bet · GK01LU10 · 1997-01-21 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet tremotioner från den allmänna motionstidenår som gäller vissafastighetsförvärv. Två motionsyrkandenrör friköpsrätt vid historiska arrendenoch ett återinförande av en generellkontroll av utländska förvärv av fastegendom.Utskottet avstyrker motionsyrkandena.Till betänkandet har fogats enreservation och ett särskilt yttrande. 1996/97:L501 av . (s) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om friköp avhistoriskt betingade arrenden.1996/97:L502 av ()vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionenanförts om friköpsrätt förjordbruksbefolkning under historiskaarrendesystem.1996/97:Bo414 av och () vari yrkas1. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om att den tidigare lagen omutländska förvärv (1982:618) böråterinföras. Historiska arrendenMed anledning av ett riksdagsbesluthösten (bet. 1989/90:LU6, rskr. 39)tillkallade regeringen enkommitté med uppgift att se över vissaregler inom arrendelagstiftningen.Kommittén, som antog namnet 1990 årsArrendekommitté, hade som huvuduppgiftatt utforma förslag till regler som delsskyddar en jordbruksarrendatorsinvesteringar på arrendestället, delsger arrendatorn vid s.k. historisktarrende rätt att under vissaförutsättningar friköpa arrendestället.Med historiska arrenden avsågs sådanaarrenden som innehafts av arrendatornoch hans släkt under flera generationer.Arrendekommittén behandladefriköpsfrågan med förtur och föreslog ibetänkandet (SOU 1991:85) Historiskaarrenden en särskild lag om friköpsrättvid historiska arrenden. I kommitténsslutbetänkande (SOU 1992:109)Investeringar i arrendejordbruket ochandra arrenderättsliga frågor lämnadesförslag till bl.a. regler om skydd förjordbruksarrendatorers investeringar påarrendestället.Enligt Arrendekommitténs förslag tilllag om friköpsrätt vid historiskaarrenden skulle en arrendator till jordsom omfattas av begreppet historisktarrende under vissa särskildaförutsättningar ha rätt att lösa in denfasta egendom som omfattas av arrendetäven om jordägaren motsätter sig det.Förslaget innebar att arrendatorn närsom helst skulle kunna påkalla s.k.friköp genom att väcka talan motjordägaren vid fastighetsdomstol.Historiskt arrende skulle enligtförslaget anses föreligga när det ärsannolikt att den helt övervägande delenav ett arrendeställe inte sedan den 1januari 1900 varaktigt brukats avfastighetens ägare. Friköpsrättenbegränsades dock till att avse vissajordbruksarrenden och bostadsarrenden. Ifråga om jordbruksarrenden föreslogs attfriköp skulle få ske, om huvuddelen avarrendestället föreden dag då talan om friköp väcktsinnehafts och stadigvarande bebotts avarrendatorn eller någon honomnärstående. Motsvarande förutsättningarföreslogs gälla beträffandebostadsarrenden. För dessa begränsadesemellertid friköpsrätten till sådanaupplåtelser som på visst sätt kanhärledas ur ett tidigarejordbruksarrende i släkten.Våren 1995 behandlade riksdagenregeringens proposition 1994/95:155 ominvesteringar i arrendejordbruket m.m. Ipropositionen föreslogs, på grundval avArrendekommitténs utredningsarbete,generella regler till skydd förjordbruksarrendatorers investeringar påarrendeställen. antogregeringens lagförslag och de nyareglerna trädde i kraft (bet. 1994/95:LU26, rskr. 361).I propositionen togs också upp fråganom rätt till friköp vid historiskaarrenden. Regeringen ansåg att någonsådan rätt inte borde införas, ochnågot förslag till lagstiftning i ämnetlades sålunda inte fram. Som skäl försitt ställningstagande påpekaderegeringen att arrendatorerna redanerhållit en mycket stark ställning iarrendeförhållandet och att förslaget iden då aktuella propositionen om ettgenerellt skydd förjordbruksarrendatorers investeringarskulle förstärkajordbruksarrendatorernas ställninggentemot jordägarna ytterligare.Bedömningen av lagstiftningsfrågan bordeenligt regeringen göras dels motbakgrund av vad som sålunda sagts omarrendatorernas villkor och förslagettill generell reglering till skydd förjordbruksarrendatorernas investeringar,dels med hänsyn till hur en friköpsrättskulle förhålla sig till Sverigesåtaganden enligt ochtill regeringsformen. Enligt regeringensuppfattning fanns det en beaktansvärdrisk att en friköpslag enligt den modellsom föreslagit skullebefinnas vara i strid medäganderättsskyddet i Europakonventionen.Av betydelse i sammanhanget var även deändringar i regeringsformen som gjorts isamband med inkorporeringen avEuropakonventionen. Enligt 2 kap. 18 §regeringsformen i dess lydelse fr.o.m.den 1 januari 1995 gäller att varjemedborgares egendom är tryggad bl.a.genom att ingen kan tvingas avstå sinegendom till det allmänna eller tillnågon enskild genom expropriation ellerannat sådant förfogande utom när detkrävs för att tillgodose angelägnaallmänna intressen. Mot en lagstiftningtalade enligt regeringen att det endastär ett begränsat antal personer som kanha intresse av åtgärden. Vidare hadeenligt regeringens mening de ekonomiskaargument som framförts till stöd för enfriköpslag försvagats allteftersomarrendatorernas ställning förstärkts.Mot bakgrund av det anförda komregeringen till slutsatsen att det ifråga om friköp av historiskt arrendeinte kunde anses föreligga ett sådantangeläget allmänt intresse att enlagstiftning om detta skulle varaförenligt med 2 kap. 18 §regeringsformen. Regeringen fann vidareatt en friköpsrätt inte heller varmotiverad av sociala skäl.Regeringens ställningstagandeföranledde ett antal motioner, varibegärdes att en rätt till friköp vidhistoriska arrenden skulle införas.I sitt av godkända betänkande1994/95:LU26 konstaterade utskottet, ilikhet med regeringen, att enfriköpsrätt i enlighet medArrendekommitténs förslag och deönskemål som framförts i de då aktuellamotionerna endast kunde införas i svensklagstiftning om den utgjorde ettangeläget allmänt intresse. Vidareframhöll utskottet att det isammanhanget måste beaktas att även denarrendatorsgrupp som utgörs avinnehavare till historiska arrendenomfattats av de reformer förjordbruksarrendatorer som skett vidolika tillfällen. I vissa avseenden har,fortsatte utskottet, dessa arrendatoreren särskilt stark ställning och även detdå föreslagna generellainvesteringsskyddet kom naturligtvisinnehavare av historiska arrenden tilldel. Vid bedömningen av om etttillräckligt angeläget allmänt intresseborde föranleda en friköpsrätt måsterimligen, anförde utskottet, hänsyn tastill de redan uppnådda och föreslagnaförbättringarna förjordbruksarrendatorerna. Likaså måste deytterligare fördelar som genom enfriköpsrätt uppnås för innehavare avhistoriska arrenden vägas mot detingrepp i äganderätten som en sådanlagstiftning innebär. Utskottet framhölldärutöver att de reformer som vidtagitspå arrenderättens område inriktats påatt förbättra ställningen för storagrupper av arrendatorer inom detbefintliga arrendeinstitutets ram utanatt några direkta ingrepp i äganderättenskett. En friköpsrätt innebar enligtutskottets mening ett brott mot dennautveckling genom att ett tvångsmässigtomhändertagande av annans egendommöjliggjordes för ett begränsat antalintressenter. Med hänvisning till detanförda och på de skäl regeringen iövrigt anfört ansåg utskottet i likhetmed regeringen att det i fråga om friköpav historiskt arrende inte kunde ansesföreligga ett sådant angeläget allmäntintresse att en lagstiftning om dettaskulle vara förenlig medregeringsformens egendomsskydd.Utskottet avstyrkte sålunda de dåaktuella motionerna om införande av enrätt till friköp vid historiskt arrende,och följde utskottet.I motion L501 av . (s) framhålls att det ärtolkningen av Europakonventionensegendomsskydd som är avgörande för vadsom i sammanhanget kan anses utgöra ettangeläget allmänt intresse. Innebördenav konventionen härvidlag, såsom dentolkats av , är att varjeland självt, inom rimliga gränser, kanbestämma innebörden av begreppet. Detfinns sålunda enligt motionärerna ettklart stöd för att Europakonventioneninte hindrar en svensk lagstiftning omfriköp vid historiskt arrende, vilkengrundas på sociala skäl och politiskavärderingar. Vidare har, enligtmotionärerna, den rättsliga situationenför den berörda jordbruksbefolkningenförsämrats , bl.a. genomatt vissa jordägare vidtagitchockhöjningar av arrendeavgifterna. Iförening med en ökande tendens tillindragningar av jord frånarrendatorskollektivet hotar dettalandsbygdsbefolkningens intressen ochrätt att värna om sitt eget kulturarv.Mot denna bakgrund finns det enligtmotionen starka sociala,medborgarrättsliga och politiska skälatt nu införa en lag om friköp vidhistoriska arrenden. I motionen yrkasatt som sin mening gerregeringen till känna vad i motionenanförts om friköp av historisktbetingade arrenden.I motion L502 av ()anförs att en lag om friköp vidhistoriska arrenden i enlighet medArrendekommitténs förslag inte kan ansesstrida mot ellerregeringsformen, särskilt inte somkommitténs lagförslag föreskriver attfriköp inte får ske om det av särskildaskäl skulle vara oskäligt motjordägaren. Regeringen bör, mot bakgrundav vad som anförts i motionen, på nyttöverväga frågan om en friköpsrätt vidhistoriska arrenden. I motionen yrkasett tillkännagivande därom.Utskottet anser att vad som anförts imotionerna inte utgör skäl att nu göranågon annan bedömning än den riksdagengjorde . Utskottet avstyrkersålunda motionerna L501 och L502.Utländska förvärv av fast egendomAvtalet om Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet ()föranledde en omfattande avreglering avutländska medborgares rätt att förvärvafast egendom här i landet. Lagen(1982:618) om utländska förvärv av fastegendom m.m. upphävdes den 31 december1992. infördes lagen(1992:1368) om tillstånd till vissaförvärv av fast egendom, som innebär atten viss förvärvskontroll för fastighetersom är avsedda för fritidsändamålbehållits (prop. 1992/93:71, bet. LU15,rskr. 63).I motion Bo414 av och (båda mp) begärs etttillkännagivande om att den år 1992upphävda lagen om utländska förvärv avfast egendom m.m. skall återinföras(yrkande 1).Enligt bestämmelserna i den upphävdalagen om utländska förvärv av fastegendom m.m. fick s.k. kontrollsubjektförvärva fast egendom här i landetendast efter särskilt tillstånd(förvärvstillstånd). Med kontrollsubjektavsågs främst utländska medborgare,utländska rättssubjekt och svenska bolagsom inte hade s.k. utlänningsförbehåll ibolagsordningen. Den allmänna regelnvar att förvärvstillstånd i principskulle meddelas, om det inte fanns någothinder mot det med hänsyn till landetsförsvar eller säkerhet, egendomenslämplighet för avsett ändamål ellerandra allmänna intressen eller medhänsyn till förvärvarens förhållanden.För fastigheter som var avsedda förfritidsändamål fanns en särskildbestämmelse. Denna angav attförvärvstillstånd skulle vägras omförvärvet skedde för fritidsändamål ochegendomen var belägen inom ett områdedär efterfrågan på fritidsfastighetervar så betydande att det på grund däravfanns risk för stegring avfastighetsvärdena. Om förvärvarentidigare hade varit svensk medborgareeller på annat sätt hade en särskildanknytning till , gällde dockinte denna särskilda bestämmelse.Enligt den nu gällande lagen omtillstånd till vissa förvärv av fastegendom är kriteriet för om ett förvärvfordrar tillstånd att förvärvaren inteär fast bosatt här i landet och inteheller har haft hemvist härunder . Undantag från kravetpå förvärvstillstånd görs dock för bl.a.vissa familjerättsliga förvärv. Defastigheter som omfattas av lagen ärsådan fast egendom som är taxerad somsmåhusenhet eller lantbruksenhet. Omegendomen förvärvas för annat änfritidsändamål skall förvärvstillståndmeddelas. Förvärvas egendomen förfritidsändamål skall enligt lagenförvärvstillstånd meddelas, om förvärvetinte strider mot något väsentligtallmänt intresse. Detta innebär, när detgäller förvärv av egendom inom deområden där efterfrågan på fritidshus ärordinär eller liten, att även i utlandetbosatta personer normalt bör fåförvärvstillstånd också förfritidsändamål. Om förvärvet intestrider mot något väsentligt allmäntintresse skall förvärvstillstånd ändåvägras om egendomen förvärvas förfritidsändamål och är belägen inom ettområde där efterfrågan påfritidsfastigheter är så betydande attdet på grund därav finns risk för enstegring av fastighetsvärdena. Dettagäller dock inte om förvärvaren harsärskild anknytning till Sverige.I samband med beslutet om upphävande avlagen om utländska förvärv av fastegendom m.m. konstaterade utskottet attett bibehållande av de generellarestriktionerna beträffande utländskamedborgares förvärv av fast egendom intevar förenligt med åtagandenenligt , och att enavreglering inom EES-området måste kommatill stånd. När det gäller förvärv avfritidsfastigheter ansåg utskottet attEES-avtalet inte uteslöt att tillståndockså i fortsättningen kunde krävas. Detvar alltjämt enligt utskottet en fulltrimlig tanke att förvärv avfritidsfastigheter som är belägna inomsärskilt priskänsliga områden skall fågöras endast av dem som bor här i landetoch av utomlands bosatta personer medsärskild anknytning till Sverige.Sverige borde - även för att undvikaobalans och brist på enhetlighet iregelsystemen i de nordiska länderna -ta till vara den möjlighet som fanns föratt behålla nationellaförvärvsrestriktioner förfritidsfastigheter (bet. 1992/93:LU15).Utskottet finner att en återgång sådan förvärvskontroll som tidigaregällde enligt lagen om utländska förvärvav fast egendom är utesluten. Isammanhanget kan nämnas att dennuvarande regleringen torde innebära attmöjligheterna för utomlands bosattapersoner att förvärva fritidsfastigheteri i praktiken är oförändrade iförhållande till vad som tidigaregällde. I anslutningsfördraget varigenomSverige blivit medlem i EU har Sverigeerhållit rätt att bibehålla sinnuvarande lagstiftning rörandefritidsbostäder av fem årfrån anslutningen, dvs. fram till den 1januari . En för defördragsslutande parterna gemensamförklaring till slutakten tillanslutningsfördraget innebär att ingethindrar från att vidtanationella, regionala eller lokalaåtgärder beträffande fritidsfastigheter,om de tillämpas utan diskriminering avmedborgare i unionsstater. I regeringensproposition /95:19 om Sverigesmedlemskap i unionenuttalades med anledning av nyssnämndaförklaring att fått etttillräckligt rådrum för att övervägavilka åtgärder som efter femårstidensutgång kan visa sig nödvändiga. Någrasärskilda uttalanden i denna frågagjordes inte vid riksdagsbehandlingen avpropositionen (se bet. 1994/95:UU5).Med det anförda avstyrker utskottetbifall till motion Bo414 yrkande 1. beträffande friköp avhistoriska arrendenatt avslår motionerna1996/97:L501 och 1996/97:L502,res. 1 (v, mp)2. beträffande utländska förvärvav fast egendomatt avslår motion1996/97:Bo414 yrkande 1.Stockholm den 21 januari 1997På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (m), (), (), YvonneRuwaida (mp), (),(), LennartThörnlund (s) och (). Friköp av historiska arrenden (mom. 1)() och () anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 4 börjar med Utskottet anser och slutar med och L502 bort haföljande lydelse:Utskottet vill för sin del framhållaatt vid historiska arrenden har detvärde som arrendegårdarna representerarför jordägarna till stor del skapatsgenom det arbete som arrendatorerna ochderas släkt utfört och de ekonomiskauppoffringar som de gjort. Därarrendestället i generationer bebottsoch brukats av arrendatorer tillhörandesamma släkt har, som 1990 årsArrendekommitté underströk,arrendatorerna och deras familjer fåttmycket starka såväl ekonomiska sompersonliga bindningar tillarrendestället. Motsvarande bindningarär typiskt sett betydligt svagare påjordägarsidan. Enligt utskottets meningmotiverar mot denna bakgrund detlångvariga ansvaret för arrendeställetsbrukande och utveckling att vidhistoriska arrenden den nuvarandearrendatorn ges rätt att fånyttjanderätten omvandlad till enäganderätt.Som anförs i motionerna L501 och L502måste de starka ekonomiska och socialaskäl som finns till stöd för enfriköpsrätt vid historiska arrendenanses utgöra ett angeläget allmäntintresse. Ett införande av en sådanfriköpsrätt i svensk lagstiftning tordedärför kunna ske utan hinder avEuropakonventionen och regeringsformen.Regeringen bör därför omgående läggafram förslag till en lagstiftning pågrundval av betänkandei ämnet. Vad utskottet sålunda anförtbör med bifall till motionernaL501 och L502 som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 1bort ha följande lydelse:1. beträffande friköp av historiskaarrendenatt med bifall tillmotionerna 1996/97:L501 och 1996/97:L502 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört.Särskilt yttrandeUtländska förvärv av fast egendomAgne och (bådac) anför:Vår uppfattning är att utlänningarsförvärv av fast egendom i undersenare år i stor utsträckning skett medandra syften än att driva ett rationelltjord- och skogsbruk på orten. Dessutomhar mindre jordbruksenheter ochpermanentbostäder förvärvats avutlänningar för fritidsändamål.Centerpartiet har i en motion1996/97:Bo405, som kommer att behandlasav bostadsutskottet senare ,närmare visat på att denna utvecklingfår en rad negativa konsekvenser för detsvenska samhället. Bl.a. hotas vissadelar av landet att utarmas påpermanentboende och ett rationelltnäringsliv.De förändringar av den svenskaförvärvslagstiftningen som krävs för attmotverka den nu redovisade utvecklingenkan emellertid inte göras på det sättsom föreslås i motion Bo414 utan måsteske i linje med EG-rätten så att intemedborgare i de övriga EU-ländernadiskrimineras. I den nämnda c-motionenhar vi pekat på hur den svenskalagstiftningen bör utformas för att denutan diskriminering av utlänningar skallfrämja familjejordbruket och sambandetbrukande-ägande, sysselsättningen iglesbygd samt permanentboende i alladelar av landet.