det utgickfrån att regeringen noga skulle beakta de fördelar som en anslutning av EGtill innebar. instämde häri (1996/97:KU5y,UU13).Sverige och EuropakonventionenGenom lagstiftning införlivades med svensk rätt.Det skedde genom att det i lag föreskrevs att konventionen jämte flertalet avtilläggsprotokollen skulle gälla som lag här i landet. infördes ensärskild paragraf i regeringsformen, 2 kap. 23 §, om att lag eller annanföreskrift inte får meddelas i strid mot åtaganden enligtkonventionen (se bet. 1993/94:KU24). Lagprövningsrätten förblev däremotoförändrad. ansåg att det fick bli en uppgift fördomstolarna och förvaltningsmyndigheterna att avgöra hur konflikterna skullelösas i det säkerligen fåtal fall då en svensk lagregel kunde anses strida motkonventionen. I betänkandet redogjorde utskottet utförligt för detolkningsprinciper som kunde bli aktuella i ett sådant läge. Tvåtolkningsprinciper underströks särskilt: dels principen om fördragskonformeller fördragstrogen tolkning - dvs. då utgångspunkten är att våraförfattningar är förenliga med våra internationella åtaganden - dels denprincip som innebär att en konvention om mänskliga rättigheter på grund av sinspeciella karaktär bör få en särskild vikt i fall av konflikt med inhemskalagbestämmelser.Till grund för propositionen om inkorporering av låg Fri-och rättghetskommitténs delbetänkande (SOU 1993:40) Fri- och rättighetsfrågor.Vid remissbehandlingen påtalade några remissinstanser det förhållandet attsvenska domstolar svårligen kan tillämpa uppenbarenhetskravet i 11 kap. 14 §RF vid prövning av svenska lagars förenlighet med EG-rätten (Ds 1993:90 s. 188).Lagprövningen och inför EG lade i sitt betänkande (SOU 1993:14) EG och våragrundlagar fram förslag till de grundlagsändringar som utredningen funnit varanödvändiga inför ett EG-medlemskap. Beträffande lagprövningen och EG-rättenkonstaterade utredningen (s. 158) att gemenskapsrätten inte innehöll någotkrav på att motstridigheten till en nationell regel skall vara uppenbar föratt EG-regeln skall ges företräde. Det mesta tydde i stället, enligtutredningen, på att ett uppenbarhetskrav ur gemenskapsrättens synpunktutgjorde ett alltför högt ställt krav på förutsättningarna för att dennationella lagen skulle få ge vika. hänvisade till attden då sittande Fri- och rättighetskommittén hade i uppdrag att utreda bl.a.lagprövningsrätten och lade inte fram något förslag i frågan.Justitiedepartementet, som fått i uppdrag att ta fram alternativ tillGrundlagsutredningens förslag, lade i departementspromemorian (Ds 1993:36)Våra grundlagar och EG bl.a. fram förslag till alternativaförfattningstekniska lösningar. fann att kravet i 11kap. 14 § RF på att ett fel skulle vara uppenbart skulle kunna utgöra etthinder för svensk domstol eller annat offentligt organ att ge EG-rätten detföreträde som krävdes. Ett sätt att lösa detta problem skulle enligtdepartementet vara att helt ta bort uppenbarhetsrekvisitet, men en sådanåtgärd skulle föra längre än syftet med promemorian. För att klara EG-rättenskrav skulle det däremot behöva framgå av bestämmelsen i RF 11:14 att kravet påatt felet skall vara uppenbart för att en lag eller regeringsförfattning skallfå sättas åsido endast skall gälla vid helt internrättsliga normkollisioner,inte vid en konflikt med EG-rätten. Ett bibehållande av uppenbarhetskravetgjorde det enligt departementet oundvikligt att den motsättning som föreliggermellan den svenska lagprövningsrätten och EG-rättens krav på företräde pådetta sätt kommer till tydligt uttryck. Departementet föreslog därför att deti ett nytt andra stycke till lagprövningsparagrafen skulle framgå attuppenbarhetskravet inte skulle gälla när en svensk rättsregel står i strid meden EG-rättsregel.Förslaget fick dock kritik vid remissbehandlingen (Ds 1993:71 medsammanställning av remissyttranden). Flera av remissinstanserna påpekade attlagprövningsregeln tar sikte på konflikter mellan svenska rättsnormer avskilda valörer, medan något sådant hierarkiskt förhållande inte råder mellansvensk lag och EG-rättsakter.I proposition 1993/94:114 om grundlagsändringar inför ett svenskt medlemskapi EU delade regeringen de kritiska remissinstansernas uppfattning ilagprövningsfrågan. Enligt regeringen hämtar EG-rättsakter ur svensk synpunktsin rättsverkan uteslutande ur det förhållandet att avstått vissnormgivningsmakt genom att överlåta den till EG. Vid ett medlemskap harsåledes svenska domstolar och myndigheter enligt det förhärskande EG-rättsligasynsättet att vid en lagkonflikt sätta en svensk regel som strider mot EG-rätten åt sidan, eftersom den svenska regeln beslutats av en instans som -inte längre - är behörig normgivare. Regeringen konstaterade att det såledesstår klart att även utan något tillägg till 11 kap. 14 § RF kan EG-rätten gesdet företräde i förhållande till nationell rätt som den anses ha (prop. s.27).Uttalanden i doktrinenI en artikel om genomslag i svensk rätt (Förvaltnings-rättslig tidskrift 1-2/96 s. 19) anför professor att det ipraktiken sällan kommer att bli aktuellt för svenska domstolar eller andramyndigheter att tillämpa konventionen. I de flesta ämnen som behandlas ikonventionen finns det redan svenska lagar som uppfyller konventionens kravoch det blir då dessa lagar som tillämpas. Vid lagprövning torde det på grundav konventionsbestämmelsernas vaghet sällan kunna göras gällande att enbristande överensstämmelse mellan en svensk lag och konventionen är uppenbar.Uppenbarhetskravet kommer enligt professor att försvåra en ?direkt?tillämpning av konventionen. Om en svensk lags bristande överensstämmelse medkonventionen kan diskuteras men inte är uppenbar, kan det enligt Strömbergibland löna sig att föra målet vidare till i ,vilken knappast kan väntas tillämpa något uppenbarhetskrav. Det bör ocksåbeaktas att numera utgör en del av EG-rätten och därmedgäller i , påpekar . lär knappasterkänna något uppenbarhetskrav, varför det kan bli svårt för att ilängden hålla fast vid detta krav.Docenten har behandlat frågan om ilagprövningen i sin , 1996.Nergelius förmodar att svenska domstolar regelmässigt kommer att hänskjutafrågor om svensk rätts förenlighet med EG-rätten till förtolkningsbesked, varför frågan om uppenbarhetskravet inte kommer att ställaspå sin spets. Är den svenska domstolen övertygad om att svensk lag strider motEG-rätten skall den dock jämlikt artikel 177 i vägra att tillämpaden svenska regeln, utan prövning av om något uppenbarhetsrekvisit äruppfyllt. En annan fråga som lagstiftaren enligt Nergelius rimligen måste haförutsett, men inte anvisat någon lösning på, gäller förhållandet mellanuppenbarhetskravet och den prövning som utförs av förmänskliga rättigheter i . Det kan enligt Nergelius tänkas att fråganom förenligheten mellan och en senare antagen svensk lagprövas av en svensk domstol, som med tillämpning av 11 kap. 14 § RF inte ansersig kunna åsidosätta den svenska lagen, varefter samma mål kommer upp iEuropadomstolen, som inte lär lägga uppenbarhetskravet i RF 11:14 till grundför sin prövning.Liknande synpunkter framförs av justitierådet i 1996:5/6. anser att uppenbarhetsrekvisitet ter sigalltmer problematiskt. ?En nytillkommen faktor är EG-rätten där bl.a. den delsom avser just rättighetsskydd skall ha företräde framför svensk lag utan attdet finns något krav på uppenbar motstridighet.? påpekar attStrasbourgdomstolen, efter införlivandet av med svenskrätt, kan finna att en svensk lagregel strider mot en konventionsbestämmelsesamtidigt som en svensk domstol inte vid tillämpning av 2 kap. 23 § och 11kap. 14 § RF kan åsidosätta samma lagregel som stridande mot samma artikel ikonventionen, därför att lagregeln inte uppenbart strider mot artikeln ifråga. Än mer oacceptabel blir situationen enligt om EU skulle anslutasig till konventionen, som då blir EG-rätt med generell tillämpning.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att genom medlemskap i och införlivandet avEuropakonventionen i svensk rätt har utrymmet för att tillämpauppenbarhetsrekvisitet i 11 kap. 14 § RF minskat. EG-rätten har ju företrädeframför svensk lag utan att det finns något krav på uppenbar motstridighet.Vissa delar av - de som ingår i EG-rätten - skall därmedtillämpas framför svensk lag, medan andra delar av konventionenskall tillämpas först om ett ?uppenbart fel? iStrasbourg tillämpar emellertid inte uppenbarhetsrekvisitet vid sin prövning.Om EU skulle ansluta sig till skulle konventionen i sinhelhet bli EG-rätt med generell tillämpning och utrymmet för att i Sverigetillämpa uppenbarhetsrekvisitet vid normkollisioner bli ännu mindre.Utskottet vill dock påpeka att lagprövningsregeln i 11 kap. 14 § RF tarsikte på konflikter mellan svenska rättsnormer av skilda valörer.Lagprövningen med dess uppenbarhetsrekvisit är utformad för att domstolarnaendast skall kunna gripa in mot kränkningar av rättighetsskyddet i de fall dådet verkligen framstår som påkallat.Utskottet anser därför inte att det nu finns skäl att överväga någonförändring av uppenbarhetsrekvisitet i lagprövningen och avstyrker därförmotion K202 (m) yrkande 6, delvis.SubsidiaritetsprincipenMotionenI motion K209 (kd) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som imotionen anförts om en utredning i syfte att grundlagsfästasubsidiaritetsprincipen. Enligt motionärerna innebär principen dels att statenhar en skyldighet att stödja där så behövs, dels att detta stöd, oavsettvilken form det har i övrigt, måste respektera de enskilda människornasrättigheter och gemenskapernas egna kompetensområden. Mycket talar enligtmotionärerna för att subsidiaritetsprincipen bör vara ett styrandearbetsverkstyg även för den nationella nivån i . En sådan styrandeeffekt kan åstadkommas genom att subsidiaritetsprincipen skrivs in i 1 kap.regeringsformen. Detta bör dock inte göras utan en grundlig genomgång avprincipen. Motionärerna anser därför att regeringen bör tillkalla en utredningsom får till uppgift att genomföra nödvändigt analysarbete i syfte attgrundlagsfästa subsidiaritetsprincipen.BakgrundSubsidiaritetsprincipen behandlas i betänkandet Suveränitet och demokrati (SOU1994:12). Däri påpekas att man när uttrycket subsidiaritet används ompolitiska maktförhållanden åsyftar att den högre nivån skall vara ett stöd förde lägre nivåernas insatser, men att subsidiaritetstanken inte är någonentydig decentraliseringsidé, eftersom den kan användas för att motivera såvälcentralisering som decentralisering beroende på omständigheterna i detenskilda fallet. Subsidiariteten, vilken är en ansvarsregel som avgör vemsansvar det är att förverkliga det allmänna bästa, kan sägas ha tvådimensioner. Den vertikala dimensionen avser statens uppbyggnad och depolitiska nivårelationerna, där tanken är att uppgifterna skall utföras pålägsta nivå. Den horisontella dimensionen gäller avvägningen mellan detoffentliga och det privata (dvs. omfattningen av statens roll i det civilasamhället och mark-nadsekonomin), där utgångspunkten är att det skall finnasså stort utrymme för mångfald och självorganisering som möjligt.I betänkandet påpekas vidare att det i alla politiska system finns endragkamp om hur makten skall delas och om vad politiska institutioner på olikabeslutsnivåer skall besluta och genomföra. I har det ständigt förts endiskussion om hur uppgifterna skall fördelas mellan den statliga centralmaktenoch den kommunala självstyrelsen, heter det. I betänkandet erinras om att denstatliga Länsberedningen gjorde ett försök att sammanfatta devägledande principerna för uppgiftsfördelningen inom den offentliga sektorn. Idet sammanhanget formulerades subsidiaritetsprincipen som vägledning förpolitiska nivårelationer i enligt följande: ?En uppgift bör inteligga på högre beslutsnivå än nödvändigt i förhållande till de av beslutetdirekt berörda? (SOU 1974:84 s. 20).Tidigare riksdagsbehandlingMed anledning av en tidigare motion med liknande innehåll uttalade utskottethösten att det inte fanns någon anledning att grundlagsfästasubsidiaritetsprincipen. Den då aktuella motionen avstyrktes (bet.1996/97:KU6).Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare bedömning och avstyrker motion K209 (kd).Utrikesnämndens sammansättningGällande bestämmelserBestämmelser om finns i 10 kap. 6 och 7 §§ RF samt i 8 kap. 7,8 och 9 §§ RO.Enligt RF 10:6 skall regeringen fortlöpande hålla underrättadom de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket ochöverlägga med nämnden om dessa så ofta det erfordras. I alla utrikesärenden avstörre vikt skall regeringen före avgörandet överlägga med nämnden, om det kanske. Regeringen kan också, när det gäller vissa bindande internationellaöverenskommelser av större vikt, överlägga med i stället förmed om rikets intresse kräver det.Utrikesnämnden består av talmannen och nio andra ledamöter, som riksdagenväljer inom sig. Valet är proportionellt. Statschefen är ordförande. Förtalmannen är vice talman suppleant, övriga suppleanters antal är fixerat tillnio. Suppleanterna skall alltid underrättas om nämndens sammanträden. Omsuppleantplatserna räknas med är samtliga riksdagspartier för närvaranderepresenterade i Utrikesnämnden.MotionenI motion 1996/97:K506 av m.fl. (mp) begärs etttillkännagivande till regeringen om att antalet ledamöter i Utrikesnämndenskall utökas så att samtliga riksdagspartier erhåller minst en ordinarie plats(yrkande 5). Enligt är nämndens huvuduppgift att samråda, och detborde därför vara av största vikt att samrådet gäller alla partier iriksdagen. föreslår att 10 kap. 7 § regeringsformen ändras på såsätt att antalet ledamöter utökas från 9 till t.ex. 15 för att säkerställa attsamtliga riksdagspartier får ordinarie plats i inrättades som ett permanent organ genom en grundlagsändring år1921. rådde personalunion mellan nämnden ochutrikesutskottet. I samband med att enkammarriksdagen infördes hävdespersonalunionen och antalet ledamöter i nämnden minskades från sexton tillnio. Därvid åberopades ?uppdragets särskilda förtroendekaraktär?.Utrikespolitiken är enligt regeringsform, liksom tidigare, enregeringens styrelsefunktion. I samband med författningsreformen framhöllemellertid såväl Grundlagberedningen som föredragande statsrådet attutrikespolitikens betydelse för rikets säkerhet motiverade att hadeen vidsträckt insyn och ett starkt inflytande på detta område. I ett yttrandetill (se KU 1976/77:36) angående ställning iden utrikespolitiska beslutsprocessen erinrade utrikesutskottet om att ettflertal former för insyn i och inflytande över utrikespolitikenhade vuxit fram utöver dem som uttryckligen föreskrivs i grundlagen. Det varenligt utrikesutskottet givet att och utrikesutskottet hadecentrala funktioner, men information i olika utrikespolitiska frågor tillriksdagen förekom också i en rad andra berednings- och samrådsformer varigenomriksdagsledamöter och de politiska meningsriktningar de företräder kan fåinsyn i och utöva påverkan på regeringspolitikens utformning påutrikesområdet.Tidigare riksdagsbehandlingMed anledning av en motion (nyd), i vilken det påtalats svårigheterna för småpartier att få en plats i , uttalade utskottet attdet inte såg någon anledning att ompröva roll ochsammansättning (bet. 1993/94:KU44). Den då aktuella motionen avstyrktes.Utskottets bedömningUtskottet ändrar inte sin tidigare inställning. Motion K506 (mp) yrkande 5avstyrks därför. beträffande kvalificerad majoritet vid rättighetsbegränsningaratt avslår motion 1996/97:K202 yrkande 1,res. 1 (m)2. beträffande undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § regeringsformenatt avslår motionerna 1996/97:K202 yrkande 2 och 1996/97: K214,res. 2 (m, fp, mp)3. beträffande utskottens initiativrättatt avslår motion 1996/97:K202 yrkande 3,res. 3 (m)4. beträffande lagrådsgranskning av grundlagsförslagatt avslår motion 1996/97:K202 yrkande 6, delvis,res. 4 (m, fp, mp)5. beträffande författningsdomstolatt avslår motionerna 1996/97:K202 yrkande 6, delvis, och1996/97:K514,res. 5 (m, mp)6. beträffande tillsättning av domartjänsteratt avslår motion 1996/97:K202 yrkande 7, delvis,res. 6 (m)7. beträffande skiljande av domare från befattning med pågåendemålatt avslår motion 1996/97:Ju412 yrkande 2,8. beträffande domstolarnas rätt att besluta om sinaarbetsordningaratt avslår motion 1996/97:K202 yrkande 7, delvis,res. 7 (m)9. beträffande lagprövningsrättenatt avslår motion 1996/97:K202 yrkande 6, delvis,res. 8 (m, fp, mp)10. beträffande subsidiaritetsprincipenatt avslår motion 1996/97:K209,11. beträffande sammansättningatt avslår motion 1996/97:K506 yrkande 5.res. 9 (mp)den 30 april 1997På vägnarBirgit FriggeboI beslutet har deltagit: (), (),(), (), Axel (), (), (m), (), (),(), (), (), (), () och (). Kvalificerad majoritet vid rättighetsbegränsningar (mom. 1)(), (m), () och ()anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 5 börjar med ?De skäl som?och på s. 6 slutar med ?K202 (m) yrkande 1? bort ha följande lydelse:Utskottet delar motionärernas uppfattning att det finns behov av ett värnockså för riksdagsminoritetens vilja. Utskottet tillstyrker därförmotionärernas förslag att införa krav på kvalificerad majoritet vidlagstiftning som innebär begränsningar av de medborgerliga fri- ochrättigheterna. Såväl begränsningar i äganderätten och närings- ochyrkesfriheten som inskränkningar i de politiska fri- och rättigheterna, dvs.yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheten, börenligt utskottets uppfattning beslutas av med kvalificerad majoriteti stället för som med enkel majoritet. Regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag till erforderlig lagstiftning om en förstärkning avminoritetsskyddet i enlighet med vad som sagts.dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse:1. beträffande kvalificerad majoritet vid rättighetsbegränsningaratt med anledning av motion 1996/97:K202 yrkande 1 som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört,2. Undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § regeringsformen (mom. 2)(), (), (m), (), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 8 börjar med ?Utskottetanser?och slutar med ?avstyrks alltså? bort ha följande lydelse:Enligt nuvarande regler kan ett förslag till grundlagsändring som läggs framkortare tid än före ett val och inte uppnår erforderlig majoritetför undantag ändå läggas till grund för beslut att anta förslaget som vilande.Förslaget måste dock vila över två val. Erfarenheterna av handläggningen avbarnpornografiärendet ger enligt utskottet stöd för uppfattningenatt undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § RF som medger ett sådant förfarandebör slopas. Det är aldrig motiverat att ändra grundlag i så brådskande former.Förslag till grundlagsändringar måste enligt utskottet alltid presenteras isådant skick att det finns skälig tid för debatt, nämligen senast nio månaderföre valet. Regeringen bör därför tillsätta en utredning om slopande avundantagsbestämmelsen.dels att utskottets hemställan under 2 bort ha följande lydelse:2. beträffande undantagsbestämmelsen i 8 kap. 15 § regeringsformenatt med anledning av motionerna 1996/97:K202 yrkande 2 och1996/97:K214 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,3. Utskottens initiativrätt (mom. 3)(), (m), () och ()anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 10 börjar med ?Utskottetvidhåller? och slutar med ?K202 (m) yrkande 3? bort ha följande lydelse:Riksdagsutskottens initiativrätt kan visserligen, såsom uttalades iförarbetena, stärka ställning och underlätta dessarbetsmöjligheter. En sådan rätt kan emellertid, som också berörs iförarbetena, inbjuda en riksdagsmajoritet till aktioner i syfte att hindraoppositionen från att presentera alternativförslag. Vidare finns en risk attförslag som läggs fram av utskotten utan underliggande förslag från regeringeneller annan kan vara otillräckligt beredda. Denna risk blir särskilt påtagligi fråga om initiativ i grundlagsfrågor.Utskottet anser med hänsyn till det anförda att frågan om skyddet förutskottsminoriteter bör ses över, och detta bör med bifall till motion K202yrkande 3 ges regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 3 bort ha följande lydelse:3. beträffande utskottens initiativrättatt med anledning av motion 1996/97:K202 yrkande 3 som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört,4. Lagrådsgranskning av grundlagsförslag (mom. 4)(), (), (m), (), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 12 börjar med ?Såsomutskottet? och slutar med ? (yrkande 6, delvis)? bort ha följande lydelse:Utskottet anser liksom motionärerna att det är egendomligt att Lagrådetnormalt sett inte behöver höras över andra grundlagsändringar än sådana somgäller tryckfriheten och liknande. Ärenden som rör ändringar i grundlag måsteanses höra till de allra viktigaste lagstiftningsärendena, där det är särskiltviktigt att Lagrådets erfarenhet och kunnande utnyttjas. Regeringen bör medhänsyn till det anförda se över bestämmelserna om lagrådsgranskning.dels att utskottets hemställan under 4 bort ha följande lydelse:4. beträffande lagrådsgranskning av grundlagsförslagatt med anledning av motion 1996/97:K202 yrkande 6, delvis, som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,5. Författningsdomstol (mom. 5)(), (m), (), () ochPeter () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 13 börjar med ?Utskottetvidhåller? och slutar med ?avstyrks därför? bort ha följande lydelse:Utskottet delar motionärernas uppfattning att föutsättningarna för endiskussion om en svensk författningsdomstol är väsentligt annorlunda nu än närfrågan tidigare utretts. En författningsdomstol skulle kunna ge ettstörre inflytande över gemenskapsrättens utveckling och utgöra en rättsliginstans som med auktoritet skulle förmå att hävda svenska intressen i EU,exempelvis när det gäller skyddet för den svenska offentlighetsprincipen. Ävenfrågor om överlåtelse av ny beslutanderätt till EU vid kommande ändringar avEU:s grundfördrag kan vara ägnade att avgöras av en författningsdomstol. Dessadelvis nya förhållanden talar enligt utskottet för att frågan om enförfattningsdomstol bör bli föremål för närmare överväganden i en utredning.dels att utskottets hemställan under 5 bort ha följande lydelse:5. beträffande författningsdomstolatt med anledning av motionerna 1996/97:K202 yrkande 6 delvis, och1996/97:K514 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört,6. Tillsättning av domartjänster (mom. 6)(), (m), () och ()anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 15 börjar med ?Utskottetdelar? och slutar med ? (yrkande 7, delvis)? bort ha följande lydelse:Utskottet delar Moderata samlingspartiets uppfattning att det är viktigt attnärmare överväga om dagens förfarande vid utnämning av domare är det mestlämpade för att förse landet med de bäst kvalificerade domarna. Ett alternativtill nuvarande ordning skulle, som motionärerna föreslår, vara att låtariksdagen eller företrädare för medverka i utnämningsförfarandet ochdärmed tillskapa ett slags medborgerlig garanti för att domarutnämningarnasköts med saklighet och utan ovidkommande hänsyn. I vart fall bör det s.k.kallelseförfarandet upphöra. Regeringen bör därför tillsätta en parlamentariskutredning med uppdrag att lämna förslag till hur domarnas konstitutionellaställning kan förstärkas.dels att utskottets hemställan under 6 bort ha följande lydelse:6. beträffande tillsättning av domartjänsteratt med anledning av motion 1996/97:K202 yrkande 7, delvis, som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,7. Domstolarnas rätt att besluta om sina arbetsordningar (mom. 8)(), (m), () och ()anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 18 börjar med ?Utskottethar? och slutar med ? (yrkande 7, delvis)?