bet · GK01JuU7 · 1997-02-25 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet olika straffrättsliga frågor i motionersom väckts under den allmänna motionstiden . Motionerna gäller bl.a.mc-relaterad brottslighet, brottslighet med vapen, förverkande avhaschtillbehör och påföljdsfrågor.Utskottet avstyrker samtliga motioner.Till betänkandet har fogats tolv reservationer och två särskilda yttranden. 1996/97:Ju218 av m.fl. (fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att statliga och kommunala myndigheter måste använda sig avbefintliga lagar för att stoppa mc-relaterad brottslighet.1996/97:Ju701 av och () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär förslag till sådan ändring av lagstiftningen att allaväpnade rån klassas som grova i enlighet med vad som anförts i motionen.1996/97:Ju702 av m.fl. (s) vari yrkas att hos regeringenbegär förslag om ny lagstiftning där alla former av mutor och bestickning ärstraffbara.1996/97:Ju703 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om starkare lagstiftning mot hetsmot homosexuella.1996/97:Ju705 av () vari yrkas att hosregeringen begär en översyn av reglerna för möjligheten till åtgärder motgratisåkning på kollektiva färdmedel.1996/97:Ju706 av () vari yrkas att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om bristande regelverk förutförsel av stöldgods.1996/97:Ju708 av Skånberg (kd) vari yrkas att hos regeringenbegär förslag till sådan lagändring att försäljning av haschtillbehör kanbeivras.1996/97:Ju710 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om ekonomisk brottslighet ochtvätt av pengar.1996/97:Ju711 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omstraffpåföljder och skärpt lagtillämpning.1996/97:Ju712 av () vari yrkas att hos regeringenbegär förslag till ändring av 18 kap. 4 § i enlighet med vad somanförts i motionen.1996/97:Ju720 av och () vari yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avantidiskrimineringslag i näringsverksamhet vad avser personer medfunktionshinder.1996/97:Ju721 av m.fl. (fp, s, m, v, kd) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omen översyn av betänkandet om hets mot folkgrupp.1996/97:Ju722 av () vari yrkas att hos regeringenbegär lagförslag om auktorisation enligt vad som anförts i motionen.1996/97:Ju802 av och () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till förenklad handläggning vidbutikstillgrepp i enlighet med vad som anförts i motionen.1996/97:Ju803 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att personal ellersäkerhetsvakter ges tillstånd att ingripa inne i butikslokalen oberoende avstöldgodsets värde i enlighet med vad som anförts i motionen.1996/97:Ju901 av m.fl. (m) vari yrkas15. att hos regeringen begär förslag till sådan lagändring omlivstids fängelse för grov narkotikabrottslighet i enlighet med vad somanförts i motionen,28. att hos regeringen begär förslag till sådan lagstiftning omalternativa påföljder, som elektronisk övervakning, samhällstjänst ochvillkorligt fängelse i enlighet med vad som anförts i motionen,29. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om psykiskt störda brottslingar.1996/97:Ju903 av m.fl. (c) vari yrkas20. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ändring av brottsrubriceringen snatteri,21. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om reformering av påföljdssystemet.1996/97:Ju904 av () vari yrkas1. att hos regeringen begär förslag till sådan lagändring att detgår att komma till rätta med brott där de olika gärningsmännen skyller påvarandra i enlighet med vad som anförts i motionen.1996/97:Ju922 av m.fl. (v) vari yrkas3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att livstidsstraffet i sin nuvarande form skall ersättas med etttidsbestämt straff,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om missbrukarnas möjlighet till vård i stället för fängelse.1996/97:U515 av m.fl. (kd) vari yrkas54. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att en europeisk ramlagstiftning för brott mot europeisk lag medenhetliga straff skall tas fram.1996/97:So656 av m.fl. (fp) vari yrkas20. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att stoppa all försäljning av narkotikatillbehör.1996/97:Bo533 av () vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om snabbutredning av plan- ochbygglagen. Brottslighet med vapen m.m.I motion Ju 701 (m) begärs en lagändring så att alla väpnade rån bedöms somgrovt rån. Som exempel på vapen nämns i motionen kniv, yxa, hivsmittad kanyl,vapenattrapp och oladdat vapen.Den som stjäl medelst våld å person eller medelst hot som innebär eller förden hotade framstår som trängande fara döms enligt 8 kap. 5 § förrån. Påföljden är fängelse i lägst ett och högst . Är brottet att ansesom grovt döms enligt 6 § för grovt rån till fängelse i lägst fyra och . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om våldetvarit livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada ellerallvarlig sjukdom eller om han eljest visat synnerlig råhet eller på etthänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa ställning.Högsta domstolen har i rättsfallet NJA 1972 s. 323 slagit fast att rån motpenninginrättning med skarpladdat skjutvapen i regel bör bedömas som grovtrån.I rättsfallet NJA 1994 s. 732 bedömde hur två rån som,såvitt kunde utredas, begåtts med hjälp av vapenattrapper skulle rubriceras.Gärningarna hade av tingsrätten bedömts som grova rån och av hovrätten som rånav normalgraden.Högsta domstolen konstaterade i sina domskäl inledningsvis att inga av deomständigheter som enligt 8 kap. 6 § kan kvalificera ett rån somgrovt förelåg i de aktuella fallen. Domstolen anförde vidare, med hänvisningtill bl.a. rättsfall, att såväl lagstiftning som rättstillämpning harpräglats av viss återhållsamhet när det gällt att anse rånbrott som grova,särskilt när skarpladdade vapen inte kommit till användning. De ifrågavarandegärningarna måste visserligen enligt domstolen anses allvarliga vid en samladbedömning av omständigheterna, främst planeringen, det hot och tvång somförekommit, de psykiska besvär som orsakats och de värden som stulits. Attutan stöd av den enligt domstolen i och för sig ej uttömmande uppräkning somges i 6 § rubricera gärningarna som grova ingav emellertid betänkligheter; entillräckligt kraftfull reaktion kunde också beslutas inom den straffskala somgäller för normalbrott. En ändrad brottsrubricering skulle enligt domstolenföra med sig att bankrån normalt eller i vart fall i stor och ej preciserbarutsträckning blir att bedöma som grova rån. För det kunde enligt domstolen ioch för sig skäl anföras, men med tanke på att det rör sig om en sedan långtid mycket uppmärksammad brottstyp är det närmast lagstiftarens sak att tainitiativet. Med hänsyn till det anförda och till straffrättenslegalitetsprincip som kommer till uttryck i 1 kap. 1 § , där detbl.a. stadgas att brott är en gärning som är beskriven i eller iannan lag eller författning, borde gärningarna enligt bedömassom rån av normalgraden. Två justitieråd var skiljaktiga och fann vid ensamlad bedömning av omständigheterna i målet att rånbrotten var så allvarligaatt de måste bedömas som grova.I sammanhanget kan nämnas att vapenutredning haft i uppdrag attöverväga om det bör införas någon form av reglering av införsel ochtillhandahållande av vapenattrapper och andra föremål som kan förväxlas medfungerande skjutvapen. Utredningen har därvid haft att beakta såväl debrottsförebyggande aspekterna som risken för att nödvärnssituationer kanuppstå. I sitt betänkande Förbud mot vapen på allmän plats m.m. (SOU 1996:50)har utredningen gjort övervägandet att något generellt förbud mot att innehaeller saluhålla vapenattrapper m.m. inte är motiverat.Vapenutredningen har dock föreslagit att det i knivförbudslagen skallinföras ett förbud mot innehav av föremål som är särskilt ägnade att användassom vapen vid hot om brott mot liv eller hälsa, vilket knyter an till detredan gällande förbudet mot innehav av föremål som är ägnade att användas somvapen vid sådant brott. Förslaget innebär en utvidgning av den förbjudnakategorin föremål, vilken dock inte preciseras närmare; det får enligtutredningen bedömas från fall till fall vad som kan anses tillåtet. Medsärskilt ägnade menas enligt utredningen föremål som typiskt sett med lätthetkan förväxlas med sådana föremål som i övrigt avses med lagens förbud, t.ex.välliknande skjutvapenkopior.Utredningens förslag har remissbehandlats och bereds nu inomJustitiedepartementet.Utskottet har tidigare tagit ställning tillmotionsyrkanden motsvarande det nu aktuella.Våren 1994 behandlade utskottet (1993/94:JuU19 s. 37) en motion liknande dennu aktuella avseende vapen och vapenattrapper. Utskottet konstaterade attbrott som förövas med vapen ofta bedöms som grova av domstolarna. Så är falletmed exempelvis brottsbalksbrotten våldtäkt (6 kap. 1 §), stöld (8 kap. 1 och 4§§) och rån. Det ankommer emellertid, anförde utskottet, på domstolarna attvid bedömandet av ett brotts svårhetsgrad göra en sammanvägning av samtligaomständigheter i målet av vilka frågan om vapen kommit till användning är enbetydelsefull omständighet. Utskottet fann inte skäl att frångå den angivnaordningen och avstyrkte den aktuella motionen.Vid behandling av två motioner liknande den nu aktuella (1995/96:JuU14 s. 9) vidhöll utskottet sin tidigare redovisade uppfattningbeträffande frågan om hur brott som utförs med hjälp av vapen skall bedömas.Enligt utskottets mening borde samma synsätt anläggas på bedömningen närvapenattrapper kommit till användning. Även i sådana fall borde det enligtutskottet således vara fråga om en helhetsbedömning av omständigheterna imålet. Beträffande rånbrotten tillade utskottet att redan rån av normalgradenär ett allvarligt brott som i allmänhet medför ett långvarigt fängelsestraff.När det särskilt gäller rekvisiten för grovt rån konstaterade utskottet attdessa ger utrymme för att beakta sådana omständigheter som gärningensfarlighet och hänsynslöshet samt de effekter i form av skada, psykiska besväroch annat obehag som den medför för den enskilde. Utskottet kunde förnärvarande inte se att det härutöver behövdes en reglering som tar sikte påvilken typ av redskap som kommit till användning vid gärningens genomförandeoch avstyrkte de aktuella motionerna.Utskottet vidhåller alltjämt sin tidigare redovisade uppfattning beträffandefrågan om hur brott som utförs med hjälp av vapen skall bedömas. Utskottetavstyrker bifall till motion Ju701.SnatteriStöldbrottet är indelat i tre svårhetsgrader. Normalgraden har straffskalanfängelse i högst . För det lindrigare brottet - snatteri - föreskrivsböter eller fängelse . Vid bedömningen av om brottet skallanses som ringa skall hänsyn tas till det tillgripnas värde och övrigaomständigheter vid brottet. Värdet är alltså inte i och för sig avgörande förbrottsrubriceringen. Rekvisitens utformning innebär dock att det normalt settinte kan komma i fråga att döma för snatteri i andra fall än när gärningenavsett ett förhållandevis lågt värde. har gränsen mellanstöld och snatteri i praxis ansetts ligga vid ca i fall då inte andraomständigheter vid brottet föranleder annan bedömning (se NJA 1994 s. 699).BrottsrubriceringenI motion Ju903 (c) föreslås att gränsen mellan stöld och snatteri skallförskjutas så att en större andel brott kommer att hänföras till den lägregraden och bötesstraffets tillämpningsområde utvidgas i motsvarande mån.Vidare föreslås att brottsrubriceringen ändras från snatteri till ringa stöld.Straffsystemkommittén har i sitt betänkande Ett reformerat straffsystem (SOU1995:91 Del II s. 201 f) behandlat frågan om bötesstraffetstillämpningsområde. För att öka användningen av böter harStraffsystemkommittén föreslagit en ändrad gränsdragning mellan den ringagraden och normalgraden vid vissa gradindelade brott, däribland mellansnatteri och stöld. Förslaget innebär att gränsen mellan stöld och snatteriförskjuts uppåt så att en större andel brott hänförs till den lägre graden,varigenom bötesstraffets tillämpningsområde vidgas i motsvarande mån. Motbakgrund av att tillämpningsområdet för snatteri utvidgas till att avse äventillgrepp som inte är helt bagatellartade, anser kommittén att den nuvarandebrottsbeteckningen framstår som mindre lämplig. I stället föreslås att ävenden lägre graden av stöldbrottet skall benämnas stöld.Straffsystemkommitténs förslag har remissbehandlats och bereds nu iJustitiedepartementet.Utskottet konstaterar att den pågående beredningen inte bör föregripas ochavstyrker bifall till motion Ju903 i nu behandlad del.Ordningsbot vid snatteriI motion Ju802 (m) begärs förslag till förenklad handläggning vidbutikstillgrepp på så sätt att böter för brottet bör erläggas direkt påplatsen och att ärendet därefter skall vara avslutat. Detta innebär alltså ettsystem med ordningsbot vid snatteri.En förutsättning för ordningsbot är enligt 48 kap. 13 § attdet för brottet endast är stadgat penningböter. Med de nuvarande reglerna kansåledes ordningsbot inte ifrågakomma vid snatteri, då straffskalan för dettabrott innehåller såväl böter som fängelse.Åklagarutredningen -90 tog i sitt betänkande Ett reformerat åklagarväsende(SOU 1992:61) ställning för en ordning som innebar att det skulle bli möjligtatt ge föreläggande om ordningsbot vid snatteri. Då frågan behandlades ipropositionen om ett effektivare brottmålsförfarande (prop. 1994/95:23, JuU2,rskr. 40) lades emellertid inte något sådant förslag fram. Skälen härför varatt förslaget inte tycktes medföra några effektivitetsvinster samt att det avrättssäkerhetsskäl ansågs vara tveksamt om förslaget borde genomföras.Vad gäller effektivitetsvinsten sades det i propositionen att det, för attdet över huvud taget skulle vara aktuellt att genomföra förslaget, måste ståklart att detta leder till en effektivare användning av de befintligaresurserna för brottsbekämpningen. hade i sitt betänkandetagit upp en del praktiska svårigheter i sammanhanget och den mest påtagligainvändningen mot förslaget var enligt regeringens mening att det, särskilt ide större städerna, är relativt sällan som polis kommer till platsen sedan ettsnatteri upptäckts. Det sker i allmänhet endast då gärningsmannen inte kanidentifieras, dvs. då han inte är känd och inte harlegitimation med sig. Utredningen görs i stället på det sättet att enbutikskontrollant eller motsvarande får vissa uppgifter av den misstänkte påplatsen eller genom att polis kontaktas per telefon varefter ett telefonförhörhålls med den misstänkte. hade anfört att förslaget kundefå genomslag endast om polis tillkallas i större utsträckning än . Manmåste här väga in att ordningsbot endast kan komma i fråga i vissa fall. Dådetta inte är möjligt, t.ex. för att det tillgripnas värde är för högt,innebär utryckningen endast ett merarbete jämfört med de rutiner som tillämpasi dag.Regeringen ansåg alltså att det inte borde införas någon möjlighet tillordningsbot vid snatteri. gjorde ingen annan bedömning.Utskottet finner inte skäl att nu göra någon annan bedömning. Motion Ju802avstyrks.Rasistisk brottslighet, m.m.De grundläggande bestämmelserna om skydd mot etnisk diskriminering finns iregeringsformen. I 1 kap. 2 § slås fast att den offentliga makten skall utövasmed respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människansfrihet och värdighet, liksom att etniska, språkliga och religiösa minoritetersmöjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv börfrämjas. I 2 kap. 15 § sägs att lag eller annan föreskrift inte får innebäraatt någon medborgare missgynnas därför att han med hänsyn till ras, hudfärgeller etniskt ursprung tillhör en minoritet. Vidare stadgas i 2 kap. 22 §första stycket 7 att utlänning här i riket är likställd med svensk medborgarei fråga om skydd mot missgynnande på grund av ras, hudfärg eller etnisktursprung.Utöver dessa grundläggande bestämmelser finns ett flertal straffstadganden ibrottsbalken som direkt eller indirekt tar sikte på handlingar eller yttringarsom är rasistiska eller diskriminerande på något annat sätt. Dessabestämmelser är tillämpliga även när brottsligheten ingår som ett led i enorganiserad verksamhet.Utskottet behandlade frågor rörande rasistisk brottslighet i ett ärendevåren 1994 (prop. 1993/94:101, JuU13, rskr. För en utförligareredogörelse hänvisas dit.Hets mot folkgruppI motion Ju721 (fp, s, m, v, kd) förespråkas en översyn av lagstiftningen omhets mot folkgrupp. I motionen anförs att ett förnekande av förintelsen underandra världskriget bör bedömas som hets mot folkgrupp.I den svenska lagstiftningen mot rasism och annan diskriminering ärbestämmelsen om hets mot folkgrupp (16 kap. 8 § ) av centralbetydelse. Den brottsliga gärningen består i att någon, i ett uttalande ellerannat meddelande som sprids, hotar eller uttrycker missaktning för folkgruppeller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellteller etniskt ursprung eller trosbekännelse. Straffet är fängelse i högst tvåår eller, om brottet är ringa, böter. Det är enligt bestämmelsen straffbartsåväl att göra ett uttalande som att sprida vad man hört av någon annan.Bestämmelsen omfattar inte endast muntlig och skriftlig framställning utanäven t.ex. framställning i bild som inte kan anses som skrift samt åtbörder.En motsvarande bestämmelse om hets mot folkgrupp finns i 7 kap. 4 § 11tryckfrihetsförordningen. Gärningen är således straffbelagd även när den begåsi tryckt skrift. Genom en hänvisning i 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagenomfattas även andra massmedier.Den 1 januari 1989 trädde den senaste ändringen av bestämmelsen om hets motfolkgrupp i kraft (se prop. 1986/87:151, 1987/88:KU36, rskr. 290, SFS1988:835). Syftet med ändringen var att ytterligare försvåra eller förhindraverksamhet i rasistiska organisationer. Det är tillräckligt förstraffbarhet att ett hot eller ett uttalande av aktuellt slag över huvud tagetsprids. Det är således otillåtet att annat än inom den helt privata sfärensprida yttranden som uttrycker hot eller missaktning mot en folkgrupp. Ocksåspridning inom en förening eller annan avgränsad grupp av personer är efterändringen straffbelagd. Skärpningen var avsedd att försvåra för rasistiskaorganisationer att nå ut med sitt budskap.Utskottet behandlade ett motionsyrkande liknande det nu aktuella i det ovanangivna ärendet rörande rasistisk brottslighet (prop. 1993/94:101,JuU13 s. 12). I ärendet avstyrkte utskottet det då aktuella motionsyrkandetunder hänvisning till behandling av ett liknandemotionsyrkande (1992/93:KU2 s. 29). Konstitutionsutskottetunderströk i sammanhanget vikten av att värna om yttrandefriheten och enallmän och fri debatt. Också påståenden som allmänt uppfattas som stötandemåste enligt kunna få föras fram i den allmännadebatten så länge det inte är fråga om hot eller missaktning i sådanaavseenden som anges i bestämmelsen om hets mot folkgrupp eller om annattryckfrihetsbrott som t.ex. förtal. anförde vidare attdet understrukits i bl.a. förarbetena till förtalsbestämmelserna i 5 kap. 1 §första stycket (prop. 1962:10) att en vidsträckt yttrandefrihet iden offentliga diskussionen i vårt land bör upprätthållas i såväl tal somskrift och att denna yttrandefrihet är grundvalen för ett fritt samhällsskick.Vid behandling av en motion liknande den nu aktuella (1995/96:JuU14 s. 13 f) fann utskottet inte skäl till någon annan ståndpunktän den utskottet tidigare intagit i frågan och avstyrkte därför motionen.Utskottet vidhåller alltjämt denna ståndpunkt och avstyrker bifall till motionJu721.Hets mot homosexuellaI motion Ju703 (s) begärs att bestämmelse i 16 kap. 8 § om hetsmot folkgrupp skall utvidgas till att omfatta även homosexuella.Frågan om att utvidga bestämmelse om hets mot folkgrupp tillatt omfatta även homosexuella har behandlats iriksdagen, bl.a. av justitieutskottet i betänkandet 1993/94:JuU13 (s. 13 f),och motionsyrkandena härom har då avslagits. Senast togs frågan upp ikonstitutionsutskottet under /96. I utskottets betänkande1995/96:KU8 (s. 6 f) finns en utförlig redogörelse för frågans tidigarebehandling.Konstitutionsutskottet hade i ovannämnda betänkande att ta ställning tilltvå motioner i vilka frågan om en kriminalisering av hets mot homosexuellatogs upp. Detta, konstaterade utskottet, skulle förutom ändring i brottsbalkenockså kräva ändringar i tryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen. Utskottet ansåg inte att några nya omständighetersom talade för en kriminalisering hade kommit fram. Utskottet vidhöll såledesatt en kriminalisering skulle innebära en omotiverad inskränkning i dengrundlagsskyddade tryck- och yttrandefriheten med svåröverblickbarakonsekvenser. Inte heller kunde man enligt utskottet bortse från att enlagändring kunde leda till att de homosexuella på ett sätt som många av deminte önskar pekas ut som en speciell grupp i samhället. Motionerna avstyrktes.Konstitutionsutskottet uttalade också i det ovannämnda betänkandet att detenligt utskottets uppfattning i lagstiftningen finns tillräckliga medel föratt komma åt nedsättande uttalanden om homosexuella som individer. Utskottetpekade på bestämmelserna i om förolämpning, uppvigling och olagadiskriminering. Enligt uppfattning måste dennalagstiftning dock i större utsträckning omsättas i konkret handlande; det ären angelägen uppgift för såväl polis som åklagare att agera effektivt ochkraftfullt mot denna typ av brottslighet. Avslutningsvis pekadekonstitutionsutskottet på att åklagare och poliser bör vara uppmärksamma påden straffskärpningsbestämmelse som är tillämplig i sammanhanget.Justitieutskottet, som delar uppfattning, anser försin del att inte bör ta något initiativ tillutvidgning av bestämmelse om hets mot folkgrupp på sätt sombegärs i motion Ju703. Utskottet avstyrker bifall till motionen.Diskriminering av personer med funktionshinderI motion Ju720 (s) föreslås att bestämmelserna i 16 kap. 9 § omolaga diskriminering på grund av t.ex. ras eller hudfärg skall utvidgas tillatt omfatta även diskriminering av personer med funktionshinder.Handikapputredningen konstaterade i sitt slutbetänkande Ett samhälle föralla (SOU 1992:52 s. 332 f) att det inte finns några lagbestämmelser somskyddar funktionshindrade mot diskriminering i näringsverksamhet. Utredningenföreslog därför att bestämmelsen i om olaga diskriminering skulleutvidgas till att omfatta även personer med funktionshinder.I socialutskottets betänkande 1994/95:SoU25 (s. 9 f) behandlades ettmotionsyrkande motsvarande det nu aktuella. Motionen avstyrktes med hänvisningtill det beredningsarbete som då pågick i med anledning avHandikappsutredningens betänkande. Frågan är alltjämt under beredning iRegeringskansliet.I sammanhanget bör också nämnas att vid någratillfällen haft att ta ställning till motioner med yrkanden om attregeringsformens förbud mot diskriminering skall utvidgas till att också gällafunktionshindrade. Utskottet anförde i sitt betänkande 1995/96:KU8 (s. 12 f)att den offentliga makten enligt 1 kap. 2 § regeringsformen skall utövas medrespekt för alla människors lika värde. Utskottet var inte berett att föreslåatt det utöver detta skydd skulle göras en utvidgning av regeringsformensdiskrimineringsförbud i 2 kap. 15 §, enligt vilket ingen medborgare fårmissgynnas därför att han med hänsyn till ras, hudfärg eller etniskt ursprungtillhör en minoritet. Motionerna avstyrktes.Såvitt gäller frågan om en utvidgning av bestämmelse anserutskottet att det pågående beredningsarbetet bör avvaktas. Utskottet avstyrkerbifall till motion Ju720.MutbrottI motion Ju702 (s) begärs förslag till ändrad lagstiftning innebärande attäven egna företagare skall kunna dömas för mutbrott.