yttr · GJ05AU6Y · 1996-01-01 00:00:00 — Arbetsvillkorets krav på minst 80 timmars förvärvsarbete får antas utgå från att en person skall arbeta minst halvtid för att anses ha den förankring på arbetsmarknaden som är grundvillkoret för att omfattas av försäkringen. Om arbetstiden på ett avtalsområde är kortare än skulle kravet på 80 arbetade timmar kunna leda till att en halvtidsarbetande inte lyckas kvalificera sig. Detta kan inte ha varit avsett. anser att halvtidsarbete i enlighet med tillämpligt kollektivavtal för branschen skall kvalificera även om den försäkrade därigenom inte uppfyller kravet på 80 timmars förvärvsarbete . Detta kan lämpligen regleras genom en föreskriftsrätt i frågan för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. En regel om detta kan tilläggas 6 § tredje stycket resp. lag. Regeln skulle kunna ges följande lydelse. Om särskilda skäl föreligger får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer /också/ medge att vid prövningen av arbetsvillkoret enligt första stycket även månad då arbete inte utförts får räknas in. Lagförslaget kan läsas som om utbildningsvikariat (förvärvsarbete som arbetsgivaren finansierat med stöd av lagen om tillfällig avvikelse från lagen om socialavgifter) fortsättningsvis skulle kvalificera för en första ersättnings-period. Detta är inte avsikten. Utbildningsvikariaten skall från (avsnitt 7.3.7 i propositionen) inte längre konstrueras genom en rätt för arbetsgivaren att göra avdrag från socialavgifterna utan i stället genom ett direkt bidrag. Enligt vad utskottet inhämtat är regeringens avsikt att även fortsättningsvis utesluta utbildningsvikariaten som kvalificeringsgrund för en första ersättningsperiod, vilket författningsmässigt skall ske genom att de inordnas under reglerna för rekryteringsstöd. 7 § Nytt arbetsvillkor Lagrummet innehåller en uppräkning av vilka aktiviteter som kan kvalificera för en ny ersättningsperiod (nytt arbetsvillkor). Lagen bygger i och för sig på ett och samma förvärvsarbetsbegrepp. Skillnaden mellan 6 och 7 §§ är att vissa subventionerade förvärvsarbeten inte kvalificerar för en första ersättningsperiod. Alla slag av förvärvsarbeten, i eget företag eller som anställd och med eller utan statliga subventioner, kan däremot tillgodoräknas enligt 7 §. Den redaktionella utformningen kan ge intrycket att egen näringsverksamhet med starta-eget-bidrag inte skulle utgöra förvärvsarbete i lagens mening. Detta är inte avsikten. Den särskilda regleringen av denna åtgärd får enligt utskottet ses som ett - i och för sig överflödigt - förtydligande. Även viss fullföljd reguljär utbildning kommer att vara kvalificerande, nämligen om den bedrivs med särskild studiefinansi-ering enligt vad som föreslås i propositionens avsnitt 6.7. Utöver vad som följer av denna paragraf kan ett nytt arbetsvillkor uppfyllas genom deltagande i arbetslivsutveckling eller i offentliga tillfälliga arbeten för äldre arbetslösa (avsnitt 7.4.2). Detta regleras i särskilda lagar om resp. åtgärd enligt förslag som läggs fram i propositionen. Utskottet vill i detta sammanhang framföra att det för överskådlighetens och systematikens skull möjligen vore en fördel om man när det gäller kvalificering genom åtgärder mera generellt kunde knyta rättigheterna i försäkringen till deltagandet i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller till en handlingsplan och därigenom komma ifrån lagregler med uppräkningar av olika slag av åtgärder. Den föreslagna 7 § ger intryck av att innehålla en uttömmande uppräkning men ger varken i sin nuvarande eller föreslagna utformning fullständigt svar på vilka åtgärder som kvalificerar för fortsatt ersättning. Svar måste sökas såväl i de nyssnämnda särskilda lagarna som i förordningar som anger att vissa åtgärder utgör arbetsmarknadsutbildning. I sammanhanget kan även pekas på den föreslagna 29 § 4 punkten som måste verka förbryllande för den oinvigde. Där anges att avstängning kan ske bl.a. om ett erbjudande om en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i form av praktikperiod avvisats. Man ställer sig frågan om en sådan praktikperiod grundar några rättigheter i försäkringen. Utskottet återkommer till detta i den fortsatta framställningen. I 7 § likställs med förvärvsarbete dels tjänstgöring enligt lagen om totalförsvarsplikt, dels tid med föräldrapenningförmån, i båda fallen dock tillsammans högst . Viss tvekan kan råda om den kvalificerande aktiviteten i sig måste omfatta för att kunna tillgodoräknas. Enligt utskottets mening bör regeln inte ges den innebörden. Ett nytt arbetsvillkor bör med andra ord på samma sätt som kunna uppfyllas med en kombination av förvärvsarbete och åtgärd upp till erforderliga . På motsvarande sätt skall självfallet t.ex. fyra månaders förvärvsarbete och två månaders tid med föräldrapenningförmån kunna kvalificera för fortsatt ersättning. Det bör i sammanhanget noteras att de särskilda lagarna om ALU och OTA synes bygga på motsvarande synsätt. Tiden i åtgärden kvalificerar, oavsett åtgärdens omfattning. Utskottet återkommer till dessa lagförslag i det följande. Förslaget om att åtgärderna enligt 7 § skall kvalificera endast om de ligger inom en ramtid av före ansökan om ersättning kan möjligen få till effekt att åtgärder förläggs i ersättningsperioden; den kan ju annars vara förlorad i kvalificeringshänseende. Detta överensstämmer knappast med den allmänna ambitionen att undvika att åtgärder används enbart i syfte att ge möjlighet till ny ersättningsperiod. innebär den föreslagna regeln att det läggs ett ansvar på den som genomgått exempelvis en arbetsmarknadsutbildning i tidigt skede av ersättningsperioden att finna en lösning på sin sysselsättningssituation - en annan av de tankar som bär upp de föreslagna ändringarna. vill inte föreslå någon ändring av förslaget på denna punkt men förutsätter att regeringen noga följer effekterna av lagändringen och vid behov återkommer till i frågan. Med den nu föreslagna förändringen och med de gjorda förtydligandena är utskottet berett att tillstyrka förslaget om skärpt arbetsvillkor. Det innebär att avslagsyrkande i denna del bör avstyrkas (motion Fi118 yrk. 29 delvis). 8 § Överhoppningsbar tid Några sakliga förändringar föreslås inte i detta lagrum. Förslagen är följd-ändringar i förhållande till den nya 7 §. Utskottet noterar att de kriterier som anges i 8 § första stycket 2 punkten - heltidsutbildning för vuxna - är tillämpliga för studier med särskild studiefinansiering (propositionens avsnitt 6.7) om de bedrivs på heltid. Tiden i utbildningen skulle därmed vara kvalificerande och överhoppningsbar. Detta kan inte gärna ha varit avsett. Den nu berörda punkten borde i stället på samma sätt som tid enligt andra stycket ange som förutsättning för överhoppningsbarheten att tiden inte är kvalificerande för ersättning. Med detta tillägg skulle det också klargöras att tiden i studierna med särskild studiefinansiering, om dessa bedrivs på heltid, är överhoppningsbar för den som inte påbörjat en ersättningsperiod - en sådan person kan ju inte grunda någon ersättningsrätt på studierna. Därmed blir det möjligt för den som inte var arbetslös när heltidsstudierna påbörjades att i stället enligt 6 § tillgodoräkna sig det förvärvsarbete som föregick utbildningen. Utskottet föreslår med hänvisning till detta att det görs ett tillägg till 8 § första stycket 2 punkten av följande lydelse. - - - heltidsutbildning som - - - , i den mån sådan tid inte enligt 7 § kvalificerar för en ny ersättningsperiod, - - -. 14 och 15 §§ Ersättningstid och ersättningsperiod Genom det nya begreppet ersättningstid införs en tidsmässig begränsning av rätten till ersättning. En kalendertid börjar löpa i och med den första karensdagen. Någon överhoppningsbar tid enligt 8 § godtas inte i detta sammanhang. Tiden kan förlängas endast i två angivna fall (14 § första stycket andra meningen), nämligen om den försäkrade utfört förvärvsarbete som avses i 6 § eller genomgått utbildning som inte är arbetsmarknadsutbildning. Enligt motiveringen (s. 8.14) avses dagar med reguljärt förvärvsarbete som inte har fyllts ut med arbetslöshetsersättning. Någon sådan precisering finns emellertid inte i lagtexten. Frågan får betydelse för s.k. deltidsstämplande. Inte heller framgår det klart om arbetet måste ha viss omfattning för att förlänga ersättningstiden. som mycket talar för en precisering av lagtexten i detta hänseende kan utskottet konstatera att den därmed skulle bli än mer komplicerad. Man skulle alternativt, för enkelhetens skull, kunna överväga att helt ta bort förlängningsregeln - skulle 12 månader gå utan att den försäkrade uppbär ersättning upphör ju ändå ersättningsperioden. Lagtextens "utbildning som inte är arbetsmarknadsutbildning" motsvaras i motivtexten av "reguljär utbildning" (s. 8.12 och 8.14). Frågan kan ställas hur man skall se på den särskilda utbildningen enligt avsnitt 6.7 i propositionen. Paragrafens tredje stycke talar för att sådan utbildning inte skall anses som arbetsmarknadsutbildning. Följaktligen borde även utbildning av detta slag förlänga ersättningstiden. Ytterligare en oklarhet synes råda beträffande dessa studier. Enligt lagtexten skall de anses ingå i ersättningsperioden (14 § tredje stycket) medan enligt motivtexten (s. 8.14) "tid i reguljär utbildning" inte skall räknas in. utgår från att avsikten är att tiden i sådan utbildning skall räknas in i ersättningsperioden, förutsatt givetvis att en sådan löper - utbildning av nu ifrågavarande slag kan ju även beviljas icke arbetslösa. vill i sammanhanget även framföra att det nyssnämnda stycket möjligen kan missförstås. Det kan läsas så att dagar i arbetsmarknadsutbildning inte skall räknas in i ersättningsperioden. Detta är inte avsikten. I detta sammanhang faller arbetsmarknadsutbildningen in under det vidare begreppet arbetsmarknadspolitiska åtgärder, medan den utbildning som särskilt avses i detta stycke är den nyssnämnda utbildningen enligt avnitt 6.7 i propositionen. Det nuvarande systemet bygger på principen att en påbörjad ersättningsperiod får utnyttjas fullt ut. Om arbetslösheten upphör innan ersättningsperioden går till ända, får återstående dagar utnyttjas vid ny arbetslöshet även om den arbetslöse då inte uppfyller arbetsvillkoret (15 § första stycket första meningen). Någon annan ändring föreslås inte i detta avseende än att denna rätt skall begränsas av den maximala ersättningstiden på 3 alt. . Möjligen kan sägas att regelns lydelse är mindre lyckad i förhållande till det nya systemet där ersättningsdagar förbrukas även vid t.ex. arbetsmarknadsutbildning. En person i utbildning anses normalt inte arbetslös. En fråga - dock inte med direkt samband med försäkringens regelverk - är vad som skall ske när ersättningstiden löper till ända och någon ytterligare ersättning inte kan utges. Skall en eventuellt pågående åtgärd som förutsätter att personen är a-kasseberättigad avbrytas? Frågan inställer sig särskilt när det gäller den nya åtgärden offentliga tillfälliga arbeten för äldre (OTA). En annan fråga av mera praktisk art är hur kassan skall få den information som behövs för att fortlöpande hålla sig à jour med förbrukningen av ersättningsdagar t.ex. vid utbildning med särskild studiefinansiering. Skall prövning av rätten till en ny ersättningsperiod ske mitt under pågående sådana studier? Skall den enskilde hållas underrättad om förbrukningen av ersättningsdagar? Införandet av en bortre gräns i försäkringen och de regler som föreslås för att reglera detta väcker naturligen en rad frågor av olika slag. med tanke på att det dröjer innan någon kommer att nå ersättningstidens slut och därigenom bli utförsäkrad till följd av de nya reglerna förutsätter utskottet att mycket av det som skapar tveksamhet hinner ut . Utskottet förutsätter att regeringen återkommer till i samband med de förslag som läggs fram efter beredning av ARBOM:s utredning, vilket skall ske . Med de nu angivna reservationerna ansluter sig utskottet till regeringsförslaget om ersättningstid och ersättningsperiod. Det innebär att motion Fi123 (yrk. 9) - i vilken föreslås bortre gräns vid - bör avstyrkas. Syftet med den föreslagna förändringen är att skapa en mer rättvisande ersättning. Den nuvarande ordningen innebär att dagpenningen kan grunda sig på förhållanden som ligger relativt långt tillbaka i tiden. Detta återspeglar enligt regeringen inte på ett rättvisande sätt sökandens verkliga anknytning till arbetsmarknaden. Därför föreslås att den ersättningsgrundande inkomsten skall utgöra ett genomsnitt av den sökandens inkomster av förvärvsarbete under de tolv månaderna före anmälan som arbetslös hos arbetsförmedlingen. Sökandens normalarbetstid beräknas som ett genomsnitt av arbetstiden . Av 20 § första stycket jämfört med 17 § andra stycket första meningen följer att dagpenning som inte uppgår till av den försäkrades dagsförtjänst i vart fall lämnas med lägsta dagpenningbelopp som uppgår till . Som nämnts inledningsvis innebär den föreslagna regeln att någon överhoppningsbar tid enligt 8 § inte beaktas. En person som uppfyller arbetsvillkoret enligt 6 § med heltidsarbete men som varit sjuk den närmaste före arbetslösheten skulle således inte få någon inkomstrelaterad ersättning utan lägsta dagpenning. ansluter sig till principen att dagpenningen bör grunda sig på aktuella förhållanden men känner sig tveksamt till det som blir konsekvensen av förslaget. Det är inte rimligt att man därför att man utan egen förskyllan varit hindrad att utföra förvärvsarbete skall drabbas vid senare inträffad arbetslöshet. Utskottet föreslår att den tid till vilken normalarbetstiden skall hänföras förlängs bakåt i tiden i två fall, nämligen vid styrkt sjukdom och vid vård av eget barn eller adoptivbarn som inte har fyllt . Man skall med andra ord i dessa fall tillämpa en ramtidsberäkning på motsvarande sätt som vid prövning av arbetsvillkoret. Den föreslagna 20 § tredje stycket skulle därmed kunna få följande lydelse. Som normalarbetstid - - - offentliga arbetsförmedlingen. Vid bestämmande av denna ramtid räknas inte tid då den försäkrade varit hindrad att arbeta på grund av styrkt sjukdom eller vård av eget barn eller adoptivbarn som inte har fyllt . Omprövning av - - -. Med den nu angivna justeringen ansluter sig arbetsmarknadsutskottet till propositionens förslag. Det innebär att motion Fi118 (yrk. 29) bör avstyrkas. 29 § Avstängning från ersättning Förslaget i denna del innebär som nämnts att avstängning på grund av vägran att arbeta och på grund av vägran att delta i åtgärder sammanförs i en enda paragraf. I den nuvarande 31 § anges att bestämmelserna i 29 § 1-3 om arbete skall tillämpas i fråga om arbetsmarknadspolitiska åtgärder som berättigar till utbildningsbidrag. Paragrafen fick den lydelsen från . var bestämmelsen fakultativ. Det hette att avstängningsreglerna i 29 § " - får, om det är skäligt - " tillämpas i fråga om arbetsmarknadspolitiska åtgärder som berättigar till utbildningsbidrag. Vid utskottsbehandlingen kommenterades inte denna ändring i skärpande riktning särskilt (1994/95:AU15). Den nuvarande regleringen innebär att avstängningsreglerna vid arbete skall tillämpas analogvis i fråga om vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Enligt motiveringen är den nu föreslagna ändringen föranledd av att avstängning skall kunna ske även av den som tackar nej till en utbildning med särskild studiefinansiering. Lagförslaget går emellertid därutöver. Den nya utformningen av 29 § 4 punkten innebär till en början att en uppräkning görs av ett antal arbetsmarknadspolitiska åtgärder som, om de avvisas, skall föranleda avstängning. Här nämns även arbetsmarknadspolitisk åtgärd i form av anställning. Utskottet har svårt att se skälet till denna reglering. Att avstängning kan ske följer redan av punkterna 1-3 i lagrummet. Vidare skall avstängning kunna ske på grund av avvisning av "praktikperiod". Denna arbetsmarknadspolitiska åtgärd nämns ingen annanstans i lagen - jämför vad som sagts ovan i anslutning till 7 §. Utskottet föreslår att lagregeln i stället knyter an till begreppet arbetsmarknadspolitisk åtgärd resp. utbildning med särskild studiefinansiering (avsnitt 6.7 i propositionen). Regeln skulle möjligen kunna förstås så att avstängning bara kan ske om den försäkrade avvisat en åtgärd, inte om den avbrutits av en icke godtagbar anledning. På motsvarande sätt som bör enligt utskottets mening avstängning kunna ske även i det sistnämnda fallet, vilket bör klargöras i lagtexten. Vidare uppkommer frågan hur avstängningsreglerna förhåller sig till den föreslagna nya åtgärden offentliga tillfälliga arbeten för äldre (OTA). Enligt ordalydelsen är paragrafens punkter 1-3 tillämpliga i detta fall, dvs. avstängning skall ske om den försäkrade lämnar ett arbete utan giltig anledning eller avvisar ett lämpligt sådant arbete. Frågan kan ställas om det är rimligt att avstänga en arbetslös som inte vill acceptera ett erbjudande om sådant arbete eller lämnar arbetet. Utskottet vill för sin del hänvisa till att avstängningsreglerna enligt 29 § 1-3 inte är ovillkorliga. En viss skälighetsbedömning skall ske genom att det skall saknas "giltig anledning" att lämna arbetet resp. att det erbjudna arbetet skall vara "lämpligt". Utskottet anser det rimligt att man vid prövningen av dessa rekvisit väger in den speciella situation som målgruppen för åtgärden befinner sig i. Man bör kunna se betydligt mildare på dessa "vägransfall" än på övriga fall. Utskottet föreslår att 29 § 4 punkten resp. 26 § 4 punkten KAS får följande lydelse. 4. avvisat erbjudande om en arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller om en utbildning med en studiefinansiering som motsvarar arbetslöshetsersättningen eller utan giltig anledning avbrutit en sådan åtgärd eller utbildning. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Enligt motiven skall den nya ordningen få snabbt genomslag. Därför bör hänsyn tas även till redan förbrukade ersättningsdagar. Den föreslagna övergångslösningen kräver enligt utskottets mening vissa kompletteringar. Det bör till en början klargöras när ersättningstid skall börja löpa. Vidare bör det klargöras vad som skall gälla övergångsvis beträffande längden på den ersättningsperiod som löper vid ikraftträdandet. Enligt utskottets mening bör de äldre reglerna gälla övergångsvis. Äldre personer kan inom såväl som KAS ha längre ersättningsperioder, som de således bör få utnyttja fullt ut. En normal ersättningsperiod inom KAS förlängs inte. De äldre reglerna bör också gälla vad avser förbrukningen av ersättningsdagar. Enligt utskottets mening är det rimligt att se till förhållandena upp till före ikraftträdandet, dvs. I övrigt krävs enligt utskottets mening inga särskilda övergångsbestämmelser. Det innebär bl.a. att prövningen av arbetsvillkoret efter ikraftträdandet sker enligt 6 och 7 §§ i deras nya lydelse. Utskottet föreslår följande lydelse av övergångsbestämmelsen. För den som vid ikraftträdandet har en löpande ersättningsperiod skall följande gälla. Ersättningstiden enligt 14 § skall anses ha börjat löpa eller vid den senare tidpunkt då ersättningsperioden påbörjats. Den löpande ersättningsperiodens längd bestäms enligt 14 § i dess äldre lydelse. Ersättningsdagar som enligt de äldre reglerna förbrukats före ikraftträdandet avräknas från ersättningstiden i den mån de hänför sig till tiden efter . De särskilda lagarna om ALU och OTA Utskottet har följande kommentar till dessa två tidsbegränsade särskilda lagar. 1 § i resp. lag har arbetsrättslig karaktär. 2 § reglerar anknytning till och . Den föreslagna ALU-lagen avlöser en nu gällande tidsbegränsad lag i samma ämne. De framlagda lagarna är anpassade till den nya lydelsen av 7 § resp. KAS. Det anges sålunda att tiden i åtgärden, ALU resp. OTA, kvalificerar för en ny ersättningsperiod. Någon tid under vilken åtgärden i fråga måste pågå för att kvalificera anges inte, vilket nämnts tidigare. För att få svar på frågan om kvalificering skett måste den särskilda lagen läsas tillsammans med alt. KAS, som anger att det krävs sex månaders aktivitet. Utskottet har ovan i anslutning till 7 § uttalat att kvalifikationskravet inte bör innebära att aktiviteten i fråga måste ha viss omfattning; ett nytt arbetsvillkor kan upparbetas med en kombination av olika aktiviteter. Konstruktionen av dessa särskilda lagar talar i samma riktning. vill i detta sammanhang åter framhålla att det vore en fördel om 7 § kunde innehålla en uttömmande uppräkning av vad som kvalificerar för en ny ersättningsperiod. Det kan noteras att begreppet jämställd tid inte utmönstrats ur dessa särskilda lagar. I övrigt kan frågan ställas vilken situation som avses i 2 § sista meningen i resp. lag. Den nuvarande ALU-lagen innehåller i 3 § en regel om analogvis tillämpning av avstängningsreglerna i resp. KAS som saknar motsvarighet i det nu framlagda lagförslaget. Med den lydelse av 29 § resp. 26 § KAS som utskottet förordat i det föregående omfattas även ALU. avvisar som framgått ovan förslagen till ändringar i och . Därför motsätter de sig på tekniska grunder det förslag till ny ALU-lag som läggs fram i propositionen. Partiet vill som nämnts i stället att den nuvarande ALU-lagen förlängs (Fi116 yrk. 34 delvis). Utskottet har i det föregående ställt sig bakom de föreslagna förändringarna i och , vilket förutsätter en anpassning av ALU-lagen. Utskottet anser att propositionsförslaget om en ny ALU-lag bör antas av . Detta innebär att nyssnämnda yrkande bör avstyrkas i motsvarande del. I , , resp. avvisande av regeringens förslag om offentliga tillfälliga arbeten för äldre ligger även ett avvisande av förslaget om en särskild lag för OTA. Utskottet har i det föregående godtagit förslaget att äldre arbetslösa skall ges möjlighet till viss sysselsättning inom offentliga sektorn. Utskottet anser att även den föreslagna lagregleringen bör godkännas, vilket innebär att motionerna Fi116 (yrk. 37), Fi118 (yrk. 21 delvis), Fi122 (yrk. 1) och Fi123 (yrk. 3 delvis) bör avslås av . I proposition 222 redovisas följande. Förslaget om ändrade arbetsvillkor innebär en kostnadsminskning med , en minskning som kommer att öka under följande budgetår. Förslaget att arbete med rekryteringsstöd inte skall kvalificera för en första ersättningsperiod beräknas ge minskade kostnader med ca . Detta innebär tillsammans sammanlagt under . Någon besparing till följd av ändrade regler för dagpenningberäkningen redovisas inte. Den kostnadsminskning som kan väntas till följd av en bortre gräns i ersättningsrätten tillgodoräknas inte som en besparing, eftersom de frigjorda resurserna skall användas för andra ändamål. Utskottets förslag när det gäller möjligheten för halvtidsarbetande att kvalificera sig bör innebära en begränsad kostnadsökning. Även förslaget om överhoppningsbar tid i samband med dagpenningberäkningen bör medföra en kostnadsökning. Denna ökning kan dock inte ställas i relation till någon redovisad besparing. En väsentlig - om än inte tillgodoräkningsbar - kostnadsminskning för ALF- och KAS-systemen i förhållande till regeringens förslag ligger i den övergångsregel som utskottet redovisat ovan. Ytterligare besparingar erfordras för att finansiera den aviserade höjningen av ersättningsnivån till från . I propositionen anges ett antal tänkbara besparingsalternativ; en begränsning av ersättningen på grund av löneavtal till högst och en samordning av arbetslöshetsersättningen med avgångsvederlag, semesterersättning och föräldrapenning. Utskottet avstår från att lägga synpunkter på dessa alternativ, men vill peka på möjligheten att öka antalet karensdagar från fem till sex. Enligt utskottets mening bör någon höjning inte ske av det gällande maximala beloppet för dagpenningen enligt 17 § första stycket i samband med att ersättningsnivån höjs till . Med anledning av de mera övergripande synpunkter på arbetslöshetsförsäkringen som framförs i motioner av , vill arbetsmarknadsutskottet anföra följande.