yttr · GJ05KU2Y · 1996-01-01 00:00:00 — har beslutat att bereda tillfälle att yttra sig över motionerna 1994/95:So601 yrkandena 1, 4 och 11, So612, Sf606 yrkande 5 och Sf637 yrkande 3. Utskottet begränsar sitt yttrande till att avse frågor om införlivande av FN:s konvention om barnets rättigheter från i huvudsak konstitutionella och författningstekniska synpunkter. I motion 1994/95:So612 av () yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om FN:s barnkonventions införlivande i svensk lag. Han anför att det är en brist att rättsligt inte tillämpas i svenska domstolar på grund av att konventionstexten inte är upptagen i svensk lag. Eftersom om de mänskliga rättigheterna kunnat införlivas i svensk lag är det enligt motionären en självklarhet att även införlivas. I motion 1994/95:Sf606 av m.fl. (mp) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna att skall transformeras till svensk lag (yrkande 5). Motionärerna anför att i beslut har hävdat att den inte känner sig förpliktigad att följa utan att den endast följer svensk lag. Enligt motionärernas mening skall därför transformeras till svensk lag. I motion 1994/95:Sf637 av m.fl. (v) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inkorporering av med svensk lag (yrkande 3). I motionen, som handlar om flyktingpolitiken, anför motionärerna att det finns vissa problem när det gäller vår interna lagstiftnings överensstämmelse med våra konventionsåtaganden. Det har från olika håll påpekats att myndigheterna vid handläggning av utlänningsärenden brutit mot . Enligt motionärernas uppfattning bör konventionen inkorporeras i den svenska lagstiftningen för att uppnå ett säkert och fullständigt genomslag för konventionen i svensk rätt. I motion 1994/95:So601 av m.fl. (fp) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utbildning och fortbildning om barns rättigheter (yrkande 1) och att regeringen bör ta initiativ till överläggningar med och med dem diskutera hur intentioner på bästa sätt skall förankras och utvecklas i kommuner och landsting (yrkande 4). Därutöver yrkas i motionen att skall ge regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av medel till forskning och utbildning (yrkande 11). Motionärerna vill förbättra barns villkor och menar att skall genomsyra allt arbete med barn. En självklar grupp som måste få kännedom om är lärare. Barns rättigheter och måste därför vara ett viktigt inslag i all lärarutbildning från förskola till gymnasieskola. Enligt motionärerna bör ut- och fortbildning ses över för olika yrkeskategorier som arbetar med barn för att säkerställa att idéer om barnets rättigheter förankras och vidareutvecklas. Motionärerna påpekar vidare att kommunerna är ansvariga för huvuddelen av de verksamheter som riktar sig till barn. De nationella målen som har fastslagit men också de åtaganden som vi har gjort genom t.ex. skall fungera som ledstjärnor. Det innebär enligt motionärerna att det också är kommunernas ansvar att ge barn det stöd som de kan behöva. Kommunerna måste ha långsiktiga förändringsstrategier där det ingår att ta fram beskrivningar av konsekvenser för barnen och att följa upp de förändringar som genomförs. Regeringen bör ta initiativ till överläggningar med och med dem diskutera hur intentioner på bästa sätt bör förankras och utvecklas i kommuner och landsting. Vidare påpekar motionärerna att det enligt finns anledning att ytterligare studera hur kommunerna vid resursfördelning tar hänsyn till olika behov och utvärdera vilka olika insatser, både generella och speciallösningar, som är effektiva och verkligen ger barn med behov av särskilt stöd den hjälp de behöver. Därutöver vill ta fram nyckeltal och bättre statistiska mått för att kunna göra jämförelser både nationellt och internationellt. Enligt motionärerna bör anslås de ytterligare medel () som har begärt för nämnda studier. Fullgörande av internationella avtal En internationell överenskommelse innebär att den anslutande staten har att lojalt fullgöra de åtaganden som framgår av överenskommelsen. Den anslutande staten är således folkrättsligt förpliktigad att se till att dess myndigheter tillämpar överenskommelsens bestämmelser. Vanligen saknas bestämmelser om hur en konvention skall fullgöras. Det finns inte heller någon allmän folkrättslig regel för hur de anslutna länderna skall gå till väga. tillämpar enligt praxis ett system som utgår från att det fordras nationella föreskrifter för att bestämmelserna i en internationell överenskommelse skall kunna tillämpas nationellt. Det innebär att i den mån åtaganden i en överenskommelse inte överensstämmer med den nationella rättsordningen måste denna ändras eller kompletteras. Metoder för att införliva en internationell konvention med nationell rätt I har två olika metoder kommit till användning för att införliva konventioner med svensk rätt, transformering och inkorporering. Vid transformering omarbetas (transformeras) den internationella överenskommelsen eller de delar av den som saknar motsvarighet i svensk rätt till svensk författningstext. Inkorporering innebär att det i lag eller annan författning föreskrivs att konventionens bestämmelser direkt gäller i . Vid /90 behandlade propositionen 1989/90:12 om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar eller andra författningar. I detta sammanhang togs frågan om införlivande i svensk rätt genom transformering eller inkorporering upp. I propositionen föreslogs, mot bakgrund av att det kunde bli aktuellt att i större utsträckning än ditintills inkorporera i stället för att transformera, att om det föreligger särskilda skäl skulle inkorporering kunna ske utan översättning. Utskottet (bet. 1989/90:KU18) hänvisade till ett tidigare uttalande om att både transformations- och inkorporationsmetoden får anses godtagbara ur konstitutionell synpunkt (KU 1984/85:5 och 1984/85:4y). Det fick avgöras från fall till fall vilken metod som skulle användas. Utskottet uttalade att när ingår en internationell överenskommelse som helt eller delvis berör svensk rätt borde eftersträvas att överenskommelsen om möjligt också har svensk autentisk text. Om konventionen saknar svensk autentisk text borde huvudregeln enligt utskottet vara att transformationsmetoden används. När särskilda skäl talar för det, såsom exempelvis att reglerna huvudsakligen riktar sig till myndigheter eller särskilda grupper av enskilda för vilka det inte kan antas innebära några svårigheter att ta del av konventionstexten, kunde enligt utskottet även inkorporationsmetoden godtas. I regel borde då krävas en omsorgsfullt utarbetad officiell översättning. Enligt utskottet borde detta ovillkorligen ske om författningen riktar sig till en bredare allmänhet. Införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter Frågan om införlivande av konventioner om mänskliga rättigheter var uppe till behandling under förarbetena till 1974 års regeringsform. I sitt remissvar över Grundlagberedningens förslag till regeringsform påpekade att man kunde överväga att ge ett starkare skydd för grundrättigheterna genom att införa ett stadgande i grundlagen om att angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och FN:s konventioner om mänskliga rättigheter skulle tillämpas nationellt. Departementschefen anförde i proposition 1973:90 s. 195 att det stöter på praktiska och tekniska svårigheter att ta ytterligare ett steg och införliva rättighetskonventionerna med svensk rätt. Han pekade särskilt på den brist på enhetlig juridisk terminologi som ofta utmärker konventionstexterna. Härtill kom att den teknik som hade använts vid konstruktionen av konventionerna i hög grad skilde sig från en svensk lagstiftningsteknik. Enligt departementschefen lämpade sig därför inte konventionerna för en direkt tillämpning i enskilda tvister inför svenska domstolar och myndigheter. Man måste räkna med att ett införlivande av konventionerna med svensk grundlag i åtskilliga fall skulle kunna medföra ovisshet om vad som gäller i detalj på olika rättsområden. fri- och rättighetsutredning diskuterade i sitt betänkande Medborgerliga fri- och rätttigheter (SOU 1975:75) ingående frågan om att låta de fri- och rättighetskonventioner anslutit sig till slå igenom i svensk grundlag antingen genom inkorporering eller genom att delar av konventioner arbetas in i svensk grundlag. Enligt utredningen var det dock ingen framkomlig väg att direkt anknyta grundlagens rättighetsregler till dessa konventioner. Man anförde bl.a. att konventionstexterna är svåröverskådliga och svårtillgängliga och att de ofta bygger på en terminologi som varken är enhetlig eller anpassad till svensk lagstiftningsteknik. Vidare framhölls att de undersökningar utredningen låtit utföra visade att konventionerna i åtskilliga hänseenden var svårtolkade och att de därför inte var lämpade för direkt tillämpning av svenska domstolar och myndigheter. Även regering och riksdag anslöt sig till utredningens åsikt i dessa frågor (prop. 1975/76:209, s. 85, KU 1975/76:56). har behandlat frågan om inkorporering av angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Utskottet har härvid uttalat att svensk lagstiftnings förenlighet med ingångna konventioner fortlöpande bör bevakas inom och att det inte finns anledning att frångå den bedömning gjort i samband med behandling av de förslag till grundlagsändring som byggde fri- och rättighetsutrednings arbete (se t.ex. bet. 1990/91:KU7). I betänkandet 1991/92:KU12 framhöll utskottet att frågan om inkorporering av kunde få ökad aktualitet genom att räknar skyddet för grundläggande mänskliga rättigheter till de allmänna rättsprinciper vilka den lägger till grund för sina avgöranden. har numera inkorporerat . Detta föranledde vissa ändringar i regeringsformen samt en särskild lag om inkorporering av konventionen. De nya reglerna trädde i kraft . Inkorporeringen föregicks av en utredning som bedrevs i Fri- och rättighetskommittén (SOU 1993:40, del B). I proposition 1993/94:117 anfördes, med hänvisning till Fri- och rättighetskommittén, som skäl för att nu inkorporera konventionen att den gällande svenska ordningen var ovanlig i (s. 33 f.). Det var därför naturligt att nu inkorporerade konventionen och därigenom dels markerade dess betydelse för svensk rätt och klargjorde dess status, dels skapade ett uttryckligt underlag att direkt tillämpa konventionen vid våra domstolar och andra rättstillämpande myndigheter. Vidare konstaterades i propositionen att fri- och rättighetskydd är en del av de allmänna principer som ingår i EG-rätten. Redan genom hade förbundit sig att tolka de bestämmelser i avtalet som motsvaras av EG-rätt på samma sätt som tolkar dessa, dvs. i ljuset av bl.a. . Konventionens internrättsliga ställning skulle också befästas ytterligare vid ett svenskt EG-medlemskap. Det var härvid olämpligt att skulle få en särskild status inom de områden som motsvaras av EG-rätt. En inkorporering skulle vidare kunna medföra att fler mål rörande konventionens fri- och rättigheter kom att slutbehandlas vid svenska domstolar och myndigheter. I propositionen konstaterades därutöver att kommit att utvecklas till ett av de viktigaste normgivande internationella instrumenten på de mänskliga rättigheternas område. Konventionen var tillämplig i samtliga konventionsstater utom fyra, däribland . Förutom förberedde ytterligare två länder en inkorporering av konventionen. Vidare konstaterades i propositionen (s. 34) att var bundet även av andra konventioner på de mänskliga rättigheternas område, t.ex. internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och konvention om barnets rättigheter. I propositionen påpekades att Fri- och rättighetskommittén hade ansett att emellertid intog en sådan särställning bland konventionerna om mänskliga rättigheter att den i inkorporeringshänseende borde behandlas på annat sätt än övriga konventioner. Enligt propositionen hade en särställning genom att dess tillämpning bygger på en utpräglat juridisk grund, med prövning i domstol på talan av enskilda. I propositionen framhölls vidare att konventionens bestämmelser genom konventionsorganens kontinuerliga praxisbildande verksamhet också kommit att preciseras på ett sätt som i viss utsträckning skiljer den från andra konventioner. De nu nämnda omständigheterna hade också medfört att konventionen i de europeiska länderna kommit att få en särställning i det allmänna rättsmedvetandet. Av dessa skäl borde enligt propositionen en inkorporering nu endast avse . Vid sin behandling av propositionen gjorde ingen annan bedömning än regeringen i de delar som berörts (bet. 1993/94:K24). godkännande av FN:s konvention om barnets rättigheter på trettioårsdagen av tillkomsten av FN:s förklaring om barnets rättigheter, antog generalförsamlingen konventionen om barnets rättigheter. Konventionen trädde för svenskt vidkommande i kraft . I propositionen med förslag om godkännande av konventionen (prop. 1989/90:107) föreslog regeringen - med ett visst förbehåll avseende artikel 37 c - att skulle godkänna konventionen. Några lagstiftningåtgärder med anledning av godkännandet föreslogs inte. Regeringen anförde bl.a. (s. 28) att en granskning av konventionsbestämmelserna lett till slutsatsen att svensk rätt och praxis till sin allmänna syftning stod i god överensstämmelse med dessa bestämmelser, men att man kunde vara tveksam om huruvida svensk rätt eller praxis i alla detaljer överensstämde med konventionens krav. Enligt regeringen blev den bedömning, som i sådana fall måste göras, i viss utsträckning beroende av vilka allmänna principer man ville lägga till grund för tolkningen av konventionens bestämmelser. I propositionen anfördes att man härvid måste hålla i minnet att konventionen var avsedd att tillämpas på ett världsomfattande plan och således på rättssystem och andra förhållanden av mycket skiftande art. På grund härav måste konventionen enligt regeringen tolkas så, att den får en rimlig mening inom ramen för ett nationellt system. Vidare påpekades att artiklarna i många fall var utformade så att det fanns utrymme för lämplighetsbedömning beträffande de åtgärder som staterna skall vidta. tillstyrkte förslaget att skulle godkänna konventionen (bet. 1989/90:SoU28). Utskottet avstyrke dock att en reservation skulle göras såvitt avsåg artikel 37 c. Några lagstiftningsåtgärder föreslogs inte heller från utskottets sida. beslutade i enlighet med utskottets hemställan (rskr. Vid sin behandling av propositionen inhämtade socialutskottet yttrande. I sitt yttrande (1989/90:KU8y) behandlade bl.a. artikel 3 i konventionen, enligt vilken barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Principen gäller alla åtgärder som vidtas av offentliga organ eller av privata sociala välfärdsinstitutioner. I en motion som avgetts med anledning av propositionen yrkades att principen om barnets bästa skulle grundlagfästas. anförde att principen om barnets bästa är en av utgångspunkterna för den offentliga verksamheten i . Målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § regeringsformen gav uttryck för detta genom att det allmänna åläggs att särskilt verka för social omsorg och trygghet och för en god levnadsmiljö. Mot denna bakgrund saknades det enligt utskottet anledning att ytterligare befästa principen genom en särskild målsättningsbestämmelse. Utskottet ansåg det inte heller påkallat att utöka bestämmelserna om grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. regeringsformen med en bestämmelse om barnets bästa. yttrade sig också över motioner som berörde lagstiftningsåtgärder gällande barnets skydd mot att utnyttjas i pornografiskt material, barnets skydd mot skadlig information samt barnets rätt att få vetskap om sina föräldrar. Utskottet fann sig inte berett att i någon av dessa delar förorda särskilda lagstiftningsåtgärder. Utskottet vill inledningsvis framhålla att det självfallet måste vara skyldighet att uppfylla internationella åtaganden. I samband med att ansluter sig till en konvention måste därför noggrant övervägas vilka konsekvenser anslutningen får för den svenska rättsordningen. Som redovisats i det föregående har i enligt praxis två metoder tillämpats för införlivande av internationella konventioner, transformering och inkorporering. Utskottet har tidigare uttalat att båda metoderna kan anses godtagbara från konstitutionell synpunkt (KU 1984/85:5 och 1984/85:4y). Vilken metod som skall användas får avgöras från fall till fall. Av föregående redogörelse framgår vidare att utskottet uttalat att om en konvention saknar svensk autentisk text bör huvudregeln vara att transformationsmetoden används. När särskilda skäl talar för det, såsom exempelvis att reglerna riktar sig till myndigheter eller särskilda grupper av enskilda för vilka det inte kan antas innebära några svårigheter att ta del av konventionstexten, kan även inkorporeringsmetoden godtas. I regel bör då krävas en omsorgsfullt utarbetad officiell översättning. Så bör ovillkorligen vara fallet om författningen riktar sig till en bredare allmänhet. I nu föreliggande motioner aktualiseras frågan om införlivandet av FN:s konvention om barnets rättigheter i svensk rätt. Av föregående redogörelse framgår att utskottet har intagit den ståndpunkten att konventioner om mänskliga rättigheter i allmänhet inte kan anses lämpade för direkt tillämpning av svenska domstolar och myndigheter. Utskottet har härvid bl.a. hänvisat till fri- och rättighetsutredning (SOU 1975:75), som bl.a. pekat på att konventionstexterna är svåröverskådliga och svårtillgängliga och att de ofta bygger på en terminologi som varken är enhetlig eller anpassad till svensk lagstiftningsteknik. I samband med beredningen av förslaget om inkorporering av angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna framhölls att denna emellertid intog en sådan särställning bland konventionerna om mänskliga rättigheter att den i inkorporeringshänseende borde behandlas på annat sätt än övriga konventioner (prop. 1993/94:117 s. 34). Bland annat pekades på att bygger på en utpräglat juridisk grund, med prövning i domstol på talan av enskild. Konventionens bestämmelser hade också kommit att preciseras genom konventionsorganens kontinuerliga praxisbildande verksamhet. Som redovisats gjorde ingen annan bedömning i fråga om särställning i inkorporeringshänseende i förhållande till andra konventioner om mänskliga rättigheter (bet. 1993/94:KU24). Enligt utskottets mening saknas anledning att gå ifrån den av utskottet tidigare intagna ståndpunkten att konventioner om mänskliga rättigheter i allmänhet inte kan anses lämpade för direkt tillämpning av svenska domstolar och myndigheter. Vad gäller FN:s konvention om barnets rättigheter saknas skäl att anse att den, såsom , intar en särställning i inkorporeringshänseende. Utskottet är, utifrån de synpunkter utskottet har att företräda, därför inte berett att förorda en inkorporering av . Däremot vill utskottet framhålla att det är av väsentlig betydelse att det fortlöpande sker en kontroll av att svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med konventionens bestämmelser. Ett översynsarbete pågår på utlänningslagstiftningens område. Enligt utskottets mening finns dock anledning för socialutskottet att nu föreslå en bred översyn av om svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med konventionens bestämmelser. En sådan översyn bör även avse den nu föreliggande svenska översättningen av konventionstexten.