bet · GK01LU9 · 1997-01-21 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sjumotioner från den allmänna motionstidenår om olika skadestånds- ochförsäkringsrättsliga spörsmål.Motionsyrkandena rör det allmännasskadeståndsansvar, utmätning aversättning för frihetsinskränkning,regressrätt för utgiven sjuklön,skadeståndsansvar vid atomskador samtobligatorisk ansvarsförsäkring för ägareav fritidsbåtar.Utskottet avstyrker bifall tillsamtliga motioner.Till betänkandet har fogats trereservationer. 1996/97:L212 av ()vari yrkas7. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om bättre skadeståndsregler vidfelaktig myndighetsverksamhet.1996/97:L601 av () variyrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om krav på myndigheterssaklighet och opartiskhet,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om utökad skadeståndsskyldighet.1996/97:L602 av ()vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om skadestånd tillmyndighetsoffer,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om handläggning med förtur.1996/97:L603 av m.fl.(m) vari yrkas att hosregeringen begär förslag om införande avregressrätt för utgiven sjuklön i falldär sjuklön utgivits till enarbetstagare på grund av att en annanperson uppsåtligen skadat arbetstagareni enlighet med vad som anförts imotionen.1996/97:L604 av m.fl.(mp) vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att ta bort ansvarsgränsen iatomansvarighetslagen och införa ettobegränsat strikt ansvar,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att krav på det egnakapitalets storlek och/eller påmotsvarande ekonomiska garantieruttrycks i lag,3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om ett ömsesidigt nationelltskadeståndsansvar för kärnkraftsindu-strin i ,4. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om bilaterala riskdelningsavtalför att täcka kärnkraftsindustrinsskadeståndsansvar vid atomolyckor,5. att hos regeringen begärutredning av en svensk reaktorolyckastotala kostnader.1996/97:L605 av m.fl. (s)vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om obligatoriskansvarsförsäkring för fritidsbåtar.1996/97:Ju902 av ochAnnika () vari yrkas3. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att utbetalade skadeståndskall vara utmätningsbara om ny dom harbevisat den anklagade skyldig, när sammapersoner döms att betala skadestånd tilloffren. Det allmännas skadeståndsansvarDen grundläggande regeln omskadeståndsansvar finns i 2 kap. 1 §skadeståndslagen (SkL). Detta lagruminnebär att var och en som uppsåtligeneller av vårdslöshet vållar person-eller sakskada är skyldig att ersättaskadan. SkL innehåller särskilda reglerom arbetsgivares s.k. principalansvar.Enligt 3 kap. 1 § är arbetsgivareansvarig för person- eller sakskada somvållas av hans arbetstagare genom feleller försummelse i tjänsten.Arbetsgivaren svarar också för renförmögenhetsskada i de fall dåarbetstagaren vållat skadan genom brott.Med ren förmögenhetsskada avses sådanekonomisk skada som uppkommer utansamband med att någon lider person-eller sakskada.Arbetsgivares principalansvar enligt 3kap. 1 § SkL omfattar inte endastenskilda arbetsgivare utan också deoffentliga. Är det fråga ommyndighetsutövning sträcker sig statensoch kommunernas ansvar längre än andraarbetsgivares. I enlighet härmed svarardet allmänna inte bara för person- ochsakskada utan också för renförmögenhetsskada när fel ellerförsummelse begåtts vidmyndighetsutövning (3 kap. 2 § SkL).SkL gäller om inte annat ärföreskrivet. Vid sidan av SkL finnsvissa specialregler som ålägger detallmänna ett längre gåendeskadeståndsansvar. Som exempel kannämnas lagen (1974:515) om ersättningvid frihetsinskränkning. Här förutsättsinte som enligt SkL:s regler att någonvarit försumlig. Enligt lagen har bl.a.den som på grund av misstanke om brottvarit berövad friheten som häktad ellerunder i sträck varitanhållen eller underkastad reseförbud,rätt till ersättning av staten, om t.ex.frikännande dom meddelas ellerförundersökning avslutas utan att åtalväcks. Även den som undergåttfängelsestraff som påföljd för brott harrätt till ersättning av staten omexempelvis frikännande dom meddelas. Detkrävs i nu nämnda fall inte att besluteti sak är oriktigt för att ersättningskall kunna utgå.Våren 1989 förordade utskottet medanledning av ett antal motioner attfrågan om det allmännas ansvar för feleller försummelse i samband medmyndighetsutövning blev föremål för enutredning vid vilken ämnets olikaaspekter förutsättningslöst ochomsorgsfullt borde belysas. anförde gav medanledning av de då aktuella motionernaregeringen till känna (bet.1988/89:LU31).Med anledning av riksdagsbeslutettillkallade regeringen en kommitté (Ju1989:03) med uppgift att se överreglerna om det allmännasskadeståndsansvar. Utredningen har år1993 presenterat resultatet av sinaöverväganden i betänkandet (SOU 1993:55)Det allmännas skadeståndsansvar.Betänkandet har remissbehandlats.I betänkandet föreslås inte någonförändring av den grundläggandebestämmelsen om det allmännasskadeståndsansvar i 3 kap. 2 § SkL.Kravet på fel eller försummelse börsåledes alltjämt gälla som enprincipiell avgränsning av detta ansvar.Utredningen har också funnit attbegreppet myndighetsutövning ifortsättningen bör användas för attavgränsa de skadefall som omfattas avdet allmännas skadeståndsansvar enligt 3kap. 2 § SkL. I kommitténs betänkandeföreslås vidare en ny regel i 3 kap. 3 §SkL om ansvar för felaktigmyndighetsinformation. Regeln syftartill att förbättra möjligheterna tillersättning för enskilda som drabbas nären myndighet vållar skada genom attlämna felaktig eller missvisandeinformation. Utredningen lämnar ocksåförslag bl.a. till en ny lag omskadestånd på grund av vissamyndighetsåtgärder, som skall ersättalagen om ersättning vidfrihetsinskränkning. Enligt utredningenfinns det skäl att förbättramöjligheterna till ersättning förenskilda som utsätts förfrihetsinskränkningar och vissa andraallvarliga ingrepp. För att inte lagensersättningsregler skall leda tilloskäliga resultat föreslår utredningenvidare en regel som tydligare än i daganger när ersättning kan vägras ellersättas ned. Slutligen föreslås i den nyalagen om skadestånd på grund av vissamyndighetsåtgärder en särskild regel omförkortad preskriptionstid - sex månader- när det gäller krav på ersättningenligt lagen.I flera motioner tas frågan om detallmännas skadeståndsansvar upp. BengtHarding () anser i motion L602att det är hög tid att moderniseraskadeståndsreglerna vid felaktigmyndighetsverksamhet eftersom detnuvarande regelsystemet ärotillfredsställande. En reform börenligt motionären bygga på det förslagsom av detallmännas skadeståndsansvar har lämnat.Ansvaret bör dock utvidgas. Motionärenföreslår också vissa andra ändringar iutredningens förslag, bl.a. attmöjligheterna till nedsättning av ettskadeståndsanspråk skall vidgas. Vidareär motionären kritisk till att ärendethar dragit ut . I motionenbegärs tillkännagivanden dels omskadestånd till myndighetsoffer (yrkande1), dels om att ärendet bör handläggasmed förtur (yrkande 2).Även i motion L212 av () begärs ett tillkännagivandeom för de skadelidande förbättradeskadeståndsregler vid felaktigmyndighetsverksamhet (yrkande 7).I motion L601 av ()påpekas att kraven på myndigheterna närdet gäller att iaktta saklighet ochopartiskhet bör skärpas. Myndigheternasskadeståndsansvar bör enligt motionärengälla även verksamhet som inte harsamband med myndighetsutövning, såsomspridande av felaktig information.Motionären begär tillkännagivanden omvad som sålunda anförts.Utskottet erinrar om att ettmotionsyrkande i huvudsak motsvarande denu aktuella behandlades ibetänkandet 1995/96:L20. Utskottet kundedå inte finna annat än att de förslagsom av detallmännas skadeståndsansvar lagt framlåg i linje med motionsönskemålen.Enligt utskottets uppfattning borderesultatet av det fortsattaberedningsarbetet av betänkandetavvaktas. Något tillkännagivande ellerannan åtgärd från sida kundeenligt utskottet inte anses påkallat.Den då aktuella motionen avstyrktes.Utskottet vidhåller nu sin uppfattningatt regeringens ställningstaganden tillde förslag som framlagts av Kommitténför översyn av det allmännasskadeståndsansvar bör avvaktas. Enligtvad utskottet erfarit kommer regeringensenare i vår att besluta enlagrådsremiss i ämnet.I sammanhanget kan vidare nämnas attregeringen har tillsatt enkommission för att analysera omnuvarande former för organisation ochstyrning av statlig förvaltning ochverksamhet är ändamålsenliga och lämnasynpunkter på hur det långsiktigaarbetet med strukturförändringar iförvaltningen bör bedrivas (dir.1995:93). Kommissionen har antagitnamnet . Som ett led i arbetet harkommissionen lämnat ut uppdrag attutarbeta underlag för ställningstagandeni ett antal delfrågor. I en nyligenavlämnad rapport, (SOU 1996:173) Närmakten gör fel. Den offentligatjänstemannens ställning och ansvar,redovisas överväganden och förslag ifråga om offentliga tjänstemänsrättsliga ställning och ansvar.Kommissionens slutbetänkande kommer attavlämnas senare i vår.Med det anförda avstyrker utskottetbifall till motionerna L212 yrkande 7,L601 och L602.Utmätning av ersättning förfrihetsinskränkningRegler om undantag från utmätning finnsi 5 kap. utsökningsbalken (UB). Enligt 7§ får skadestånd, som tillkommergäldenären med anledning av personskada,frihetsberövande, falskt åtal,ärekränkning eller annat sådant, inteutmätas så länge skadeståndet innestårhos den som skall utge det. I 12 § gesdessutom en frist av innebörd attutmätning inte får äga rum sommedlen har utbetalats utan först nästadag. Enligt 7 § andra stycket föreliggerskydd mot utmätning i två fall ävenefter det att medlen har betalats ut.Det ena fallet är när medlen hållsavskilda och medlen skall tillgodose ettförsörjningsbehov som alltjämt kvarstår.Det andra fallet förutsätter också attmedlen hålls avskilda men uppställerdärjämte bara en tidsgräns. Utmätningfår sålunda, även om försörjningsbehovsaknas, inte ske förrän harförflutit från det att medlen betaladesut. Skälet till utmätningsskyddetbeträffande skadestånd är den personligakaraktären hos en fordran på skadestånd.I fråga om förutsättningenSförsörjningsbehov enligt 7 § andrastycket har framhållits att här är frågaom skadeståndets syfte. Härav haransetts följa, att när ett skadestånduppfyller förutsättningen skallskadeståndet i sin helhet tas undan frånutmätning även om beloppet kan ansesöverstiga vad gäldenären skäligenbehöver för sin försörjning.I motion Ju902 av ochAnnika (båda mp) kritiseras detförhållandet att skadestånd i vissa fallinte kan återkrävas och utmätas. Enligtmotionärerna är det stötande attpersoner, som tillerkänts skadestånd pågrund av ett felaktigt frihetsberövande,kan få behålla skadeståndet trots att desenare ådöms ansvar för brottsligheten.Motionärerna yrkar ett tillkännagivandeom att utbetald ersättning förfrihetsinskränkning skall varautmätningsbar om den misstänkte senaredöms till ansvar för brottet ochdessutom döms att betala skadestånd tillmålsäganden (yrkande 3).Också när det gäller dettamotionsyrkande vill utskottet hänvisatill de ställningstaganden utskottetgjorde i betänkandet1995/96:LU20. Utskottet behandlade dåett liknande motionsspörsmål som det nuaktuella och uttalade därvid förståelseför att det förhållande som berördes iden då aktuella motionen kunde uppfattassom stötande i vissa fall. I betänkandetpåpekades att Justitiekanslern i enframställning till regeringen tagit uppfrågan om införande av en ny regel ilagen om ersättning vidfrihetsinskränkning. Innebörden av denföreslagna bestämmelsen var att enperson som erhållit ersättning enligtlagen och sedan döms för brottet kan bliskyldig att återbetala vad han redanutbekommit. Utskottet förutsatte motdenna bakgrund att regeringen, inomramen för den beredning som pågick avfrågor om det allmännasskadeståndsansvar, även uppmärksammadeden då aktuella problemställningen.Något särskilt tillkännagivande frånriksdagens sida i enlighet med motionensönskemål ansåg utskottet inte varaerforderligt.Enligt vad utskottet nu erfarit kommerdet av Justitiekanslern aktualiseradespörsmålet att behandlas inom ramen förärendet som rör det allmännasskadeståndsansvar. Någottillkännagivande eller annan åtgärd frånriksdagens sida är därför inteerforderligt.Med det anförda avstyrker utskottetbifall till yrkande 3 i motion Ju902.Regressrätt för utgiven sjuklönRegler om skadeståndets bestämmandefinns i 5 kap. skadeståndslagen (SkL).Den som har tillfogats personskada kanenligt 1 § få ersättning för bådeekonomisk skada och s.k. ideell skada.Som ekonomisk skada ersättssjukvårdskostnader och andra utgiftertill följd av skadan samtinkomstförlust. Ideell skada gottgörs iform av ersättning för sveda och värksamt lyte eller annat stadigvarande men.Vid bestämmande av ersättning förinkomstförlust skall enligt 3 § avräknasvissa förmåner som den skadelidande medanledning av förlusten har rätt till.Sålunda skall avräknas ersättning sombetalas på grund av obligatoriskförsäkring enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring eller på grund avlagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring eller någon annanlikartad förmån. Vidare skall avräknaspension eller annan periodisk ersättningeller sjuklön, om förmånen betalas av enarbetsgivare eller på grund av enförsäkring som är en anställningsförmån.Lagrummet erhöll sin nuvarande lydelseefter beslut (prop. 1994/95:229, bet. 1995/96:LU3,rskr. 7).Bestämmelserna om avräkning bygger påprincipen att skadeståndet skall täckaden verkliga förlusten. Varken under-eller överkompensation skall uppstå.Bestämmelserna bygger vidare pågrundsatsen att avräkningen skall skeenligt en nettometod. Denna innebär attskadeståndsbeloppet skall bestämmas såatt det motsvarar endast den del avförlusten som avräkningsförmånerna intetäcker. För sådan ersättning som skallavräknas föreligger över huvud tagetinte skadeståndsskyldighet. Detta medföratt någon regressrätt inte föreliggerbeträffande avräkningsförmånerna. Densom utgett en avräkningsförmån kandärför inte av skadevållaren återkrävavad som utgetts.En annan metod för avräkning är dens.k. Skadeståndet bestämsdå till ett belopp som motsvarar helaskadan. När förmåner som är förenade medregressrätt betalas ut till denskadelidande föreskadeståndsersättningen minskar hansskadeståndsfordring i motsvarande mån.Om den skadelidande blir ersatt genomskadestånd har han därför inte rätt attuppbära en förmån för motsvarandeförlust, om förmånen är förenad medregressrätt. Det innebär t.ex. attförsäkringsgivarens ansvar för förlustenvid skadereglering minskar, omförsäkringstagaren väljer att krävaskadestånd i stället för att begäraförsäkringsersättning och denskadeståndsskyldige betalar utskadeståndet.Som skäl för nettometoden har anförtsatt den underlättar skaderegleringar ochatt parterna redan från början medsäkerhet kan beräkna skadeståndetsstorlek. I förarbetena har vidareframhållits att en regressrättbeträffande de förmåner som skallavräknas oftast har ringa ekonomiskbetydelse för den som betalar utförmånen (prop. 1975:12 s. 128).Dessutom har det varit en strävan attutforma bestämmelserna så att man ökarbetydelsen av sådana generella förmånersom utgår oberoende av den tillfälligaomständigheten om rätt till skadeståndföreligger. Att skadeståndsrättensbetydelse på personskadeområdet minskashar ansetts vara en fördel (prop.1975:12 s. 125).En av de förmåner som skall avräknas ärsåledes sjuklön enligt lagen (1991:1047)om sjuklön. Sjuklönelagen, som trädde ikraft , innebär att enarbetstagare ges rätt att under denförsta tiden av varje sjukdomsfall(sjuklöneperiod) behålla en viss andelav den lön och andraanställningsförmåner som han annarsskulle ha gått miste om till följd avsjukdomen. förlängdessjuklöneperioden till 28dagar (prop. 1995/96:209, bet.1996/97:SfU4, rskr. Rätten tillsjukpenning enligt lagen om allmänförsäkring gäller inte undersjuklöneperioden. Lagen om sjuklön ärtvingande till arbetstagarens förmån.En följd av den nuvarande samordningenmellan skadeståndet för personskada åena sidan och försäkring och andraförmåner med anledning av skadan å andrasidan är, som framgått av redovisningenovan, att regressrätten är begränsad.Skadevållaren behöver därför i regelbara betala en mindre del av skadan.Denna effekt har varit föremål fördiskussion och tasnu också upp i motion L603 av GullanLindblad m.fl. (m). I motionen hemställsatt hos regeringen begärförslag om införande av regressrätt förarbetsgivaren för utgiven sjuklön närannan person uppsåtligen eller genomvårdslöshet skadat arbetstagaren. Enligtmotionärerna bör regressrätt föreliggagentemot skadevållaren ochtrafikförsäkringen. I motionen anförsatt den fr.o.m. den 1 januari 1997förlängda sjuklöneperioden gör införandeav en regressrätt än mer motiverat.Hösten 1991 behandlade utskottet enmotion som gällde frågan om regressrättför utbetald sjuklön. Utskottetkonstaterade att den lagstadgade rätttill sjuklön för arbetstagare iallmänhet som skulle införas fr.o.m. år1992 var en nyhet i svensk lagstiftning.Ett ställningstagande till den dåaktuella motionen krävde enligtutskottet - mot bakgrund av innehållet i5 kap. 3 § SkL i dess dåvarande lydelse- ett klarläggande av huruvida denlagstadgade sjuklönen utgjorde enavräkningsförmån eller inte. borde det ankomma påregeringen att överväga den principiellafrågan om avräkning för sjuklön ocharbetsgivares regressrätt samt framläggaförslag till de lagstiftningsåtgärdersom erfordrades. Vad utskottet anfördegavs regeringen till känna (bet.1991/92:LU8, rskr. 45).Regeringen tog därefter upp frågan år1995 i proposition 1994/95:229 om vissaavräkningsfrågor vidpersonskadeersättning. I propositionengjorde regeringen den bedömningen attlagtexten och de tankegångar som liggerbakom samordningsreglerna i 5 kap. 3 §SkL samt vissa systematiska hänsyn gerstöd för att också sjuklön enligt 1991års lag skall avräknas från skadeståndetoch regressrätt således inte föreligga.Enligt regeringens mening borde fråganbedömas mot bakgrund av hela detersättningssystem som skall skydda denskadelidande vid personskada. Regeringenpekade därvid på att de väsentligastedragen ersättningssystemalltjämt kvarstår, och enligt regeringenkunde det inte då komma i fråga attändra de grundläggande principerna förersättningssystemet. Inte heller bordedet, enligt regeringens mening, komma ifråga att särbehandla sjuklön. Detskulle, anförde regeringen, vara ettfrämmande inslag i det nuvarandesystemet för samordning mellanskadestånd och andra förmåner att ifråga om sjuklön frångå nettometoden närskadeståndet bestäms. Enligt regeringenkunde det dock finnas anledning att såsmåningom göra en mer allmän översyn avreglerna om samordning mellan å enasidan skadeståndet för personskada och åandra sidan försäkring och andraförmåner med anledning av skadan.Vad som sålunda anfördes ipropositionen föranledde inga erinringarfrån utskottets sida. Utskottet var ensemed regeringen i fråga om en översyn avsamordningsreglerna och ansåg att fråganom regressrätt för utgivna förmåner varav central betydelse vid en sådanöversyn. En övergripande utredning avhär avsett slag, fortsatte utskottet,får anses påkallad med hänsyn till attgrundprinciperna på området gällt sedanmycket och inte övervägtsnärmare mot bakgrund av den utvecklingsom skett på bl.a. försäkringsområdet.Utskottet utgick från att regeringen ilämpligt sammanhang tog initiativ sådan översyn (bet. 1995/96:LU3).I sammanhanget bör också upplysas atten arbetsgrupp inom Försäkringsförbundetutarbetat ett förslag angåendeförsäkringsbranschens möjligheter att taöver vissa av de kostnader förtrafikskador som det allmännaansvarar för. harpresenterat arbetsgruppens övervägandeni en rapport som ingettstill . Enligtrapporten är det ett realistisktalternativ att trafikförsäkringsbolagenövertar det ekonomiska ansvaret dels förinkomstförlust vid personskada underyrkesaktiv tid, dels för sådanrehabilitering som syftar till att denskadelidande i största möjligautsträckning skall kunna bidra till sinförsörjning under den yrkesaktiva tiden.Vid behandlingen av ettmotionsyrkande om ett utvidgat ansvarför trafikförsäkringen ansåg utskottetatt resultatet av den fortsattabehandlingen inom avFörsäkringsförbundets rapport bordeavvaktas och den då aktuella motionenavstyrktes (bet. 1995/96:LU20).Utskottet utgår från att de i motionenaktualiserade spörsmålen alltjämt ärföremål för uppmärksamhet inomRegeringskansliet och förutsätter attden allmänna översyn avsamordningsreglerna som regeringenförutskickade kommer till ståndinom en inte alltför avlägsen framtid.Något initiativ eller annan åtgärd frånriksdagens sida med anledning av motionL603 är enligt utskottet för närvarandeinte behövligt. Motionen avstyrksdärför.Skadeståndsansvar för atomskadorRegler om ansvar för skador somuppkommer i samband med verksamhet inomatomanläggningar finns iatomansvarighetslagen (1968:45). Dennalag bygger på två internationellakonventioner. Den ena konventionen är1960 års Pariskonvention omskadeståndsansvar på atomenerginsområde, ändrad genom tilläggsprotokollsenast . Konventionen föreskriveratt innehavaren av en atomanläggning äransvarig för atomskador oberoende avvållande, dvs. innehavarens ansvar ärstrikt. Den andra konventionen är en iBryssel avslutadtilläggskonvention tillPariskonventionen, ändrad genomtilläggsprotokoll . Dennakonvention, som brukar kallastilläggskonventionen, innehåller reglerom supplerande statsansvar föratomskador.Både ochBrysselkonventionen har tillkommit inomramen för verksamheten utveckling (). äranslutet till båda konventionerna.Pariskonventionen har därutövertillträtts av , , ,, , ,, , , ,, och . Avdessa är samtliga utom ,och också anslutna tilltilläggskonventionen.Enligt artikel 7 i Pariskonventionenkan anläggningsinnehavarens ansvarbestämmas till 15 miljoner särskildadragningsrätter (SDR); en dragningsrättmotsvarar ungefär tio svenska kronor.Beloppet får dock sättas högre ellerlägre än detta riktvärde men får inte inågot fall understiga 5 miljoner SDR.Enligt artikel 10 måste innehavaren haen försäkring eller annan ekonomiskgaranti som täcker detansvarighetsbelopp som har bestämts ienlighet med artikel 7.Anläggningshavarnas ersättningsansvarhar i Parisstaterna kommit att varierakraftigt under de år som har gått sedanPariskonventionen trädde i kraft. Vissastater har höjt nivåerna med betydandebelopp medan andra stater har kommit attligga kvar i närheten av de miniminivåersom konventionen anger. Mot dennabakgrund antog atomenergiorganNEA () enrekommendation enligt vilken staternabör sträva efter att, i sina nationellalagstiftningar, höja anläggningshavarnasersättningsansvar till 150 miljoner SDR.Genom tilläggskonventionen finns numeraett extra ersättningssystem enligtvilket supplerande ersättning avstatsmedel betalas om ansvarsbeloppetenligt inte räckertill full ersättning åt de skadelidande.Systemet enligt tilläggskonventionenverkar i flera steg.Anläggningsinnehavarens ansvar utgör detförsta steget. Det andra steget betalasav den stat där anläggningen är belägenoch löper från gränsen för förstasteget, dvs. anläggningshavarens ansvar,upp till 175 miljoner SDR. Till dettredje steget, som löper i intervalletmellan 175 miljoner SDR och 300 miljonerSDR skall de stater som är anslutna tilltilläggskonventionen (s.k.Brysselstater) gemensamt betala efter ensärskild formel.Atomansvarighetslagen innehåller i 17och 28-31 §§ regler som föranletts av debåda nyssnämnda konventionerna. Sedanden (prop. 1994/95:134, bet.LU25, rskr. 304) gäller attanläggningshavaren svarar upp till 175miljoner SDR. Det betyder att de tvåförsta stegen i konventionerna harreducerats till ett och att det äranläggningshavaren som står för detta. Iintervallet 175-300 miljoner SDR svararsvenska staten gemensamt med övrigaBrysselstater.År 1982 infördes i atomansvarighetslagenytterligare ett steg.