bet · GL01SoU2 · 1997-09-02 00:00:00 — HSU 2000:s förslag om förskrivarregister och receptregistersyftar också till att förbättra uppföljningen av förskrivningarna i denoffentliga och privat bedrivna vården. I betänkandet föreslås också attLäkemedelskommittéerna får ett starkare inflytande överläkemedelsförskrivningen och rätt till information om de olikaförskrivargruppernas förskrivningsmönster. Både offentligt anställda ochprivatpraktiserande förskrivare bör enligt förslaget ges möjlighet attmedverka i kommittéernas arbete. Förslagen från HSU 2000 bereds för närvarandei Regeringskansliet.För att öka möjligheten att upptäcka och hjälpa personer som genom att vändasig till olika läkare erhåller flera recept på beroendeframkallande medelkrävs tillgång till uppgifter som gör det möjligt att identifiera enskildapatienters läkemedelsutköp. Frågan om registrering av enskilda patientersläkemedelsutköp har behandlats av HSU 2000, som anfört att frågan ärförknippad med svårigheter ur integritetssynpunkt. Utskottet vill inteföregripa regeringens kommande förslag.Ny receptblankett kommer att införas för bl.a. narkotikaklassadeläkemedel i syfte att göra det avsevärt svårare att förfalska recept.Socialstyrelsens möjligheter att utöva tillsyn över förskrivningen avnarkotika underlättas därmed.Utskottet vill än en gång framhålla det angelägna i att undervisning omanvändningen av psykofarmaka och riskerna för beroende och missbruk ingår igrund- och fortbildningen av vårdpersonal och att läkare får kunskap omeventuella alternativa behandlingsåtgärder. De initiativ till utbildnings- ochfortbildningsinsatser som tagits av är i dettasammanhang mycket värdefulla. Frågor om undervisning och förbättradläkemedelsinformation har också behandlats i rapporten . Det är angeläget att allmänna råd som syftartill att förebygga beroende och missbruk av psykofarmaka verkligen tillämpasav personal inom primärvården, allmänpsykiatrin samt även inom socialtjänstenoch andra verksamhetsområden inom hälso- och sjukvården. Utskottet utgår frånatt följer upp de allmänna råden. Även klientrörelsernasinformation bör hållas tillgänglig för personal och patienter. Klient-rörelserna kan förväntas ge ett annat perspektiv på bruket av bensodiazepineroch utvecklingen av beroende och missbruk än den medicinska professionen ochdärmed utgöra ett värdefullt komplement till övrig information.Klientrörelsernas erfarenheter av läkemedelsberoende personer bör också tastill vara i vården och behandlingen.Hälso- och sjukvården har ett ansvar för att personer som hamnat i ettberoende eller missbruk får adekvat vård och behandling. Det ankommer på varjelandsting att besluta hur vården skall organiseras. Utskottet noterar medtillfredsställelse att stött ett antal projekt som syftat tillatt få fram nya alternativ och konkreta resurser för avgiftning och behandlingav dem som blivit beroende av bensodiazepiner och att Folkhälsoinstitutetlämnat ekonomiskt stöd till olika projekt rörande förebyggande avläkemedelsberoende och läkemedelsmissbruk.Utskottet ansåg det mycket angeläget att arbetet med att komma till rätta medberoende och missbruk av läkemedel fortsätter. Mot bakgrund av det anfördaansåg dock utskottet att det inte behövdes något initiativ avriksdagen. Motionerna avstyrktes.Utskottets bedömningUtskottet konstaterar att utredningen om bemötande av kvinnor och mänbehandlat den fråga som tas upp i motionerna So209 (v) och So237 (s) ombehovet av könsspecifik information om optimal läkemedelsbehandling vid olikatillstånd. Utredningen anser att det i liksom i bör uppställaskrav vid kliniska läkemedelsprövningar att inkludera både kvinnor och män ochanalysera materialet könsspecifikt. Därutöver bör kunskaperna förbättras omläkemedlens säkerhet och underlag för bedömning av om män och kvinnor bör fåolika stora doser av vissa läkemedel. Betänkandet bereds fortfarande iRegeringskansliet. Utskottet utgår från att regeringen och Läkemedelsverketöverväger utredningens förslag i denna del. Något initiativ från utskottetbehövs inte. Motionerna avstyrks.När det gäller förslagen i motionerna So656 (fp) yrkandena 32-34 och So230(c) yrkande 2 vidhåller utskottet att det är angeläget att olika åtgärdervidtas för att komma till rätta med beroendet av lugnande medel, däriblandbensodiazepiner. Utskottet ser positivt på att Nepi sammanställt en lista överangelägna studier för att utröna beroenderiskerna. Nepi planerar fortfarandeatt genomföra en kartläggning av omfattningen av läkemedelsberoendet. Även närdet gäller information och undervisning om användningen av psykofarmaka tillvårdpersonalen samt vård och behandling för dem som hamnat i beroendevidhåller utskottet sin tidigare uppfattning. Utskottet delar inställningen imotion So656 att olika behandlingsalternativ behövs och att det skulle varavärdefullt om Kilens verksamhet blev föremål för en opartisk utvärdering.Något tillkännagivande behövs inte enligt utskottets mening. Motionsyrkandenaavstyrks därför.Utredning om psykiatriI motion So277 av m.fl. (fp) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att tillsätta enutredning som ser över patienternas behov inom psykiatrin av rättdiagnostisering och behovet av en rättighetslagstiftning liknande LSS förmänniskor med svåra psykiska sjukdomar (yrkande 29). Motionärerna anser attdet är viktigt att utvärderingen av psykiatrireformen följs noggrant. De anserdock att fler problem inom psykiatrin bör uppmärksammas. För unga människorsom drabbas av psykoser är det viktigt att psykosförloppet stoppas och hävs såfort som möjligt för att undvika ett livslångt lidande. En förutsättning föratt detta skall kunna ske är att vården är lättillgänglig för såväl patientersom anhöriga. Vård i hemmet fungerar om denna lättillgänglighet till akutavård- insatser finns. Motionärerna föreslår att en utredning tillsätts som seröver patientens behov av rätt diagnostik på ett tidigt stadium. En sådanutredning skulle också kunna se över behovet av en rättighetslagstiftning förvissa kategorier av människor med psykiska sjukdomar, liknande den förmänniskor med funktionshinder.Bakgrund m.m.Den s.k. psykiatrireformen beslutades . I samband därmed beslutadesockså om vissa tidsbegränsade ekonomiska stimulansåtgärder. Större delen avbidraget lämnas som ett stimulansbidrag till landsting och kommuner förutveckling av arbetsformerna inom och psykiatrin. Medel skallvidare lämnas för att förbättra vården till psykiskt störda missbrukare. Medelär även avsatta för rehabilitering av tortyrskadade flyktingar samtutvärdering av behandlingsmetoder inom psykiatrin (det senare SBU).Socialstyrelsen har i uppdrag att följa reformen och rapportera tillregeringen. En avslutande rapport skall enligt uppgift lämnas nästa år.Socialstyrelsen har i årsrapporten för psykiatrireformen 1997 (SoS 1997:6) på rätt väg? anfört bl.a. följande i den sammanfattande bedömningen (s.7-9).En grundläggande iakttagelse av psykiatrireformens arbetsläge är den avsevärdaförseningen i genomförandet av reformen. Några möjligheter att inhämta dennaförsening finns inte. Det kommer att ta än man ursprungligen avsettatt förverkliga reformen enligt mening. En översiktligbedömning är att ytterligare kommer att krävas innan en tydligbild av reformens effekter kan avläsas.Det ser dock ut som om reformen nu är på rätt väg. I samtliga landsting ochi de allra flesta kommuner görs intensiva insatser för att genomdriva detarbete som stakats ut i länsplanernas olika projekt. Försöksverksamheter ochbrukarverksamheter har kommit igång.Processen går dock inte smärtfritt.- - -Förseningen i reformarbetet har lett till att det är vanligt attde psykiskt funktionshindrades behov endast delvis är kartlagda. Stockholmslän har kommit igång sent med arbetet att inventera behoven. Skälet har inteminst varit det intensiva omställningsarbete som i många andra avseendenpräglar . Många små kommuner har avstått från uppsökande arbete ochinventering, eftersom man anser sig ha ett grepp om situationen utan sådanainsatser. Säkerheten i denna bedömning är dock otillfredsställande.- - -Samarbetet mellan kommuner och landsting präglas fortfarande av de betydandeintressemotsättningar som finns på ett institutionellt plan mellanhuvudmännen. I ambitionen att utveckla situationen för de psykiskt sjuka harman ändå ofta en gemensam hållning. En svårighet som kräver uppmärksamhet äratt antalet medicinskt färdigbehandlade är större än beräknat. Detta kaninnebära att skatteväxlingen mellan kommuner och landsting behöver övervägaspå nytt. Samarbetet mellan psykiatrin och har länge präglats av?kulturella? Bilden sedd med psykiatrins ögon är påtagligt meraljus än . En rimlig slutsats är att arbetet med att skapa enkänsla av gemenskap inför uppgiften kommer att behöva bedrivas underytterligare åtskillig tid.Positivt med reformen har varit att de psykiskt funktionshindrade haruppmärksammats som grupp. Deras behov har synliggjorts i landsting ochkommuner liksom i samhället i övrigt.Brukarnas betydelse som resurs har också lyfts fram av reformen. Bättreutbildade anhöriga skapar större förståelse för den psykiska störningen ochbättre förutsättningar för att hantera denna i närmiljön.Sammantaget har reformarbetet goda förutsättningar att lyckas ombeslutsfattare, professioner och företrädare för brukarna fortsätter att hållauppmärksamheten på en hög nivå. Ett stort och allvarligt orosmoment måste docknoteras. Stimulansmedlen spelar en viktig roll i att utveckla nya typer avverksamheter för psykiskt sjuka. Det kan inte uteslutas, att verksamheter somborde planeras som långsiktiga och stabila - men som ändå finansieras medstimulansmedel - hamnar i svår ekonomisk kris när medlen bortfaller. Det ärviktigt att ett långsiktigt perspektiv läggs på för att säkra finansieringenav de nya verksamheterna även efter det att stimulansbidraget upphört. Dettavisar också på betydelsen av fortsatt uppföljning av hur situationen utvecklasför de psykiskt funktionshindrade.Socialministern har i ett pressmeddelande kommenteratSocialstyrelsens rapport och arbetet med genomförandet av psykiatrireformen.Hon gläds över att bedömer att reformarbetet är på rätt vägoch att det pågår ett aktivt arbete i många kommuner. Att många kommuner inteens gjort inventeringar av antalet psykiskt funktionshindrade och deras behovanser socialministern inte vara acceptabelt. Hon anser att det är viktigt attpeka på bristerna i genomförandet, men även att lyfta fram de goda exemplen.Regeringen har tydligt uttalat att kommunerna måste ordna bostäder ochmeningsfull sysselsättning. Genom att kommuner och landsting får ökatstatsbidrag kan psykiatrireformen gå bättre och snabbare, heter det ipressmeddelandet. Socialministern uttalade vidare att hon har för avsikt attfölja det fortsatta arbetet med reformen mycket noga.Socialstyrelsen har i rapporten delar av psykiatrireformen (1997:2) anförtbl.a. följande under rubriken (s. 13 f.).Personkretsen för rättighetslagen LSS är mindre än hälften av den beräknade.Slutsatserna är att det finns brister i huvudmännens information ochuppsökande verksamhet. Vidare att ökade kunskaper och en fördjupad kompetens iutrednings- och beslutsprocessen är en förutsättning för att lagstiftningensmålgrupper skall nås. Funktionshindrade personers sämre levnadsförhållandenoch osäkerheten generellt kring huruvida personer med omfattandefunktionshinder i praktiken får sina behov tillgodosedda föranleder ett ökatbehov av regelbundet återkommande uppföljningar t.ex. i Socialstyrelsenssociala rapport.Att endast ca 1 300 personer med psykiska funktionshinder har fått beslut omnågon LSS-insats är ett alarmerande resultat inte minst mot bakgrunden avgruppens omfattning och stora behov av stöd. När det gäller insatser för denenskilde är det viktigt att inte bara se SoL och HSL som användbaralagstiftningar utan också se LSS som en särskild rättighet för den enskilde.Brister i samverkan mellan psykiatri och socialtjänst försämrarförutsättningarna för adekvata beslut och insatser. Kommunens och andramyndigheters handläggare behöver bättre kunskap om psykiska funktionshinderoch dess konsekvenser för att rätt kunna bedöma behovet av insatser enligt LSSeller ASS för en enskild person. Det finns slutligen för psykisktfunktionshindrade ett stort behov av alternativ daglig sysselsättning varförSocialstyrelsen föreslår att LSS sysselsättningsgaranti skall utvidgas tillatt även omfatta denna grupp.En parlamentarisk utredning tillkallades för att utreda vården ochstödet till barn och ungdom med psykiska problem. Utredningen skall enligtdirektiven (dir. 1995:75)* definiera gruppen barn och ungdom med psykiska problem. Utifrån dennadefinition och tidigare kartläggningar skall problemens omfattning ochsamhällets kostnader för vård och stöd bedömas. Bedömningen av samhälletskostnader skall ställas i relation till nyttan med vården och stödet tillbarn och ungdom med psykiska problem;* redogöra för och analysera hur olika samhällsinstanser arbetar med barn ochungdom med psykiska problem och hur samarbetet mellan samhälls-instansernafungerar. Analysen skall göras såväl från de hjälpsökandes perspektiv somfrån samhällsinstansernas perspektiv;* överväga och föreslå olika insatser för att förebygga uppkomsten avpsykiska problem och för att förebygga att psykiska problem, om de väluppstått, inte fördjupas och befästs;* överväga och föreslå olika åtgärder för att förbättra samarbetet mellanhälso- och sjukvården och även, i förkommande fall, mellan hälso- ochsjukvården och andra samhällsinstanser. Utredningen bör överväga omnuvarande ansvarsgränser är de mest ändamålsenliga;* redogöra för och analyser samt föreslå olika rehabiliteringsåtgärder.Utredningsuppdraget skall vara slutfört den 31 december 1997.Företrädare för () har den 13maj 1997 uppvaktat socialutskottet.Utskottets bedömningUtskottet delar motionärernas bedömning att den fortsatta utvärderingen avpsykiatrireformen bör följas mycket noga. Vidare bör Barn- ochungdomspsykiatriutredningens förslag på området avvaktas. Något initiativ frånriksdagens sida behövs därför inte. Motion So277 (fp) yrkande 29 avstyrks.Lobotomi m.m.MotionerI motion So216 av och (båda s) yrkasett tillkännagivande om vikten av uppföljning och utvärdering avlobotomiingrepp. Motionärerna framhåller att behandlingsmetoden lobotomi i deflesta västeuropeiska länder utdömts som behandlingsmetod, då den inneburit enstark personlighetsförändring hos patienten. Denna personlighetsförändring ärpermanent.I används dock denna behandlingsmetod fortfarande enligtmotionärerna. Vid företas enligt uppgifter i media ca 50lobotomiingrepp . Ingreppen företas endast med patientens medgivande.Ingen uppföljning från förekommer. Med tanke på de stora ochgenomgripande personlighetsförändringar som dessa ingrepp, enligtmotionärerna, medför för patienten är det väsentligt att regeringen gerSocialstyrelsen i uppdrag att följa och utvärdera verksamheten.I motion So218 av () yrkas ett tillkännagivande om statligersättning till dem som lobotomerats och somfortfarande är i livet.Motionären framhåller följande: I utfördes lobotomi på psykiskt sjuka patienter. Detta som en ångestdämpandeåtgärd. Lobotomin innebar ofta att patientens personlighet blev heltförändrad. I var det på motsvarande sätt. Där har man nu beslutat att desom efter blev utsatta för detta ingrepp och somfortfarande är i livet skall få en engångsersättning på 100 000 norska kronor.Man räknar med att av de ca 2 500 personer som lobotomerades är ca 500 kvar ilivet. Denna åtgärd är inte vidtagen utan att haft starka skälför detta. Frågan är nu om inte skall göra på motsvarande sätt. Hurmånga det kan röra sig om är svårt att säga men ur ett inspektionsprotokollfrån 1948 kan man utläsa att detta år genomfördes 112 ingrepp () vid , 58 vid i , 54 vidBeckomberga i , 18 vid i , 14 vid i Strängnässamt 14 vid ytterligare tre namngivna sjukhus. Totalt anges närmare 500 halobotomerats bara vid . Enligtmotionärens mening finns det nu all anledning för staten att agera påmotsvarande sätt som Norge.Även om skadeståndsskyldighet inte föreligger kan regeringen i enskilt fallbesluta om ersättning av nåd när särskilda omständigheter föreligger. Fråganär om inte de anförda lobotomifallen kan hänföras till denna situationeftersom lobotomin redan då metoden infördes ifrågasattes som ettmänniskovärdigt ingrepp.Lobotomi kan fortfarande ske enligt motionärerna men det handlar då omextrema fall där all annan behandling visat sig resultatlös. Ingreppet kandessutom bara ske på patientens egen begäran. opereras cirka fem personerper år i . förhållanden var helt annorlunda, och mångapatienter har utsatts för påtvingat livslångt lidande beroende pålobotomiingrepp.BakgrundLobotomi (betyder skära av lob i detta fall pannloberna) utfördes i Sverigeunder på svårt psykiskt sjuka patienter för att bl.a.minska deras ångest. saknades effektiv läkemedelsbehandling motångesttillstånd. Behandlingen skedde med då gällande kunskaper i enlighet medvetenskap och beprövad erfarenhet. Behandlingen upphörde när annan, mer effektiv och mindre riskfylld behandling blevtillgänglig. Operatören vid en lobotomi gjorde ingreppet på fri hand utanledning av t.ex. röntgenbild av hjärnan. Ingreppet blev därför stort och grovt(flera kvadratcentimeter).Capsulotomi är en allmän och väl beprövad metod inom neurokirurgisk terapi.I sammanhanget brukas också begreppen psykokirurgi och neurokirurgi. Ordetcapsulotomi betyder att skära av kapsel, i detta fall den inre kapseln ihjärnan, ett tunt knippe tätt packade nervtrådar mellan pannloberna ochdjupare delar av hjärnan. Capsulotomi görs med s.k. stereotaktisk teknik. Påpatientens huvud fästs en ?huvudbonad? försedd med ?linjaler? i höjdled,djupled och sidled. De bildar alltså ett tredimensionellt koordinatsystem. Dentilltänkta operationspunkten framställs bildmässigt tydligt med magnetkameraoch dess exakta läge inne i hjärnan anges med millimeterprecision med hjälp av?linjalerna?. Kirurgen kan alltså se sitt mål och det stereotaktiskastyrsystemet hjälper honom att nå exakt dit han vill. Ingreppet ärmillimeterstort och görs i lokalbedövning. Risken för blödning eller infektionär försumbar. En liten risk finns alltid för en viss personlighetsförändringmen sådana har iakttagits endast i något enstaka fall och särskilda test krävsför att iaktta förändringen. I förhållande till de problem som patienten harhaft före operationen är nackdelarna mycket små. Operationerna görs i Sverigeendast vid svåra ångest- och tvångssjukdomstillstånd. Ofta har personen enmycket lång sjukhistoria med till slut oerhört invalidiserande symtom sommotstått alla försök till behandling inklusive långvarig och varieradmedikamentell behandling, psykoterapi och omfattande psykosociala åtgärder.Ofta finns också en stark självmordsproblematik som gör att man till sluttänker sig capsulotomi. Innan patienten kommer till , däroperationerna utförs, har det ofta varit en mycket långvarig behandling påhemsjukhuset och en remiss därifrån av ansvarig chefsöverläkare. Av de ca 50patienter som remitteras anses ca fem vara lämpade för ingreppet.Inget ingrepp utförs på patienter som vårdas enligt lagen om psykiatrisktvångsvård. De förberedelserutiner som tillämpas vid sjukhuset är ytterstomfattande. Urvalet av patienter som rekommenderas behandlingen sker efterenhälligt beslut i en tvärvetenskaplig kommitté med bred representation.Samtycke inhämtas slutligen från patienten, närmaste anhörig och patientensegen läkare. Operatören har det slutliga avgörandet. anser attbehandlingen är vetenskapligt grundad och till nytta för enstaka svårt lidandeindivider. Styrelsen följer verksamheten fortlöpande i sin tillsyn.För att staten skall vara skyldig att utge ersättning enligtskadeståndsrättsliga regler krävs att det kan bevisas att skadan orsakatsuppsåtligen eller genom vårdslöshet. För att få skadestånd krävs dessutom attansökan om ersättning skett från det att den skadegörandehandlingen företogs. Även om skadeståndsskyldighet inte föreligger kanregeringen i ett enskilt fall besluta om ersättning av nåd när särskildaomständigheter föreligger.Regeringen beslutade att inte vidta någon åtgärd medanledning av förslag dels om att de psykokirurgiska operationerna bör upphöra,dels om att verksamheten skall förbjudas i lag och dels om att patienter somutsatts för lobotomi och psykokirurgiska ingrepp skall erbjudas skadestånd.Utskottets bedömningUtskottet anser det inledningsvis angeläget att konstatera att det är enmycket stor skillnad på de lobotomier som gjordes iSverige m.fl. länder och de capsulotomier som utförs. Ingreppen avserinte samma delar av hjärnan. Metoderna är helt olika. Riskerna förbiverkningar var stora vid lobotomier och är små vid capsulotomi.Vad först gäller frågan om ersättning till de som lobotomerats under 1940-och1950-talen konstaterar utskottet att lobotomi, innan de ångestdämpandemedicinerna fanns tillgängliga, var i enlighet med dåtida vetenskap ochbeprövad erfarenhet. Några skäl för generell ersättning till dem somlobotomerats föreligger enligt utskottet inte. Motion So218 (kd) avstyrks.Vad gäller motion So216 (s) konstaterar utskottet att lobotomi inte längreutförs i . 5-10 capsulotomier görs med helt andra metoder ochutrustning och med stor precision. Ingreppen görs på människor med långsjukhistoria och oerhört invalidiserande symtom som motstått all annanbehandling. Ingreppen är helt frivilliga och de risker som trots allt finnsvid ingreppen är små och sedda i relation till patientens lidande mycket små.Socialstyrelsen och professionen följer verksamheten. Utskottet avstyrkermotionen.TransplantationMargitta m.fl. (fp) yrkar i motion So264 att ger regeringentill känna dels att all transplantationsverksamhet skall bygga på aktivtsamtycke från donatorn (yrkande 1), dels att organtransplantation inte får skenär donatorns vilja är okänd (yrkande 2) och dels att av regeringenbegär en uppföljning av donationregisterverksamheten (yrkande 3).Motionärerna anser att all transplantationsverksamhet måste bygga på denenskilde donatorns uttryckliga samtycke. Finns inte samtycke skall organ inteanvändas. Det är viktigt att få säga att en människa aldrig får ses som enorganbank - varken död eller levande. Trots att den döde i rättsligt juridiskmening inte är rättskapabel är det viktigt att slå fast att han eller hon ävenefter döden har kvar rätten till sin kropp på samma sätt som ett ekonomiskttestamente skyddas av lag. I dagens sjukvård är informerat samtycke ensjälvklarhet och hälso- och sjukvårdslagen genomsyras av den andan.Motionärerna delar uppfattningen att donation av organ är en handling ienlighet med den etiska godhetsprincipen. Men den skall vara medveten ochfrivillig.Därför är det viktigt att människor under sin livstid tar ställning ochmeddelar sina anhöriga eller på annat sätt gör sin vilja känd. Det underlättasav en verksamhet med donationskort.Motionärerna tror att människor, om donationskort finns lätt tillgängliga,är beredda att meddela sina anhöriga och/eller skriva ett donationskort förplånboken. Ett kort i plånboken är en bättre väg att visa hur man vill att enskropp skall behandlas efter döden än ett register som finns påSocialstyrelsen. Motionärerna avvisar ett register för dem som vill eller intevill vara . Mycket missförstånd har uppstått utifrån de kort somSocialstyrelsen skickade till alla vuxna medborgare i landet. Motionärernaönskar en redogörelse för hur registret är uppbyggt, hur det uppdateras ochhur ansvaret för registerhållningen fördelas. De önskar även en redovisning avhuruvida de ekonomiska ramarna håller.Tidigare behandlingUtskottet behandlade proposition 1994/95:148 Transplantationer ochobduktioner m.m. med förslag bl.a. till en ny transplantationslag samt ettanslagsyrkande i kompletteringspropositionen 1994/95:150. I betänkande1994/95:SoU21 gjorde utskottet följande bedömning:Transplantation har numera blivit en närmast etablerad del av sjukvården.