yttr · GJ05KU5Y · 1996-01-01 00:00:00 — Ett erkännande av i som auktoritativ skulle också kunna hindra från att utveckla en skiljaktig rättspraxis avseende konventionens grundläggande fri- och rättigheter. Utskottet konstaterar att regeringen i sin skrivelse framhåller möjligheten att ansluta gemenskapen till som ett sätt att betona den vikt som EU:s medlemsländer fäster vid respekten för mänskliga rättigheter. Utskottet utgår från att regeringen kommer att verka för att de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna inom unionen ges starkt skydd och att de fördelar som en anslutning till innebär noga beaktas. Med det anförda anser utskottet att syftet med motionerna U21 yrkandena 4 och 7, U22 yrkande 13 och U23 i denna del är tillgodosett. 2.9 Frågor om suspension och utträde ur unionen I flera motioner tas frågan upp om att i fördraget införa bestämmelser om rätt till utträde. (c) anser i motion U25 att möjlighet bör finnas att suspendera traktaten i förhållande till en medlemsstat och att en utträdesparagraf bör införas (yrkande 1). Det förefaller enligt motionärerna rimligt att införa en möjlighet att tillfälligt suspendera fördraget i förhållande till en medlemsstat som allvarligt och upprepat bryter mot de grundläggande mänskliga rättigheterna eller de demokratiska grundprinciperna. Motionärerna anser vidare att det i fördraget bör regleras hur ett kontrollerat utträde ur EU-samarbetet skall gå till. m.fl. (v) anser i motion U22 att rätten till utträde bör skrivas in i fördraget (yrkande 7). Rätten bör avse EU som helhet eller vissa delar av samarbetet. m.fl. (mp) anser i motion U29 att regeringen inför skall arbeta för att utträdesrätt från EU införs (yrkande 1). () anser i motion U30 att en utträdesparagraf skall införas (yrkande 2). I såväl som Euratomfördraget anges att fördraget har ingåtts (artiklarna 240 resp. 208). Detta kan ses mot bakgrund av att Parisfördraget är begränsat i tiden till räknat för ikraftträdandet (artikel 97). har på samma sätt som och Euratomfördraget ingåtts (artikel Q). Inget av fördragen innehåller regler om en medlemsstats möjligheter till uppsägning eller utträde. Det förekommer inte heller bestämmelser om att en medlemsstat kan bli föremål för suspension av fördragsbestämmelser eller uteslutas ur unionen. I ingress anges att de fördragsslutande parterna är beslutna att lägga grunden till en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken, och i ingress uttalas att de fördragsslutande parterna har föresatt sig att fortsätta processen för att skapa en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken. Hitintills har inte någon medlemsstat utträtt ur gemenskaperna eller unionen. I hölls en folkomröstning om fortsatt medlemskap. Majoriteten röstade för medlemskapet och utträde blev inte aktuellt. På hölls , sedan fått en självstyrelselag , folkomröstning varvid beslöts att skulle utträda ur gemenskaperna. De grundläggande fördragen ändrades i enligt med bestämmelserna i dessa och efter det att medlemsländerna hade ratificerat ändringarna, trädde dessa i kraft. Därmed upphörde tillämpningen av fördragen på som är ett associerat område (se artikel 136a i ). Bestämmelser om ändring av de grundläggande fördragen finns i artikel N. Enligt denna får varje medlemsstats regering eller kommissionen förelägga rådet förslag till ändringar av de fördrag som unionen bygger på. Om rådet efter att ha hört och i förekommande fall kommissionen uttalar sig för att sammankalla en konferens med företrädare för medlemsstaternas regeringar, skall konferensen sammankallas av rådets ordförande i syfte att i samförstånd komma överens om de ändringar som skall göras i fördragen. Ändringarna träder i kraft när de har ratificerats av samtliga medlemsstater i enlighet med deras konstitutionella bestämmelser. är den högste uttolkaren av de grundläggande fördragen. Detta kommer till uttryck i artikel 164 i om att domstolen skall säkerställa att lag och rätt iakttas vid tolkningen och tillämpningen av fördraget. Beträffande tolkningen eller tillämpningen av fördragen har medlemsländerna enligt artikel 219 i (liksom i de två andra gemenskapsfördragen) förbundit sig att inte lösa tvister om tolkning och tillämpning av fördraget på annat sätt än som bestämts i detta. Enligt artikel L i skall bestämmelserna om domstolens kompetens i de tre gemenskapsfördragen tillämpas bl.a. på artiklarna N, O och Q i . har inte uttalat sig om huruvida ett medlemsland kan utträda ur unionen, än mindre om möjligheten att vid fördragsbrott suspendera eller upphäva fördragsbestämmelserna. Domstolen har emellertid uttalat att fördragen inte kan ändras på annat sätt än i enlighet med den procedur som föreskrivs i desamma, dvs. numera artikel N i . Enligt och i boken - Maktfördelningen mellan unionens institutioner följer av fördragen skyldighet att överlåta suveränitetsrättigheter och den nödvändiga överlåtelsens omfattning samt att en medlemsstat inte utan att göra sig skyldig till fördragsbrott kan ensidigt återta suveränitetsrättigheter som den överlåtit. Däremot står det givetvis medlemsstaterna fritt att tillsammans, i ett nytt fördrag som de enas om, såväl inskränka som utvidga sin skyldighet att överlåta suveränitetsrättigheter till gemensamt utövande. Traktaträtt i allmänhet och Folkrättens regelverk kan främst sägas bestå av den allmänna folkrätten eller sedvanerätten, dvs. statspraxis som har godtagits som gällande rätt, och traktaträtten, dvs. De två byggstenarna utgör inte isolerade företeelser utan samverkar med och påverkar varandra på ett sätt som gör att regelverket kan sägas vara allt annat än statiskt. Många internationella överenskommelser inom skilda ämnesområden har t.ex. kodifierat delar av den allmänna folkrätten. Ett exempel på en sådan överenskommelse är Wienkonvention om traktaträtten. Konventionen anses ha kodifierat huvuddelen av den allmänna folkrättens regler om internationella överenskommelser. I finns t.ex. bestämmelser om tolkning av internationella överenskommelser eller traktater som är den benämning som används i konventionen. Vidare finns bestämmelser om uppsägning, suspension och upphörande av traktater. trädde i kraft först . Konventionen äger tillämpning på traktater mellan stater. I konventionen förstås med benämningen traktat "en internationell överenskommelse sluten mellan stater i skriftlig form och underkastad internationell rätt, oavsett om den intagits i ett enda instrument eller i två eller flera sammanhörande instrument och oavsett dess särskilda beteckning" (artiklarna 1 och 2.1 a). Konventionen har ingen retroaktiv verkan utan äger endast tillämpning på traktater som stater ingår efter det att trätt i kraft för dem (artikel 4). Det är främst bestämmelserna som rör utträde, suspension och uteslutning som är av intresse här. Enligt kan en part som huvudregel frånträda en traktat dels i enlighet med traktatens bestämmelser, dels med alla parters samtycke och efter samråd med de övriga fördragsslutande staterna (artikel 54). anger omständigheter som kan utgöra grund för en parts frånträde trots att traktaten inte förutser möjligheten av en uppsägning. Huvudregeln är att traktaten inte kan bli föremål för uppsägning eller frånträde om en bestämmelse därom saknas i överenskommelsen. Kan det däremot fastställas att parterna hade för avsikt att medge möjligheten av uppsägning eller frånträde eller kan rätt till uppsägning eller frånträde anses underförstådd på grund av traktatens natur så kan traktaten ändå bli föremål för uppsägning eller frånträde (artikel 56.1). Även om det föreligger hinder att fastställa att parterna hade för avsikt att medge uppsägning eller en uppsägningsrätt inte kan anses underförstådd på grund av traktatens natur kan en stat i undantagsfall åberopa en oförutsedd fundamental förändring i de omständigheter som förelåg vid tiden för traktatens ingående som skäl till att frånträda traktaten (artikel 62.1). En sådan förändring kan emellertid inte åberopas som skäl till att frånträda om inte två villkor är uppfyllda; dels skall dessa omständigheter ha utgjort en väsentlig förutsättning för parternas samtycke till att vara bundna av traktaten, dels skall förändringen ha verkningar som genomgripande ändrar omfattningen av de förpliktelser som återstår att fullgöra enligt traktaten. ger i den här bestämmelsen uttryck för den gamla folkrättsliga principen rebus sic stantibus (ung. medan sakerna stod så), dvs. att ett fördrag är bindande när de omständigheter under vilka det tillkommit väsentligen har förändrats. Även om de flesta EU-medlemsstater har tillträtt konventionen, gäller det inte alla. Konventionen kan inte tillämpas gentemot de stater som inte har samtyckt till att vara bundna av den. Detta hindrar emellertid inte att de kan vara bundna av de allmänna folkrättsliga reglerna på området, som binder alla stater. Dessa regler kan motsvara bestämmelserna i , eftersom många av den allmänna folkrättens regler på traktaträttens område har kodifierats i konventionen, men de kan även vara betydligt mer oklara eftersom konventionen i vissa avseenden har vidareutvecklat den allmänna folkrätten. Konventionen har ingen retroaktiv verkan. Den äger endast tillämpning på traktater som stater ingår efter det att konventionen har trätt i kraft för dem (artikel 4). tillträdde konventionen före tillträdet till anslutningsfördraget och i och med det de grundläggande fördragen. För flera medlemsstater har resp. tillträde skett i omvänd ordning. Detta utgör inte något hinder mot att allmänna folkrättsliga regler på området kan tillämpas. I anges i artikel 72 rättsverkan av en suspension av en traktat. Bestämmelsen nämner bl.a. att om parterna inte kommer överens om annat skall en suspension av en traktat frita de parter mellan vilka traktaten suspenderas från förpliktelsen att fullgöra traktaten i deras inbördes förhållande suspensionen varar (artikel 72.1 a). suspensionen varar skall parterna avhålla sig från handlingar som är ägnade att hindra återupptagandet av traktatens tillämpning (artikel 72.2). Det kan alltså vara värt att notera att det endast är tillämpningen av traktatens bestämmelser som suspenderas. Den part eller de parter som suspenderas är emellertid fortfarande parter i traktaten; avtalsförhållandet mellan parterna består. Även om en internationell överenskommelse inte reglerar frågan om suspension av överenskommelsen kan den suspenderas i förhållande till t.ex. en bestämd part enligt traktaträtten, om vissa förutsättningar är uppfyllda. En suspension kan ske i förhållande till en bestämd part då alla parter är överens om det och efter samråd eller på grund av avtalsbrott. Förutsättningar kan också föreligga vid en fundamental förändring av omständigheterna. Det kan således konstateras att frånvaron av en suspensions- eller uteslutningsklausul i ett fördrag inte i sig omöjliggör en suspension eller uteslutning av en part. Reflektionsgruppen finner allmänt att det, under den pågående processen att bygga upp och framför allt på tröskeln till en utvidgning, finns ett brådskande behov att säkerställa full efterlevnad av grundläggande rättigheter. Detta gäller både i relationerna mellan unionen och medlemsstaterna och i relationerna mellan staterna och individen. Ett flertal inom gruppen anser att en artikel bör införas i fördraget om sanktioner mot ett medlemsland som begår allvarliga och upprepade brott mot mänskliga rättigheter eller grundläggande demokratiska principer. T.o.m. möjligheten av uteslutning av ett sådant land har diskuterats. De flesta i gruppen vill dock vara försiktiga när det gäller en sådan möjlighet, eftersom enbart suspension av rättigheter skulle kunna åstadkomma de önskvärda effekterna, och eftersom det kan finnas en risk att möjligheten till uteslutning skulle sätta unionsmedlemskapets oåterkallelighet i fråga. Vad gäller den i samband med och en förestående utvidgning aktualiserade frågan om möjligheterna att suspendera traktaten eller delar av den i förhållande till en medlemsstat, vill utskottet ställa sig bakom den uppfattning som uttryckts i reflektionsgruppen och som tas upp i motion U25. Utskottet anser således att det är viktigt att frågan övervägs noga inför en utvidgning av unionen. Dessa överväganden bör innefatta en precisering av förutsättningarna för suspension och frågan om möjligheten att förnya ett suspensionsbeslut eller att sträcka ut det i tiden. Vad gäller frågan om en utträdesparagraf, vill utskottet till en början erinra om att såväl som slutits för obegränsad tid och att avsikten med fördragen är att skapa en allt fastare förening mellan medlemsstaterna. En bestämmelse om utträde skulle inte ligga i linje med denna målsättning. Utskottet anser det inte heller ligga i linje med intressen att, efter inträdet i unionen, driva en fråga som måste uppfattas som att avser att lämna unionen. Utskottet anser vidare att det visserligen måste anses föreligga möjlighet för en stat att utträda ur unionen. Utskottet anser dock inte att det finns anledning att "" tynga den förestående regeringskonferensen med problem som antingen inte kommer att aktualiseras eller, om de aktualiseras, ändå kommer att kräva omfattande förhandlingar mellan staterna. Enligt utskottets mening skulle dessutom en fastställd utträdesform kunna i onödan låsa medlemsstaternas handlingsutrymme. Utskottet avstyrker motionerna U22 yrkande 7, U25 yrkande 1, U29 yrkande 1 och U30 yrkande 2. 2.10 Regeringens skrivelse i övrigt Regeringens skrivelse i de delar som faller inom utskottets beredningsområde och som inte berörts ovan föranleder inte något utskottets uttalande.