yttr · GJ05LU6Y · 1996-01-01 00:00:00 — har beslutat att bereda bl.a. lagutskottet tillfälle att avge yttrande över motionerna 1995/96:A45 av m.fl. (fp), 1995/96:A46 av m.fl. (kds) och 1995/96:A49 av m.fl. (m) om sysselsättningsåtgärder (samtliga väckta med anledning av händelse av större vikt), i de delar som berör utskottets beredningsområde. Vidare har finansutskottet beslutat att bereda bl.a. lagutskottet tillfälle att avge yttrande över proposition 1995/96:222 Vissa åtgärder för att halvera arbetslösheten , ändrade anslag för /96, finansiering m.m. jämte motioner, i de delar som berör utskottets beredningsområde. , vars beredningsområde berörs dels i motion 1995/96:A49 yrkandena 23 och 24 som gäller rekonstruktion av företag, dels i den med anledning av proposition 1995/96:222 väckta motionen 1995/96:Fi116 yrkande 13 av m.fl. (v) som gäller avgifter för patent, får anföra följande. Som en allmän bakgrund till de spörsmål som tas upp i motion A49 yrkandena 23 och 24 vill utskottet först översiktligt redovisa den nuvarande och kommande lagstiftningen på ifrågavarande område. Efterlevnaden av civilrättsliga regler om betalningsskyldighet garanteras i sista hand av att gäldenärens egendom tvångsvis genom konkurs kan användas att tillgodose fordringsägarna. De väsentligaste bestämmelserna om konkurs finns i konkurslagen (1987:672). Vid sidan av konkurslagen finns flera andra lagar som har betydelse för konkursinstitutets funktion. Härvid kan särskilt nämnas förmånsrättslagen (1970:979) och lönegarantilagen (1992:497) samt den av antagna lagen om företagsrekonstruktion, som träder i kraft (prop. 1995/96:5, bet. LU11, rskr. Konkurslagen utgår från att, när flera borgenärer inte kan få betalt fullt ut för sina fordringar, förlusten i princip skall fördelas proportionellt i förhållande till vars och ens fordran. Konkursens primära uppgift är att tillhandahålla ett system för att tvångsvis tillgodose de konkurrerande betalningsanspråken. När konkurs inträffat skall, om medel finns i konkursboet, betalning först utgå för konkurskostnaderna och för annan skuld som konkursboet ådragit sig (s.k. massagäld). Av boets återstående medel sker därefter utdelning till borgenärerna i en viss ordning, den s.k. förmånsrättsordningen. Bestämmelserna om i vilken ordning olika fordringar skall betalas finns i förmånsrättslagen. I förmånsrättslagen skiljs mellan särskild förmånsrätt och allmän förmånsrätt. Särskild förmånsrätt gäller vid utmätning och konkurs samt belastar viss egendom. Särskild förmånsrätt följer bl.a. med företagshypotek, varmed avses en säkerhetsrätt på grund av inteckning i en näringsidkares lösa egendom, och med inteckning i fast egendom. Allmän förmånsrätt gäller endast vid konkurs och avser all egendom som ingår i gäldenärens konkursbo. Allmän förmånsrätt har t.ex. under vissa förutsättningar fordringar på skatt samt vissa fordringar på lön. Förmånsrättslagen reglerar den inbördes företrädesrätten mellan särskilda förmånsrätter resp. allmänna förmånsrätter. Särskild förmånsrätt har i princip företräde framför allmän förmånsrätt. Fordran med bästa allmänna förmånsrätt har dock företräde framför exempelvis företagshypotek. Fordringar utan förmånsrätt, dvs. oprioriterade fordringar, har inbördes lika rätt. Lönegarantilagen kan allmänt sägas innebära att staten garanterar prioriterade lönefordringar enligt förmånsrättslagen och övertar fordringarna - med motsvarande förmånsrätt - samt inträder i konkursen som borgenär. Löneförmånsrätten omfattar fr.o.m. endast lönefordringar som har förfallit till betalning av arbetstagarens anställningstid hos konkursgäldenären och inte tidigare än före konkursansökningen. Lagen om företagsrekonstruktion innefattar ett nytt insolvensrättsligt förfarande inom vars ram åtgärder kan vidtas för att rekonstruera sådana företag i kris som bedöms ha utsikter till en fortsatt lönsam verksamhet. En rekonstruktion kan innefatta såväl åtgärder som förbättrar rörelsens resultat som en uppgörelse med borgenärerna i form av ackord. som en företagsrekonstruktion pågår har näringsidkaren i princip skydd mot exekutiva åtgärder från borgenärernas sida och mot att avtalsmotparter häver ingångna avtal. När en domstol beslutar om företagsrekonstruktion skall den utse en rekonstruktör. Dennes uppgift är att utreda näringsidkarens problem och att lämna förslag till hur problemen skall lösas. Borgenärerna har insyn i och möjligheter att påverka rekonstruktionsförfarandet. För att underlätta rekonstruktioner gäller bl.a. att fordringar som grundar sig på avtal som träffas under rekonstruktionsförfarandet (s.k. nytillkomna fordringar) har bästa allmänna förmånsrätt och företräde till betalningar framför bl.a. fordringar med säkerhet i företagshypotek. Rätten att ansöka om företagsrekonstruktion tillkommer gäldenären och dennes borgenärer. I motion A49 yrkas att hos regeringen begär förslag till ändring av förmånsrättslagen beträffande förmånsrätt för skattefordringar i enlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 23) och att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om reformeringen av systemet med löneförmånsrätt och lönegaranti (yrkande 24). Motionärerna anser att skatteförmånsrätten är en väsentlig omständighet när företag skall räddas genom en rekonstruktion. Vid rekonstruktioner är det mycket små marginaler som avgör om en rekonstruktion skall komma till stånd eller inte. Därför bör, enligt motionärernas mening, skatteförmånsrätten tas bort. Ett mer jämbördigt regelsystem för samtliga fordringsägare, inklusive staten, skulle vara till fördel för alla parter. Om staten tvingades att bevaka sina fordringar på samma villkor som övriga fordringsägare skulle dessutom, anser motionärerna, oseriös företagsamhet sannolikt kunna upptäckas betydligt snabbare än vad som sker . När det gäller lönegarantin anför motionärerna att nuvarande bestämmelser innebär risker för en snedvridning av konkurrensen genom s.k. bekvämlighetskonkurser. I motionen föreslås förenklingar som, enligt motionärerna, innebär ett fortsatt gott grundskydd för arbetstagarna, eliminering av riskerna för snedvridning av konkurrensen, förenklad administration och minskade utgifter för staten. Förslaget går bl.a. ut på att de medel som betalats in av arbetsgivarna till lönegarantifonden i stället skall betalas till . Vidare bör, anser motionärerna, den koppling som finns mellan lönegarantibestämmelserna och förmånsrätten upphävas. erinrar om att regeringen beslutat direktiv till en kommitté som skall utreda frågor om bl.a. förmånsrätt i konkurs och lönegaranti (dir. 1995:163). Kommitténs huvuduppgift är att ta ställning till dels om statens förmånsrätt för skatter bör slopas, dels om företagshypotek bör ges en annan ställning än det har och dels om arbetstagares löneskydd vid arbetsgivarens konkurs kan förbättras utan att statens kostnader för lönegarantin ökar. De samhällsekonomiska konsekvenserna av eventuella ändringar i förmånsrättsordningen skall övervägas. En strävan bör enligt direktiven vara att förmånsrättsordningen och anslutande lagregler är så utformade att rekonstruktion av livskraftiga företag underlättas. När det gäller frågan om förmånsrätten för skatter och avgifter bör slopas skall enligt direktiven särskild vikt fästas vid de samhällsekonomiska aspekterna, bl.a. förmånsrättens inverkan på kreditgivningen till företag. De statsfinansiella konsekvenserna av ett avskaffande är en viktig faktor. Möjligheterna att genomföra lyckade företagsrekonstruktioner skall också tillmätas särskild betydelse. I fråga om löneförmånsrätten och lönegarantin skall utredningen enligt direktiven överväga på vilket sätt reglerna om lönegaranti och löneförmånsrätt bör ändras för att arbetstagarnas skydd skall bli så heltäckande som möjligt. Vikten av att stävja företagares missbruk av lönegarantin skall beaktas liksom statens kostnader för garantin. Av direktiven framgår vidare att utredningen är oförhindrad att lägga fram förslag som innebär att kopplingen mellan lönegarantin och förmånsrätten löses upp. Arbetet skall enligt direktiven vara avslutat . Vidare vill utskottet erinra om att motionsyrkanden liknande de nu aktuella prövades i samband med att antog lagen om företagsrekonstruktion (se bet. 1995/96:LU11 s. 28). I sitt av godkända betänkande konstaterade utskottet att den ovan redovisade kommittén fått i uppdrag att överväga de frågor som togs upp i de då aktuella motions-yrkandena. Med hänsyn härtill ansåg utskottet att yrkandena inte borde föranleda några initiativ från sida. Enligt utskottets mening var det värdefullt att förmånsrättsordningen genom utredningen fick en allsidig belysning. Utskottet underströk vidare vikten av att utredningen, med hänsyn till förmånsrättsordningens betydelse för företagsrekonstruktion, arbetar skyndsamt och att en remissbehandling av framlagda förslag kan komma till stånd . Med det anförda avstyrkte utskottet bifall till de då aktuella motionerna. Enligt utskottets mening har några nya omständigheter inte tillkommit som bör föranleda att nu frångår de ställningstaganden som gjordes . Utskottet anser därför att motion A49 yrkandena 23 och 24 inte bör föranleda någon vidare åtgärd. () handlägger ärenden angående patent. Av patentlagen (1967:837) framgår att det i patentärenden utgår avgifter av olika slag, bl.a. ansökningsavgifter och årsavgifter. Avgiftssystemet bygger på låga initialkostnader och progressiva årsavgifter. Tanken är att den som upprätthåller sitt patent även har framgång med sin uppfinning och då kan betala årsavgifter enligt en stigande skala. Avgifternas storlek fastställs av regeringen och framgår av en bilaga till patentkungörelsen (1967:838, ändrad senast 1996:225). Verksamheten vid PRV är helt avgiftsfinansierad. Anslaget uppgår till ett formellt belopp om (se prop. 1994/95:100 bil. 13 s. 66 och bet. Motion Fi116 innehåller ett yrkande som innebär tillkännagivande om att patentavgifterna skall halveras (yrkande 13). Enligt motionärernas mening är avgifterna alltför höga och innebär att patent inte söks i erforderlig omfattning. Enligt utskottets mening utgör avgifterna för att söka och upprätthålla patent endast en mindre del av de totala kostnaderna i ett patentärende. De stora kostnaderna torde i regel hänföra sig till arbetet med utformningen av ansökningshandlingar, exempelvis ombudsarvoden och översättningskostnader. De avgifter som utgår till PRV i patentärenden synes därför knappast påverka antalet patentansökningar. En minskning av avgifternas storlek skulle dessutom leda till antingen att PRV:s verksamhet måste finansieras på ett annat sätt än eller att verksamheten fick skäras ned. Utskottet kan inte ställa sig bakom något av dessa alternativ. Mot bakgrund av vad som sålunda anförts anser utskottet att motion Fi116 yrkande 13 bör avstyrkas. Rekonstruktion av företag, m.m.