bet · GK01SoU14 · 1997-03-18 00:00:00 — är den medicinska vård som ges avkommunerna inte av den kvalitet som enligt motionärerna vore önskvärd,eftersom den inte omfattar vård som meddelas av läkare. Motionärerna erinrarom att i har framfört krav på att t.ex. sjukhemmenskall ha medicinskt ansvarig läkare.I motion So17 av m.fl. (kd) begärs ett tillkännagivande tillregeringen vad i motionen anförts om rätten att inte behöva dö ensam (yrkande2). Vidare hemställs att uttalar att omvårdnad och omsorg måste bliprioriterade områden särskilt i vården för de svårast sjuka (yrkande 3).Ett värdigt avsked från livet skall enligt motionärernas syn vara ennaturlig rättighet inom vården. Denna grundsyn måste slås fast eftersom densvårt sjuke oftast inte själv kan hävda sin rätt att få en god omsorg de sistadagarna i livet. När bot inte är möjlig och en dödlig utgång är att väntaunder skall målet vara att ge patienten livskvalitet iform av en lugn och värdig död. Det kan ske genom aktiv helhetsvård medsmärtlindring och lindring av andra besvärande symtom samt psykologiskt ochandligt stöd för patienten och eventuella närstående. Enligt motionärerna ärdet dock angeläget att påminna om att många människor lever ensamma, ochäven om man har en anhörig på långt håll har man ofta inte haft kontakt meddenna och det känns kanske inte naturligt vare sig för patienten eller denanhörige att vara med . I dessa fall måste någon annanfinnas närvarande under livets sista dagar. Mänsklig närhet är oerhört viktigoch kan inte ersättas av något annat. Principen skall vara: Ingen skall behövadö ensam. Det finns enligt motionärerna en tendens i svensk sjukvård att denmateriella standarden tar överhanden. Man har lättare att acceptera en inve-stering i dyr utrustning än en tjänst som omvårdnadspersonal. Vårdkvalitet ärinte detsamma som stor kvadratmeteryta eller eget rum på långvården. För attuppnå god vårdkvalitet krävs att det finns kompetenta människor som ger den. nuvarande situationen när landstingen skär drastiskt i sjukvården är detenligt motionärerna omvårdnaden som blir lidande. Det är bland annat demänniskor som har kroniska sjukdomar och människor i livets slutskede somdrabbas. Det är de som inte själva kan protestera som får utstå försämringar.Det anser motionärerna oacceptabelt.Samma motionärer begär också ett tillkännagivande till regeringen om vad imotionen anförts om en vårdgaranti så att alla med svårasjukdomar eller tillstånd som inkräktar tydligt på det dagliga livetgaranteras lämplig vård och behandling (yrkande 4). Motionärerna anför attmånga människor står i långa köer i väntan på en operation. Väntan ärenligt motionärerna ett stort lidande för den enskilde. Det är svårt rentfysiskt med värk och behov av starka mediciner. är det påfrestanderent psykiskt att vänta. Ekonomiskt är det också negativt eftersomrehabiliteringstiderna ofta ökar. Enligt motionärerna gör allt detta att detinte finns några egentliga vinnare när det gäller långa väntetider. Merresurser dras in när behoven ökar. Så bör det inte vara, enligt motionärerna.I motion So22 av och () begärs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att de akutpsykiskt sjuka särskilt uppmärksammas (yrkande 3). Motionärerna anser attpsykiskt sjuka skall vara högt prioriterade. De psykiska sjukdomarna är mångagånger livshotande och har långt ifrån den prioritet de borde ha.Särskild uppmärksamhet bör därför enligt motionärerna riktas mot denna grupp.Ett flertal motionsyrkanden från allmänna motionstiden berör vård ochresurser för olika sjukdomar.I motion So277 av m.fl. (fp) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att lyfta fram deovanliga och glömda sjukdomstillstånden i vården (yrkande 22). Motionärernaanser att den glömda sjukvården riskerar att komma i kläm mellan spektakulärhögspecialistvård och de stora gruppernas vanliga sjukdomar. Grupper som oftaglöms bort i vården är kroniker och människor med ovanliga sjukdomar som t.ex.reumatism, artrit och epilepsi samt sällsynta tumörsjukdomar. börvidare, enligt motionärernas mening, ge regeringen till känna vad i motionenanförts om att uppmärksamma patienter med undanskymda sjukdomar så att de fåren adekvat vård (yrkande 27). Motionärerna anknyter till den avSocialstyrelsen utgivna vårdkatalogen över riksverksamheter.Motionärerna anser att katalogen inte bygger på en behovsanalys utan på vadlandstingen rapporterar att de behandlar. Det finns emellertid grupper avpatienter med sjukdomar som inte uppmärksammas tillräckligt, t.ex. porfyri,spel- och läkemedelsberoende, cancer i bukspottkörteln, lymfödem m.fl.sjukdomar. Listan kan göras lång, heter det i motionen. Motionärernahemställer att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att ge i uppdrag att kartlägga vilkaotillfredsställda behov som finns m.m. (yrkande 28). Vid en sådan kartläggningbör anges hur behoven kan tillgodoses och vilka som kan anses somriksverksamheter.I motion So232 av () begärs att ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om behovet av ett flertal åtgärder för en bättreepilepsivård i . Motionären anför att samhället har ett särskilt ansvaratt genom förbättrad epilepsivård stärka de epilepsisjukas ställning. Imotionen tas bl.a. följande områden upp. Många antiepileptiska läkemedel gersvåra komplikationer som leder till vissa tandbesvär. Den kommandetandvårdsförsäkringen bör omfatta sådana besvär. Tillgången på neurologisktutbildade och erfarna läkare med intresse och erfarenhet av epilepsi ärotillräcklig och dessutom ojämnt fördelad över landet. När diagnosen epilepsiställts uppkommer en mängd frågor där svaren leder till följdfrågor avsocialpsykologisk art utanför specialistläkarens egentliga arbetsområde.Motionären anser att det behövs ökad tillgång till kurator och psykolog.Vidare är det viktigt med en kraftsamling för epilepsivården för att kommatill rätta med den eftersläpning som föreligger. Det behövs ettkunskapscentrum för epilepsi. Enligt motionären aktualiseras rehabiliteringoch habilitering i allmänhet , och de vinster som ligger i ett tidigtåtgärdande tillvaratas inte. Vård borde tillgodoses förepileptikerna, heter det i motionen.I två motioner berörs osteoporos, dvs. benskörhet eller skelettskörhet.I motion So239 av m.fl. (m, c, s, fp, v, mp, kd) hemställs attriksdagen hos regeringen begär en kartläggning av osteoporos i enlighet medvad som anförts i motionen. I motion So290 av m.fl. (s) begärsett tillkännagivande till regeringen om vikten av att förebygga, diagnostiseraoch behandla sjukdomem osteoporos. I båda motionerna betonas följande:Osteoporos kallas ofta ?den tysta epidemin? och är ett växandefolkhälsoproblem. Osteoporos är en vanlig sjukdom som ofta inte diagnostiserasoch behandlas. Många patienter behöver bryta benen åtskilliga gånger innan deens utreds för osteoporos, heter det i motion So290. I båda motionernaföreslås att forskningen intensifieras. Kunskaperna bland allmänheten, mediaoch sjukvårdspolitiker behöver förbättras. Vidare anser motionärerna att varjeläkare som behandlar vuxna patienter bör ha grundläggande kunskaper omosteoporossjukdomens förekomst och riskfaktorer och känna till möjligheternatill profylax och behandling. I varje län/landsting bör det finnas minst enenhet som skaffar sig större kunskap och erfarenhet av osteoporos. Ifolkhälsoarbetet behöver möjligheterna att förebygga osteoporos tas till varamed början under barn- och ungdomen, senare med menopausrådgivning ochförebyggande av fallolyckor. För alla dessa syften behöver en kartläggning somvisar den nuvarande situationen i landet genomföras, enligt motionärerna. Detär väsentligt att det görs en ekonomisk analys av de totala samhälls-kostnaderna. Kartläggningen bör utmynna i förslag och rekommendationer om hurosteoporos skall kunna förebyggas, diagnostiseras och behandlas, ansermotionärerna.I motion So246 av och () begärs att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avsatsningar för personer som lider av migrän och huvudvärk.Motionärerna anser att migrän och annan svår huvudvärk är ett doltfunktionshinder som i dagens samhälle riskerar slå ut människor från arbeteoch social gemenskap. Cirka en miljon människor i lider av migräneller annan svår huvudvärk såsom huvudvärk. Migrän drabbar enligtuppgift var åttonde person och är två-tre gånger vanligare hos kvinnor än män.Motionärerna anser att det är viktigt att de drabbade får tillgång tillanpassad rehabilitering. Vidare krävs resurser för information om dennafolksjukdom. Det behövs mer utbildning bland skol- och vårdpersonal för att dedrabbade skall få den vård och omsorg som krävs. Motionärerna anser att det ärnödvändigt med samverkan mellan , ,landstingen, kommuner och för att hittarehabiliteringsformer som gynnar personer med svår återkommande huvudvärk.I motion So270 av m.fl. (v) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fibromyalgi.Motionärerna anför att fibromyalgi förorsakar stora samhällsekonomiskakostnader och mycket lidande för den enskilde. Det är viktigt att mekanismernabakom detta smärtsyndrom blir klarlagda så att metoder för såväl förebyggandeinsatser som effektiv behandling kan utvecklas. Det är angeläget att resurseravsätts för forskning om fibromyalgi. (Motionärerna hade i sin budgetmotionföreslagit att skulle avsättas för detta ändamål inomutgiftsområde 14. )Utskottets bedömningUtskottet ställer sig bakom propositionens riktlinjer för prioriteringar.Vårdbehovet i varje enskilt fall måste enligt utskottet bedömas utifrånförutsättningarna i just det fallet. Såväl akuta som kroniska sjukdomar kanvariera i svårighetsgrad från tid till annan hos samma patient och därmedvårdbehovet. Vården av en och samma sjukdom kan därför enligt utskottetsuppfattning under olika stadier hamna i olika prioriteringsgrupper. Vilkendiagnos eller sjukdom det är fråga om är inte det viktiga. Det avgörande är istället tillståndet och vårdbehovet vid varje särskild tidpunkt. Högstprioritet bör därför gälla för vård av livshotande akuta sjukdomar, vård avsvåra kroniska sjukdomar, palliativ vård och vård i livets slutskede samt vårdav människor med nedsatt autonomi. Mot bakgrund av det sagda är motionernaSo22 (mp) yrkande 3 och So17 (kd) yrkande 4 tillgodosedda och avstyrks.Utskottet delar bedömningen i propositionen att omvårdnad till patienter ilivets slutskede kräver resurser och kompetens och ett utvecklat samarbetemellan olika vårdgivare. Det delade ansvaret ställer enligt utskottet storakrav på samarbete mellan huvudmännen. Att skapa förutsättningar så att varjemänniska kan få en värdig död bör enligt utskottet vara en av de högstprioriterade uppgifterna inom vården. Detta bör enligt utskottet innebära attsmärtlindrande behandling och god omvårdnad prioriteras framför andramedicinska insatser om dessa inte kan höja patientens livskvalitet. Godomvårdnad innebär att ingen skall behöva dö ensam. Motion So17 (kd) yrkandena2 och 3 är tillgodosedda och avstyrks.Prioriteringsutredningen har bl.a. framhållit att svåra kroniska sjukdomar harflera aspekter bl.a. svårt lidande i form av t.ex. smärta. Utskottet delaruppfattningen i motion So16 (m) yrkande 2 att insatser för att minska lidande,bl.a. svår eller långvarig smärta, bör ges hög prioritet även i andra fall änvid vård i livets slutskede. Det är också utskottets uppfattning att aktuellvägledande information om vård i livets slutskede ständigt bör finnas.Motionsyrkandena 2 och 3 är i huvudsak tillgodosedda och avstyrks därför.I ett flertal motioner från den allmänna motionstiden berörs vikten avinsatser mot olika sjukdomar. Utskottet har i liknande fallregelmässigt uttalat att utskottet inte ställer sig bakom motionskrav om attsatsningar bör göras på vissa sjukdomar eller att vården av dessa börorganiseras på visst sätt. Att bedöma sådana frågor är enligt utskottet iförsta hand en fråga för sjukvårdshuvudmännen. skall vid behovtillhandahålla underlag för bedömningarna. Utskottet har även på senare århänvisat till arbete.De riktlinjer som regeringen lägger fram i propositionen och som utskottetnyss ställt sig bakom låter sig inte förena med någon ?lista? där vissasjukdomar generellt prioriteras före andra. Det som tas upp i motionerna fårenligt utskottets mening bedömas med ledning av de föreslagna principerna ochriktlinjerna. Därutöver erinrar utskottet om att en del utredningsarbete somberör de sjukdomar som tas upp i motionsyrkandena redan redovisats eller pågårt.ex. inom (127 ommätning av bentäthet) och Utredningen om bemötande av kvinnor och män inomhälso- och sjukvården (SOU 1996:133). Utskottet har också erfarit attLäkemedelsverket i samarbete med Statens legemiddelkontroll i nyligenhar utfärdat rekommendationer för behandling av osteo-poros. Vidare pågår enutredning om kvinnors hälsa inom EU-kom-missionen. presenteradesen första delrapport i . I direktiven för (dir. 1995:158) berörs också vissa frågeställningar. Utskottet vill ocksåerinra om att det i överenskommelsen om vissa ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen m.m. för uttalas som ett gemensamt syfte förparterna att fortsätta utvecklingsarbetet med att fastställa nationellariktlinjer för ytterligare diagnoser eller sjukdomstillstånd, utöver diabetes,där det finns konsensus om adekvata metoder för diagnostik ochbehandlingsåtgärder. Utskottet utgår således ifrån att de olikasjukdomsgrupper som behandlas, men även andra diagnoser ochsjukdomstillstånd, kan komma att övervägas i det nämnda utvecklingsarbetet.Motionerna So232 (s), So239 (m, c, s, fp, v, mp, kd), So246 (kd), So270 (v),So277 (fp) yrkandena 22, 27 och 28 samt So290 (s) är i huvudsak tillgodoseddaoch avstyrks.Prioriteringsgrupp IIPreventiva insatser är enligt propositionen viktiga både för att förebyggasjukdomar och skador i befolkningen och för att förhindra komplikationer hosden som redan har en skada eller sjukdom. Därför bör en god hushållning ochett effektivt utnyttjande av tillgängliga resurser också innefatta preventivainsatser i befolkningens hälsa.Den befolkningsinriktade preventionen kräver enligt propositionen samordnadenationella, regionala eller lokala resurser. Här ingår insatser på nationelleller landstingsnivå samt lokalt hälsoarbete. Hit hör mödrahälsovård,barnhälsovård, smittskyddsarbete, arbete för bättre arbetsmiljö, befrämjandeav sunda solvanor, vaccinationsprogram, ungdomsmottagningar ochpreventivmedelsrådgivning, riktade hälsoundersökningar för tidig diagnostik avbröstcancer samt gynekologiska hälsokontroller, förebyggande program mottobaks- och alkoholmissbruk samt stödgrupper för personal i utsatta yrken föratt motverka utbrändhet.Det handlar enligt propositionen ofta om att påverka levnadsvanor, isynnerhet riskbeteenden inom hela befolkningen. Detta ställer särskilda kravpå att insatsernas värde är säkerställt. Ur både medicinsk, humanistisk ochsamhällsekonomisk synvinkel är det angeläget att de preventiva programmenfortlöpande utvärderas med avseende på effekter, kvalitet, biverkningar ochkostnader. Detta bör lämpligen ske på samma sätt som andra behandlingsprogramutvärderas, bl.a. inom ramen för verksamheten inom Statens beredning förutvärdering av medicinsk metodik (SBU).Den individinriktade preventionen följer enligt propositionen i regelprioriteringsgrupperna. I prioriteringshänseende kan man inte skilja påbehandling av själva grundsjukdomen och de preventiva insatser som ingår ivården. Sådan prevention som ges för att hejda försämring eller förebyggakomplikationer hos personer med förhöjd risk är angelägen av såväl behovs- somnyttoskäl. Den individinriktade prevention som avses här i prioriteringsgruppII gäller däremot hälsoråd som ges till enskilda eller grupper vid kontaktermed hälso- och sjukvården. Dessa råd kan förhindra eller fördröja insjuknande.Regeringen anser det angeläget att dessa preventiva insatser placeras iprioriteringsgrupp II.Habilitering/rehabilitering ingår i de flesta medicinska verksamheter ochföljer prioriteringsgrupperna. Rehabilitering kan exempelvis utgöra en viktigdel i omhändertagandet vid vissa tillstånd av livshotande natur liksom vidvissa kroniska sjukdomar och ingår då i prioriteringsgruppen för det tillstånddet i det enskilda fallet gäller.Med den habilitering/rehabilitering som enligt propositionen placerats iprioriteringsgrupp II avses den verksamhet som sjukvårdshuvudmännen skallbedriva enligt hälso- och sjukvårdslagens definition. Denna innebär främst denverksamhet och hjälpmedelsförsörjning samt tolktjänst för döva och dövblindasom bedrivs vid landstingens centraler för medicinsk rehabilitering,syncentraler, hörcentraler m.m. samt verksamheten vid kunskapscentra förhabilitering/rehabilitering (enligt 3 a § hälso- och sjukvårdslagen).Regeringen framhåller att numera ingår också den verksamhet som kommunerna iegenskap av sjukvårdshuvudmän genom ädelreformen är skyldiga att bedriva, dvs.främst rehabiliteringen av äldre. Åtgärderna inom detta område syftar till atttillgodose livskvalitetsrelaterade behov genom att möjliggöra för patientenatt i största möjliga utsträckning sköta sig själv och vara oberoende.MotionerI motion So19 av m.fl. (v) begärs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om synen på det preventivaarbetet (yrkande 3). Motionärerna anser att propositionen ger dubbla signalerom förebyggande arbete och prevention. Det är bra att preventionen lyfts upp iprioriteringsgrupp två. Å andra sidan förs ett resonemang om attbefolkningsinriktad prevention måste ha dokumenterade effekter för att kunnaprioriteras. Invändningar mot det senare är enligt motionärerna att man inteställer samma krav på vård och behandling trots att vetenskaplig dokumentationsaknas. Vidare ligger det i sakens natur att det är mycket svårt att bedömaeffekten av preventiva åtgärder, t.ex. informationskampanjer. Motionärerna seren risk att propositionen i detta avseende skulle kunna användas som argumentför att skära ner i landstingens folkhälsoarbete. Motionärerna anser att detär viktigt vilka signaler som statsmakterna sänder ut. En sådan signal börvara att det förebyggande arbetet inte får tummas på.I motion So21 av m.fl. (fp) begärs ett tillkännagivande omatt ge preventionsarbetet en framskjuten position (yrkande 3). Motionärernaanser att husläkaren har en viktig funktion i det förebyggande arbetet.Primärvården i övrigt med bl.a. distriktssköterska har också mycket viktigauppgifter. Ungdomsmottagning och apotek utgör också viktiga resurser i dettasammanhang.Utskottets bedömningPreventiva insatser är viktiga både för att förebygga sjukdomar och skador ibefolkningen och för att förhindra komplikationer hos den som redan har enskada eller sjukdom. En god hushållning och ett effektivt utnyttjande avtillgängliga resurser bör därför också innefatta preventiva insatser förbefolkningens hälsa. En av hälso- och sjukvårdens uppgifter enligt hälso- ochsjukvårdslagen är också att förebygga ohälsa. Detta måste enligt utskottetuppmärksammas inom olika medicinska verksamhetsområden, t.ex. primärvård ochungdomsmottagningar. Motion So21 (fp) yrkande 3 är i huvudsak tillgodosedd ochavstyrks.Utskottet delar också bedömningen i propositionen att värdet av olikapreventiva insatser som används i hälso- och sjukvården måste varasäkerställt. Detta innebär krav på dokumenterade effekter ur både medicinsk,humanistisk och samhällsekonomisk synvinkel med avseende på effekter,kvalitet, biverkningar och kostnader. Motion So19 (v) yrkande 3 avstyrksdärför.Prioriteringsgrupp IIII denna grupp placeras insatser som enligt propositionen till stor del utgörsav s.k. vardagssjukvård. Hit hör enligt propositionen åtgärder inom samtligamedicinska discipliner, t.ex. mycket av den icke akuta kirurgin,invärtesmedicinen, gynekologin, infektionssjukvården, allmänmedicinen ochpsykiatrin. Det handlar om allt från bot, symtomlindring, uppskjutetsjukdomsförlopp, förebyggande av komplikationer, hindrande av återinsjuknandetill hjälp med psykisk och social anpassning. Till gruppen hör också de mindresvåra kroniska sjukdomarna som ofta är livslånga och ibland kan komma och gå iskov.När det gäller ofrivillig barnlöshet konstaterar regeringen att det hosflertalet ofrivilligt barnlösa par finns en påvisbar biologisk rubbning såsomresttillstånd efter tidigare sjukdom eller en pågående kronisk sjukdom ochdärmed ett klart hälsorelaterat behov. Regeringen anser därför att behandlingmot ofrivillig barnlöshet bör inlemmas i prioriteringsgrupp III.När det gäller kortväxthet anser regeringen att tillväxthormon kan varamotiverat vid brist på naturligt tillväxthormon och vid andra patologiskatillstånd av kortväxthet. Regeringen anser också att i vissa andra fall avkortväxthet, som inte förklaras av hormonbrist, kan lidandet och den sämrelivskvalitet som kortväxtheten orsakar vara tillräcklig grund för medicinskbehandling och föras till prioriteringsgrupp III.I de fall psykoterapi ingår i vården av psykiska störningar bör behandlingenenligt regeringen hänföras till prioriteringsgrupp III. Övriga fall börhänföras till grupp IV.Prioriteringsgrupp IVEn del åtgärder som erbjuds inom hälso- och sjukvården avser att tillgodoselivskvalitetsrelaterade behov och inte hälsorelaterade behov. Det är åtgärdersom på olika sätt kräver hälso- och sjukvårdspersonalens särskilda kompetensoch som på olika sätt kan öka livskvaliteten hos människor som inte lider avskada eller sjukdom i hälso- och sjukvårdens mening. Gruppen kan exemplifierasmed operation av närsynthet, kosmetiska operationer av olika slag, socialsnarkning, vaccinationer inför utlandsresor etc. Vård i dennaprioriteringsgrupp bör enligt regeringens mening i princip inte finansierasmed offentliga medel.Utanför prioriteringsgrupperingen faller enligt propositionen insatser som ärineffektiva eller saknar dokumenterad nytta. Hit hör behandling då egenvård ärtillräcklig, exempelvis slentrianmässig antibiotikabehandling,hälsoundersökningar utan dokumenterad effekt och rutinmässigalaboratorieprover. Hit hör också fortsatt behandling av obotlig sjukdom sedanden visat sig vara varken ändamålsenlig eller meningsfull samtbehandlingsinsatser i livets slutskede som endast förlänger döendet och intelindrar lidandet.AborterI motion So22 av och () begärs att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att aborter skalluppmärksammas och ges hög prioritet när det gäller riktlinjer förprioriteringar (yrkande 2). Motionärerna anser att aborter skall utföras såtidigt som möjligt och vara ett ingrepp som skall vara finansierat medoffentliga medel. Motionärerna anser att det är viktigt att aborterna omnämnsoch att de får hög prioritet i de riktlinjer som antar.Prioriteringsutredningen konstaterade i sitt betänkande Vårdens svåra val (SOU1995:5) att hälso- och sjukvård som är reglerad genom särskild lagstiftningfår anses garanterad resurser (s. 154). Här nämns vård enligtsmittskyddslagen, psykiatrisk tvångsvård, rättspsykiatrisk vård och legalaaborter. Samma gäller, enligt betänkandet, den lagreglerade skyldigheten attfastställa dödsorsaker, att göra rättsmedicinska och rättspsykiatriskaundersökningar och att utfärda utlåtanden därom.Abortlagen (1974:595) trädde i kraft och innebär fri abortdvs. rätt för kvinnan att själv besluta om abort upp t.o.m. artondegraviditetsveckan. Efter utgången av artonde veckan får abort endast ske efterprövning av och om synnerliga skäl föreligger för aborten (1och 3 §§).Socialstyrelsen har utfärdat allmänna råd om hur abortlagen skall tillämpas(SOSFS 1989:6).En ny medicinsk abortmetod för tidiga aborter, det s.k. abortpillret,introducerades i . Metoden har successivt vuxit i andel, och 1995utfördes av samtliga aborter med abortpiller. Metoden uppvisar dockmycket stora regionala variationer. Enligt statistiska uppgifter (Social-styrelsen EpC 1996:7 Aborter 1995) utfördes 30 063 aborter av totalt32 293 senast i den elfte fullgångna graviditetsveckan.