bet · GL01NU5 · 1997-12-04 00:00:00 — Jag sägeregentligen bara att det här är förfärligt krångligt och att man här kan tyckabåde det ena och det andra. Men det är alldeles tydligt att man inte alltid, ialla lägen, behöver ge full ersättning.Lagrådet har kritiserats, bl.a. av en skicklig konstitutionell jurist -- för att man hänvisat bl.a. till min bok fastgrundlagsregeln har ändrats 1994. Men, och det vill jag gärna betona, detta ärnog ett missförstånd. lagstiftning gör inte ändring i den här mystiskaprincipen. Den påtalades - det var bl.a. en moderat motion i som sadeatt det var väldigt tråkigt att man inte gjorde någon ändring i den härgrundlagsregeln. Men då sade , mycket allmänt hållet, anslöt sig till regeringens bedömning och överenskommelsen mellanpartierna. Man gjorde alltså ingen ändring i det.Den här boken som jag skrev, som för all del inte är världens bästa bok, harfaktiskt inte blivit motsagd. Vad den innehåller är den enda diskussion somfinns om de här frågorna. Man har från näringslivshåll och andra håll sagt attdet här är fel, och jag skulle gärna ompröva min ståndpunkt - bl.a. eftersomjag, som sagt, inte riktigt har den utbildning i konstitutionell rätt som jagskulle vilja ha - men jag har inte sett någon seriös diskussion som harvederlagt detta. Därför, menar jag, må det väl vara hänt att Lagrådet, som mangör, hänvisar till den här boken. Den är alltså vad som har skrivits ilitteraturen, och den har inte blivit motsagd. Sedan har faktiskt fleraaktningsvärda kommentatorer, t.ex. , , och ,varit inne på samma linje, nämligen att grundlagen inte kräver full ersättningunder alla omständigheter. Men huvudregeln skall vara full ersättning - det ärman nog alldeles överens om.Nu har den här grundlagsregeln under behandlingen blivit mer generös motreaktorägarna. Men det är naturligtvis särskilt en sak som är diskutabel, ochdet är schablonregeln om 40-årig användningstid. När jag såg den första gångenreagerade jag inte mot den, för jag trodde att det var tämligen generöst. Sedanhar det tydligen dykt upp en del invändningar vid remissbehandlingen om att dethär inte är särskilt generöst. Då får man väl säga att det ärotillfredsställande att man inte skall kunna motbevisa 40-årsregeln. Men jagsäger som Lagrådet: Det finns inte tillräckligt underlag för att bedöma det.Man måste vara tekniskt kunnig för att se hur pass rimlig eller orimlig regelnär. Jag vågar inte uttala mig om hur pass orimligt den slår. Är det så attregeln i normala fall är missvisande är ju lagstiftningen väldigtotillfredsställande. Däremot är det svårt att säga att den är direktgrundlagsstridig. Alla olämpliga eller orättvisa regler strider inte motgrundlagen, även om man kan reagera mot dem ändå. I det här fallet har Lagrådetsagt att det inte finns tillräckligt underlag för att säga att regeln ärorättvis eller för snål.I propositionen har det sagts att den här regeln är av processekonomiskbetydelse. Jag tycker att det är ett relativt svagt argument. De härprocesserna blir ju sällsynta företeelser, och man bör inte tala omprocessekonomisk betydelse när det är så här säregna och mycket speciellaomständigheter. Sedan sägs det att den är ett led i den allmännaintresseavvägningen, och det kanske man kan säga. Motiven för regeln är inteimponerande starka, tycker jag, men den är som sagt inte grundlagsstridig.Jag kanske skulle säga något om frågan om också. Det ärvanligt i den allmänna debatten att tala om som skydd föräganderätten. Den välbekanta domen iSporrong & Lönnroth-målet ingav förstås förhoppningar på ägarhåll om attskyddet nu skulle bli bra. Men sedan får man väl säga att Europadomstolensdomar inte har visat någon större stränghet mot enskilda länder. I harsagts i flera sammanhang att olika lagstiftningar klart skulle strida motEuropakonventionen, men har alltså inte tagit upp det. Detfanns ju, som säkert många erinrar sig, en diskutabellagstiftning om handredskapsfisket, som jag själv trodde att Europaorganenskulle reagera mot, men denna lagstiftning släpptes inte ens fram i domstolen.Jag skulle alltså vilja säga att det är väldigt svårt atthitta ett stöd för att det här skulle vara konventionsstridigt. Men man vet juinte - det bör betonas att det är ganska lurigt att spå vad Europadomstolenskall säga. är ju en fråga om en intresseavvägning, och deenskilda länderna har fått väldigt stor marginal att göra bedömningar. Men vadsom kan göra en bekymrad är att nu skall läggas om - helaarbetet skall bli fyra avdelningar, och dessutom utvidgas samlingen domare. Detdyker upp folk från olika länder, t.ex. mindre länder i , vilkasinställning man inte känner till. Jag menar att man aldrig vet vadEuropadomstolen kan hitta på, men finns det inget stöd för attden skulle underkänna detta. Jag menar också att det är helt missvisande att,som i den allmänna debatten, säga att det är självklart att Europadomstolenkommer att reagera mot den här regeln. Det tycker jag inte på något sätt ärsjälvklart. Men man kan aldrig veta.Sammanfattningsvis kan man säga att jag, om jag hade suttit i Lagrådet, inteskulle vara entusiastisk men jag skulle inte heller säga att det här voregrundlagsstridigt, eftersom grundlagen lämnar så stora marginaler. Det ärväldigt ofta fråga om ett önsketänkande. Man säger att grundlagen säger deteller det, men tittar man på den ser man att den inte ger ett så bra skydd föräganderätten som man ofta antar. Det innebär att jag för min del menar - fastjag vet att det är kontroversiellt - att Lagrådet på de här punkterna hardiskuterat så pass mycket som krävs, med tanke på hur grundlagen är utformad.Det är klart att man kunde ha skrivit litet utförligare, men det finns ingenanledning att säga att det här är helt felaktigt. Det här är svåra juridiskafrågor, och man kan komma till olika resultat, men det är svårt att se att detskulle vara fel.Sedan är det en fråga till, och den är jag inte kompetent att yttra mig om,nämligen den europeiska rätten och EG-frågorna. Detta vill jag inte uttala migom. Jag har inte fått något begrepp om hur Lagrådet och andra har argumenterathär.Ordföranden: . Då ger vi ordet till : Eftersom jag nu har lyssnat på ochkan konstatera att jag, om möjligt, har ännu mindre kvalifikationer än han pådet här området skall jag fatta mig litet kortare. Jag har försökt bedrivadetektivarbete på det här området och komma underfund med vilka invändningardet är som egentligen har framställts mot lagförslaget. Jag har hittat ungefärdem som hade hittat, men en ytterligare fråga är huruvida ändamålet föringreppet är tillräckligt preciserat. Är det inte en för luddig formulering somstår i lagförslaget, nämligen att syftet med omställningen är att åstadkomma enekologiskt och ekonomiskt hållbar energiförsörjning?Jag tycker att det är tillräckligt preciserat, och det beror på att syftetkan jämställas med de allmänna syften som finns i expropriationslagen. Därtalas t.ex. om att expropriation skall kunna ske för att en kommun skallförfoga över mark etc. Den verkliga poängen med det här är att prövningen iförhållande till 2:18 i regeringsformen sker i nästa stadium. Det är då manskall pröva den konkreta åtgärden. Det är alltså inte själva lagtextensändamålsbestämmelser som är aktuella, utan man går in och prövar det somverkligen händer.Ur den synpunkten tror jag också att syftet att man skall titta pålokalisering och sådana saker är tillräckligt preciserat. Jag har svårt att seatt det skulle finnas något problem ur grundlagens synvinkel här. Sedan är deten annan sak om det här angivna syftet verkligen är det riktiga. Här skall jagfatta mig utomordentligt kort och säga att det knappast är någon juridisk frågai första omgången. Det skulle vara olyckligt om sådana frågor skulle komma uppi domstolen. Dessutom skulle det vara ännu olyckligare om man sedan skullefinna att syftet uttrycks på ett sådant sätt att man i efterhand skulle kunnapröva om ingreppet var lovligt.Minsta kommun vet att det inte nödvändigtvis blir så att den exproprierademarken tas i anspråk för ändamålet. Det kan t.ex. komma en ny politiskmajoritet. Det kan prövas om det finns lögn och diskriminering med i spelet,även om jag tycker att det skulle vara ganska främmande att gå in på ett sådantresonemang.När det gäller den andra frågan, om proportionalitetsprincipen iEuropakonventionen har trätts för när, vill jag instämma i det som BertilBengtsson säger. Det skydd som har givit ärutomordentligt svagt. Man ställer upp statens intresse mot den enskildesintresse. Vi har ett par fall som avser mer upprörande maktmissbruk där man harfunnit att avvägningen mellan den enskildes och det allmännas intressen harvarit så negativ för den enskilde att man har sagt att ingreppet var otillåtet.Jag skall gärna referera till dem litet senare här om det finns intresse fördet.Det har också satts i fråga att generalitetsprincipen i regeringsformenskulle ha trätts för när. Jag vill bara framföra den praktiska ståndpunkten attom man skall åstadkomma en uppgörelse måste man från början lägga korten påbordet. Annars blir det ingen uppgörelse. Skall vi ta eller Barsebäckförst, eller någon annan reaktor? Skall det vara reaktor eller enprivat reaktor? Då är det lika så gott att den överenskommelsen kommer framoffentligt i stället för att den begravs i ett hemligt protokoll, eller kanskebara bekräftas med ett handslag. Man måste se ganska så praktiskt på detta. Denpolitiska beslutsprocessen kräver vissa marginaler.Nu är frågan om huruvida ersättningen är tillräcklig. Där har jag ungefärsamma synpunkter som . Jag vill bara tillägga att det intressesom vi talar om egentligen är ett statligt policyintresse. Man skyller inte påsäkerhetsskäl och liknande i första omgången. Man vill åstadkomma någon sortsomvandling av nationell energipolitik. Det är ett mer villkorligt intresse -godtyckligt, om man använder ett fulare ord. Det påverkar intresseavvägningenenligt grundlagen. Det tycker jag drar mot full ersättning. Dessutom ärdrifttillstånden oåterkalleliga. De är kanske tidsbegränsade, men det finnsrätt till förlängning. Det ser jag som någon sorts kvasikontraktuelltförhållande. Man bryter alltså ett löfte som man har givit.Nu har man tagit bort alla regler som skulle vara inskränkande i rätten tillersättning. Jag skall inte säga något om influensregeln, som ju har talats omhär, om jag inte får någon direkt fråga om den. Förutom det kvasikontraktuellaintresset läser jag de senaste ändringarna i grundlagen i regeringsformen 2kap. 18 § litet annorlunda än . Jag vill nog haka upp mig påatt principen att full ersättning skall utgå nu framstår som starkare än vadden gjorde tidigare, i varje fall om det gäller nya typer av ingrepp. Däravänder man expropriationslagens mycket speciella regel som ett undantag.Man får ge en ordentlig ersättning. Fyrtioårsregeln är den regel som kvarstårsom tvivelaktig. Det kan bara motbevisas av staten, enligt lagförslaget. I ochför sig tror jag inte att det är det ekonomiskt största problemet. Jag trornämligen att avvecklingen av kärnkraften kommer att gå fortare än vad vi anar.Den kommer att gå av sig själv. Mitt argument är mycket common sense-betonat.Vi har sett ett ökande antal incidenter. Det beror på att det är svårt attrekrytera människor med tillräckliga kvalifikationer till den här verksamheten.Jag undervisar på Tekniska högskolan. Jag har förstått att kärnkraft iprincip inte är någon statusverksamhet. Det är ingen lockande framtid förtekniker längre. Teknikerna kommer när de kan att ?lätta? Till slut kanske det inte alls går att upprätthålla detta. Mendet är en privat fundering.I intresseavvägningen mellan det villkorliga policyintresset och intresset avekonomisk ersättning drar detta tillsammans med andra argument mot att manockså skall plocka bort fyrtioårsregeln. Däremot tycker jag att influensregelnkan vara kvar.Hans-Heinrich : Jag skall försöka koncentrera mig på EG-frågan. Det varden informella arbetsfördelning som vi tre utfrågade i mycket kortatelefonsamtal hann göra före detta möte.Avvecklingen av kärnkraft rör problem på ett rättsområde där den europeiskaunionens tre gamla grundfördrag överlappar. Euratomfördraget reglerar frågorkring bränslet, det klyvbara materialet. EG-fördraget reglerar dels handeln medprodukten, elektriciteten, dels investeringar över inre gränser i producerandeföretag. Kol- och stålfördraget reglerar frågor kring ett potentielltersättningsbränsle, kolet.Vidare rör avställning av kärnkraftverk och avveckling av kärnkrafträttsproblem med hemvist i ett antal skilda gemenskapsrättsliga politikområdenav vilka jag här bara vill peka på sju: energipolitiken, miljöpolitiken,kärnsäkerheten och Euratoms säkerhetskontroller, de transeuropeiska näten, (idet här fallet för energiöverföring), den inre marknaden, konkurrenspolitikenoch t.o.m. jordbrukspolitiken, i den mån det är fråga om energigrödor.Redan denna korta lägesbestämning torde ge en antydan om attkärnkraftsavvecklingsproblemen kan betraktas från många vitt skildaståndpunkter. Komplicerande är sedan att rättsnormernas struktur på dessa sjuuppräknade områden är heterogen och mångfasetterad.Vi finner på dessa områden ett antal handfasta författningar, till formendirektiv, såsom elmarknadsdirektiv, transiteringsdirektiv,dvs. direktivet om transitering av elektricitet genom kraftledningar, och 1988års kapitalliberaliseringsdirektiv, som bl.a. avser förvärv av andelar iföretag i syfte att upprätthålla eller vidmakthålla varaktiga ekonomiskarelationer, som det heter i nomenklaturpreciseringen i direktivets bihang.Bland relevanta dokument finns också policydokument som exempelvis beslutet1996 av parlamentet och rådet om riktlinjer för energisektorn avsedda attfrämja utvecklingen av transeuropeiska nät och kommissionens vit- ochgrönböcker om energipolitik inom Europeiska unionen.På området gäller vidare naturligtvis primärrättens regler, som t.ex. EG-fördragets artiklar 30, 34, 37, 86 och 90 och EG-rättens allmännarättsgrundsatser, inklusive regler om fri- och rättighetsskydd. Dessa allmännarättsgrundsatser är, det måste understrykas, inte luddiga principer med oklarrättskällestatus utan påtagliga rättspraxisregler tillhörande l´acquiscommunautaire, vilka har utvecklat och successivt konkretiseratunder mer än fyra decennier. Många av dem skulle vi här i karaktäriserasom förvaltningsrättsliga rättssatser, andra som fri- och rättighetsregler.Rättsläget inom EG är således jämförbart med det läge vi hade här i Sverigetill innan vi fick dels förvaltnings- ochförvaltningsprocesslagar, dels 2 kap. regeringsform. Mycket iförvaltningsrätten och på fri- och rättighetsområdet var i början på 70-taletinte författningsreglerat, utan tillämpliga rättsgrundsatser fick i varjeenskilt fall destilleras ur Regeringsrättens praxis. Ungefär så som läget var iSverige då är rättsläget i gemenskapsrätten i dag.I denna gemenskapsrättsliga djungel med olika normer tillhörande olikanormtyper kan man försöka hitta rätt på olika sätt. Färdiga, bra kartor somskulle kunna visa vägen till en lösning av kärnkraftsavställningens rättsligaproblem finns inte. Viss hjälp kan hämtas i den tyska litteraturen kring 1996års elmarknadsdirektiv, som fick gå igenom en mycket besvärligförberedelseprocess.Låt mig här göra ett försök att ange två milstolpar, för det första avseendeeventuella avställningsbeslut såsom sådana, för det andra avseende följdbeslutsom avställningsbeslut kan ge anledning till.Först till avstängningsbeslut. Enligt 2 § i förslaget till avvecklingslagskall avstängningsbeslut ha till innehåll att rätten att driva en reaktor skallupphöra att gälla vid en angiven tidpunkt.Kan EG-rätt och EG-rättsliga rättighetsgarantier över huvud taget ha någonbäring på sådana beslut? Svaret på denna fråga måste bli jakande om ettavstängningsbeslut rör EG-rättens genomförande i . Sådana situationerkan uppstå på många olika sätt. Exempelvis reglerar de inledningsvis uppräknadeEG-författningarna alla någon genomförandefråga som mer eller mindre tydligthänger ihop med reaktordrift eller reaktoravstängning. När dessa - t.ex. 1988års kapitalliberaliseringsdirektiv - blir berörda får man räkna med att EG-rättkan bli tillämplig.Nästa steg blir då att undersöka om EG-rättens rättsskyddsgarantier kan hanågon bäring på beslutet. Frågan inställer sig om så är fallet. Men ett klartsvar på denna fråga kan jag inte ens försöka ge. Skälet är attunderlaget i avvecklingspropositionen med förarbeten inte är tillräckligtutförligt. Utan sådan utredning kan jag inte se framför mig vilka tusen och enproblem eventuella avställningsbeslut kan medföra i fråga om olika reaktorer.Jag känner mig på sätt och vis i den situation som vederbörandebeslutsfattare måste ha befunnit sig i kommun innan beslut skulle fattasom tunneln genom . Hur skall man kunna förutse allt det som sedankunde hända? Så är läget här. Vad kan man förutse? Vad kan man planera för detfall att ett avställningsbeslut skulle fattas?Jag vill därför påminna om tre välkända rättsgrundsatser. För det första:objektivitetsgrundsatsen, som kräver att eventuell maktutövning måste ske pågrundval av objektiva och icke-diskriminerande kriterier. För det andra:grundsatsen att legitima förväntningar skall skyddas. För det tredje:proportionalitetsgrundsatsen.Lagrådet har berört dessa grundsatser i sitt yttrande över lagförslaget motbakgrund av och praxis. Dessa grundsatserhar emellertid hemvist även i EG-rätten, och det tack vare , inteEuropadomstolens, praxis. Grundsatserna anses i EG-rätten vila påmedlemsstaternas gemensamma rättsövertygelse såsom den bl.a. - dvs. ickeenbart och icke ens huvudsakligen - har kommit till uttryck iEuroparådskonventionen.Det betyder att likhetstecken inte utan föregående detaljundersökning kansättas mellan praxis å ena sidan och praxis åandra sidan. Förvisso finns det likheter, men också skillnader är uppenbara,inte minst de som är föranledda av den i grunden olika syn på avfattningen avdomar och förekomsten av skiljaktiga vota i å ena sidan och i åandra . Viktigt att komma ihåg är också att praxis äravsevärt mer rikhaltig och därför kanske också mer svårtolkad änEuropadomstolens.Avslutningsvis några ord om följdbesluten. Varje beslut att avställa enreaktor måste med nödvändighet generera ett otal följdbeslut. Regeringensproposition om en uthållig energiförsörjning innehöll antydningar ommånga nödvändiga åtgärder. Men redogörelsen var inte vare sig konkret ellerfullständig. Vilka följdbeslut som konkret är nödvändiga om avställningsbeslutfattas först om den ena och sedan om den andra undandrar sigdärför min bedömning.Jag kan gissa att åtskilliga sådana beslut kan förväntas ha EG-rättsligaimplikationer. Om t.ex. import av el måste ske från eller , somdär måste produceras med fossila bränslen, uppkommer bl.a. frågan hur eneventuell produktionsökning där är förenlig med olika EG-rättsliga miljömål.Produktionsökningar där kan få verkningar här i , eftersommiljöstatistiken eventuellt bokför emissioner som är föranledda av exporteradel, inte på det exporterande landets utan på det importerande landets konto.Danska emissionen bokförs alltså inte nödvändigtvis på konto utan kanbokföras på konto.Man måste också undersöka hur kraftöverföringen skall ordnas för att bli EG-rättskonform. Ellagspropositionen och förarbetena till denna är i dettaavseende kanske inte helt klara.Mera indirekt kan EG-frågor uppkomma om avställningen avBarsebäcksreaktorerna skall åtföljas av ett program för byggande av nya enheterför produktion av den bortfallna kapaciteten. Skall ett sådant program iförekommande fall genomföras av enskilda subjekt med statligt eller möjligenkommunalt stöd? Hur skall stödet i förekommande fall se ut för att varakonformt med EG-rättens regler?Jag kan inte svara på denna fråga. Något sådant program har inte skisseratsmen är möjligen nödvändigt. Praktiskt taget alla sådana beslut kan på ett ellerannat sätt tangera EG-rätten, men hur? Här krävs nog svar. Men utan ytterligareutredning kan jag som enkel landsortsjurist inte ge särskilt precisa svar.Jag vill avrunda med några allmänkonstitutionella synpunkter i anledning avvad och sade. Egendomsskyddet och skyddet motexproprierande ingrepp av statsmakten har varit ett stort tema i den europeiskakonstitutionella utvecklingen sedan . Det har här i Sverigevarit ett litet ämne. Utvecklingen här i var avsevärt lugnare än på deneuropeiska kontinenten; blev inte giljotinerad 1809 utan fickgå i landsflykt. Likaså har utvecklingen varit lugnare och mildare när detgäller expropriation och expropriationsliknande ingrepp och deras rättsligabedömning.I har dessa problem behandlats som avsevärt merkontroversiella. Vad som är ?allmänt intresse? har redan under 1800-taletpreciserats i en mycket häftig debatt som understrukit å ena sidanegendomsskyddet och å andra sidan samhällets behov av storainfrastrukturprojekt. De stora projekten som gav anledning till debatterna varpå järnvägs- och vägbyggen. Det var då man utvecklade de rättsligasynpunkterna som uppbär den moderna expropriationsrätten. Då fick man rättsligalösningar för den klassiska situationen att någon jordbruksfastighet ellerkanske någon stadsfastighet fick exproprieras för att möjliggöra ettjärnvägsbygge.Det är mot bakrund av denna praxis och dessa diskuterade problem somEuropadomstolens och även praxis måste tolkas. Men min syn påkärnkraftsavställningsproblematiken är att det här gäller någonting annat änden klassiska infrastrukturproblematiken. Här, när det gälleravställningsproblematiken, är målet mindre preciserat: harpåpekat att det här inte är fråga om något infrastrukturprojekt jämförbart medjärnvägs- och vägbyggandet i utan någonting avsevärt mindre klart. Detär ett miljöprojekt, och kanske också ett av säkerhetsskäl föranlett projekt.Här måste man också ha i åtanke att den enorma storleken av det som i så fallskall exproprieras är något enastående i fredstid. Under de få dagar som jaghade till förfogande före detta möte har jag försökt att utreda om det harfunnits någonting liknande i . Jag har inte kunnat finna något. Det somkom närmast var reduktionen i i slutet på 1600-talet.Det har såvitt jag kan finna inte funnits några liknande enormaexpropriationsprojekt i fredstid i sedan . Det måvara så att någon här känner till ett sådant projekt, men jag har själv intekunnat få fram något liknande. Det gör att den debatt och den fasta praxis somhar utvecklat sig i sedan förra århundradet får tas under omprövning.I sammanhanget är också av stor betydelse att den målbeskrivning för dettaingrepp som ges i propositionen och vårens proposition om energiomställning harkommit i ett annat ljus sedan det gavs offentlighet åt den promemoria somtydligen skrevs två, före energiöverenskommelsen och ivilken nackdelarna för beskrivs som skulle uppkomma omRinghalsreaktorerna skulle avvecklas.Promemorian ger anledning till avsevärt mer djupgående reflexioner, som jaghär inte vill göra. Men jag menar att man skulle kunna sätta ett stortfrågetecken i kanten när det gäller rekvisitet allmänintresse såsom det haruppfattats i den europeiska rättsutvecklingen under i varje fall ca 150 år.Tack.Ordföranden: så mycket. Då går vi över till frågorna. Jag ger först ordettill : Tack, fru ordförande. Här har gjorts paralleller med deolycksaliga händelserna vad avser . Det är alldeles självklart attdetta med all säkerhet bör vara ett memento, eftersom detta är en mer komplexproblematik än den tunnel som det de facto handlar om där. Det är mot denbakgrunden som det är viktigt att vi i riksdagsbehandlingen faktiskt får ettunderlag som är så fullgott som möjligt utifrån de aspekter som vi skallbehandla.Det föranleder mig att gå till min första fråga. Lagrådet har spelat en ickeobetydlig roll i den diskussion som har med avvecklingen att göra. Även här hardet framskymtat att Lagrådet kanske har som uppgift att undvika att taställning när politiska överväganden finns med i en bedömning.