bet · GK01LU6 · 1997-02-25 00:00:00 — Till detta skallläggas den tid som det tar i kommunen och eventuellt i tingsrätten.Kostnaderna är enligt vår bedömning rimliga. sysselsätterskuldsaneringen drygt 60 personer vid kronofogdemyndigheterna. Dengenomsnittliga kostnaden för ett skuldsaneringsärende är ungefär 7 500 krinklusive lokaler, ADB-stöd m.m. För att få en storleksordning kan jag hänvisatill en uppgift som säger att det är ungefär vad ett juridiskt biträdedebiterar per dag enligt rättshjälpslagen.Sammanfattningsvis kan RSV konstatera att skuldsaneringslagen har utnyttjatsav betydligt färre sökande än som beräknats, att förfarandet är betydligt merkomplicerat än beräknat och att tidsåtgången för ett ärende därför ärbetydligt längre, att borgenärerna haft en betydande avvaktande inställning,att kostnaderna för systemet är rimliga samt att de tre stegen i systemetfungerar bra ur utrednings- och beslutssynpunkt. Vi menar att de tordebegränsa gäldenärens möjlighet att överblicka systemet i såväl tid som omfång.Tack.Peter Prom, : Jag heter och är domare vidStockholms tingsrätt. Vi är tre stycken domare här. Det är jag, Anna-LenaJärvstrand och 3. är, som de flesta känner till, en av Europasstörsta domstolar. Vi har 13 avdelningar, fyra för brottmål, åtta förtvistemål och en för ärenden. De ärenden som vi nu talar om handläggs inte påärendeavdelningen, utan på avdelning 6 som är en tvistemålsavdelning där vitre domare tjänstgör tillsammans med fyra kolleger. Vi är alltså sju domare påden avdelningen. Där har vi som specialitet tvistemål, dispositiva tvistemål,som har anknytning till obeståndsjuridik, av skiljedomar ochassociationsrättsliga mål. Vi handlägger också på avdelningen konkurser ochsedan en tid tillbaka företagsrekonstruktioner. Dessutom harskuldsaneringsmålen lagts på den avdelningen alltifrån starten den 1 juli1994.Vi handlägger i princip vart sjunde mål av skuldsaneringsärendena. Vi harfått ungefär 340 sådana ärenden . Det var inte så många förstahalvåret, 28 stycken. Sedan har det blivit en ganska kraftig ökning. Vi har nufått in ungefär 190 mål av skuldsaneringsärendekaraktär. Det är en 50-procentig ökning , en ganska kraftig ökning. Vi har barafått några få ärenden för omprövning efter fastställd skuldsanering.Jag skall koncentrera mig till vissa punkter. kommerAnna-Lena Järvstrand att redovisa synpunkter, brister och förslag tillförbättringar som man kan tänka sig att föra fram i det här sammanhanget. växlar vi avdelning litet då och då enligt ettcirkulationssystem, men hon och har tjänstgjort på den häravdelningen från och har kunnat göra noteringaralltsedan starten.Först skulle jag vilja säga att tiden är väldigt viktig. Det är vi alla enseom i det här sammanhanget. Vi försöker på , och jag troratt det är så på de andra domstolarna också, att korta ned handläggningstidenså mycket som det bara går. På flertalet rotlar klarar vi i allmänhet detta påcirka en månad, från det ärendet har kommit in till dess att det avgörs. Detär naturligtvis individuella skillnader och det finns en del bekymmer,nämligen delgivningsfrågor, som kan förlänga den här tiden.Delgivningsfrågorna är ett bekymmer så till vida att de dels innebär ettstort arbete, dels förekommer ibland svårigheter att få delgivning till stånd.Jag har funderat på om man kanske kan lösa det på något sätt. Delgivning harju skett i steg 2 tidigare, hos kronofogdemyndigheten, och man skulle kanskekunna tänka sig någon form av förenklad delgivning. Vi har klarat det i andrasammanhang, när det gäller tvistemål och kronofogdemyndigheten. Det kan varaen möjlighet att tänka på, därför att det är ett stort arbete både att skickaut detta och att få det delgivet. Kan man göra det på ett enklare sätt skulledet vara en stor fördel inte bara för tingsrätten utan för alla inblandade.Nästa punkt som jag tänkte komma till är förlikningsdiskussioner. Idispositiva tvistemål är vi vid domstolarna ganska vana vid att diskuterafrågorna och försöka hitta en lösning när parterna kommer till domstolen. Ettbekymmer i det här sammanhanget är då att det kan vara en borgenär som i steg1 och steg 2 motsätter sig en skuldsanering, en borgenär som kanske inte harså stor fordran men ändå säger nej. Många andra tillstyrker, kanske rent avalla andra. Då kan det inte sällan vara på det viset att när man väl är kalladtill sammanträde, kommer inte den här personen till domstolen. Det är ennackdel i sammanhanget, för då kan vi inte använda oss av denförlikningsdiskussion som vi annars skulle kunna använda oss av.Nästa punkt som jag tänkte beröra här är utredningen. Det har visat sig atthandläggningstiderna, som vi har hört här också, har blivit ganskalånga i steg 1 och steg 2. Men vi vill betona vikten av att det görsen ordentlig utredning i de tidigare stegen. Det är bra omkronofogdemyndigheten kan bibehålla den juristkompetens som man inledningsvishade i de här sammanhangen, så att det kan bli en hög kvalitet i de handlingarsom kommer till tingsrätten. Det vore enligt vår mening olyckligt om engäldenär inte skulle ges en reell möjlighet att få en tvingande skuldsanering,på grund av brister i underlaget som inte beror på honom eller henne själv,och därmed tvingas börja om från början. Tingsrättens formellt korrekta avslagi sådana fall där utredningen är bristfällig i tidigare stadium utgör intebara en olycklig mänsklig påfrestning för gäldenären, utan är också en oönskadresursanvändning.Sedan tänkte jag komma in på frågan, vilket är naturligt, om tingsrättenskulle kunna bedriva en viss form av utredning. Det skulle jag vilja säga såhär om: Det är angeläget att domstolens roll i steg 3 i skuldsaneringsärendenaär entydig och klar. Domstolen skall enligt lagen enbart pröva om ett avkronofogdemyndigheten efter gäldenärens vilja och förutsättningar framlagtförslag till skuldsanering i allt väsentligt skall kunna fastställas genom ettbeslut om tvingande skuldsanering, även om en eller flera borgenärer motsättersig detta. Tingsrättens beslut skulle kunna grundas på samma underlag somfunnits tillgängligt hos i vart fall kronofogdemyndigheten. Så är det tänkt.En annan ordning, med underlag som tingsrätten skulle få fram, anser vi intevara lämplig eller möjlig. En sådan ordning skulle nämligen kräva resurser föratt komplettera utredningen, och dessa finns inte hosdomstolarna. Vi bedömer att det inte ens vid , som är såstor, finns resurser för att göra en närmare sådan utredning.Däremot skulle man kunna tänka sig en annan väg ut ur detta bekymmer. Manskulle nämligen kunna återlämna ett ärende till kronofogdemyndigheten förnärmare utredning. Det har alltså kommit ett förslag och man skulle vilja görajusteringar i detta. Det gäller särskilt om det har kommit nya förutsättningari samband med att ärendet har behandlats vid domstolen. Då skulle man kunnaåterlämna det till kronofogdemyndigheten som efter vidare utredning skullekunna lägga fram ett nytt förslag tillsammans med gäldenären. Det skulle rentav kunna bli på det viset att borgenärerna tillstyrker det hela, och ärendetskulle inte behöva komma tillbaka till domstolen. Det skulle alltså kunna blien frivillig skuldsanering.Sedan vill jag prata litet grand om muntlig förhandling ånyo. Vi pratade omförlikningsverksamhet. Men i det här fallet handlar det om vilka andra än dedirekta borgenärerna som är närvarande. Vi har som sagt vana vid muntligaprocesser. Ofta har någon part i familjemål, konsumenttvister och andrasammanhang, en underordnad ställning. Därför har vi särskilt bemödat oss omatt i de här sammanhangen försöka handlägga målen med stor respekt ochförståelse för gäldenärens utsatta situation, men givetvis inte så att våropartiskhet kan sättas i fråga. Det är då mycket lämpligt att ha den härmuntliga förhandlingen. Gäldenären skall vara närvarande, annars faller jusaken. Det fungerar bra.Sedan vill vi också redovisa att vi finner det vara värdefullt med närvaroav kommunala konsumentrådgivare som har hjälpt till i steg 1, liksom ävenrepresentanter för kronofogdemyndighetens skuldsaneringsenhet. Närvaro avdessa personer eller representanter för steg 1 och steg 2 har inneburit ettallmänt stöd för gäldenären i den pressade situationen. Ofta är det en pressadsituation när man kommer till domstol. Dessutom är detta en oerhört viktig sakför gäldenären. Närvarande konsumentrådgivare och handläggare frånkronofogdemyndigheten har också kunnat lämna domstolen upplysningar som harvarit till gagn för utredningen i ärendet.Omprövning kommer att prata litet mer om, men jag villredan inledningsvis säga något om det också, nämligen att det skulle varalämpligt om man kunde göra omprövning på ett enklare sätt. Några talare här har varit inne på att man kanske skulle kunna göra en omprövning mycketenklare. Förutsättningarna kan variera väldigtmycket. Det kan vara svårt att överblicka vad som kommer att ske om ett ellerett par år. Då skulle det vara mycket värdefullt om man kunde göra enomprövning, särskilt om det gäller nollförslag. Det är en allmän uppfattningbland domarna att borgenärerna är särskilt negativa om det är ett nollförslag,därför skulle det vara värdefullt om man framöver kunde hitta någon möjlighetatt antingen gradera förslaget eller att komma med en förenkling när detgäller omprövningen. Vi kommer också att prata något om möjligheten att halängre tid än fem år.En del frågor som har aktualiserats av revisorer är av heltpolitisk art, och dem skall vi naturligtvis inte ta upp i det härsammanhanget, som skattefordringars ställning och om det är till fördel fördet allmänna. Däremot är omprövningen någonting som vi har redovisat ochkommer att redovisa litet närmare.Avslutningsvis vill jag säga en sak till och det gäller frågan om färretingsrätter. Först och främst vet man inte hur det kommer att bli i den delen.Domstolskommitténs arbete är inte klart och vi får avvakta och se. Men det ärtvå saker jag skulle vilja nämna i sammanhanget. Den ena är att praxis inte iförsta hand ges i tingsrätterna, utan när vi domare pratar om praxis menar viden som ges från överrätterna, från hovrätter och i de härsammanhangen. Att det skulle bli bättre praxis om man har färre domstolar somprövade de här sakerna har alltså tagits som ett skäl för att ha färretingsrätter.Den andra omständigheten jag vill dra fram i sammanhanget är närheten tilldomstolen. Jag tror att det för gäldenären är värdefullt att inte behöva åkaväldigt långt bort när han eller hon skall inställa sig vid det härsammanträdet. Visserligen kommer de flesta människor inte särdeles ofta domstol, men det kanske känns litet mindre främmande att gå till domstoleni närheten av hemorten eller i hemorten än att åka till residensstaden.Nu har jag pratat , men jag tror ändå att det finns utrymmeför att fortsätta. Tack för mig.Anna-Lena Järvstrand, : Jag hör till de domare vidStockholms tingsrätt som har haft förmånen att följa den här lagstiftningenoch tillämpa den redan från början. Men det innebär också att jag har enfullklottrad insida på propositionen där jag efter hand har skrivit ned desynpunkter som man har haft på den lagstiftning som vi har haft att tillämpa.Jag skall försöka att något redogöra för dem när vi nu har fått möjlighet attkomma hit och ge lagutskottet våra synpunkter. Något kommer jag också attkomma tillbaka till det redan har sagt.Vad gäller huvudregeln att en betalningsplan skall fastställas att gällaunder är det nog tingsrättens uppfattning att man något skulle kunnamodifiera detta. Redan nu finns det möjlighet, men huvudregeln skallfortfarande vara för de här betalningsplanerna. Men kan mångagånger vara en något enligt vår uppfattning. Bl.a. kan det gällaunga människor som får skuldsanering. Man upptäcker att de skulle varaskuldfria vid t.ex. eller ibland när de är ännu yngre, något somkanske inte är förunnat de flesta av oss andra medborgare, som vid den åldernofta har en del skulder kvar. Vi tycker kanske att det ibland påverkarskäligheten. Kanske är det också så att det ibland är lättare att enskuldsanering framstår som skälig om den får löpa än femår.Dessutom kan omprövning på grund av förbättrad ekonomi göras inom fem åreller under den varunder betalningsplanen löper. Även detta skullemöjligen tala för att betalningsplanerna skulle löpa . Det händer trots allt då och då att gäldenären får en förbättradekonomi. Det kan gälla vinster eller det kan gälla den vinsten att man harfått ett arbete med en bra lön.De s.k. nollplanerna fastställs för de gäldenärer som inte har någotbetalningsutrymme alls och medför en omedelbar och total befrielse frånbetalningsansvar. Det finns, enligt förarbetena i alla fall, en förutsättningför omprövning om det skulle visa sig att gäldenären på något sätt har handlatillojalt. Men för övrigt har inte tanken varit, såvitt jag kan utläsa avförarbetena, att man skall kunna ompröva de s.k. nollsanerarna. Det bör kanskegöras en ändring så att det ges utrymme att ompröva eller förändra även ideras fall om de skulle få en förbättrad ekonomi.Vem som skall göra omprövningen förtjänar kanske också en extra tanke. I dagär det tingsrätten, men eftersom tingsrätten i princip inte skall utreda ochha resurser till detta, som har nämnt tidigare, skulle man kanskeöverväga att lägga omprövningen på kronofogdemyndigheten.Nya omständigheter kan bli kända under ärendets handläggning i tingsrätten.Det har också nämnts tidigare. Jag vill säga att vi hanterar detta litetgrand efter läglighet. Men egentligen säger lagstiftningen att vi itingsrätten inte får återförvisa sådana här ärenden när det visar sig att detuppkommer nya tillgångar eller nya borgenärer. löstejag det här själv på ett praktiskt sätt. Jag vet inte om det är iöverensstämmelse med lagtexten, men i alla fall med intentionerna, tror jag.Det kom i tingsrätten fram nya tillgångar. Från att ha varit en nollsaneringblev det helt plötsligt fråga om en gäldenär som skulle kunna betala. Men detgick egentligen inte riktigt för sig att tingsrätten direkt bestämde denbetalningsplan som skulle gälla, för det är gäldenären som skall ge förslagettill betalningsplan. Men efter förhandlingen gjorde jag så att jaggav förslaget till gäldenären som i sin tur gav förslaget tillbaka till mig,och sedan fastställde tingsrätten det. Detta skulle man kanske kunna hanterapå ett något annorlunda sätt.Vad beträffar kallelserna till sammanträdena i tingsrätten har tidigare sagt att vi ibland har vissa svårigheter med att delgeborgenärerna. Man kan möjligen lösa det genom att ha ett förenklatdelgivningsförfarande. Men ibland kanske man kan överväga huruvida man överhuvud taget behöver ha obligatoriska sammanträden i tingsrätten. För ossdomare är det ganska bra att träffa gäldenärerna och få prata med dem, i 99fall av 100 är det bra. Men man undrar ibland också när man sitter där med tomsal och borgenärerna inte dyker upp. Ett förslag från vår sida är för övrigtockså att om en motsättande borgenär inte infinner sig till sammanträdetskulle man kunna lämna dennes invändning utan avseende, en slagstredskodomssituation. Är man inte mer intresserad av den sanering som man harmotsatt sig får man kanske stå kastet att det blir en skuldsanering i enlighetmed kronofogdemyndighetens och gäldenärens förslag.Så mycket värre känns det som domare om den borgenär som inte infinner sigdessutom råkar företräda en mycket liten del av borgenärskollektivets totalaskuld. Det händer ibland att en borgenär som bara har en fordran på kanske , när skulderna totalt gäller , har motsatt sig och förorsakatöverlämnandet till tingsrätten. En lagändring bör kanske göras så att de s.k.mindre borgenärerna inte ges möjlighet att kullkasta ett förslag.Det skulle inte heller vara fel om domstolen gavs möjlighet tillvariationer. har använt uttrycket förlikning tidigare. Nog vore deten nåd att stilla bedja om. Men man skulle också kunna tänka sig variationer.Man skulle kunna nöja sig med att expropriera eller konfiskera - vad man nuönskar använda för uttryck - enbart t.ex. ränteskulderna. En hel delgäldenärer har faktiskt möjlighet att betala en del. Man kanske kan betala sinkapitalskuld och som människa må litet bättre av det, men få ränteskuldenbortsanerad. Om domstolen hade en sådan möjlighet skulle det säkert också haen positiv inverkan på möjligheten till frivilliga uppgörelser.Till sist några ytterligare ord om omprövningen. Det är ju så att vi vidbeslut om skuldsanering skall fastställa belopp som skall betalas . Men stor osäkerhet råder ibland om den enskildes ekonomi och omutvecklingen av bidrag, pensioner och annat. Man behöver inte sticka understol med att de människor som skall ha skuldsanering i alla fall allt somoftast lever av förtidspension, socialbidrag, de har bostadsbidrag, barnbidragosv. De här bidragen ändras som sagt. Det kan också vara så att man övergårfrån att ha sjukbidrag till att bli förtidspensionerad. Man kan veta att detdär skall komma, men man vet inte riktigt när, hur eller vad det får förresultat. Det omprövningsinstitut som finns är bara tänkt att användasom det finns särskilda skäl som man inte har kunnat förutse. Men det kan manibland, fast man inte kan förutse det i reella tal. Därför borde kanske enomprövning eller en förändring kunna göras på ett annat sätt, precis somKonsumentverkets representant sade tidigare. Likaså bör det under den härperioden finnas en möjlighet att ompröva de s.k. nollsanerarna. Det kan somsagt var hända att även de får bättre ekonomi under tiden.Enligt lagen kan en omprövning på begäran av en gäldenär endastavse betalningsplanen, som visar när och hur betalning skall ske. Man kan inteompröva beloppet. Men jag har då jag behandlat en omprövningdömt efter de förarbetsuttalanden som finns, nämligen att det är beloppen somskall kunna ändras på grund av ändrade förhållanden, och inte efter lagtexten.Må jag inte bli dömd därför. Man bör kanske också se över lagstiftningen i detavseendet, så att man faktiskt kan ändra belopp som gäldenären skall betalavarje månad och inte bara hur betalningsplanen är upplagd.Gösta , : Herr ordförande! Tack för att vi harfått komma hit. Jag skall inleda med bankernas uppfattning. Dessutom vill jagsäga att det finns ytterligare representanter för bankerna i lokalen. I denmån det blir frågor kan de lämpligen ställas till praktikerna.Vi har förberett oss för den här hearingen på det viset att jag har låtitskicka ut ett frågeformulär till bankerna med 27 frågor baserade på innehålleti revisorernas rapport, och de motioner som vi harläst. På basis av de svaren har jag gjort en skriftlig sammanställning som jaghar lämnat till kanslichefen. Den kommer att kunna delas till er efteråt.Jag vill säga att bankerna , när lagen tillkom, var positiva tillskuldsaneringsförfarandet i den form som det fick. Vi medverkade iförberedelsearbetet på olika sätt. När vi nu skall utvärdera lagen kan vi konstatera att den i stort sett har fungerat ganska bra. Vikommer alltså inte att föreslå några dramatiska förändringar. På vissa punkterkan man göra förbättringar. Jag skall ta upp några frågor i vårsvarspromemoria. Det gäller först den allmänna inställningen till lagen,fördelar och nackdelar.Bankerna konstaterar att det finns ett antal fördelar med förfarandet, somjag skall behandla ganska kort, eftersom jag antar att ni är mer intresseradeav nackdelarna. Men till fördelarna hör definitivt att man nu har ett regelsy-stem som tillåter avveckling av skulder i ordnade former, med ett regelverksom tillgodoser höga krav på rättssäkerhet. Förbättringarna är egentligensärskilt stora när borgenärskretsen är stor eller när någon borgenär villblockera skuldsanering. Det var nämligen så under det gamla förfarandet attdet understundom var svårt att åstadkomma uppgörelser när det fanns fleraborgenärer. Det löste man genom att de borgenärer som ville ha enuppgörelse kunde köpa ut de borgenärer som inte ville ha en uppgörelse. Mendet var inte någon särskilt bra ordning.Ett ytterligare plus är enligt borgenärernas uppfattning att förfarandetomfattar skattefordringar. Jag säger det eftersom det då och då antyds att depå något vis skulle avföras eller behandlas i annan ordning.Man tycker också att utredningarna totalt sett har blivit bättre. Det gälleri första hand hanteringen hos kronofogdemyndigheterna. Det kan möjligen ocksåvara så att lagen har en viss preventiv effekt när det gällerbetalningsmoralen på det viset att gäldenärerna måhända skräms av tanken attbehöva leva på existensminimum och därför sköter sina skulder bättre.Men det finns nackdelar, och jag måste säga att i den delen kan jag nästanhelhjärtat ansluta mig till vad föregående talare har sagt, oavsett varifrånde har kommit. Det stora problemet med förfarandet är att de olika stegen gördet mycket resurs- och tidskrävande. Det gäller för myndigheterna ochgäldenärerna men också för borgenärerna förstås. Det rör inte bara förfarandeti sig, utan även efterbevakningen, alltså under de fem åren.En effekt av lagen är att benägenheten att träffa frivilliga uppgörelser harminskat. Man kan något filosofera över målsättningen med lagen i den härdelen. I princip vore det naturligtvis att föredra att man kunde åstadkommafrivilliga uppgörelser. Det skulle belasta statens och kommunernas resursermindre, och det tror jag att man kan säga egentligen också är borgenärernasutgångspunkt. Frivilliga uppgörelser är bra. Men det blir svårigheter här.Gäldenärerna motsätter sig ibland frivilliga uppgörelser därför att de troratt de kommer att få en bättre deal hos kronofogden, som har att agerautifrån lagens krav. Men borgenärerna motsätter sig också ibland uppgörelser,därför att man tycker att utredningsunderlaget i steg 1 är undermåligt. Manvågar inte lita på det, som någon uttryckte det tidigare. En fördel med detidigare uppgörelserna var att de ofta sträckte sig över än fem år.Det verkar nu som om de flesta budgetrådgivare, i varje fall de som handläggerfrågorna i steg 1, utgår från en given mall, nämligen , sammaförbehållsbelopp för alla. Detta är möjligen ett enkelt system för dem somskall föreslå det. Men det är ägnat att inge viss misstro hos borgenärerna somändå inser att gäldenärer är olika.Till den här biten hör kanske frågan om betalningsmoralen. Det fanns enmisstanke från borgenärernas sida när lagen infördes, det måste man medge, attden skulle komma att försämra betalningsmoralen hos gäldenärerna. Det tyckervi oss inte ha kunnat konstatera, utan i den delen finns det ingen anledningtill oro. I den mån bristande betalningsmoral har upptäckts handlar detsnarare om att gäldenärerna ibland ?hotar? borgenärerna med skuldsanering föratt få till stånd en bättre uppgörelse. Det kan också vara så att faktisktingångna frivilliga uppgörelser ibland ryggas av gäldenärerna när de inser attde skulle kunna få ett bättre avtal genom en skuldsanering.Då är frågan: Vad skall man göra åt det här? Det stora problemet är denutdragna handläggningstiden. Det finns egentligen två sätt. Man skulle kunnatänka sig att man renodlar förfarandet, som någon har uttryckt det här. Detkan göras på det viset att steg 1, dvs. handläggningen i kommunerna, bara görstill en ren utredningsfunktion. Men skall det vara någon vits med det måsteman också ge kommunerna en rätt att prioritera ärendena på ett annat sätt. Nuverkar man följa en sorts turordning. Det är möjligt att det fyller vissarättvisekrav om man gör det, men det vore väldigt bra om kommunerna då dekunnat konstatera att ett ärende är solklart hade möjlighet att direkt skickadet till kronofogdemyndigheten för beslut, utan att behöva avvakta de 4-9månader som det blir fråga om, enligt vad vi har hört. Det skulle snabbt draned balanserna i steg 1. Det skulle underlätta för gäldenären, som får ettsnabbt beslut, och det skulle också vara mindre betungande för borgenärernasutredningsresurser.Jag skall kommentera några ytterligare frågor. Det föreligger vissa förslagom att skulle utfärda allmänna råd. Det är säkert bra, trorvi, om de allmänna råden går ut på att ge råd om själva förfarandet.