yttr · GJ05KU5Y · 1996-01-01 00:00:00 — Utskottet avstyrker med det anförda, från de synpunkter har att beakta, motion U29 yrkandena 28 och 29. I fråga om domstolens sammansättning delar utskottet den i regeringens skrivelse och i motionerna U23 och U25 framförda uppfattningen att en domare bör komma från varje medlemsland. Utskottet anser att den ordning för att utse domare som gäller bör bestå och delar således inte uppfattningen i motion U21 (kds) yrkande 17 i denna del att bör höras i utnämningsfrågor. Revisionsrätten infördes genom . Dess uppgift är att granska räkenskaperna över gemenskapens och dess organs samtliga inkomster och utgifter. Revisionsrätten skall pröva om samtliga inkomster och utgifter varit lagliga och korrekta och om den ekonomiska förvaltningen varit sund. Rätten skall upprätta en årsrapport men får också när som helst framföra iakttagelser i särskilda frågor och yttra sig på begäran av någon av gemenskapens övriga institutioner. Granskningen skall grundas på bokföringsmaterial och vid behov ske på plats i gemenskapens institutioner och i medlemsstaterna. I en förklaring till unionsfördraget understryks den särskilda vikt som fästs vid revisionsrättens uppgift och anmodas övriga gemenskapsinstitutioner att tillsammans med revisionsrätten undersöka alla lämpliga medel för att öka effektiviteten av dess arbete. I fråga om EU:s budget gäller att det är kommissionen som har att genomföra budgeten under eget ansvar inom ramen för beviljade anslag (artikel 205). Kommissionen skall till rådet och överlämna en redovisning för hur budgeten genomförts under det föregående budgetåret och en redovisning för gemenskapens tillgångar och skulder (artikel 205a). Beslut om ansvarsfrihet fattas av efter rekommendation av rådet, som skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet (artikel 206). I fråga om bedrägerier som riktar sig mot gemenskapens ekonomiska intressen föreskrivs i artikel 209a att medlemsstaterna skall vidta samma åtgärder för att bekämpa sådana som de vidtar för att bekämpa bedrägerier som riktar sig mot deras egna ekonomiska intressen. Medlemsstaterna skall också samordna sina åtgärder för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen mot bedrägerier. De skall för detta ändamål med kommissionens hjälp organisera ett nära och regelbundet samarbete mellan de behöriga avdelningarna i sina förvaltningar. Revisionsrätten bör enligt regeringen vara fortsatt stark, och bör verka för detta. All användning av unionens medel bör nämligen kontrolleras på ett effektivt och ändamålsenligt sätt för att därigenom skydda gemenskapernas finansiella intressen. bör enligt regeringen verka för att de nuvarande reglerna för revisionsrättens verksamhet i ses över och förtydligas för att säkerställa att rätten ges erforderliga befogenheter för att kunna uppfylla sin granskningsuppgift enligt fördraget, och nuvarande regler bör kompletteras så att revisionsrätten ges rätt att inhämta upplysningar från samtliga organ som förvaltar gemenskapsmedel. Revisionsrätten föreslår i sin rapport inför regeringskonferensen att den ges rätt att väcka talan vid i fall där rätten har förvägrats uppgifter som rätten bedömer att den bör ha tillgång till enligt fördraget. bör vara berett att överväga en sådan ordning, då det handlar om att säkerställa att revisionsrätten har tillgång till det granskningsmaterial som den anser vara erforderligt för att utföra sina skyldigheter på revisionsområdet. När det gäller frågan om antalet ledamöter i revisionsrätten bör avvisa förslag som innebär avsteg från principen att varje medlemsstat ges rätt att nominera en ledamot. - Frågan om procedurer för utnämning av revisionsrättens ledamöter kan komma att aktualiseras bl.a. eftersom långa tidsfördröjningar vid ledamotsskiften ibland uppstår vilket har gjort det svårare att upprätthålla kontinuitet i rättens arbete. är berett att överväga lösningar som undanröjer problemet, t.ex. genom beslut om tidsmässigt fastslagna mandatperioder. m.fl. (m) anför i motion U23 att revisionsrätten måste få full möjlighet att granska EU:s medelshantering oavsett var den slutliga hanteringen av medlen ligger och ha möjlighet att kritisera effektiviteten och rimligheten i olika EU-beslut. m.fl. (c) anser i motion U25 att revisionsrättens ställning bör säkras för att komma till rätta med både det rent brottsliga fusket med EU:s medel och allmänt slöseri och ineffektiv hantering av gemenskapens medel inom unionens olika organ (yrkande 26). m.fl. (kds) anser i motion U21 att EU skall ha makt att utdöma och verkställa straff för de medlemsländer som gör sig skyldiga till illegal användning av EU:s gemensamma ekonomiska medel (yrkande 10). Gruppen pekar på den viktiga roll revisionsrätten spelar när det gäller att effektivt bekämpa bedrägeri och missbruk av medlen i gemenskapens budget. Förslag har lagts fram för att förtydliga den skyldighet som föreligger för staternas egna organ och nationella revisionsmyndigheter att samarbeta med revisionsrätten samt att klargöra dess möjlighet att granska unionens konton för utrikespolitik och för inrikes och rättsliga frågor. Några medlemmar har också föreslagit att revisionsrätten skall ha rätt att föra talan vid domstolen. Gruppen hävdar att effektivare åtgärder mot bedrägeri också och framför allt är en fråga för medlemsstaterna. Som framgår av regeringens skrivelse fäster regeringen stor vikt vid revisionsrättens möjligheter att effektivt fullgöra sin granskningsuppgift. Bl.a. anser regeringen att nuvarande regler bör kompletteras så att revisionsrätten ges rätt att inhämta upplysningar från samtliga organ som förvaltar gemenskapsmedel. Utskottet anser att motionerna U23 i denna del och U25 yrkande 26 bör anses tillgodosedda genom vad regeringen uttalat. Utskottet vill i fråga om motion U21 yrkande 10 även erinra om de möjligheter som finns enligt artikel 171 att förelägga en medlemsstat att betala standardbelopp eller vite. Utskottet vill, från de synpunkter har att beakta, inte föreslå något uttalande av med anledning av motionen i denna del. inrättades genom och består av 222 företrädare för lokala och regionala organ samt lika många suppleanter, utsedda . Enligt fördraget skall rådet och kommissionen inhämta regionkommitténs yttrande i ett stort antal frågor som rör regionala intressen, särskilt inom områdena utbildning, ungdomsfrågor, kultur, folkhälsa, ekonomisk och social sammanhållning samt de transeuropeiska näten för transporter, telekommunikationer och energi. kan också yttra sig på eget initiativ. Kommittén är organisatoriskt och administrativt knuten till ekonomiska och sociala kommittén, som är ett remissorgan till rådet och kommissionen i bl.a. arbetslivs- och arbetsmarknadsfrågor. Medlemmarna utses genom enhälligt beslut av rådet på förslag av respektive medlemsstater. uppgifter och ställning tas upp i två motioner. m.fl. (c) anser i motion U25 att regionkommittén bör ges större inflytande inom samarbetet bl.a. genom stärkta band med Europapar-lamentet, stärkta resurser enligt reflektionsgruppens förslag samt aktiv rätts-kapacitet inför domstolen utan att subsidiaritetsprincipen därför ges en juridisk innebörd (yrkande 25). m.fl. (kds) anser i motion U21 att regionkommittén bör få högre status och rådfrågas i större omfattning (yrkande 11). Gruppens majoritet anser att kommittén behöver att fullt utveckla sin effektivitet innan ytterligare åtgärder övervägs. Majoriteten anser också att den skulle kunna förses med egen administration och att dess rådgivande funktioner skulle kunna användas bättre och möjligen utsträckas samt att borde ha rätt att rådfråga kommittén. Vissa medlemmar av gruppen anser också att kommittén bör ges egen rättskapacitet inför domstolen för att bevaka vissa intressen. En ledamot anser att denna kapacitet bör utsträckas till att avse talan om brott mot subsidiaritetsprincipen. Ett mycket stort flertal inom gruppen motsätter sig den begäran regionkommittén framställt som innebär att kommittén vill ha befogenhet att väcka talan inför domstolen för oriktig tillämpning av subsidiaritetsprincipen. De anser att det inte är en uppgift för kommittén att tolka hur subsidiaritetsprincipen skall tillämpas på de befogenheter som delas mellan unionen och medlemsstaterna. Utskottet anser att regionkommitténs ställning bör övervägas. Frågan om regionernas inflytande bör enligt utskottet för svensk del i första hand lösas nationellt, och utskottet avstyrker motionerna U25 yrkande 25 och U21 yrkande 11. 2.6.9 De officiella språken m.m. Betydelsen av språkens ställning tas upp i två partimotioner. m.fl. (c) anför i motion U25 att få frågor i lika hög grad har betydelse för samarbetets folkliga stöd och legitimitet och för möjligheterna att utöva insyn för medborgare från alla EU:s medlemsländer. En utvidgning av samarbetet till fler länder får inte ändra denna grundläggande förutsättning. En ökad öppenhet i EU:s institutioner saknar betydelse om språkbarriärer ersätter hemligstämpeln. Rättssäkerheten kräver också att förslag till rättsakter finns tillgängliga på alla EU-språk innan beslut fattas. EU:s medborgare skall kunna skriva till EU:s institutioner och få svar på sitt lands officiella språk. Handlingar skall också finnas på alla officiella språk. Det finns inte anledning att överväga att förändra denna rättighet i samband med . De officiella språkens ställning måste värnas (yrkande 21). m.fl. (v) anför i motion U22 att rätten för medborgare och politiker till information på det egna språket bör preciseras i traktaten. Om den löpande demokratiska granskningen skall fungera bör alla förslag till regler från kommissionen vara översatta och publicerade på varje officiellt språk före beslut. Också när arbetsgrupper i kommissionen anser sig ha ett förslag så pass färdigt att det skickas för yttrande till intresseorganisationer bör förslaget översättas och dess förekomst offentliggöras. Beslutade EU-regler skall bara vara giltiga om dessa regler följts (yrkande 9). Vid sin behandling av en motion om svenska språkets ställning i sitt av godkända betänkande 1994/95:KU43 hänvisade utskottet till propositionen om medlemskap i unionen (prop. 1994/95:19). I propositionen angavs att den omständigheten att medlemsländernas officiella språk också är officiella språk inom EU utgör ett uttryck för EU:s demokratiska förhållningssätt. Av naturliga skäl är emellertid de mindre språkens ställning i EU i praktiken svagare än de språk som talas och förstås av ett större antal människor. Det är mot den bakgrunden angeläget att det svenska språket aktivt utnyttjas i umgänget med EU:s institutioner så att rätten att använda det egna språket hålls levande. (1994/95:KrU3y) anslöt sig i yttrande till bedömningarna i propositionen. Utskottet tillade bl.a. att då det gäller den demokratiska aspekten på språkanvändningen inom EU är det särskilt angeläget att rätten för svenska folkvalda representanter att uttrycka sig på sitt modersmål hävdas. Denna rätt måste med kraft hävdas redan från tidpunkten för inträde i EU. Det var också enligt kulturutskottets mening viktigt att enskilda personer och företag håller på rätten att få kommunicera med EU:s institutioner på sitt modersmål. 1994/95:UU5), som instämde i vad kulturutskottet anfört beträffande det svenska språkets ställning, framhöll att det var av betydande värde att det svenska språket används av företrädare för vårt land i olika EU-sammanhang. En strävan bör vara att hävda det språkets ställning inom ramen för vedertagen praxis. delade vid sin behandling av motionen uppfattningen om betydelsen av att hävda svenskans ställning som arbetsspråk inom EU och förutsatte att regeringen även fortsättningsvis bevakar denna fråga och vidtar de åtgärder som behövs. uttalar i sitt yttrande 1995/96:KrU4y att utskottet starkt vill understryka angelägenheten av att man från svensk sida med kraft hävdar rätten att inom EU:s institutioner använda svenska språket i såväl tal som skrift. Likaledes är det enligt kulturutskottet viktigt att de regler som gäller för översättning till svenska språket av EU-handlingar iakttas och att ett högt kvalitetskrav ställs på översättningarna. Med hänsyn till den redovisning som utskottet lämnat anser kulturutskottet - såvitt avser dess beredningsområde - att den behandlade motionen i aktuell del inte erfordrar någon åtgärd. Utskottet, som är medvetet om de påfrestningar när det gäller språkfrågorna som den förutsedda utvidgningen av EU innebär, vill starkt understryka betydelsen av att medlemsländernas officiella språk också är officiella språk inom unionen. Utskottet anser inte att något tillkännagivande behövs med anledning av motion U25 yrkande 21. Utskottet vill också understryka betydelsen av att erforderliga handlingar faktiskt tillhandahålls på de officiella språken och att detta sker inom en rimlig tid. Utskottet är däremot inte berett att förorda någon ogiltighetsregel av det slag som föreslås i motion U22 yrkande 9. 2.7 Öppenhet och insyn i EU:s institutioner Som en bakgrund ges en kort redogörelse för den svenska offentlighetsprincipen. Offentlighetsprincipen kan beskrivas som den grundsats enligt vilken samhällsorganens verksamhet skall bedrivas under allmän insyn och kontroll. För att en offentlighetsprincip skall anses råda i samhället räcker det inte med att myndigheterna lämnar medborgarna en vidsträckt information om sitt arbete. Den offentliga verksamheten måste i stället ligga öppen för medborgarna och massmedierna på sådant sätt att dessa kan inhämta upplysningar i skilda angelägenheter efter eget val, oberoende av myndigheternas informationsgivning. Offentlighetsprincipen brukar anges fylla tre huvudändamål. Den utgör en garanti för rättssäkerheten, effektiviteten i förvaltningen och effektiviteten i folkstyret. I första hand förknippas offentlighetsprincipen med bestämmelserna i 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen om allmänna handlingars offentlighet. Där föreskrivs att varje medborgare till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning skall ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Härigenom markeras att handlingsoffentligheten utgör ett inslag i den medborgerliga yttrande- och informationsfriheten och därmed en av betingelserna för den demokratiska åsiktsbildningen. Begränsningar av rätten att ta del av allmänna handlingar måste noga anges i en särskild lag (sekretesslagen, 1980:100) eller i annan lag som den särskilda lagen hänvisar till. Ett annat inslag i offentlighetsprincipen utgör den medborgerliga yttrandefrihet som gäller också som grundsats för de tjänstemän och andra som är verksamma hos det allmänna och som även omfattar den information som de förfogar över i denna verksamhet. Med meddelarskydd brukar man avse det komplex av regler i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen som skall skydda den som medverkar vid tillkomsten av en tryckt skrift eller ett radio- eller TV-program genom att lämna uppgifter för offentliggörande. Skyddet åstadkoms genom bestämmelser om meddelarfrihet och anonymitetsskydd. Meddelarfriheten innebär att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna normalt sekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrift, radio eller TV. Anonymitetsskyddet består av flera komponenter, och en väsentlig del är efterforskningsförbudet. Det innebär att myndigheter och andra allmänna organ inte får efterforska bl.a. den som lämnat ett meddelande för publicering. Efterforskning får dock ske i de fall då det behövs för åtal eller annat ingripande som är tillåtet enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen. Offentlighet och sekretess inom EU I motsats till vad som gäller i existerar inom EU inte någon grundläggande offentlighetsprincip. Unionens nuvarande medlemsländer har helt olika traditioner i fråga om allmänhetens rätt till insyn i myndigheternas verksamhet. Redan av dessa för medlemsländerna olika rättsliga system framgår att det inte finns någon harmoniserad lagstiftning på området. Varje land kan följa sin tradition. De grundläggande fördragen ger inte heller gemenskapen någon behörighet att bestämma vilka generella regler som medlemsländerna skall tillämpa när det gäller yttrande- och tryckfrihet. Däremot kan gemensamma regler med verkan på offentlighetsprincipen beslutas inom avgränsade områden med betydelse för den inre marknadens funktion. Vidare kan EG:s olika institutioner meddela sådana beslut beträffande institutionens verksamhet. En grundläggande regel om sekretessen inom EG ges i artikel 214 i . Där föreskrivs att medlemmarna i gemenskapens institutioner, i kommittéer samt tjänstemän och övriga anställda i gemenskapen skall vara förpliktade att inte lämna ut upplysningar som omfattas av sekretess, särskilt uppgifter om företag, deras affärsförbindelser eller deras kostnadsförhållanden. Skyldigheten gäller även efter det att anställningen eller uppdraget upphört. Enligt de gemensamma regler som rådet och kommissionen beslutat /94 är huvudprincipen att EU:s handlingar så långt möjligt skall vara tillgängliga för allmänheten under förutsättning att enskilda och allmänna intressen inte skadas. Både rådet och kommissionen har antagit beslut om allmänhetens tillgång till respektive institutions handlingar. Vidare har bestämmelser om hanteringen av en begäran att få del av handlingar utfärdats i arbetsordning för handläggning av allmänhetens begäran att få ta del av råds- och kommissionshandlingar. Reglerna innebär att den som önskar ta del av en handling skriftligen skall vända sig till rådet eller kommissionen med sin begäran. Är det fråga om uppgifter som kommer från någon annan - en annan EU-institution, medlemsstats myndighet eller ett företag eller en privatperson - skall hänvisning ske till den ursprunglige uppgiftslämnaren. Avslagsbeslut skall vara motiverade och ha fullföljdshänvisning. En begäran att få ta del av en handling kan avslås om dess utlämnande kan skada något av vissa särskilt angivna intressen, t.ex. skyddet för affärs- och industrihemligheter eller skyddet för förtroligheten vid kommissionens eller rådets interna överläggningar. Hos EU:s institutioner finns inte några krav på registrering av handlingar i för allmänheten tillgängliga diarier. Beträffande insynen i EG:s lagstiftningsprocess kan också följande framhållas. Som framgått av tidigare avsnitt förutsätter varje bindande normgivningsbeslut i rådet att kommissionen lämnat ett förslag till ett sådant beslut. Verksamheten inom kommissionen bedrivs med den förtrolighet som är praxis i internationellt samarbete. Enligt kommissionens arbetsordning gäller sekretess för kommissionens sammanträden, och beslutsprocessen inom kommissionen är inte öppen för insyn. Ett kommissionsförslag till normgivningsakt blir alltid offentligt i samma stund som det överlämnas till rådet för beredning och slutligt ställningstagande. Ofta offentliggör kommissionen också ett visst kommenterande material i samband med att ett förslag lämnas. Det sker då genom en förklarande promemoria. Nästa steg i beslutsprocessen är att parlamentet avger yttrande. I parlamentet råder en stor öppenhet. Såväl parlamentets plenarsessioner som dess utskottsförhandlingar är öppna. Det innebär att parlamentets och de europeiska partigrupperingarnas inställning till en föreslagen rättsakt och eventuella förslag till tillägg blir allmänt kända. Den beredningsprocess som därefter vidtar i rådet kan ibland pågå men sträcker sig inte sällan över ett eller, ibland, . Under den tiden utformas medlemsländernas ståndpunkter, i nationella beredningsprocesser liksom i gemensamma arbetsgrupper och slutligen i Coreper. Under den tiden kan kommissionens förslag bli föremål för t.ex. massmediers och intresseorganisationers granskning och opinionsbildning. Det kan debatteras i såväl europeiska som nationella fora av olika slag. När beslut i rådet skall fattas i samarbete med parlamentet, eller när parlamentet har medbestämmanderätt, skall rådet, i stället för att fatta ett slutligt beslut, i en första läsning enas om en gemensam ståndpunkt som överlämnas till parlamentet som därefter tar ställning till medlemsländernas gemensamma ståndpunkt. Rådet offentliggör sin gemensamma ståndpunkt, ofta tillsammans med en förklarande promemoria. i beredningsprocessen berikas således det offentliga samtalet med ytterligare underlag. Medlemsländernas gemensamma syn på saken blir känd och möjlig att diskutera innan det slutliga beslutet fattas. offentliggjorde kommissionen vissa åtgärder för att förbättra insynen i dess arbete. Kommissionen skall bl.a. lägga fram ett arbets- och lagstiftningsprogram för som skall bli mera lättläst och ges en vidare spridning . Kommissionen skall också inhämta synpunkter från en bredare krets instanser på ett tidigt stadium av normgivningsprocessen. I det arbetet skall s.k. grönböcker användas i större utsträckning än . Vid Europeiska rådets möte i bekräftades strävan efter att öppna gemenskapens arbete för allmän insyn. Den processen skulle, uttalades det, innefatta följande element. - Öppna rådsmöten för att diskutera varje ordförandeskaps och kommissionens handlingsprogram samt för att hålla en inledande diskussion om viktiga förslag till normgivningsakter och andra förslag. - Offentliggörande av hur rådsmedlemmarna röstat (med möjlighet för den som önskar att avge en röstförklaring). - Korta pressmeddelanden efter varje rådsmöte. - En fylligare bakgrundsinformation om förslag som är föremål för behandling i rådet. - Offentliggörande av rådets s.k. gemensamma ståndpunkt när beslut skall fattas i samarbete med parlamentet eller då parlamentet har medbestämmanderätt. Dessutom skall då en förklarande promemoria publiceras. Rådets antagna nya arbetsordning innehåller bl.a. bestämmelser om offentliggörande av rådets omröstningar. I de fall rådet utövar sin lagstiftande funktion - dvs. antar bindande rättsakter inom ramen för det traditionella EG-samarbetet - skall omröstningsresultatet göras offentligt, om inte en majoritet av länderna motsätter sig det. I andra fall kan ett omröstningsresultat publiceras om något land yrkar det och inte något annat land motsätter sig förslaget. Rådet har antagit ett antal slutsatser om ökad öppenhet genom en skärpt tillämpning av procedurregler för rådsarbetet. I enlighet med dessa slutsatser förband sig medlemsstaterna att alltid offentliggöra omröstningsresultaten i rådet. Vidare skulle rådsdebatterna i större omfattning än tidigare vara öppna för allmänheten och massmedierna. Informationen till allmänheten inför rådsmötena skulle vidare förbättras. Frågan om offentliggörande av rådets protokoll över antagande av rättsakter samt frågan om bruk och offentliggörande av de förklaringar som kan fogas till protokoll hänsköts till Coreper för ytterligare beredning. Vid rådets möte kom ministrarna överens om en uppförandekod för offentliggörande av rådsdeklarationer och protokoll i lagstiftande ärenden. Koden innebär att förklaringar och protokoll kommer att offentliggöras. Undantag från denna regel görs endast i de fall då ett medlemsland uttryckligen begär det, och en majoritet av rådets ledamöter inte beslutar annorlunda. I sammanhanget kan nämnas två rättsprocesser om möjligheten att få ut handlingar från rådet. Det s.k. Guardianmålet, där rådet hade vägrat en journalist från den brittiska tidningen att få se protokoll från tre rådsmöten, avgjordes av förstainstansrätten . I sitt avgörande konstaterade rätten att rådet förfogar över ett utrymme för skönsmässig bedömning som gör det möjligt för rådet att vid behov avslå en ansökan om tillgång till handlingar som har samband med dess överläggningar. Rätten anser att när rådet använder sig av detta utrymme för skönsmässig bedömning skall det göra en verklig avvägning mellan å ena sidan medborgarens intresse av att få tillgång till rådets handlingar och å andra sidan rådets eventuella intresse av att skydda sekretessen för dess överläggningar.