yttr · GJ05JUU1Y · 1996-01-01 00:00:00 — Proposition 1994/95:224 om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden i domstolar har hänvisats till lagutskottet. har berett justitieutskottet tillfälle att yttra sig över propositionen och de med anledning av propositionen väckta motionerna 1994/95:L50 av och (båda kds) och 1994/95:L51 av m.fl. (v). , som har beslutat att avge yttrande i ärendet, får anföra följande. I propositionen föreslås uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden om vårdnad, i mål om umgänge, i adoptionsärenden och i namnärenden. När en domstol skall avgöra vad som är till barnets bästa skall domstolen ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Vidare föreslås att den som verkställer utredning i sådana mål och ärenden skall, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. Det föreslås också en regel om särskild ställföreträdare för barnet i mål och ärenden enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). För barn som inte har fyllt skall den som är offentligt biträde enligt rättshjälpslagen (1972:429) också vara barnets särskilda ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Det offentliga biträdet kan därigenom föra barnets talan och t.ex. överklaga ett beslut om vård. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . Som framförs i propositionen har synen på barn förändrats starkt och barnens rättställning har successivt förbättrats. är det självklart att barnets bästa står i centrum i de lagregler som nära berör barn. Det gäller både de familjerättsliga och socialrättsliga regelsystemen. Samma grundsyn kommer till uttryck i , som för del trädde i kraft . Utskottet har tidigare (1994/95:JuU14 s. 22) uttalat att självklart skall sätta sin prägel på allt arbete som rör barn, inte minst inom rättsväsendet. Här är det emellertid i första hand en fråga om att regelsystemet uppfyller konventionens krav. Enligt vår rättstradition kan konventionen som sådan inte tillämpas som svensk lag. Däremot har åtagit sig att se till att svensk lagstiftning stämmer överens med konventionens bestämmelser. Utskottet ser med tillfredsställelse att för barnets rättigheter uttalat att redan den nu gällande svenska lagstiftningen återspeglar såväl konventionens bestämmelser som de generella principer som tjänar som vägledning för dess tillämpning. För att barnets bästa verkligen skall kunna uppnås i mål och ärenden som berör barnet har det ansetts viktigt att barnet ges möjlighet att komma till tals. I detta avseende har reglerna kritiserats, bl.a. vad gäller barnets ställning i processer om vårdnad och umgänge (jfr 1990/91:LU13). Frågorna har fått ökad vikt genom förändringarna i fråga om upplösning av familjegemenskaper. Utskottet vill redan här lägga fast att utskottet har en positiv grundinställning till regeringsförslaget som syftar till att skapa garantier för att barn får komma till tals i mål och ärenden i domstolar. Till enskildheter i förslaget återkommer utskottet i det följande. Mål och ärenden om vårdnad och umgänge Gällande regler om talerätt i mål om vårdnad och umgänge bygger på uppfattningen att vårdnaden är en rättighet och en skyldighet för föräldrarna. Därför är det normalt bara föräldrarna som är parter och har talerätt i dessa mål. Detta kommer direkt till uttryck i flera av bestämmelserna om vårdnad och umgänge i 6 kap. . En ändring i fråga om vårdnaden kan sålunda i allmänhet komma till stånd bara på talan av en av föräldrarna eller båda. Däremot har barnet i regel möjlighet att yttra sig i sådana mål. har vidare talerätt i vissa fall. Det finns inga bestämmelser om barns processbehörighet i 6 kap. . Utredningen om barnens rätt föreslog i betänkandet (SOU 1987:7) Barnets rätt 3 Om barn i vårdnadstvister - talerätt för barn m.m. att barnet skall ha ställning som part och ha talerätt i mål om vårdnad och umgänge enligt . Enligt utredningen harmonierar det med den allmänna principen i vår rättsordning att var och en som har ett av rättsordningen skyddat intresse också har talerätt rörande det intresset. Enligt förslaget skulle barnets talerätt vara i princip obegränsad. Dock skulle barnet inte kunna väcka talan om ändring i fråga om vårdnaden eller umgänget. Utredningen föreslog vidare att åldersgränsen för barns processbehörighet skulle bestämmas till . I propositionen läggs inte fram något förslag om talerätt för barnet i dessa mål, i stället föreslås att det i förs in en erinran om att rätten är skyldig att i mål och ärenden om vårdnad och umgänge ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Den som verkställer en vårdnads- och umgängesutredning åläggs en skyldighet att, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten. I motion L50 begärs ett tillkännagivande om talerätt för barn i mål om vårdnad och umgänge. Talerätten skall omfatta argumentationsrätt och klagorätt. För yngre barn skall propositionens förslag med uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till tals i mål och ärenden om vårdnad och umgänge gälla. I motion L51 begärs att hos regeringen begär förslag om talerätt för barnet i dessa mål . Inledningsvis vill utskottet, när det gäller reglerna om talerätt i de familjerättsliga statusprocesserna, erinra om att dessa normalt motiveras av familjesociala skäl. Utskottet kan utifrån sina utgångspunkter därför inte finna anledning till annan åsikt än som framförs i propositionen när det gäller där anförda principiella skäl mot en talerätt för barnet. Även när det gäller de argument av praktisk natur som talar mot en sådan talerätt delar utskottet regeringens mening. Sålunda skulle en talerätt för barnet i nu aktuella mål t.ex. kunna innebära att föräldrar i större utsträckning försöker påverka barnet att ta ställning på ett visst sätt. Därmed kan en talerätt få betydande negativa konsekvenser för barnet och för dess förhållande till föräldrarna. Flera remissinstanser betonar också den risken. Att nu införa talerätt för barn skulle vidare stå i strid med den inriktning som senare tids lagändringar på området syftat till, nämligen att underlätta samförståndslösningar när det gäller vårdnad och umgänge. Utskottet kan inte heller undgå att nämna att ett införande av en talerätt för barnen i nu aktuella mål skulle leda till väsentliga kostnadsökningar när det gäller det allmännas rättshjälpskostnader. Utskottet vill här peka på att reformarbetet på rättshjälpsområdet syftat till att minska statens kostnader för rättshjälpen i stort (jfr 1994/95:JuU19 s. 28 f). Utskottet föreslår att lagutskottet med bifall till propositionen avstyrker bifall till motionerna L50 och L51 i nu behandlade delar. Mål om verkställighet av avgöranden om vårdnad eller umgänge Verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om vårdnad, umgänge eller överlämnade av barn, dvs. åläggande för någon att överlämna barnet till vårdnadshavaren, regleras i 21 kap. . Där regleras även vissa verkställighetssituationer som inte grundas på domar eller beslut ( 21 kap. 7 och 8 §§). Verkställighet söks hos länsrätten. Det finns inte några uttryckliga regler om vilka som är parter, dvs. har talerätt, i sådana mål. Klart är dock att barn som är föremål för verkställighetsåtgärder saknar talerätt. Verkställighet får inte ske mot barnets vilja, om barnet har fyllt eller nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt (21 kap. 5 § FB). Barnet har alltså en vetorätt i dessa fall. Av bestämmelsen följer att domstolen ofta är skyldig att ta reda på barnets vilja och i vissa fall rätta sig efter den. Undantag från barnets vetorätt gäller för de fall då länsrätten finner att verkställigheten är nödvändig av hänsyn till barnets bästa. Utredningen om barnens rätt föreslog i sitt ovannämnda betänkande (SOU 1987:7) att barnet skall ha ställning som part med talerätt i mål om verkställighet av domar och beslut i mål om vårdnad och umgänge. Vidare föreslog utredningen att åldersgränsen för barns processbehörighet bestäms till . I propositionen läggs inte fram något förslag om talerätt för barnen i verkställighetsmålen. Det konstateras vidare att det inte behövs några andra lagändringar för att tillförsäkra barn en rätt att komma till tals i målen. I motionerna L50 och L51 begärs att talerätt införs i verkställighetsmålen för barn . Utskottet kan utifrån sina utgångspunkter här dela regeringens bedömning. Som framförs i propositionen är nu aktuella verkställighetsmål alltid tvistiga. De lojalitetskonflikter som barnet kan drabbas av i sådana mål, om det får ställning som part, kan på samma sätt som i mål och ärenden om vårdnad och umgänge störa barnets framtida förhållande till föräldrarna eller någon av dem. Även de övriga synpunkter som anförs i propositionen och som talar mot en talerätt för barnet i sådana mål gör sig gällande i verkställighetsmålen. Det har heller inte i ärendet framkommit något behov av talerätt i dessa situationer. Utskottet ansluter sig till uppfattningen att det inte bör införas någon talerätt för barn i verkställighetsmålen. Utskottet föreslår att lagutskottet avstyrker bifall till motionerna L50 och L51 i här berörda delar. Med sociala mål avses i detta sammanhang mål om vård av barn enligt socialtjänstlagen (1980:620; SOL) och mål enligt LVU. I sociala mål och ärenden har barn talerätt. Det sammanhänger med att barnet är motpart till det allmänna. Det är därför andra hänsyn som skall tas i dessa fall än i mål och ärenden enligt . Talerätten innebär inte att barnet alltid har initiativrätt. I bl.a. mål om vård enligt LVU saknar barnet en sådan rätt. Barnet kan alltså inte väcka talan om att bli ställd under vård. Barn som har fyllt är processbehöriga i sociala mål och får alltså själva föra sin talan (56 § SOL och 36 § LVU). Barnets talan förs av vårdnadshavaren om barnet är . Utredningen om barnets rätt föreslog i sitt ovannämnda betänkande att åldersgränsen för processbehörighet sänks till . I motion L50 och L51 begärs ett tillkännagivande resp. beslut om att processbehörigheten för barn skall inträda i de sociala målen. Av propositionen framgår att majoriteten av de remissinstanser som yttrade sig över den ovannämnda utredningens förslag ansåg att åldersgränsen för processbehörigheten borde ligga kvar vid . Som skäl anfördes att barn som är inte är mogna att föra talan på egen hand. Regeringen har inte någon annan uppfattning. Utskottet saknar anledning till annat ställningstagande och föreslår att lagutskottet avstyrker bifall till motionerna L50 och L51 i berört hänseende. Ansökan om offenligt biträde i LVU-mål I vissa mål och ärenden enligt LVU kan barnet få rättshjälp genom offentligt biträde. Reglerna om offentligt biträde finns i rättshjälpslagen (1972:429; RHL). Rättshjälp genom offentligt biträde beviljas i LVU-målen av den förvaltningsdomstol (länsrätt, kammarrätt eller regeringsrätten) som handlägger målet eller för ärenden hos socialnämnd eller social distriktsnämnd av den länsrätt som kan komma att få ärendet. I mål om LVU kan såväl barnet som vårdnadshavaren beviljas rättshjälp genom offentligt biträde om det ej måste antas att behov av biträde saknas (42 § RHL). Rättshjälp genom offentligt biträde beviljas enligt 43 § första stycket RHL efter ansökan eller då annars anledning föreligger. Ansökan om rättshjälp får göras av barnet. Barn har talerätt i sådana mål och kan själv ansöka om rättshjälp genom offentligt biträde. Mindre barn företräds i sådant fall av sin legale ställföreträdare, i allmänhet vårdnadshavaren. Myndighet som inte själv får bevilja rättshjälpen skall till behörig myndighet med eget yttrande överlämna ingiven ansökan med därvid fogade handlingar eller anmäla behovet av offentligt biträde. I motion L51 begärs - såsom motionen får förstås - att kretsen av personer som kan ansöka om offentligt biträde för barn i LVU-mål utökas till att omfatta barnet, vårdnadsutredaren, någon annan barnet närstående person samt socialnämnden. Som framgått ovan skall rättshjälp genom offentligt biträde beviljas om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Offentligt biträde förordnas efter ansökan eller då annars anledning föreligger. Enligt specialmotiveringen till gällande bestämmelser (prop. 1979/80:1 del A, s. 630 f) måste vederbörande myndighet därför alltid pröva frågan om rättshjälp ex officio. Ansökningen tjänar närmast syftet att underrätta myndigheten om hur den sökande själv ser på rättshjälpsbehovet och att över huvud taget tillföra myndigheten material till belysning av rättshjälpsärendet. Det sagda innebär att t.ex. socialnämnden har skyldighet att anmäla till länsrätten att barnet har behov av biträde oavsett om någon ansökan om biträde föreligger. En av regeringen särskilt utsedd utredare har gjort en översyn av rättshjälpslagen. Utredaren har avgivit betänkandet (SOU 1995:81) Ny rättshjälpslag. I betänkandet föreslås bl.a. att bestämmelserna om offentligt biträde bryts ut ur rättshjälpslagen och förs in i en särskild lag om offentligt biträde. När offentligt biträde skall kunna förordnas regleras i respektive materiell lagstiftning. Avsikten med förslaget är att ansvaret för det materiella regelsystemet, reglerna för offentligt biträde och kostnaderna för offentligt biträde skall följas åt. I utredarens förslag till lag om offentligt biträde föreslås att gällande presumtionsregel för att förordna offentligt biträde fortfarande skall gälla. Ansökan kan enligt förslaget göras av den som biträde skall förordnas för eller av annan som får föra talan i målet eller ärendet. Detta betyder att kretsen av personer som kan ansöka om offentligt biträde för barnet i LVU-mål ökar. Någon särskild motivering till förslaget i denna del går inte att utläsa ur betänkandet. Utskottet anser för sin del att i nuvarande beredningsläge inte bör uttala sig i det spörsmål som tas upp i motionen. Utskottet kan vidare konstatera att gällande rätt i stort tillgodoser ändamålet med motionsyrkandet. Myndigheterna skall ju, som ovan framgått, ex officio ta ställning till om behov av offentligt biträde föreligger. har vidare skyldighet att till länsrätten anmäla när behov av sådant biträde föreligger. Utskottet föreslår därför att lagutskottet avstyrker bifall till motion L51 i nu berörd del. Avslutningsvis vill utskottet i frågor som tas upp i propositionen och som berör offentligt biträde erinra om följande. I rättshjälpslagen (44 §) ställs inte upp några andra krav på den som skall förordnas till offentligt biträde än att han eller hon skall vara lämplig för uppdraget. I praktiken förordnar dock domstolarna så gott som alltid jurister till offentliga biträden i mål enligt LVU. I propositionen föreslås att dessa bestämmelser inte skall ändras. rättshjälpsutredning har i sitt ovannämnda betänkande (SOU 1995:81) föreslagit att samma kvalitetskrav skall ställas på offentliga biträden som på rättshjälpsbiträden. Det innebär enligt förslaget att som offentligt biträde i första hand skall förordnas advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Endast om det finns särskilda skäl skall någon annan kunna förordnas. Det sagda innebär att kraven på det offentliga biträdets formella kompetens kan komma att prövas på nytt . I avvaktan härpå bör några ändringar inte företas. I propositionen föreslås vidare att den som är offentligt biträde enligt rättshjälpslagen i ett mål eller ärende enligt LVU för ett barn som inte har fyllt skall utan särskilt förordnande vara barnets ställföreträdare i det mål eller ärende som förordnandet avser. Avsikten med detta förslag är att vidga barnets möjligheter att överklaga ett beslut och vidta andra processhandlingar även mot vårdnadshavarens vilja. har, när det finns en intressekonflikt mellan barn och föräldrar, saken lösts genom att en god man (11 kap. 2 § FB) förordnats för barnet. Regeringsförslaget innebär i denna del en nyordning. Utskottet, som godtar förslaget, utgår från att de krav på ökad kompetens hos biträdet som denna ordning kan komma att ställa övervägs i det nyssnämnda arbetet. Domstolens kompetens i mål som rör barn I motion L51 förespråkas ett tillkännagivande om att domstolens ledamöter kontinuerligt skall få utbildning om barn och barns rättigheter. För att bättre kunna ta ställning i t.ex. vårdnadsmål krävs, enligt motionärerna, ingående kunskap om barns sätt att fungera och om barns utveckling och mognad. har tidigare avslagit liknande motioner. har vid sina ställningstaganden (jfr 1992/93:LU22) anfört att det självfallet är viktigt att domare som handlägger mål om vårdnad och umgänge har erforderlig kompetens och erfarenhet, men frågan om kvalifikationskraven måste, anser lagutskottet, lösas inom ramen för vad som är möjligt med utgångspunkt i varje domstols organisation. har pekat på att kontinuerligt anordnar kurser och seminarier som riktar sig till domstolspersonal. Vid verket finns en särskild utbildningssektion som fastställer utbildningsprogram för varje budgetår. Återkommande ordnas seminarier om vårdnadsmål som vänder sig till domare vid allmän domstol och vid förvaltningsdomstol samt till advokater med erfarenhet av vårdnadsmål. Syftet med ett sådant seminarium är att ge deltagarna tillfälle att utifrån sina olika erfarenheter diskutera handläggningen av vårdnadsmål samt ge en orientering om bl.a. förslag till ändrad lagstiftning och handläggningen av sådana mål i andra nordiska länder. Enligt vad justitieutskottet inhämtat genomförde ett sådant seminarium senast . Vid seminariet behandlades vårdnadsutredningar och samarbetssamtal, orientering om islamsk rätt, särskilt familjerätt, psykiaterns erfarenheter om barn och föräldrar vid skilsmässa, handläggningen av vårdnadsmål i och arbete. Ett nytt seminarium planeras att äga rum . Utskottet delar lagutskottets uppfattning att det självfallet är viktigt att domare som handlägger mål om vårdnad och umgänge har erforderlig kompetens och erfarenhet när det gäller barn. Som framgått ovan sker fortlöpande utbildning av domare i nu aktuella frågor genom försorg. Utskottet vill här liksom tidigare allmänt anföra att det i första hand måste ankomma på de myndigheter som är verksamma på området att ta ställning till vilka utbildningsinsatser för personalen som bör prioriteras. Rent allmänt gäller vidare att domare inte kan förväntas ha expertkunskaper inom alla de olika områden som kan bli föremål för prövning i domstol. Detta löses genom att domstolen har möjlighet att inom ramen för rättegången höra experter i de frågor saken gäller. Yttranden från olika myndigheter m.fl. i t.ex. vårdnadsärenden fyller samma funktion. Härutöver vill utskottet tillägga att den svenska rättsordningen präglas av en grundsyn som innebär att sådana sakfrågor, t.ex. om vårdnad eller vård enligt LVU, som aktualiseras av detta ärende alltid skall avgöras efter vad som är bäst för barnet. Här uppfyller den svenska lagstiftningen således, som redan inledningsvis konstaterats, de krav som ställer. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att lagutskottet avstyrker bifall till motion L51 såvitt rör yrkandet om utbildningsinsatser för domare när det gäller barn och barns rättigheter.