bet · GK01KU26 · 1997-04-30 00:00:00 — Yttrande av Lagrådet bör inhämtas över vissa uppräknade typerav lagar, däribland grundlag om tryckfriheten och motsvarande frihet att yttrasig i andra medier, civillag, lag som begränsar någon av de grundläggande fri-och rättigheterna samt offentligrättslig lag som gäller åligganden förenskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiskaförhållanden (bl.a. strafflag och lag om statlig eller skatt), omlagen är viktig för enskilda eller från allmän synpunkt. Undantag gäller omLagrådets hörande skulle sakna betydelse på grund av frågans beskaffenheteller skulle fördröja lagstiftningsfrågans behandling så att avsevärt menskulle uppkomma.Lagrådets granskning skall avse hur förslaget förhåller sig tillgrundlagarna och rättsordningen i övrigt, hur förslagets föreskrifterförhåller sig till varandra, hur förslaget förhåller sig till rättssäkerhetenskrav, om förslaget är så utformat att lagen kan antas tillgodose angivnasyften samt vilka problem som kan uppstå vid tillämpningen.Närmare bestämmelser om Lagrådet finns i lagen (1979:368) om Lagrådet.Lagrådet är ett rådgivande organ och inte ett beslutande. Regeringen ochytterst kan välja att inte följa dess förslag. Lagrådets yttrandekan inhämtas också över författningsförslag utanför det i RF angivnagranskningsområdet.MotivuttalandenFrågan om lagrådsgranskningen behandlades utförligt iRättighetsskyddsutredningens betänkande Förstärkt skydd för fri- ochrättigheter (SOU 1978:34). Principerna bakom det förslag om Lagrådetsgranskningsområde som lade fram sammanföll tillstor del med de som åberopats bl.a. vid reform: Lagrådetskapacitet skulle utnyttjas så väl som möjligt, man skulle så långt möjligtsöka åstadkomma att Lagrådet ägnade sig åt de förslag som behövde dessgranskning och inte tvingades att arbeta med mindre betydelsefulla ting. arbete hade ansetts att bland de lagar som i första hand bordegranskas av Lagrådet borde nämnas bl.a. motsvarigheterna till vad som förutbenämndes allmän civillag och kriminallag. Vissa andra grupper av föreskrifterhade inte heller orsakat nämnvärda diskussioner, nämligen grundlag omtryckfriheten, lag om begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingaroch annan lag som angår begränsning av någon av de grundläggande fri- ochrättigheterna. Detsamma gällde , förvaltningsprocesslagen,grundläggande föreskrifter om statstjänstemännens rättsställning och övrigaföreskrifter som enligt 11 kap. regeringsformen skall ha formen av lag. Demest betydande svårigheterna torde enligt utredningen de återståendelagförslagen bereda, nämligen skattelagarna och annan offentligrättslig lagsom gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildaspersonliga eller ekonomiska förhållanden, bortsett från ?allmän kriminallag?.I proposition 1978/79:195 förordade departementschefen attRättighetsskyddsutredningens lösning valdes när det gälldelagrådsgranskningens omfattning. Han tillade att när det gällde t.ex.regeringsformen och kommunallag, som inte avsåg beskattning, detdessutom måste beaktas att dessa lagar till den helt övervägande delen gälldefrågor av politisk natur och därför, med tanke på den inriktning granskningenskulle ha, var mindre väl lämpade för lagrådsgranskning.MotionenI motion K202 (m) begärs en utökad skyldighet att inhämta yttrande frånLagrådet (yrkande 6, delvis). Motionärerna anser att det är en egendomlighet ide nuvarande bestämmelserna att Lagrådet normalt inte behöver höras övergrundlagsändringar, om det inte gäller tryckfriheten och liknande.Motionärerna anser att uttalandet i förarbetena att regeringsformen är mindreväl lämpad för lagrådsgranskning på grund av att den till helt övervägande delinnehåller frågor av politisk natur knappast är hållbart. Också vanliga lagarkan avse politiskt känsliga frågor, och då begränsar sig Lagrådet regelmässigttill en rent teknisk granskning, påpekar motionärerna. Det finns därför ingenanledning att koppla bort den lagtekniska expertisen just i de allraviktigaste lagstiftningsärendena, dvs. sådana ärenden som rör grundlagarna.Det bör enligt motionärerna ankomma på regeringen att närmare se överbestämmelserna om lagrådsgranskning i syfte att säkerställa att Lagrådetserfarenhet och kunnande utnyttjas även i de lagstiftningsfrågor som avsergrundlagarna.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet behandlade ett motionsyrkande om att utvidgalagrådsgranskningen till grundlagsfrågor. Utskottet erinrade då om att detinte föreligger något hinder att inhämta Lagrådets yttrande över andra förslagän de som nämns i 8 kap. 18 § RF och ansåg inte att det fanns anledning attföreskriva skyldighet att höra Lagrådet över grundlagsförslag i vidareutsträckning än vad som redan gällde. Utskottet ville däremot framhålla viktenav att förslag om ändringar framför allt i regeringsformen var välgenomarbetade och genomdiskuterade. Den då aktuella motionen avstyrktes (bet.1995/96:KU6).Utskottets bedömningSåsom utskottet tidigare påpekat föreligger inga hinder mot att inhämtaLagrådets yttrande över andra förslag än dem som nämns i 8 kap. 18 § RF.Utskottet vidhåller sin tidigare bedömning och avstyrker motion K202 (m),såvitt nu är i fråga (yrkande 6, delvis).FörfattningsdomstolMotionernaI två motioner begärs utredningar om inrättandet av en svenskförfattningsdomstol.I motion K202 (m) påpekas att förutsättningarna för en diskussion om ensvensk författningsdomstol är väsentligt annorlunda nu än när frågan tidigareutretts. En ny omständighet är att om de mänskligarättigheterna och de grundläggande friheterna gällersom svensk lag. En annan betydelsefull förändring är att blivit medlemi Europeiska unionen. Medlemskapet i EU har bl.a. medfört att svenskadomstolar och andra rättstillämpande myndigheter skall kontrollera om svenskgrundlag står i överensstämmelse med EG-rättsliga regler. Det är enligtmotionärerna naturligt att frågan om en särskild svensk författningsdomstolges förnyad aktualitet i det sammanhanget.Motionärerna hänvisar vidare till den tyska författningsdomstolens ställningoch förmodar att en författningsdomstol skulle ge ett störreinflytande över gemenskapsrättens utveckling och utgöra en rättslig instanssom med auktoritet skulle förmå att hävda svenska intressen i EU, exempelvisnär det gäller skyddet för den svenska offentlighetsprincipen. Även frågor omöverlåtelse av ny beslutanderätt till EU vid kommande ändringar av EU:sgrundfördrag kan enligt motionärerna vara ägnade att avgöras av enförfattningsdomstol. Dessa delvis nya och obeaktade förhållanden talar enligtmotionärerna för att frågan om en författningsdomstol bör bli föremål förnärmare överväganden i en utredning (yrkande 6, delvis).I motion K514 av och , båda kd, begärs ocksåen utredning om inrättande av en författningsdomstol. har numera attfinna sig i en författningsdomstols, , beslut i frågor som angåravtalet med , påpekar motionärerna. Företeelsen har alltså sedan Fri- ochrättighetsutredningen avlämnade sitt betänkande blivit mindre främmande isvensk rättstradition. Enligt motionärernas uppfattning skallförfattningsdomstolen ha kompetens att pröva vanlig lags överensstämmelse medgrundlag. Även tolkningstvister rörande vallag och övriga lagar som rör detpolitiska livets funktion bör ligga inom domstolens prövningsrätt. Detsammaskall gälla kränkningar av de mänskliga fri- och rättigheterna, vilka ärfastslagna i grundlagen och i den europeiska konventionen om skydd för demänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna.Tidigare riksdagsbehandlingUtskottet behandlade frågan om att inrätta en författningsdomstol i sitt avriksdagen godkända betänkande 1993/94:KU24.Utskottet hänvisade där till Fri- och rättighetskommitténs överväganden ibetänkandet Fri- och rättighetsfrågor (SOU 1993:40) och ansåg i likhet medkommittén att ett huvudproblem med inrättandet av en författningsdomstol varatt ett sådant system var svårt att förena med kravet att enrättighetsreglering inte fick innebära att politisk makt fördes över till ickepolitiska organ. De frågor en författningsdomstol skulle ta ställning tillskulle enligt utskottet bli fokuserade på ett helt annat sätt än vad som skervid en lagprövning enligt den ordning nu har. Utskottet instämde ikommitténs uppfattning att redan den centralisering av normkontrollen somsystemet skulle innebära gjorde att det blev mer aktuellt med en politisk?styrning? av den dömande verksamheten. Det skulle i sin tur leda till onödigaspänningar mellan den politiska och den dömande makten. I likhet med kommitténansåg utskottet att det var svårt att komma till rätta med en befaradpolitisering av en sådan domstol genom att konstruera ett lämpligt system förtillsättning av dess ledamöter.Utskottet ansåg vidare i likhet med kommittén att man inte kunde kommaifrån att resultatet lätt kunde bli någon form av blandad politisk-juridiskbedömning av ett slag som inte eftersträvas i . Det anförda utgjordeenligt utskottets mening tungt vägande skäl mot införandet avförfattningsdomstol. De då aktuella motionerna (nyd) avstyrktes.Vid behandlingen av en motion (mp) om inrättande av en författningsdomstolhösten 1995 hänvisade utskottet till sin tidigare bedömning och avstyrktemotionen (bet. 1995/96:KU6).Utskottets bedömningUtskottet vidhåller sin tidigare inställning. Motionerna K202 (m), yrkande 6,delvis och K514 (kd) avstyrks därför.Domarnas konstitutionella ställningTillsättning av domartjänsterMotionenI motion K202 (m) begärs att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppdragatt lämna förslag till hur domarnas konstitutionella ställning kan förstärkas(yrkande 7, delvis). Moderata samlingspartiet ifrågasätter om folkstyret -riksdag - har tillräcklig insyn vid utnämningen av domare närregeringen ensam ansvarar för domarutnämningarna. Ett alternativ till dagensutnämningsförfarande skulle enligt motionärerna kunna vara att låta riksdageneller företrädare för denna medverka i utnämningsförfarandet och därmed skapaen medborgerlig garanti för att domarutnämningarna sköts med saklighet ochutan ovidkommande hänsyn. Ett annnat alternativ kunde vara att inrätta ettsärskilt organ med uppgift att utse domare, exempelvis en nämnd bestående avbåde domare och företrädare för medborgarna. Enligt Moderata samlingspartietbör dock, i vart fall, det s.k. kallelseförfarandet, dvs. tillsättning avhögre domartjänster utan föregående anmälnings- eller beredningsförfarande,upphöra.BakgrundAv 11 kap. 9 § första stycket RF samt 4 kap. 2 § och 3, 10och 15 §§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar framgår attordinarie domare alltid utnämns av regeringen. I fråga om tjänsterna somjustitieråd, regeringsråd, president i hovrätt och kammarrätt, ihovrätt och kammarrätt, domare i Arbetsdomstolen och ,ordförande och vice ordförande i samt tjänsterna somlagman i tingsrätterna och länsrätterna i , och ochtjänsterna som ordförande i hyresnämnderna i nämnda städer gäller att detillsätts direkt efter ett kallelseförfarande. Tjänsterna kungörs alltså intelediga och det sker inte heller något formellt anmälningsförfarande.Av 11 kap. 9 § andra stycket RF följer att vid tillsättning av domare fårendast fästas avseende vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet.Vid tillsättning av de nu ifrågavarande domartjänsterna är det departement,under vilket den ifrågavarande domstolen lyder, ansvarigt för beredningen.Tillsättningen av en högre domartjänst aktualiseras vanligen av den berördadomstolen. Departementet kontaktar sedan i turordning de personer som anseslämpliga, varvid lämplighetsbedömningen i första hand görs inom departementet.Synpunkter på de tilltänkta kandidaterna inhämtas vanligen under hand ochsamråd sker med den berörda domstolen samt i förekommande fall med andradepartement. När det gäller utnämningar av justitieråd och regeringsråd,inhämtar justitieministern normalt vid plenum i den berörda domstolensynpunkter på den kandidat regeringen föreslagit.1993 års domarutredning anförde i sitt betänkande Domaren i införframtiden (SOU 1994:99) att den nuvarande indelningen i ansöknings- ochkallelsetjänster var väl genomtänkt. Utredningen menade att samrådet mellanregeringen och och Regeringsrätten i fråga om utnämningar avjustitieråd och regeringsråd borde formaliseras men lade i övrigt inte framnågra förslag beträffande tillsättningen av de högsta domartjänsterna (SOU1994:99 s. 228 f.). Utredningens förslag har inte föranlett några nyaregler för tillsättningsförfarandet.Tidigare riksdagsbehandlingJustitieutskottet har tidigare avstyrkt bifall till yrkanden (m) om attavskaffa kallelseförfarandet vid domarutnämningar och om att utreda attregering och riksdag i förening utnämner alla domare. I sitt av riksdagengodkända betänkande 1989/90:JuU25 anförde justitieutskottet följande.Utskottet vill för sin del bestämt ta avstånd från en sådan ordning somskisseras i motionerna. Den skulle inte endast innebära ett avsteg frånregeringsformens regler om tillsättning av domartjänster. Den skulle ocksåenligt utskottets uppfattning oundvikligen komma att medföra en politiseringav tillsättningsförfarandet, som skulle få svåra konsekvenser för tilltrontill rättsväsendet. Utskottet kan inte heller eljest finna skäl att förordaytterligare utredning i de hänseenden som aktualiseras i motionerna. I dennadel konstaterar utskottet att frågan om domarbanans utformning blivitgrundligt genomlyst under ett mångårigt arbete i flera utredningar och att dennu är mogen för avgörande.En motion (v) om en utredning om ökad insyn från allmänheten och itillsättandet av de högsta domartjänsterna avstyrktes av justitieutskottet såsent som (bet. 1996/97:JuU8). hänvisade delstill sin tidigare inställning i det ovan citerade betänkande 1989/90:JuU25,dels till att domarutredning övervägt frågan om hur de högstadomartjänsterna skall tillsättas och att det därför saknades skäl att på nyttutreda frågan.Utskottets bedömningUtskottet delar den uppfattning som justitieutskottet framförde i februari1997 och som ställt sig bakom. Motion K202 (m) avstyrks alltså,såvitt nu är i fråga (yrkande 7, delvis).Skiljande av domare från befattning med pågående målBakgrundI blev ett hovrättsråd i mot sin vilja genom beslutav hovrätten (hovrättspresidenten) i administrativ ordning befriad från ansvarför den egna roteln på den avdelning han då tjänstgjorde på. Beslutet innebaratt han också befriades från referentskapet i ett narkotikamål, lottat på hansrotel och utsatt till huvudförhandling senare samma månad. Hovrättsrådetanmälde hovrättspresidentens beslut till Justitiekanslern och gjorde gällandeatt beslutet var grundlagsstridigt. Av handlingarna hos JK framgick atthovrättsrådet ex officio inkallat de polismän som hörts i tingsrätten tillomförhör i hovrätten. gjorde gällande att detta hans agerandeutgjort orsaken till att han bytts ut som referent. Hovrätten bestred attdetta varit fallet och hävdade att beslutet grundats på att hovrättsrådetvarit tjänsteodugligt en längre tid.Justitiekanslern, , avgav sitt beslut . JK anför ibeslutet att i den garanti som en ordinarie domare har mot att bli skild frånsin tjänst i annan ordning än den som anges i lag måste inrymmas mer än denformella behörigheten att tjänstgöra som domare och komma i åtnjutande av dedärmed förenade ekonomiska förmånerna. Däri måste, enligt JK, rimligen äveninnefattas en rätt att - utan andra sanktioner än de som är föreskrivna i lag- få utöva de arbetsuppgifter som är förenade med tjänsten. JK gör därför denbedömningen att hovrättens åtgärd att tvångsvis, genom ett administrativtbeslut, omplacera det aktuella hovrättsrådet från att vara indelad tilltjänstgöring på en avdelning med ansvar för en rotel till att tjänstgöra i ens.k. pool utan eget rotelansvar inte synes stå i överensstämmelse medbestämmelsen i 11 kap. 5 § har i en skrivelse till den 16september 1996 anfört att det enligt mening strider motgrunderna för 11 kap. 2 § RF om en domstolschef i administrativ ordningskiljer en domare från befattningen av ett mål i syfte att påverka måletshandläggning. Förbundet anser att dessa principer bör framgå av bestämmelser ilag och hemställer att departementet låter utreda frågan.MotionenI motion 1996/97:Ju412 av och (båda v) begärs atten utredning tillsätts angående lagreglering av skiljandet av domare frånbefattning med ett pågående mål eller förflyttning av domare som reaktion påbeslut som domaren fattat under målets handläggning (yrkande 2).Motionärerna förklarar sig dela syn på dessa frågor ochanser att oavsett hur det förhållit sig i det konkreta fallet är denintressanta och viktiga frågan under vilka förhållanden en ordinarie domaremot sin vilja får fråntas ett på hans rotel lottat mål. Enligt motionärernaär domstolarnas självständighet och skyddet mot påtryckningar från utomstående- även regering, riksdag och myndigheter - ett nödvändigt fundament för enrättsstat. Frågan bör därför utredas skyndsamt.Gällande bestämmelserEnligt 11 kap. 2 § RF får ingen myndighet, inte heller , bestämma hurdomstol skall döma i det enskilda fallet eller hur domstol i övrigt skalltillämpa rättsregel i särskilt fall. I fråga om de ordinarie domarnasrättsställning finns vidare en grundläggande bestämmelse i 11 kap. 5 § RF.Enligt den bestämmelsen får den som utnämnts till ordinarie domare skiljasfrån tjänsten endast1. om han genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänste-åliggande har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha tjänsten,2. om han uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldigatt avgå med pension.Enligt 10 § lagen (1994:261) om fullmaktsanställning, vilken är tillämplig ifråga om ordinarie domare, gäller vidare att en arbetstagare får avstängasfrån arbetet1. om ett förfarande inleds som syftar till att han skall avskedas,2. om en åtgärd vidtas för att åtal skall väckas mot honom för en gärningsom kan antas medföra avskedande,3. om han inte fullgör sina arbetsuppgifter tillfredsställande och dettaberor på sjukdom eller något jämförligt förhållande, eller4. om han inte följer ett beslut om läkarundersökning enligt 11 §.Någon möjlighet att i övrigt skilja en ordinarie domare från hansarbetsuppgifter anvisar inte lagstiftningen (jfr 9 § lagen omfullmaktsanställning).Av 15 § lagen om fullmaktsanställning följer att det är Statens ansvarsnämndsom beslutar i fråga om avskedande, avstängning och läkarundersökning när detgäller bl.a. ordinarie domare.Beträffande hovrättsdomares tjänstgöringsförhållanden - indelning påavdelning, tilldelning av rotel - finns också bestämmelser i förordningen(1979:569) med hovrättsinstruktion.Utskottets bedömningEnligt 11 kap. 5 § RF får en ordinarie domare inte skiljas från sindomartjänst i annan ordning än den som anges i lag. JK har funnit att det idenna garanti även innefattas en rätt för domare att - utan andra sanktionerän de som är föreskrivna i lag - få utöva de arbetsuppgifter som är förenademed tjänsten. har i en skrivelse tillJustitiedepartementet begärt att departementet utreder om det i lag bör framgåatt en domstolschef inte i administrativ ordning får skilja en domare frånbefattningen av ett mål i syfte att påverka målets handläggning. Enligt vadutskottet inhämtat är skrivelse föremål förberedning i Justitiedepartementet.Utskottet vill inte föregripa regeringens bedömning av om regeringsformensbestämmelser ger tillräcklig ledning i nu aktuella fall eller om ytterligarelagstiftning krävs för att skydda domare mot otillbörlig påverkan. MotionJu412 (v) yrkande 2 avstyrks med hänvisning härtill.Domstolarnas konstitutionella ställningMotionenI motion K202 (m) begärs att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppdragatt lämna förslag till hur domstolarnas konstitutionella ställning i Sverigekan förstärkas (yrkande 7, delvis). En väg att uppnå detta skulle enligtModerata samlingspartiet vara att i regeringsformen ge domstolarna ettnormgivningsbemyndigande att besluta om sina egna arbetsordningar, dvs.rättskipnings- och domstolsfrågor. kan sådana föreskrifter som inteenligt 8 kap. RF måste beslutas i lag meddelas av myndighet under regeringensom regeringen överlåtit denna befogenhet till (8 kap. 13 §). Efter delegeringkan även andra myndigheter än domstolarna, främst , besluta ombindande normer för domstolarnas verksamhet, påpekar motionärerna. UtifrånModerata samlingspartiets syn på domstolarnas ställning är denna ordningotillfredsställande.Utredningsförslag1993 års domarutredning, som hade i uppdrag att kartlägga domstolarnas ochdomarnas ställning och lämna förslag till inriktning av fortsattutredningsarbete, behandlade frågan om att ge domstolarna bemyndigande attbesluta om sina egna arbetsordningar och lämnade också ett förslag tillgrundlagsändring (betänkandet Domaren i , SOU 1994:99s. Avsikten var att förslaget skulle utredas närmare.I direktiven till (Ju 1995:05) anfördes att 1993 årsdomarutredning behandlat vissa frågor om domstolarnas organisation ochadministration som var relevanta att beakta i samband med den översyn avdomstolsorganisationen som var uppgift (bilagan till dir.1995:102). arbete skall vara avslutat senast den 3 april1998 (tilläggsdir. 1997:50).Utskottets bedömningUtskottet har erfarit att inte har för avsikt attytterligare utreda frågan om att i grundlag bemyndiga domstolarna att beslutaom sina arbetsordningar. Utskottet vill inte heller förorda att så sker.Enligt utskottets uppfattning finns det emellertid skäl att uppmärksammagränsdragningen mellan dömande och administrativ verksamhet. Andramyndigheters befogenhet att besluta om bindande normer för domstolarnasadministration får naturligtvis inte utnyttjas på det sättet att det inkräktarpå domstolarnas självständighet och integritet när det gäller den dömandeverksamheten. Med det anförda avstyrker utskottet motion K202 såvitt nu är ifråga (yrkande 7, delvis).LagprövningsrättenGällande bestämmelserSedan år 1979 är lagprövningsrätten inskriven i 11 kap. 14 § RF.Lagprövningsrätten innebär att en domstol eller annat offentligt organ, somfinner att en föreskrift står i strid med en bestämmelse i grundlag ellerannan överordnad författning eller att stadgad ordning har åsidosatts vid desstillkomst, har skyldighet att åsidosätta föreskriften. Om det är riksdageneller regeringen som har beslutat föreskriften, skall tillämpningen underlåtasbara om felet är uppenbart.MotionenI motion K202 (m) begärs att regeringen tar initiativ till en beredning somsyftar till att ta bort den begränsning som ?uppenbarhetsrekvisitet? utgör i11 kap. 14 § RF (yrkande 6, delvis). Så länge den begränsning somuppenbarhetsrekvisitet utgör finns kvar råder enligt Moderata samlingspartietonödig oklarhet om var gränserna går för den judiciella kontroll som följerinte bara av att numera är gällande rätt utan också av denomständigheten att EG-rätten har direkt tillämplighet efter Sverigesanslutning till Europeiska unionen. Såväl som EG-rättenstillämpning kan hanteras inom ramen för en sedvanlig tolkningsmetod där bl.a.normhierarkin avgör vid lagkollisioner. Annorlunda förhåller det sig, enligtmotionärerna, när det gäller normkollisioner där enbart regeringsformensbestämmelser, utan koppling till vare sig eller EG-rätten,är föremål för rättslig tolkning. I det fallet utgör 11 kap. 14 § i dessnuvarande lydelse en omotiverad och svårförståelig begränsning, ansermotionärerna.BakgrundEU och EuropakonventionenGenom åtskilliga avgöranden av har lagts fast att vissa allmännarättsprinciper utgör en del av gemenskapsrätten. Till dessa principer hörbl.a. skyddet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter enligtEuropakonventionen och såsom de erkänns i medlemsstaternas konstitutioner.Domstolsavgörandena innebär att de allmänna rättsprinciperna är tvingande EG-rätt som skall ha företräde framför beslutade direktiv, förordningar och vissaandra rättsakter. Konventionen får därigenom genomslagskraft vid tolkning ochtillämpning av gemenskapslagstiftningen. Om en bestämmelse i ett direktiveller en förordning är oförenlig med dessa principer kan den alltsååsidosättas av eller nationella domstolar.