bet · GK01KrU5 · 1997-02-13 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet fem motioner som avser kulturarvsfrågor.Utskottet avstyrker enhälligt samtliga motioner.En motion innehåller förslag om att Falsterbonäset skall uppföras på Unescosvärldsarvslista. Utskottet lämnar en utförlig redovisning för den konventionsom ligger till grund för samt för svenska objekt på listan.Utskottet anser att det inte bör ankomma på att ta ställning till omvisst objekt bör tas upp på listan.Frågan om statligt stöd till ett industrihistoriskt centrum som planeras iEskilstuna tas upp i en motion. har fått regeringensuppdrag att ta fram ett program för dokumentation, vård och långsiktigthållbar förvaltning av ett tiotal av de viktigaste industriminnena i Sverige.Myndigheten skall också belysa frågan om huvudmannaskap och kostnadsansvar förnedlagda industrianläggningar samt vilka åtaganden som kan vara skäliga bl.a.från statens sida. Utskottet är inte berett att föregripa resultatet avutredningen och regeringens beredning därav.Ett motionsyrkande om skydd av ortnamn avstyrks med hänvisning till attKulturarvsutredningen lagt fram ett förslag till sådant skydd och att dettaf.n. remissbehandlas.Utskottet diskuterar frågan om införande av regler i kulturminneslagen omskydd för kulturhistoriskt värdefulla fartyg. Med en utförlig motiveringavstyrks ett motionsförslag om sådan lagstiftning. Utskottet förutsätter atten nu arbetande kommitté, , överväger möjligheterna ochlämpligheten av att får en skyldighet att samverka medfartygsägarna och att - inom ramen för tillgängliga resurser - genom råd ochinformationsinsatser sprida kunskap om de kulturhistoriska sammanhangen,bevarandemöjligheter, hantverkstraditioner m.m.Det får anses ankomma på som sektorsansvarig myndighet attsamlat överblicka och bedöma eventuella behov av en ytterligare utbyggnad avlandsarkivorganisationen. Med hänvisning härtill avstyrks en motion om attriksdagen skall uttala sig för behovet av ett landsarkiv i . 1996/97:Kr201 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om att verka för attFalsterbonäset uppförs på världsarvslistan.1996/97:Kr202 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ett landsarkivi Växjö.1996/97:Kr235 av m.fl. (s) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inrättande avett industrihistoriskt centrum i Eskilstuna.1996/97:Kr244 av Skånberg (kd) vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om att traktnamnen skallomfattas av kulturminneslagen.1996/97:Kr282 av () vari yrkas att hos regeringenbegär förslag till sådan ändring i kulturminneslagen att fartygen skall kunnaingå i det nationella kulturarvet och att medel som är avsatta till löpandeunderhåll av landets kulturminnen även kommer fartygen till del.Unescos världsarvskonvention m.m.Vissa konventionerEfter förslag av regeringen i proposition 1983/84:108 om vissa frågor rörandeSveriges samarbete med godkände dels 1954 årsUnescokonvention om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt, dens.k. , samt konventionens tilläggsprotokoll, dels 1972 årsUnescokonvention om skydd för världens kultur- och naturarv, den s.k.Pariskonventionen, numera i allmänhet benämnd Världsarvskonventionen (bet. KrU1983/84:16, rskr. 1983/84:227).Syftet med är att värna om kulturminnesmärken ochkulturföremål i händelse av väpnad konflikt, vid ockupation eller iinbördeskrig. De anslutna staterna förbinder sig att i fredstid förberedaskydd av kulturminnesmärken och kulturföremål och att i krigstid respekterasådan egendom. Vid ockupation skall kulturegendom skyddas avockupationsmakten. Militär nödvändighet får dock åberopas i vissa fall för attöverträda skyddsbestämmelserna.Skyddet skall säkerställas genom att det införs bestämmelser i militärareglementen och att militär personal utbildas på området. Dessutom får ettantal under konventionen skyddade utrymmen inrättas för att skydda vissa lösakulturföremål. Ett särskilt emblem kan sättas på egendom som bedöms somskyddsvärd. Två grader av skydd förutsätts i konventionen. Den egendom somåtnjuter den högsta graden av skydd skall registreras på en särskild lista hosUnesco och förses med tre av de särskilda emblem som konventionen föreskriver.I Totalförsvarets folkrättsförordning (SFS 1990:12) finns bl.a. föreskrifterom viss tillämpning av . I 25 § anges attRiksantikvarieämbetet (RAÄ) under fredstid skall vidta de förberedelser sombehövs för att utmärka sådan kulturegendom som tillförsäkras särskilt skyddenligt konventionen. Vidare skall under fredstid vidta deåtgärder som behövs för att utmärka övrig kulturegendom. RAÄ skall eftersamråd med Försvarsmakten meddela de föreskrifter som behövs för hur uppgiftenskall lösas.RAÄ har beslutat om föreskrifter rörande länsstyrelsensåtgärder för att utmärka viss kulturegendom enligt omskydd för kulturföremål i händelse av väpnad konflikt (Kulturrådetsförfattningssamling 1997:1). En informationsskrift från RAÄ med titeln?Utmärkning av kulturegendom enligt ? är för närvarandeunder tryckning.Utskottet har inhämtat att endast ett fåtal stater har begärt att objektskall uppföras på den särskilda lista som avses i konventionen. haranmält merparten av de objekt som enligt vad som anförs i det följande numeratagits upp på . har ännu inte fattat beslut rörande desvenska objekten.Här bör också nämnas att initiativ tagits till en översyn av Haagkonventionen.I Världsarvskonventionen åtar sig de anslutna staterna att skydda ochlevandegöra sitt nationella kultur- och naturarv och att inte skada andrafördragsanslutna staters kultur- och naturarv.Konventionen föreskriver dessutom bildandet av en mellanstatlig kommitté förskydd av världens kultur- och naturarv (). Kommitténupprättar en lista över objekt som förklaras vara en del av världens kultur-och naturarv ().En världsarvsfond för skydd av världens kultur- och naturarv har inrättatsgenom konventionen. Varje ansluten stat åtar sig att göra utbildningsinsatsertill skydd för sitt kultur- och naturarv samt att rapportera om sina åtgärderför att genomföra konventionens bestämmelser till Världsarvskommittén.Sverige har ratificerat de båda konventionerna. Båda konventionerna trädde ikraft för del den 22 april 1985.Enligt artikel 8 i tillförsäkras kulturegendom av mycketstor betydelse ett särskilt skydd om den införs i konventionensinternationella register för detta ändamål.Enligt artikel 11.1 i Världsarvskonventionen skall varje stat som är part ikonventionen förelägga en förteckning över värdeninom sitt territorium som utgör del av kultur- och naturarvet och som lämparsig att föra upp på den Världsarvslista som föreskrivs i artikel 11.2.Världsarvskommittén har också rekommenderat medlemsländerna att upprättatentativa listor på sådana objekt som bedöms kunna vara aktuella förVärldsarvslistan, även om inget formellt förslag om upptagande försfram.Med hänsyn till det stora intresse Världarvslistan tilldrar sig finns skällämna en kompletterande redovisning rörande bl.a. hur konventionsarbetetbedrivs och skyddet av hotade objekt. Redovisningen utgör ett utdrag ur en PMsom utarbetats av den huvudansvarige handläggaren på RAÄ. PM:ninnehåller bl.a. följande.Karaktäristiskt för Världsarvskonventionen är att den i ett enda dokumentsammanbinder naturvård och kulturmiljövård.Natur och kultur kompletterar varandra och kulturell identitet har starkaband till den naturmiljö där den utvecklas.- - -Hur konventionsarbetet bedrivsEn ansökan om inskrivning på måste komma från ett landsregering som undertecknat Världsarvskonventionen. gör ingarekommendationer för inskrivning på . En ansökan måsteinnehålla en plan som i detalj beskriver hur objektet förvaltas och hur det ärskyddat.Världsarvskommittén möts en gång och går igenom nomineringarna påbasis av tekniska värderingar. Dessa oberoende värderingar av föreslagnakultur- och naturobjekt görs av två rådgivande organ, onMonuments and Sites (ICOMOS) och World Conservation Union (WCU eller IUCN).Ett tredje rådgivande organ, Property (ICCROM),tillhandahåller expertråd vid restaurering av byggnader och monument ochorganiserar utbildning.När ett objekt valts ut skrivs dess namn och belägenhet in påVärldsarvslistan.Kriterier för urvalFör att kunna skrivas in på måste ett objekt uppfylla etteller flera kriterier. Dessa kriterier redovisas i Operational Guidelines(bindande allmänna råd) som vid sidan av konventionstexten är det viktigastedokumentet för Världsarvsarbetet. Kriterierna revideras fortlöpande avkommittén för att anpassas till utvecklingen av världsarvskonceptet.- - -Skyddet av hotade objektVården av världsarv är en pågående process. Att skriva in ett objekt påVärldsarvslistan är meningslöst om man inte vårdar det eller låterutvecklingsprojekt förstöra de kvaliteter som en gång gjorde objektet till ettvärdigt världsarv.Världsarvets trovärdighet bygger på att berörda länder regelbundetrapporterar om tillståndet i världsarvsområdena, om vidtagna åtgärder för vårdoch om ländernas ansträngningar för att höja medvetenheten hos allmänheten omkultur- och naturarv.Om ett land inte fullföljer sina skyldigheter riskerar det att få sinaobjekt strukna från . I praktiken tar länder sitt ansvar.Allmänheten, icke-statliga organisationer eller andra grupper anmälereventuella hot mot ett världsarvsobjekt till . Om anmälanär berättigad och problemen är allvarliga kan objektet placeras på en särskildlista över världsarv i fara. Den listans huvuduppgift är att uppmärksammavärldssamfundet på naturliga eller av människan skapade situationer som hotarde värden som en gång motiverade en inskrivning på . Hotadeobjekt på listan är berättigade till särskild uppmärksamhet ochräddningsaktioner.I brådskande fall t.ex. krigsutbrott kan själv skriva inobjekt på utan formell anhållan.Som komplettering till uppgifterna i PM:n kan nämnas följande.Nominering av ett objekt för uppförande på skall numeragöras av varje lands regering hos före . Sedan denominerade objekten bedömts av de rådgivande organ, som ovan nämnts (ICOMOSoch IUCN), tas det slutliga beslutet av Världsarvskomittén som möts en gångper år, i december månad.I har regeringen uppdragit åt och att ingeförslag till objekt att föra upp på . RAÄ koordinerar arbetetmed att ta fram nomineringsunderlag på kulturområdet. Arbetet sker i samverkanmed bl.a. ägare/förvaltare, länsstyrelse och kommun. harmotsvarande uppgift för naturobjekten. De båda verken samverkar kringkulturlandskapsobjekt.Svenska och andra objekt på VärldsarvslistanTotalt 147 stater har anslutit sig till Väldsarvskonventionen. Efter Världs-arvskommitténs senaste sammanträde, , då 37 ansökningargodtogs, finns 506 objekt inskrivna på . Av dessa är 380kulturobjekt, 107 naturobjekt och 19 objekt innehåller såväl natur- somkulturvärden.I finns 18 Världsarvsobjekt, varav ett är både kultur- och natur-objekt (Lapponiaområdet i ).I finns följande Världsarvsobjekt (beslutsår inom parentes):(1991)/i (1993)i kommun (1993)i , (1994)i (1994)(1995)kyrkstad (1996)Lapponiaområdet i (natur- och kulturobjekt) (1996)Utskottet har inhämtat att ett nomineringsarbete - syftande till en ansökanfrån regeringen till före - skall påbörjas beträffandeFalu gruva.Utskottet har vidare inhämtat att regeringen har anmältMarkim/Orkesta kulturlandskapsområde i utanför som etts.k. Diskussioner pågår mellan och kommun föratt förankra förslaget hos politiker och allmänhet och för att inom plan- ochbygglagens ram skapa ett skydd för mark och bebyggelse som inte ärfornlämning.Här kan också nämnas att utskottet inhämtat att RAÄ - efterbegäran från i - hos regeringen anhållit om tillståndatt tillsammans med berörda parter i ta fram en nominering av dens.k. med varv,försvarsanläggningar och borgarstad, har byggnader och framåt.Kombinationen av anläggningar är representativ och finns, såvitt det är RAÄbekant endast på tre ställen i världen, nämligen i , i iFrankrike och Chatham i England.Förslag inom Nordiska ministerrådetUnder för miljöskydd inom finns enarbetsgrupp för natur och friluftsliv. På norskt initiativ startadesett projekt för att ta fram ett gemensamt nordiskt förslag till nya objekt förnominering på . I projektgruppen har från svensk sida ingåtten representant från RAÄ och en representant från Naturvårdsverket.Projektgruppens arbete resulterade i rapporten (Nord 1996:30)Verdensarv i . Rapporten är inte ett nomineringsdokument utan enrekommendation till de ansvariga myndigheterna i varje land - således RAÄ ochNaturvårdsverket i - från de experter som projektgruppen bestått av.Projektgruppen hyser förhoppningen att rapporten också kan bli ett strategisktmedel i arbetet att uppnå ökad förståelse för betydelsen av skyddsarbetet meragenerellt och därmed bidra till att ge viktiga delar av vårt kultur- ochnaturarv ett bättre skydd.Projektgruppen lägger fram förslag till 21 nya nordiska objekt påVärldsarvslistan. Av dessa är 4 svenska, varav Lapponiaområdet i idecember 1996 uppförts på listan. De återstående 3 är följande, nämligenStockholms skärgård (yttre delar), och . Alla treobjekten bedöms uppfylla kraven för naturobjekt, därutöver ocksåkraven för kulturobjekt.Projektgruppen har lagt huvudvikten vid landskap, i synnerhet landskap därkulturminnesintressen och levande kulturtraditioner ingår sida vid sida. Omförslagen godtas medför detta att den nuvarande bristen på nordiska naturarvpå Värdsarvslistan försvinner.Det framhålls i rapporten att de nu framlagda förslagen inte bör uppfattassom slutgiltiga vad gäller världsarv för naturområden i . Konventionenskriterier omprövas och utvecklas av . Ett exempel på dettaär att kulturlandskap kan nomineras för världsarv.Tidigare riksdagsbehandlingI sina av godkända betänkanden /92:KrU6, 1992/93:KrU4 och1993/94:KrU1 har utskottet behandlat motioner om uppförande av ytterligaresvenska objekt på . Utskottet har avstyrkt yrkandena.IndustriminnesvårdFör en utförlig bakgrundsbeskrivning av och regeringens tidigareställningstaganden m.m. beträffande industriminnesvården hänvisas tillkulturutskottets betänkande 1995/96:KrU8.RAÄ har på regeringens uppdrag tagit fram ett handlingsprogram förbevarande, vård och långsiktig förvaltning av landets industriminnen. I 1996års budgetproposition uttalades bl.a. att RAÄ nu borde intensifiera detpåbörjade arbetet med handlingsprogrammet för industriminnesvård genominformations-, utvecklings- och samordningsinsatser enligt det programförslagsom utarbetats. Efter förslag från regeringen beslutade hösten 1996att anvisa engångsvis härför (prop. 1996/97:100utgiftsområde 17 avsnittet 10.2, bet. 1996/97:KrU1 s. 182, rskr. 1996/97:129).RAÄ har regeringens uppdrag att ta fram ett program för dokumentation, vårdoch långsiktigt hållbar förvaltning av ett tiotal av de viktigasteindustriminnena i . RAÄ skall även belysa frågan om huvudmannaskap ochkostnadsansvar för nedlagda industrianläggningar. Detta innefattar bl.a. enredovisning av vad som kan anses vara skäliga åtaganden från stat, kommun,företag och andra intressenter för att sådana kulturhistoriskt värdefullaanläggningar skall kunna leva vidare som industriminnen. Uppdraget skallutföras i samråd med berörda myndigheter och institutioner och redovisassenast (regleringsbrevet för för anslag inomKulturdepartementets ansvarsområde).Skydd av ortnamnTidigare riksdagsbehandling m.m.Frågan om skydd av ortnamn har behandlats av vid åtskilligatillfällen, senast (bet. 1995/96:KrU8, se även bet.1994/95:KrU4). I betänkandena /93:KrU6 och 1993/94:KrU2 lämnas redovisningför tidigare riksdagsbehandling. En mera fullständig redovisning lämnas ibetänkandet (SOU 1996:128) Skyddet av kulturmiljön, som utskottet berör i detföljande. I de nämnda utskottsbetänkandena redovisas också vilket ansvar bl.a.Lantmäteriverket, , och harför ortnamnsvården.Hösten 1993 begärde på kulturutskottets förslag att regeringenskulle överväga frågan om behovet och lämpligheten av en lagstiftning som hartill syfte att skydda ortnamnen, i första hand införande av en hänsyns-bestämmelse i kulturminneslagen (mot. 1992/93:232 (c, fp), bet. 1993/94:KrU2, rskr. 1993/94:12).Hösten 1994 erinrade kulturutskottet i sitt betänkande 1994/95:KrU4 (s. 10)om att enligt sin instruktion (1988:1232) skall verkaför ett ändamålsenligt och vårdat ortnamnsskick. Vidare hade regeringen iproposition 1993/94:38 förutsatt att Posten efter bolagiseringen skulle utövasitt inflytande på ortnamnsfrågorna på ett sätt som inte strider mot godortnamnssed. förutsatte att båda dessa instanser och övrigainstanser med ansvar för ortnamnsfrågor även framgent skulle arbeta på ettsådant sätt att det kulturarv som ortnamnen utgör skyddas och vårdas.Utskottet förutsatte också att de ortnamnsansvariga den avriksdagen begärda utredningens arbete pågick skulle avstå frånåtgärder som kan skada detta värdefulla kulturarv.En särskild utredningsman med uppdrag bl.a. att lämna förslag som till-godoser behovet av skydd av ortnamn tillkallades (Ku 1994:09).Utredningen antog namnet . Utredningens direktiv i vadgäller frågan om skyddet för ortnamn återgavs i kulturutskottets betänkande1994/95:KrU4.Kulturarvsutredningens uppdrag omfattade en rad olika kulturminnesfrågor. Deförsta frågor som togs upp till behandling rör skyddet av kulturegendomar ochexportregler för kulturföremål. Resultaten redovisades i delbetänkandet (SOU1995:128) Kulturegendomar och kulturföremål.Den del av utredningsuppdraget som rör skydd av ortnamn avsågs att tas upp iett senare skede av utredningsarbetet. uppmärksammadesdock ortnamnsfrågorna i en skrivelse från utredaren till . Utredarenerinrade om kulturutskottets uttalande om att utredningsarbetet inte bordeföregripas. Han redovisade att vid inovember 1994 antagit ett uttalande om att reformeringen avadresseringssystemet på landsbygden måste ske så att de värdefulla by- ochgårdsnamnen hålls levande. Enligt borde den princip föradressering som bygger på användning av dessa namn i första hand användas. Hanredovisade vidare att även RAÄ gjort ett uttalande i frågan. För egen delframhöll han att han ansåg frågan viktig för bevarandet av vårt kulturarv ochvärd stor uppmärksamhet. Han anförde att det var viktigt att utredningensresultat inte föregreps av förhastade förändringar av adresseringssystemet,som sedan skulle bli svåra och dyra att rätta till. Enligt skrivelsen borde deregionala konferenser om adresseringssystemet som hölls av ochPosten AB uppmanas att uppmärksamma denna fråga så att det adresseringssystemsom valdes verkligen anpassades till de lokala förhållandena och att störstahänsyn togs till de äldre namnen så att god ortnamnssed iakttas.Kulturarvsutredningen sände ut en enkät till kommunerna föratt få svar på frågor om kommunernas beslut i namnfrågor och deras anlitandeav expertis, om adresseringssystem på landsbygden samt om kommunernas syn påen lagreglering av ortnamnsverksamheten. Det huvudsakliga arbetet medortnamnsfrågorna påbörjades under senhösten 1995.Svenska kommunförbundet tog upp ortnamnsfrågorna i ett cirkulär(1995:64) till kommunerna. I cirkuläret redovisas den diskussion som förtsunder senare år om adresseringssystemet på landsbygden, bl.a. om användningenav by- och gårdsnamn. Vidare erinras om att och Posten ingåttett s.k. normalavtal om åsättande av adresser (cirkulär 1994:153), där detslås fast att det ankommer på kommunerna att åsätta belägenhetsadresser ävenpå landsbygden och att Posten i normalfallet skall använda dessa somutdelningsadresser. uppmärksammar kommunerna på vikten av atti verksamheten med ortnamn och adresser iaktta en god ortnamnssed. Kommunernaförutsätts vidare upprätthålla goda kontakter och samråda med expertis påområdet. Det finns enligt anledning att i kommunernauppmärksamma de från olika håll framförda kraven på ortnamnsverksamheten ochaktiviteter inom adressområdet. I ett senare cirkulär (1995:121) togKommunförbundet upp ett önskemål från Posten om påskyndande avavtalstecknandet mellan Posten och kommunerna i fråga om adressättning. är det angeläget både med hänsyn till Posten och övrigaintressenter och användare av belägenhetsadresser att samarbetet mellan Postenoch kommunerna påskyndas. Förbundet uppmärksammar åter kommunerna påbetydelsen av att verksamheten med ortnamn och adresser bedrivs i samarbetemed företrädare för kulturhistoriska intressen. Tidiga kontakter med sådanaföreträdare kan enligt förbundets mening medverka till en snabbare process motett för alla parter bra resultat.Posten AB uttalade - bl.a. i skrivelse till - att Posten /1995 inte tar några egnainitiativ till att förändra landsbygdsadresser utan avvaktar att avtal träffasmed resp. kommun.Ortnamnsrådet vid har startat ett projekt benämntOrtnamnslinjen. Projektet syftar till att lyfta fram ortnamnsfrågorna och höjakompetensen i kommunerna. I samarbete med i längenomförs en försöksverksamhet i , där roll sområdgivare till kommunerna i ortnamnsfrågor skall prövas.I betänkandet 1995/96:KrU8, som avgavs , avstyrktekulturutskottet en motion om skydd av ortnamn. Mot bakgrund av tidigareuttalanden - bl.a. om att utskottet förutsatte att de ortnamnsansvariga underden tid som arbetade skulle avstå från åtgärder somskulle kunna skada det värdefulla kulturarv som ortnamnen utgör - och av vadutskottet redovisat om verksamheten på ortnamns- och adresseringsområdet undertiden sedan tillkallades ansåg utskottet att någotytterligare uttalande i ortnamnsfrågan från då inte var påkallat.Förslag av KulturarvsutredningenI sitt avgivna slutbetänkande (SOU 1996:128) Skyddet avkulturmiljön behandlar utredaren frågan om skydd av ortnamn mycket grundligt(s. 197-259).Betänkandet remissbehandlas för närvarande.Sammanfattningsvis anför utredningen följande om ortnamn.Ortnamnen är enligt direktiven en del av landets kulturarv. Utredningen skalllämna förslag som tillgodoser behovet av skydd av ortnamnen, om så behövs iform av lag. Begreppet god ortnamnssed bör i så fall definieras i lagen.Reglerna bör gälla för offentliga organ och vara enkla och obyråkratiska.Ortnamnen har stor betydelse för människors identitet och hemkänsla. De ärviktiga för orienteringen och för förståelsen av vår kulturhistoria. Ortnamnenbör därför vårdas så att de inte i onödan försvinner ur allmänt bruk.Ortnamnsvården är beroende inte bara av en aktiv tillsyn och uppmärksamhet.Det finns samhällsprocesser som direkt eller indirekt påverkar bruket avortnamn. Tre processer beskrivs särskilt: fastighetsbeteckningsreformen,omläggningen av adresseringssystemet på landet och den förändring i denkyrkliga indelningen som kyrkans skiljande från staten kan leda till.Den myndighet som har det centrala ansvaret för ortnamnsvården ärLantmäteriverket, särskilt genom sin kartutgivning. Verket har till sin hjälpett ortnamnsråd med företrädare för namnvårdare och namnbrukare.ÖvervägandenAll användning av ortnamn kan inte omfattas av skyddsregler. Dekulturhistoriskt viktigaste namnen är de som finns på de allmänna kartornaeller som representerar landets administrativa indelning. Andra ortnamn somframstår som officiella kan också behöva skyddsregler. Namn som godkänts förde allmänna kartorna bildar utgångspunkten för god ortnamnssed.Fastighetsbeteckningsreformen är avslutad och har i huvudsak fungerat väl.Kulturhistoriska ortnamnsintressen bör beaktas vid ändringar ifastighetsindelningen, men kan inte ställas mot lämplighetsvillkoren förfastighetsbildning.Förändringar i adresseringen, särskilt på landsbygden bör ske med respektför de ortnamn som kan påverkas. Det går dock inte att formulera någraortnamnsregler speciellt för denna process.Den kyrkliga församlingsindelningen kommer sannolikt att förändras närkyrkan skiljs från staten. Inte heller för denna process är det dock tänkbartatt formulera särskilda regler.Lantmäteriverkets ledande roll bör befästas. Viktgast är uppbyggnaden av ettnormerande ortnamnsregister. är ett betydelsefullt forum församråd och bör inte få någon myndighetsliknande roll.Kommunerna är de som ?bestämmer? flest ortnamn och dessa får därigenom enofficiell prägel.