bet · GK01LU19 · 1997-04-17 00:00:00 — Från att ha tillhört den mestgynnade kategorin i arbetsgivarens konkurs får arbetstagaren numera, enligtmotionärernas uppfattning, inte ens ersättning för produktivt arbete somgynnat övriga borgenärer. I motionen yrkas att hos regeringen skallbegära en utredning om vad i motionen anförts om löntagarnas utsatta ställningvid konkurser.Lisbeth Staaf-Igelström (s) anför i motion L303 att de beslutadeändringarna i lönegarantilagstiftningen inneburit att människor som arbetar ismåföretag drabbats hårdare än de som arbetar i stora företag. Vid arbete ismåföretag uppstår ofta en annan relation mellan arbetstagare och arbetsgivarevilket innebär att den anställde avvaktar med att ställa krav. Genom debegränsningar som gäller i fråga om lönefordringar kan arbetstagaren gåmiste om ersättning. Med hänsyn till det anförda anser motionären att det ärpåkallat med en översyn av lönegarantilagen i syfte att förbättra situationenför de arbetstagare som är anställda i småföretag. I motionen yrkastillkännagivande om vad som sålunda anförts.I motion L313 av m.fl. (m) yrkas tillkännagivande om införandeav en särskild konkursförsäkring som skall ersätta det nuvarandelönegarantisystemet. Motionen innehåller en utförlig redovisning av förslaget,som innebär att lönegaranti inte skall utgå om konkursföretagets verksamhetdrivs vidare under konkursen. Därigenom faller, enligt motionärernas mening,ett viktigt incitament till att använda konkursinstitutet i stället för attsöka rekonstruera företaget. Konkursförvaltaren erhåller inte någrakonkurrensfördelar i förhållande till övriga företag på marknaden. Dessutomblir, enligt motionärernas mening, företagsrekonstruktion mer attraktivt somett alternativ till konkurs eftersom möjligheten att erhålla gratislönefinansiering genom konkurs täpps till. I motionen är förslagensammanfattade enligt följande: Lönegarantin skall inte utgå till konkursbonsom bedriver fortsatt verksamhet. Därigenom skulle dagens subventioner avkonkursbon som snedvrider konkurrensen upphöra. I och med att lönegaranti inteutgår till konkursbon med fortsatt verksamhet elimineras ett av de incitamentsom finns för att utnyttja konkursinstitutet i stället för andra möjlighetertill rekonstruktion. Förmånsrättsordningen bör förändras så att den personalsom utnyttjas vid fortsatt drift i konkurser i stället för lönegaranti fårsådan förmånsrätt för sina fordringar att de tryggt kan fortsätta att arbetaåt konkursboet. Eftersom staten inte längre skall betala lönegaranti tillkonkursbon som bedriver fortsatt verksamhet får staten i sin tur inte någraåterkrav gentemot konkursbon avseende utbetald lönegaranti. Följaktligenkommer kopplingen mellan statens förmånsrätt för utbetald lönegaranti ocharbetstagarnas lönegarantiberättigade belopp att försvinna. Företagshypotekbör även omfatta bank- och kassatillgodohavanden. Därigenom uppnås bättremöjligheter för innehavare av företagshypotek att kunna förvissa sig om värdetav säkerheten, särskilt vid företagsrekonstruktion. Överlåt tillförsäkringskassorna att administrera konkursförsäkring på samma sätt och påsamma ersättningsnivå som sjukförsäkringen för de konkurser där verksamheteninte fortsätter. Administrativa samordningsfördelar skulle uppnås samtidigtsom arbetstagarna i konkurs får att göra med ett system och en organisationsom de redan är bekanta med.Utskottet vill först erinra om de uttalanden som gjordes från utskottetssida i samband med ändringar i lönegarantilagstiftningen (bet.1993/94:LU34). Utskottet ansåg därvid att den aktuella reformen fick ses somett provisorium i avvaktan på förnyade överväganden i samband med beredningenav det då aviserade förslaget om ett lagreglerat förfarande förföretagsrekonstruktion. På vissa närmare angivna punkter ansåg utskottetdessutom att reformen borde övervägas på nytt. Förutom karensregeln gälldedessa frågor bl.a. tidsramarna för löne- och pensionsfordringarna samtförmånsrätten för semesterlön. I sitt yttrande till lagutskottet över denföreslagna regleringen rörande semesterersättning anfördearbetsmarknadsutskottet att man funnit det tveksamt om arbetstagare skallbehöva avstå från möjligheten att spara semester i den utsträckning somsemesterlagen medger för att vara försäkrade om att deras krav kommer attomfattas av löneförmånsrätt och lönegaranti vid arbetsgivarens eventuellakonkurs (yttr. 1993/94:AU7y).Hösten 1995 återkom regeringen i propostionen 1995/96:5 Lag omföretagsrekonstruktion till frågor om förmånsrättsordningen ochlönefordringar. Regeringen bedömde då att förhållandet i förmånsrättsordningenmellan lönefordringar och fordringar med säkerhet i företagshypotek inte bordeändras och ansåg att förmånsrätten för lönefordringar borde vara kvar.Beträffande de av 1994 beslutade ändringarna i löneförmånsrätten ochlönegarantin gjorde regeringen bedömningen att dessa tills vidare borde ståfast men aviserade ytterligare överväganden angåendetremånadersfristen samt andra frågor rörande löneförmånsrätt och lönegaranti.Däremot innehöll propositionen förslag till vissa ändringar när det gällerförmånsrätt för lönefordringar före företagsrekonstruktion som antogvåren 1996 i samband med lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion (prop.1995/96:5, bet. LU11, rskr. Ändringarna innebär att arbetstagaren, om enföretagsrekonstruktion föregått en konkurs, har ett särskilt skydd för lönersom förfallit till betalning före ansökan om företagsrekonstruktion. Ges enkonkursansökan in från det att en företagsrekonstruktion upphördeskall förmånsrätten för lön - om det är förmånligare för arbetstagaren -omfatta fordringar som förfallit till betalning före beslutetom företagsrekonstruktion i stället för fordringar som har förfallit tillbetalning före konkursansökningen. Förmånsrätten förlönefordringar kan dock aldrig omfatta mer än sammanlagt sex månader.Ändringarna har trätt i kraft den 1 september 1996.I slutet av år 1995 - som utskottet behandlade förslaget till lagom företagsrekonstruktion - beslutade regeringen att tillsätta enparlamentarisk kommitté med uppgift att utreda frågor om förmånsrätt ikonkurs, lönegaranti och underlaget för företagshypotek (dir. 1995:163).Utredningen, som antog namnet Kommittén om förmånsrätt vid konkurs m.m. (Ju1996:02), har som huvuduppgifter att ta ställning till dels om statensförmånsrätt för skatter och avgifter bör slopas, dels om företagshypotek börges en annan ställning än det har och dels om arbetstagarnas löneskyddvid arbetsgivarens konkurs kan förbättras utan att statens kostnader förlönegarantin ökar. I fråga om löneförmånsrätten och lönegarantin skallutredningen enligt direktiven överväga på vilket sätt reglerna om lönegarantioch löneförmånsrätt bör ändras för att arbetstagarnas skydd skall bli såheltäckande som möjligt. Vikten av att stävja företagares missbruk avlönegarantin skall beaktas liksom statens kostnader för garantin. Inriktningenskall vara att förslag om regeländringar skall utformas så att de inte innebärökade kostnader för staten. Även fortsättningsvis torde enligt direktivenutgångspunkten vara att lönegarantin skall ersätta endast fordringar somomfattas av förmånsrätt. Skulle utredningen anse att kopplingen mellan de bådaregelsystemen bör lösas upp, är dock utredningen oförhindrad att lägga framförslag med ett sådant innehåll. Kommitténs arbete skall vara avslutat senastden 31 december 1997.Kommittén har erhållit tilläggsdirektiv (dir. 1997:26).Enligt dessa skall kommittén bl.a. inte ta upp de frågor om löneförmånsrättoch lönegaranti som omfattas av förslagen i den nu aktuella propositionen omlöneskyddet vid konkurs. Ändringar i de nya bestämmelserna får dock föreslås iden mån de föranleds av kommitténs överväganden i övrigt. Vidare preciseras itilläggsdirektiven att inriktningen skall vara att förslag om regeländringarskall utformas så att de, om möjligt, innebär minskade kostnader för staten.Arbetsmarknadsutskottet har i sitt yttrande till lagutskottet hänvisat tillsina uttalanden i det ovan redovisade yttrandet 1993/94:AU7y angående sparadsemester samt ansett att motionerna L303, L305, L306, L307 och L315 i nuberörda delar bör avstyrkas med hänvisning till pågående utredningsarbete.Lagutskottet har ingen annan uppfattning än arbetsmarknadsutskottet ochanser att det inte finns skäl för att föregripa regeringensställningstaganden till kommitténs förslag. När det gäller karensregeln, somtas upp i motionerna L303 och L306, är motionsönskemålen tillgodosedda genomde ställningstaganden som utskottet gjort i föregående avsnitt och som innebäratt regeln skall upphävas.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna L303, L305, L306, L307 ochL315.När det sedan gäller motion L313 bör erinras om att utskottet i samband medförslaget till lag om föetagsrekonstruktion behandlat en motion med yrkande omen reformering av lönegarantin innebärande att lönegarantin inte automatisktbör sammankopplas med vilken prioritet lönefordran har enligtförmånsrättsordningen samt att medel som betalats in av arbetsgivaren som engaranti bör tillkomma de anställda precis som den ersättning de anställdaerhåller vid sjukdom. Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen medhänvisning till förmånsrättskommitténs arbete (bet. 1995/96:LU11).Arbetsmarknadsutskottet har i det nu aktuella yttrandet förklarat sig kunnaansluta sig till den uppfattning som förts fram i motion L313 om att det ärviktigt att konkursbon inte med hjälp av lönegarantin erhåller påtagligakonkurrensfördelar i förhållande till andra företag på marknaden.Uppfattningen ligger för övrigt i linje med arbetsmarknadsutskottetsuttalanden i yttrandet 1993/94:AU7y att regelsystem som kommer i tillämpningvid en konkurs bör vara så utformade att inverkan på konkurrensen minimeras.Inte heller får lönegarantin, anför arbetsmarknadsutskottet vidare, bidra tillatt konkurs blir ett mer attraktivt alternativ än företagsrekonstruktion.Samtidigt är det, enligt arbetsmarknadsutskottets mening, väsentligt attlönegarantins grundläggande syfte uppnås, nämligen att ge ett socialtacceptabelt skydd för arbetstagares lönefordringar vid konkurs. Vidare pekararbetsmarknadsutskottet på att frågan om införande av en konkursförsäkringinte hör till de frågor som uttryckligen enligt direktiven tillförmånsrättskommittén skall behandlas av kommittén inom ramen för dessuppdrag. Kommittén har emellertid, anför arbetsmarknadsutskottet, enligtdirektiven att själv avgöra vilka lösningar som är värda att utreda närmare.Arbetsmarknadsutskottet utgår från att frågan om införande av enkonkursförsäkring hör till de spörsmål som kommer av övervägas av kommittén.Med hänsyn till det anförda bör motion L313, enligt arbetsmarknadsutskottetsmening, inte föranleda någon åtgärd.I sammanhanget bör vidare erinras om att justitieministern den 14 februari1997 besvarat en interpellation om konkursförsäkring vari frågan ställdeshuruvida direktiven till Kommittén om förmånsrätt vid konkurs kunde sägasomfatta att kommittén även kan analysera och lämna förslag om en sådanförsäkring. Justitieministern var dock inte beredd att i uttala sigom den närmare innebörden av kommittédirektiven i de hänseenden somfrågeställaren pekade på och anförde att det var viktigt att kommittén kundeslutföra sitt arbete . Det sagda innebar, framhöll justitieministern, atthon inte var beredd att verka för att kommittén får ytterligaretilläggsdirektiv som kan påverka kommitténs möjligheter att slutföra sittuppdrag inom angiven tid.Utskottet konstaterar att den ordning som förespråkas i motion L313innefattar en genomgripande förändring av det nuvarande lönegarantisystemet.Frågor om ett frikopplande av lönegarantin från förmånsrätten samt en helt nyadministration för systemet är emellertid inte nya, och utskottet utgår frånatt frågan huruvida införande av en konkursförsäkring är en framkomlig vägkommer att beröras av förmånsrättskommittén. I linje med vad justitieministernredovisat i sitt interpellationssvar är utskottet inte nu berett att förordanågra formella tillkännagivanden eller andra åtgärder från sida somskulle medföra behov av tilläggsdirektiv och därmed innebära risk för attkommittén inte skulle hinna slutföra sitt uppdrag inom den tid somföreskrivits i direktiven. Enligt utskottets mening bör man nu i första handavvakta resultatet av förmånsrättskommitténs arbete innan någraställningstaganden från sida kommer till stånd när det gäller de imotionen aktualiserade frågorna.Med det anförda avstyrker utskottet motion L313. beträffande lagförslagenatt antar regeringens förslag tilldels lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979),dels lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497),2. beträffande översyn av löneskyddet vid konkursatt avslår motionerna 1996/97:L303, 1996/97:L305, 1996/97:L306,1996/97:L307 och 1996/97:L315,3. beträffande konkursförsäkringatt avslår motion 1996/97:L313.res. (m)den 17 april 1997På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), TanjaLinderborg (v), (), (), (), de () och (). Konkursförsäkring (mom. 3), och de (alla m) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 12 börjar med ?Utskottetkonstaterar? och på s. 13 slutar med ?motion L313? bort ha följande lydelse:Utskottet kan konstatera att lagstiftningen om arbetstagarnas löneskydd vidkonkurs varit föremål för åtskilliga förändringar . I storutsträckning har reformerna skett i syfte att åstadkomma besparingar ilönegarantisystemet. Den grundläggande strukturen på systemet har emellertidförblivit orubbad, trots att det i olika sammanhang klarlagts att lönegarantini dess nuvarande form kunnat utnyttjas för att snedvrida konkurrensen mellanföretag. Enligt utskottets mening har regelverket också i flera avseendenblivit krångligt och svårtillämpat. Administrationen av lönegarantin ärdessutom tungrodd och dyrbar. Vid handläggningen förekommer en hel deldubbelarbete av konkursförvaltare, länsstyrelse och tillsynsmyndighet.Utskottet delar uppfattningen i motion L313 att det finns anledning att vidtasystematiska förändringar av lönegarantin för att åstadkomma ett merkostnadseffektivt och rationellt löneskydd. Förändringsarbetet bör samtidigtsikta till att bibehålla det grundläggande sociala skyddet. Enligt utskottetsmening synes en reform, varigenom dagens lönegarantisystem ersätts av ettförsäkringsskydd i form av en konkursförsäkring, vara den lämpligastelösningen.I linje med vad som redovisats i motionen bör konkursförsäkringen samordnasmed sjukförsäkringssystemet och sålunda gälla för dem som omfattas av lagen omallmän försäkring. Administrativa vinster torde gå att göra genom attförsäkringskassan, med sina upparbetade rutiner för handläggningen avsjukförsäkringen, tar över hanteringen av lönegarantin. Enligt den nyaordningen skall konkursförvaltarna, med angivande av de uppsägningstider somgäller, till anmäla de arbetstagare som sagts upp ikonkursföretaget. har att, med tillämpning av de nivåer somgäller för sjukförsäkringen, utbetala lönegarantiersättningarna. De utbetaladebeloppen skall avräknas från arbetstagarnas lönefordringar i konkursen.Konkursförvaltaren skall stämma av de belopp som utbetalats i form avgarantiersättning med arbetstagarnas fordringar på lön i konkursen. Eventuellaåterstående fordringsbelopp får bevakas i konkursen på sedvanligt sätt.För att motverka att lönegarantin utnyttjas för att snedvrida konkurrensenbör lönegarantiersättning inte utgå till de arbetstagare somkonkursförvaltaren bedömer bör arbeta kvar då verksamheten drivs vidare underkonkursen. För övriga arbetstagare bör däremot lönegaranti utgå. Genom ensådan ordning torde ett viktigt incitament för att välja konkurs i ställetför rekonstruktion av företag falla bort. I den nya ordningen har statensåledes inte några med förmånsrätt förenade återkrav efter utbetaldlönegaranti. Härigenom försvinner även ett viktigt motiv för den koppling somi dag finns mellan lönegarantin och bestämmelserna om förmånsrätt iförmånsrättslagen. Denna koppling har, som framhålls i motionen, blivitalltmer problematisk inte minst för möjligheterna till företagsrekonstruktion.Reglerna om lönegaranti bör sålunda frikopplas från bestämmelserna omförmånsrättsordningen.Det är emellertid väsentligt att arbetstagarna ges motiv att stanna kvar iföretaget om förutsättningar föreligger för fortsatt drift under konkursen.Som föreslås i motionen bör därför lönefordringar som uppstår vid fortsattverksamhet erhålla bästa allmänna förmånsrätt enligt 10 § förmånsrättslagen.Av samma skäl bör även vissa andra förbättringar av löneförmånsrätten,exempelvis förlängning av den tidrymd under vilken förmånsrätten gäller,övervägas.Utskottet är på det klara med att sådana förändringar av löneförmånsrättenförsämrar företagshypoteket som säkerhet. Som anförs i motionen finns därförgoda skäl att överväga om inte bank- och kassatillgodohavanden bör ingå i denegendom som omfattas av företagshypotek. Härigenom torde, enligt utskottetsmening, riskerna minska för negativ påverkan av kreditgivningen till följd avförbättringar i löneförmånsrättens ställning.Sammantaget anser utskottet att spörsmålet om införande av enkonkursförsäkring i enlighet med de riktlinjer utskottet här angett börutredas grundligt.Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall till motion L313 somsin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 3 bort ha följande lydelse:3. beträffande konkursförsäkringatt med bifall till motion 1996/97:L313 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört.Propositionens lagförslag1 Förslag till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979)2 Förslag till lag om ändring i lönegarantilagen (1992:497)yttrande1996/97:AU6yLöneskyddet vid konkursTill lagutskottetLagutskottet har berett arbetsmarknadsutskottet tillfälle att yttra sig överproposition 1996/97:102 Löneskyddet vid konkurs jämte dels de motioner som kankomma att väckas med anledning av propositionen, dels motioner väckta underden allmänna motionstiden /97.Detta yttrande avser de ändringar som föreslås i propositionen med undantagav en ändring av främst lagteknisk karaktär i 12 § första stycketförmånsrättslagen (FRL). Dessutom yttrar sig utskottet över motionerna frånden allmänna motionstiden1996/97:L303,1996/97:L305,1996/97:L306,1996/97:L307,1996/97:L313 och1996/97:L315.Några motioner med anledning av propositionen har inte väckts.Förmånsrätt - lönegarantiNär en konkurs inträffar skall, om medel finns i konkursboet, betalning förstutgå för konkurskostnaderna och för annan skuld som konkursboet ådragit sig(s.k. massagäld). Av boets återstående medel sker därefter utdelning tillborgenärerna i viss ordning, den s.k. förmånsrättsordningen. Bestämmelserna omi vilken ordning olika fordringar skall betalas finns i FRL. I enarbetsgivares konkurs hör arbetstagarnas lönefordringar till de fordringar somåtnjuter förmånsrätt enligt lagen.För att tillförsäkra att arbetstagare alltid skall få någon betalning försin fordran mot en arbetsgivare som försätts i konkurs infördes förförsta gången lagstiftning om statlig lönegaranti vid konkurs. Regelsystemet,som kan sägas komplettera reglerna om förmånsrätt enligt förmånsrättslagen,reformerades , då en ny lönegarantilag (LGL) ersatte en tidigare lag isamma ämne.Lönegarantilagen kan allmänt sägas innebära att staten garanterarprioriterade lönefordringar enligt förmånsrättslagen och övertar fordringarna- med motsvarande förmånsrätt - samt inträder i konkursen som borgenär.Löneförmånsrätten omfattar fr.o.m. endast lönefordringar somhar förfallit till betalning av arbetstagarensanställningstid hos konkursgäldenären och inte tidigare än förekonkursansökan.Inom EG gäller ett särskilt direktiv (80/987/EEG) som syftartill en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om lönegaranti vidkonkurs. Direktivet innehåller regler till skydd för arbetstagarnaslönefordringar när arbetsgivaren är på obestånd.PropositionenI propositionen föreslås vissa ändringar i 12 § FRL och 2 § LGL. Dessutomföreslås att 9 a § LGL upphävs. Syftet med lagändringarna är att uppnå enbättre överensstämmelse mellan de svenska reglerna om löneskyddet vid konkursoch vad som följer av rådets nyssnämnda direktiv.Ändringarna gäller närståendes löneskydd, den s.k. karensregeln och kravetpå anknytning till eller svenska förhållanden.Närståendes löneskyddFör närstående till konkursgäldenären gäller särskilda begränsningar iförmånsrätten. Av 12 § sjätte stycket FRL, den s.k. närståenderegeln, framgåratt en arbetstagare, som själv eller tillsammans med närstående senare än sexmånader före konkursansökningen har ägt minst en femtedel av företaget, ellerhans efterlevande, inte har förmånsrätt för sina fordringar på lön ellerpension. Detsamma gäller om hela andelen har ägts av en närstående tillarbetstagaren.Regeringen föreslår att sistnämnda bestämmelse ändras så att det svenskalöneskyddet med säkerhet stämmer överens med vad som följer av rådets direktiv80/987/EEG och med den anpassning av direktivet som gäller för och somtagits in i anslutningsakt till Europeiska unionen. Enligt förslagetkrävs det att en arbetstagare själv äger andel i företaget och har ettbetydande inflytande över dess verksamhet för att hans eller henneslönefordringar skall kunna uteslutas från förmånsrätt. Den ägda andelen måstevara väsentlig. Vid bedömningen härav medräknas andel som ägts avarbetstagarens nära anförvanter.Vidare föreslår regeringen att arbetstagarens efterlevande i fortsättningenhelt skall undantas från närståenderegelns tillämpningsområde. Detta innebäratt även efterlevande till sådana arbetstagare som inte skulle ha haftförmånsrätt för sina lönefordringar på grund av närståenderegeln erhållerförmånsrätt för det fall arbetstagaren avlidit inom de sista sex månadernaföre konkursansökningen.KarensregelnEn karensregel, 9 a §, infördes i lönegarantilagen . Den skulleförhindra att lönegarantin användes upprepade gånger för att betalalönekostnader i en viss verksamhet.Regeln, i den lydelse den hade vid införandet , vartillämplig på arbetstagare som före konkursbeslutet hade beviljatslönegarantiersättning för fordringar som hade uppstått i huvudsakligen sammaverksamhet. Arbetstagaren hade i dessa situationer rätt till garantiersättningför fordringar i den senare konkursen endast om anställningen i vilken de hadeuppstått anvisats honom av offentlig arbetsförmedling.Den 1 juli 1995 ändrades regeln efter att ha utsatts för kritik. Ytterligareett undantag infördes. En arbetstagare skulle enligt den nya regeln kunna fålönegarantiersättning för sina fordringar i den senare konkursen, om det fannssärskilda skäl.Den 20 juni 1995 lämnade ett rådgivande yttrande som innebaratt karensregeln i sin lydelse före inte var förenlig med art.10 a) i direktiv /987/EEG. Därefter har Europeiska kommissionen övervägt omkarensregeln, även efter den ändring som skedde , kan godkännassåsom förenlig med direktiv /987/EEG. Dessa omständigheter sammantaget medannan kritik som framförts mot regeln talar enligt regeringen starkt för attden nu bör upphävas.Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen att karensregeln upphävs.Kravet på anknytning till eller till svenska förhållandenAv 1 § LGL framgår att lönegarantin gäller för arbetstagarens fordringar omarbetsgivaren har försatts i konkurs i eller i ett annat nordisktland. En begränsningsregel återfinns i 2 § samma lag. Enligt paragrafen skallden svenska lönegarantin ersätta endast fordringar som avser anställning medövervägande anknytning till eller svenska förhållanden.Frågan har uppkommit hur 2 § skall tolkas. Det finns enligt regeringen riskför att en tolkning av regeln t.ex. kan leda till att en arbetstagareslönefordring inte skyddas vare sig av hemlandets lönegarantisystem eller avreglerna i det land där arbetet utförts. För att all oklarhet i dettahänseende skall undanröjas bör enligt regeringen 2 § LGL ändras.