bet · GK01LU9 · 1997-01-21 00:00:00 — Enligt dennabestämmelse, 31 a §, skall svenskastaten, i de fall en anläggningshavarehär i landet är ansvarig, betalaersättning med sammanlagt 3 miljarderkronor. I detta belopp är ersättningarnaenligt de tidigare stegen inräknade.Lagens tillämpningsområde varierar förde olika stegen. I steget upp till 175miljoner SDR, dvs. det steg sominnehavare av en atomanläggning iSverige svarar för, ersätts atomskadortill följd av atomolyckor i Sverigeoavsett var i världen skadan uppkommit(3 § andra stycket). Regeringen kanenligt 3 § tredje stycket bestämma attersättning inom det steget inte skallbetalas för skada i en stat som inte ärkonventionsstat, om inte ersättning iden staten skulle ha betalats för enskada i (reciprocitetsprincipen). Dennamöjlighet har inte utnyttjats.I steget mellan 175 och 300 miljonerSDR betalas ersättning för skador somhar uppkommit i eller i andraBrysselstater, på eller över det friahavet ombord på fartyg eller luftfartygsom är registrerade i eller iandra Brysselstater, på eller över detfria havet i annat fall om skadan hartillfogats en Brysselstat eller enmedborgare i en sådan stat samt förskador på fartyg eller luftfartyg om deär registrerade i en sådan stat (29 §).Om det ansvarsbelopp som gäller enligtde ovan redovisade stegen inte räckertill ersättning för uppkommen skada,skall enligt 33 § gottgörelse beredas avstatsmedel enligt grunder som fastställsgenom särskild lagstiftning.Bestämmelsen är inte begränsad till detfall att skadorna har orsakats av enatomolycka för vilken innehavaren av enatomanläggning i är ansvarig(prop. 1981/82:163 s. 50 - 51 och 65).Pariskonventionen jämte de olikatilläggen syftar till en regionalreglering i avatomansvarighetsfrågorna. Ett meravärldsomfattande syfte har denatomansvarighetskonvention som antogsvid en konferens i och somutarbetats inom (). Wienkonventionenhar tillträtts av 24 stater.Liksom föreskriverWienkonventionen ett strikt ansvar föranläggningshavaren. De bådakonventionerna överensstämmer i mångaavseenden, men det finns ocksååtskilliga skillnader mellan dem.Sverige har inte tillträttWienkonventionen av främst denanledningen att ett tillträde till bådeden och skulle medförarättstekniska problem som inte vägdesupp av intresse att tillträdaWienkonventionen (se prop. 1968:25 s.58).År 1988 tillkom i ett protokoll somlänkar samman Wien- ochPariskonventionerna. Protokollet harhittills undertecknats av ett tjugotalstater, däribland av , ,och . Genom protokolletutvidgas tillämpningsområdet för de bådakonventionerna på så sätt att ansvaretenligt den ena konventionen gäller ocksåtill förmån för de skadelidande i statersom är anslutna till det andrakonventionssystemet. I protokollet harintagits en lagvalsregel som angervilken av konventionerna som skalltillämpas vid varje särskilt skadefall.Riksdagen beslutade attgodkänna det gemensamma protokolletrörande tillämpningen avWienkonventionen och (prop. 1991/92:31, LU12).I motion L604 av m.fl.(mp) begärs i fem skilda yrkandentillkännagivanden, främst om ett utökatskadeståndsansvar förkärnkraftsindustrin. Omkärnkraftsindustrin ålades ettobegränsat skadeståndsansvar i händelseav en reaktorolycka skulle enligtmotionärerna kärnkraftsindustrinssamhällsekonomiska kostnader bli bättrebelysta. Motionärerna anser därför attansvarsgränsen i atomansvarighetslagenbör tas bort (yrkande 1) och attsärskilda krav på företagets egetkapital eller ekonomiska garantier böranges i lag (yrkande 2). Vidare ansermotionärerna att ett solidarisktskadeståndsansvar förkärnkraftsindustrin i börinföras (yrkande 3), liksom attinitiativ till bilaterala avtal medframför allt och bör tasför att få till stånd riskspridningmellan kärnkraftsföretag i flera länder(yrkande 4). Slutligen yrkas i motionenatt hos regeringen begär atten parlamentariskt sammansatt kommissionges uppdrag att utreda totalkostnadernaför en svensk reaktorolycka (yrkande 5).Våren 1995, i samband med riksdagensbeslut att höja anläggningshavarnasansvarsbelopp för atomskador från 1,2miljarder kronor till ca 1,925 miljarderkronor (175 miljoner SDR), behandladeutskottet ett stort antal motioner sominnefattade olika långt gående krav påen ytterligare höjning avanläggningshavarnas skadeståndsansvar.Med anledning av motionerna underströkutskottet att det självfallet ärangeläget att skadeståndsreglerna påatomansvarighetsområdet är utformade såatt de som drabbas av en olycka inomkärnkraftsindustrin får full ersättningför sina skador. Vidare uttaladeutskottet som sin grundinställning attansvaret för atomskador i första handbör bäras av kärnkraftsindustrin.Däremot ifrågasatte utskottet om det varförenligt med attålägga anläggningshavarna ett obegränsatansvar. Mot bl.a. den bakgrundenavstyrkte utskottet då aktuellamotioner, men ansåg det samtidigtangeläget att regeringen noga följerutvecklingen på området och, efter handsom förhållandena medger ett ytterligareökat skadeståndsansvar föranläggningshavarna, återkommer medförslag till i saken. Vidareutgick utskottet från att regeringenverkar för att även framtidakapacitetsökningar påförsäkringsmarknaden främst kommer attställas till förfogande för höjningar avansvarsförsäkringarna och därmed ocksåmöjliggöra en höjning av det belopp medvilket anläggningshavaren svarar.Slutligen framhöll utskottet detangelägna i att regeringen även verkarpå det internationella planet och tartill vara de möjligheter som finns tillförbättringar av ansvarssystemet vidatomskador (bet. 1994/95:LU25).Utöver vad som utskottet sålundauttalade vill utskotteterinra om att idecember 1995 avlämnat sittslutbetänkande (SOU 1995:139)Omställning av energisystemet. Ibetänkandet har kommissionen granskat depågående energipolitiska programmen föromställning och utveckling avenergisystemet och analyserat behovet avförändringar och ytterligare åtgärder. Iuppdraget ingick också att bl.a.analysera förutsättningarna för denersättningsskyldighet som åvilarkärnkraftsföretagen enligtatomansvarighetslagen och redovisaförutsättningarna för utveckling av detinternationella regelverket.Kommissionen föreslog att frågan om ettutökat ansvar för kärnkraftsföretagenskulle ses över.I oktober 1996 beslutadeJustitieministern att ge en utredare iuppdrag att utreda vissa frågor om ettutökat skadeståndsansvar enligtatomansvarighetslagen för atomskador iföljd av en atomolycka. Bl.a. skallförutsättningarna för ett obegränsatansvar för anläggningshavarna utredas. promemoria från Justitiedepartementeti anledning av beslutet sägs bl.a. attdet övergripande intresset skall varaatt tillgodose de krav som skadelidandemed fog kan ställa, och att andraintressen, såsom kärnkraftsindustrins,bör komma i andra hand. Uppdraget skallenligt beslutet vara slutfört senast den31 och redovisningen böråtföljas av förslag till erforderligalagändringar.Mot bakgrund av vad som sålundaredovisats och i avvaktan på resultatetav det pågående utredningsarbetet anserutskottet att några särskilda åtgärderfrån sida inte bör komma tillstånd med anledning av motion L604.Motionen avstyrks.Ansvarsförsäkring för ägare avfritidsbåtarFrågan om en obligatoriskansvarsförsäkring för ägare avfritidsbåtar tas upp i motion L605 avLisbet Calner m.fl. (s). Motionärernaanser att krav på en obligatoriskansvarsförsäkring bör införas snarastmöjligt. Enligt motionärerna bör ensådan försäkring täcka person- ochsakskador som drabbar annan person. Imotionen begärs ett tillkännagivandehärom.Utskottet vill först peka på att svenskrätt inte innehåller något krav påobligatorisk ansvarsförsäkring vidsjöfart. Spörsmålet har dock behandlatsav vid ett flertal tillfällen.Med anledning av ett riksdagsbesluthösten (se bet. 1994/95:TU12, rskr.232) fick en särskild utredareregeringens uppdrag att belysa bl.a.frågan om en obligatoriskansvarsförsäkring för ägare avfritidsbåtar. Enligt direktiven (dir.1995:131) skulle utredaren klarlägga omförhållandena är sådana att enobligatorisk ansvarsförsäkring behövsför att garantera att den skadelidandefår en fullgod ersättning. Om utredarenfann att så är fallet skulle enligtdirektiven nödvändiga åtgärder föreslås.I december 1996 avlämnade utredarenbetänkandet (SOU 1996:170) Fritidsbåtenoch samhället. I betänkandet konstaterasatt de flesta större fritidsbåtar - detgäller ca 250 000 båtar - redan i daghar en separat försäkring som innehålleren ansvarsdel. Under de senaste fem årenhar dessutom endast ett mindre antalpersonskador och ersättningsbeloppförekommit där ansvarsförsäkringen varitaktuell. Vidare påpekas att Sverigesgrannländer inte har några krav påobligatorisk ansvarsförsäkring. Ibetänkandet föreslås mot denna bakgrundinte något krav på obligatoriskansvarsförsäkring för ägare avfritidsbåtar. Enligt utredarensuppfattning bör dock Sjöfartsverketfölja frågan i nära samarbete medförsäkringsbolagen ochbåtorganisationerna. Betänkandet kommerinom kort att bli föremål förremissbehandling.Enligt utskottets mening bör resultatetav det fortsatta beredningsarbetet inomRegeringskansliet med anledning avbetänkandet Fritidsbåten och samhälletavvaktas innan några ställningstagandenfrån sida kommer till stånd.Med det anförda avstyrker utskottetbifall till motion L605. beträffande det allmännasskadeståndsansvaratt avslår motionerna1996/97:L212 yrkande 7, 1996/97: L601yrkandena 1 och 2 samt 1996/97:L602yrkandena 1 och 2,res. 1 (m, fp, mp)2. beträffande utmätning aversättning för frihetsinskränkningatt avslår motion1996/97:Ju902 yrkande 3,3. beträffande regressrätt förutgiven sjuklönatt avslår motion1996/97:L603,res. 2 (m)4. beträffande skadeståndsansvarvid atomskadoratt avslår motion1996/97:L604 yrkandena 1-5,res. 3 (c, mp)5. beträffande ansvarsförsäkringför ägare av fritidsbåtaratt avslår motion1996/97:L605.Stockholm den 21 januari 1997På lagutskottets vägnarAgne HanssonI beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (m), (), (), YvonneRuwaida (mp), (),(), dePourbaix-Lundin (m) och Karl-ErikPersson (v). Det allmännas skadeståndsansvar(mom. 1)(), (),(m), (), () och Mariettade () anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 4 börjar med Utskottetvidhåller och slutar med och L602 bort ha följande lydelse:Utskottet delar motionärernasuppfattning att nuvarande regelsystemför det allmännas skadeståndsansvar ärotillfredsställande från de enskildassynpunkt. Nya regler om myndighetersansvar vid fel och försummelse börinföras . Inte minst gäller dettatjänstemäns och myndigheters ansvar vidspridande av felaktig information därnuvarande regler inte medger tillräckligkompensation för de enskilda somdrabbas. Det förslag till skärpning avansvaret som avdet allmännas skadeståndsansvar ladefram är enligtutskottets mening mot denna bakgrundvälkommet. Resultatet av utredningensöverväganden innebär på det hela tagetatt den enskilde får en klart förbättradrättsställning. I vissa avseenden äremellertid förslaget otillräckligt. Detallmännas skadeståndsansvar bör på dessapunkter gå längre i vidgande riktning.Sålunda anser utskottet att en mergenerös inställning till möjligheternaatt få ersättning för kostnader somuppkommit för den enskilde för att hanskall komma till sin rätt är påkallad.Utskottet förordar vidare att denmöjlighet till ersättning för kränkninggenom brott som stadgas i 1 kap. 3 § SkLutvidgas till att omfatta ävenämbetsbrott. Målsättningen i etträttssamhälle måste vara att de sområkat illa ut skall hållas ekonomisktskadeslösa när fel har begåtts, vare sigdet gäller fel i samband medmyndighetsutövning eller vid felaktigmyndighetsinformation.Utskottet konstaterar att Kommittén föröversyn av det allmännasskadeståndsansvar redan år 1993presenterade resultatet av sinaöverväganden och att utredningensbetänkande alltjämt är föremål förberedning. En ytterligare fördröjning avdetta ärende är enligt utskottets meninginte acceptabel utan arbetet mederforderliga lagförslag bör, i enlighetmed vad utskottet nu anfört, ges högstaprioritet. Enligt utskottet bör enproposition föreläggas redaninnevarande vår.Vad utskottet sålunda anfört börriksdagen med bifall till motionernaL212 yrkande 7, L601 och L602 som sinmening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 1bort ha följande lydelse:1. beträffande det allmännasskadeståndsansvaratt med bifall tillmotionerna 1996/97:L212 yrkande 7,1996/97:L601 yrkandena 1 och 2 samt1996/97:L602 yrkandena 1 och 2 somsin mening ger regeringen till kännavad utskottet anfört.2. Regressrätt för utgiven sjuklön(mom. 3), , och de (alla m) anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 8 börjar med Utskottet utgår och slutar med avstyrks därför bort haföljande lydelse:Hösten 1995 uttalade utskottet att enöversyn av samordningsreglerna bordeinbegripa frågan om regressrätt förutgivna förmåner. Frågan har enligtutskottet fått ytterligare och förnyadaktualitet. Den förlängdasjuklöneperioden medför nämligen att ettinförande av regressrätt blivit än mermotiverad eftersom kostnadsrisken förarbetsgivarna har ökat högst påtagligt.Regeringen bör återkomma tillriksdagen med förslag till sådan ändringav skadeståndslagen så att regressrättför arbetsgivare för utgiven sjuklönföreligger gentemot skadevållaren samtgentemot trafikförsäkringen.Vad utskottet nu anfört om införande avregressrätt för arbetsgivare börriksdagen, med bifall till motion L603,som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 3bort ha följande lydelse:3. beträffande regressrätt förutgiven sjuklönatt med bifall till motion1996/97:L603 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottetanfört.3. Skadeståndsansvar vid atomskador(mom. 4)(), ()och () anserdels att den del av utskottets yttrandesom på s. 11 börjar med Mot bakgrund och slutar med Motionen avstyrks bortha följande lydelse:Utskottet anser för sin del attutgångspunkten bör vara attkärnkraftsindustrin till fullo skallbära kostnaderna vid en eventuell olyckaoch att allmänheten skall hållasskadeslös. I enlighet med det synsättetborde anläggningshavarens ansvar varaobegränsat. Det är således enligtutskottets mening intetillfredsställande att ansvaret, som nuär fallet, helt upphör vid denbeloppsnivå där statsansvaret tar vid,dvs. vid gränsen förförsäkringsmarknadens kapacitet. Dennaordning innebär nämligen i praktiken attanläggningshavarens totala tillgångar ivart fall inte direkt berörs om enolycka skulle inträffa och att detallmänna får ta det ekonomiska ansvaretför den del av skadorna som liggerutanför den försäkringsbara sfären.Ägaren av en kärnkraftsanläggning bör,enligt utskottets mening, ansvara ävenmed de ytterligare tillgångar som hanförfogar över. Ansvaret bör omfatta detekonomiska värdet av samtligatillgångar. Särskilda krav på företagetseget kapital eller ekonomiska garantierbör anges i lag. Utskottet ser medtillfredsställelse på att frågan omanläggningshavarnas ansvar nu är föremålför utredning och förutsätter attregeringen återkommer till medlagförslag i enlighet med vad utskottetnu anfört.Vidare finns enligt utskottets meninganledning att utreda frågan om ettsolidariskt ansvar förkärnkraftsindustrin i och detfinns även skäl att ta initiativ tillbilaterala avtal med andra länder föratt få till stånd riskspridning mellankärnkraftsföretagen. Kunskapen omkostnaderna för en svensk reaktorolyckaär mycket knapphändig. är det därför av stor vikt atten utredning av totalkostnaderna för ensådan olycka kommer till stånd.Vad utskottet sålunda anfört börriksdagen med anledning av motion L604som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 4bort ha följande lydelse:4. beträffande skadeståndsansvar vidatomskadoratt med anledning av motion1996/97:L604 yrkandena 1-5 som sinmening ger regeringen till känna vadutskottet anfört.