yttr · GJ05LU2Y · 1996-01-01 00:00:00 — har beslutat att bereda samtliga utskott utom utbildnings- och bostadsutskotten tillfälle att avge yttrande över regeringens skrivelse 1995/96:30, , jämte motioner i de delar som har samband med resp. utskotts beredningsområde. I skrivelsen lämnar regeringen i enlighet med begäran (bet. 1994/95:KU43, rskr. 387) en redogörelse för förberedelsearbetet inför samt för vissa principiella ställningstaganden i de frågor som konferensen kan komma att behandla. Uppgiften för regeringskonferensen är att se över de fördrag som ligger till grund för EU, bl.a. och . Översynen skall göras i ljuset av unionens mål. beredningsområde berörs i första hand av skrivelsens avsnitt 7.4, Konsumenternas intressen. Med anledning av skrivelsen har sammanlagt 13 motioner väckts. Utskottets beredningsområde berörs helt eller delvis i motionerna U19 yrkande 6 av m.fl. (fp), U22 yrkande 35 av m.fl. (v), U23 av m.fl. (m), U25 yrkandena 8 och 11 av m.fl. (c) samt U29 yrkandena 22 och 23 av m.fl. (mp). , som har beslutat avge yttrande i ärendet, får anföra följande. Medlemskapet i EU innebär att är en del av en gemensam marknad med fri rörlighet över gränserna för människor, tjänster, varor och kapital. Den gemensamma eller inre marknaden medför förutsättningar för ett större utbud av varor och tjänster. Genom den inre marknaden har svenska företag och konsumenter fått tillgång till en hemmamarknad som omfattar 370 miljoner invånare. Den gemensamma marknaden ger förutsättningar för ökad handel över gränserna och därmed också för en skärpt konkurrens mellan företagen som i sin tur bör leda till ett billigare och mer varierat utbud till konsumenternas nytta. En mer gränsöverskridande handel ställer emellertid krav på en i viss mån förändrad konsumentpolitik. Inom EU har konsumentpolitiken på gemenskapsnivå inte samma bredd, djup och tradition som den i . Efter en ganska trög start har dock takten i det konsumentpolitiska arbetet ökat. EG:s första konsumentpolitiska program, som antogs , slog fast vissa grundläggande rättigheter för konsumenterna, bl.a. skyddet för hälsa och säkerhet, skyddet av ekonomiska intressen samt rätten till reklamation och skadestånd. Detta första program gav få synliga resultat, men utgjorde startskottet för ett omfattande utredningsarbete. Konsumenternas rättigheter fördes sedan vidare till ett andra konsumentpolitiskt program, som antogs . Först kom dock utvecklingen av konsumentskyddet att ta fart. kom en s.k. vitbok med en lista över de åtgärder som skulle vidtas inför förverkligandet av den inre marknaden . Av särskilt stor vikt för konsumentpolitiken blev den nya harmoniseringsmetoden, benämnd New Approach. Metoden innebar att arbetet med produktsäkerhet kunde förenklas. Medan EG formulerade de väsentligaste produktsäkerhetskraven överlämnades utformningen av detaljregler till de europeiska standardiseringsorganen , Cenelec m.fl. Genom enhetsakten beslutades ett tillägg till . I en ny artikel, 100a, slogs då uttryckligen fast att förslag i fråga om hälsa, säkerhet, miljö och konsumentfrågor skall utgå från en hög skyddsnivå. antogs det första treårsprogrammet som omfattade . Genom om Europeiska unionen infördes en särskild artikel om konsumentskydd i . Enligt artikel 129a skall gemenskapen medverka till att konsumentskyddet uppnår en hög nivå. Åtgärder skall vidtas som stöder och kompletterar den politik som medlemsländerna bedriver för att skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt för att ge konsumenterna fullgod information. Det slås vidare fast att de åtgärder som EU vidtar inte skall hindra något medlemsland att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder, förutsatt att dessa är i överensstämmelse med fördraget och att informeras om dem. antog kommissionen sitt andra konsumentpolitiska program, som omfattar . Av programmet framgår kommissionens prioriteringar, nämligen konsumentinformation, förbättrat samråd med , tillgång till domstolsprövning samt finansiella tjänster. I programmet pekas också på att det finns ett nära samband mellan konsumentpolitik och miljöpolitik. presenterade kommissionen sitt program för konsumentskydd för . Bland de områden som särskilt berörs i det nya programmet kan nämnas konsumentutbildning och konsumentinformation, finansiella tjänster, livsmedelskontroll, miljöhänsyn och konsumentinflytande. Kommissionen har i sitt arbetsprogram för förklarat sig komma att ägna särskild uppmärksamhet åt området för finansiella tjänster. Konsumentdimensionen kommer aktivt att integreras i de övriga gemensamma politikområdena. Kommissionen kommer vidare enligt arbetsprogrammet att särskilt beakta konsumenternas intresse vid liberaliseringen av de grundläggande tjänsterna till allmän nytta. I den nu aktuella skrivelsen avsnitt 7.4 anför regeringen att ett medlemskap i huvudsakligen bör ha positiva konsekvenser för konsumenterna. När handeln blir gränsöverskridande finns dock risker för konsumenterna när det gäller produktsäkerhet, avtalsvillkor, möjligheter att lösa tvister m.m. Utan en väl fungerande europeisk konsumentpolitik och ett högt utvecklat konsumentskydd riskerar konsumenternas förtroende för EU-samarbetet att urholkas. Även om åtgärder har vidtagits inom den europeiska gemenskapen som innebär att konsumenternas ställning har stärkts konstaterar regeringen att frågor som avser den inre marknaden har varit dominerande som grund för åtgärder på områden som rör konsumentintresset. Stärkt konsumentskydd har därför sällan kunnat genomföras om åtgärder inte har syftat till att förbättra den inre marknadens funktion. Regeringen anser mot denna bakgrund att den rättsliga grunden för en gemensam europeisk konsumentpolitik behöver förstärkas. Enligt regeringen bör det framgå klarare att det är ett överordnat mål för unionen att främja konsumentintresset. Ett sådant mål måste också antas leda till att marknadens funktion förstärks. Vidare bör konsumentintresset på ett klarare sätt integreras vid utformningen av gemenskapspolitik på andra områden än de som har konsumentskyddsfrågor som direkt utgångspunkt. Regeringen anför vidare att det av fördraget klart bör framgå att konsumenterna - utöver att tillförsäkras skydd för hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt en god konsumentupplysning - skall ges skydd för sina rättsliga intressen och beredas möjlighet att utöva inflytande. Det bör dessutom vara ett uttryckligt mål för EU:s konsumentpolitik att utveckla sådana produktions- och konsumtionsmönster som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling. I motion U23 av m.fl. (m) anförs - såvitt nu är i fråga - att regeringens förslag att konsumentperspektivet skall få en starkare ställning är gott, under förutsättning att begreppet konsumentintresset inte ges en snäv tolkning. EU skall besluta om de konsumentfrågor som måste regleras på europeisk nivå för att inte störa den inre marknadens funktion. Att skapa regler som leder till väl fungerande marknader är, enligt motionärernas mening, att stärka konsumenternas ställning. I motionen yrkas tillkännagivande om vad i motionen anförts om inriktningen av hållning vid . m.fl. (fp) anför i motion U19 bl.a. att regeringen bör avstå från att driva konsumentpolitik på och att subsidiaritetsprincipen måste tillämpas mera strikt samt yrkas tillkännagivande om skärpt utformning av denna princip (yrkande 6). I motion U25 av m.fl. (c) framhålls behovet av att stärka konsumenternas ställning i fördraget. Motionärerna anför att bl.a. barn och ungdomar är en skyddsvärd grupp konsumenter. Vidare menar motionärerna att artikel 129a i fördraget bör tillföras en bestämmelse om att gemenskapen skall bidra med särskilda insatser som understödjer en ökad miljömedvetenhet hos konsumenterna (yrkande 8). Utskottet kan inte finna annat än att vad regeringen anfört i skrivelsen ligger väl i linje med det av beslutade tillkännagivandet i samband med godkännandet av fördraget om anslutning till EU (prop. 1994/95:19, bet. UU5, rskr. 63) I sitt yttrande till utrikesutskottet anförde lagutskottet (yttr. 1994/95:LU1y) att ett svenskt EU-medlemskap innebär att fullt ut och aktivt kan medverka i och påverka utvecklingen av konsumentpolitiken inom gemenskapen och utformningen av de gemenskapsregler som är av betydelse från konsumentskyddssynpunkt. Att som EU-medlem bör arbeta för att uppnå viljeinriktning att uppnå en hög konsumentskyddsnivå framstår, anförde utskottet, som odiskutabelt. Enligt utskottets mening tillhör konsumentskyddet ett av de områden som bör prioriteras från svensk sida inom ramen för EU-samarbetet. Inte minst angeläget härvidlag, anförde utskottet, är att åstadkomma högre skyddsnivåer när det gäller produktsäkerhet och produktutformning. En annan viktig fråga är, framhöll utskottet, att förbättra konsumentskyddet vid finansiella tjänster. Vad lagutskottet sålunda anförde gav som sin mening regeringen till känna. Utskottet anser att vad sålunda uttalade bör stå fast. För det fall motionerna U23 och U19 yrkande 6 innebär att nu skall göra ett annat ställningstagande bör motionerna i nu behandlade delar avstyrkas. Vad sedan gäller motion U25 yrkande 8 kan utskottet för sin del inte se annat än att regeringens synsätt och det motionärerna ger uttryck för sammanfaller i allt väsentligt. Av regeringsskrivelsen och motionen framgår att den rättsliga grunden för en gemensam europeisk konsumentpolitik behöver förstärkas och att det klarare bör framgå att det är ett överordnat mål för unionen att främja konsumentintresset. Enligt regeringen och motionärerna bör det också vara ett uttryckligt mål för EU:s konsumentpolitik att utveckla sådana produktions- och konsumtionsmönster som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling. Av skrivelsen framgår vidare att regeringen har för avsikt att aktivt medverka till förbättrade gemenskapsregler på konsumentskyddsområdet. Utskottet vill vidare anföra att en arbetsgrupp inom haft till uppgift att utarbeta en svensk strategi för det fortsatta arbetet med konsumentfrågor inom EU. I en rapport (Ds 1995:32) redovisar arbetsgruppen en rad förslag på området, som bl.a. tar sikte på en förstärkning av artikel 129a. Förslagen innebär att det nuvarande övergripande målet i artikel 129a att uppnå en hög konsumentskyddsnivå kompletteras med ytterligare mål. Konsumenterna bör sålunda, förutom de åtgärder som framgår av artikeln - skydd för hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen och god konsumentupplysning - även tillförsäkras rätt till skydd för rättsliga intressen, tvistlösning, utbildning, inflytande samt utveckling av sådana produktions- och konsumtionsmönster som leder till en hållbar utveckling på miljöområdet. Vidare anser arbetsgruppen att insatser bör göras bl.a. när det gäller utbildning av barn och ungdomar i konsumentfrågor. Enligt vad utskottet erfarit kommer regeringen i en skrivelse till senare i vår att ta upp arbetsgruppens förslag. kommer då att få tillfälle att närmare behandla bl.a. frågan om vilka ändringar i artikel 129a i fördraget som kan anses vara påkallade. Enligt utskottets mening bör inte föregripa regeringens ställningstaganden till de mer konkreta förslag som arbetsgruppen lagt fram. Utskottet anser därför att motion U25 yrkande 8 inte nu bör föranleda någon vidare åtgärd. När det gäller EG-reglerna på konsumentområdet finns en grundläggande skillnad mellan regler som gäller produktsäkerhet och annan produktinformation å ena sidan, och sådana som gäller konsumenternas ekonomiska och rättsliga intressen å andra sidan. Regler om produktsäkerhet har inte bara ett konsumentskyddssyfte. Genom standardiserade produktnormer m.m. främjas också den fria rörligheten av varor. Det innebär att normerna skall tillämpas inom hela gemenskapen och att nationella avvikelser i princip inte tillåts. På livsmedelsområdet tillåts i allmänhet inte heller några nationella avvikelser. När det gäller reglerna som handlar om konsumenternas ekonomiska och rättsliga skydd har de i allmänhet s.k. minimikaraktär. Detta innebär att varje medlemsstat måste säkerställa att konsumenterna får åtnjuta minst det skydd som anges i reglerna. Däremot är det inget som hindrar att en medlemsstat beslutar att utsträcka konsumentskyddet längre. I flera motioner återfinns yrkanden som kan anses innefatta krav på att inhemska bestämmelser på varuområdet skall tillåtas gå längre än de regler som har fastställts på gemenskapsnivå. I motion U25 av m.fl. (c) begärs - såvitt nu är i fråga - ett tillkännagivande om minimiregler också för varor och om en förstärkt rätt för medlemsländerna att gå före och införa strängare krav. Som exempel nämner motionärerna att nationell lagstiftning om ursprungsmärkning av livsmedel måste tillåtas och att varje land skall ges rätt att förbjuda import av bestrålade livsmedel (yrkande 11). (v) begär i motion U22 en förstärkning av artikel 100a i syfte att ge medlemsländerna en rätt att ha nationellt hårdare krav (yrkande 35). I motion U29 av m.fl. (mp) hemställs om tillkännagivanden om att regeringen skall verka dels för att varje land inom EU skall ges generell rätt att gå före genom att ställa högre miljö- och hälsokrav på livsmedel och andra varor (yrkande 22), dels för en generell rätt för varje enskilt land att ställa krav på produktinformation som går längre än EU:s (yrkande 23). Med anledning av motionerna vill utskottet som sin principiella ståndpunkt uttala att ett europeiskt samarbete i vilket medlemsstaterna mer allmänt kan välja bort vissa varu- och tjänsterelaterade samarbetsområden inte kan anses ligga i vårt intresse eftersom fördelarna med den inre marknaden då skulle urholkas. I sammanhanget kan erinras om den s.k. Cassis de Dijon-principen. Genom avgörande som gällde en fransk likör, Cassis de , har ett helt rättsområde utvecklats som reglerar förutsättningarna för att nationella särregler skall kunna accepteras. Med utgångspunkt i artikel 30 om den fria varurörligheten formulerade domstolen en princip som innebär en skyldighet för varje medlemsland i EU att godta varor som lagligen har tillverkats och marknadsförts i ett annat medlemsland. Domstolen tog även upp reglerna i en annan artikel i , artikel 36, om möjligheten att göra undantag från förbudet mot handelshindrande åtgärder till skydd för bl.a. människors hälsa. Genom utfyllnad av bestämmelsen slog domstolen fast att även andra skäl än de som anges i artikel 36 kan åberopas för att införa ett handelshinder. Sålunda erkändes även hänsynen till bl.a. miljö och arbetsmiljö samt konsumentskydd genom vad som har kommit att betecknas som Cassis de Dijon-principen. Gemensamt för alla undantagskriterier är att de är av icke-ekonomisk natur. Vidare bör påpekas att inte hindrar att producenterna och handeln frivilligt lämnar information om t.ex. produktionsland, produktionssätt eller upplysningar som underlättar för konsumenterna att göra bra miljöval. Utskottet har i andra sammanhang behandlat detta spörsmål med anledning av motionsyrkanden. Utskottet har därvid anfört att konsumenterna, med ett ökat varuutbud, i högre grad än tidigare kan komma att efterfråga uppgifter av olika slag som rör t.ex. olika produktionsförhållanden. Eftersom en tillfredsställande märkning - i likhet med annan varuinformation som konsumenterna önskar - är ett konkurrensmedel har utskottet utgått från att enskilda företag i olika branscher utnyttjar denna möjlighet (se bl.a. bet. 1993/94:LU22). Den utveckling som utskottet tidigare förutsatt synes nu ha kommit i gång, särskilt när det gäller miljömärkning och ursprungsmärkning på livsmedel. Utskottet anser att en vederhäftig märkning är ett viktigt hjälpmedel för den enskilde konsumenten när det gäller val av produkter, förutsatt att symboler och annan märkning åtnjuter konsumenternas förtroende. I det ovan nämnda yttrandet till utrikesutskottet (yttr. 1994/95:LU1y) anförde utskottet att ett svenskt medlemskap i inte bör föranleda att minskar sina ambitioner på livsmedelsområdet. Det är angeläget att vi med utnyttjande av de resurser som står till buds försöker påverka utvecklingen inom EG i riktning mot en högre skyddsnivå som tillgodoser konsumenternas intressen. Särskilt viktigt är därvid, anförde utskottet, att förbättra livsmedelskontrollen samt att höja kvalitets- och hälsokraven. Därutöver framhöll utskottet att det är angeläget att man från svensk sida arbetar för att åstadkomma en tillfredsställande ursprungsmärkning och andra förbättringar av märkningsreglerna. Även insatser syftande till ett förbud mot bestrålning av livsmedel bör ha hög prioritet anförde utskottet. Vad lagutskottet sålunda anförde gavs regeringen till känna (rskr. Utskottet vill också påminna om att regeringen 1995 (prop. 1994/95:100, bil. 10, s. 90) framhållit att regeringen aktivt skall verka för att inom EU bl.a. införa en bättre märkning av livsmedel samt öka livsmedlens tjänlighet genom fördjupade kvalitets- och hälsokrav. Vidare vill utskottet åter erinra om den arbetsgrupp inom som haft till uppgift att utarbeta en svensk strategi för det fortsatta arbetet med konsumentfrågor inom EU. I arbetsgruppens rapport (Ds 1995:32) anförs att bl.a. märkningsreglerna och fullständiga innehållsdeklarationer på livsmedel är områden som bör prioriteras. Utskottet utgår från att regeringen i den aviserade skrivelsen om konsumentpolitik i EU närmare återkommer till dessa spörsmål. Mot bakgrund av vad sålunda anförts anser utskottet att motionerna U22 yrkande 35 och U25 yrkande 11 i nu behandlade delar samt U29 yrkandena 22 och 23 inte bör föranleda någon vidare åtgärd. I motion U23 förordas såvitt nu är i fråga - att medlemsländernas lagstiftning ytterligare harmoniseras genom gemensamma regler inom t.ex. köprätten. Därigenom skulle företag lättare kunna köpa och sälja i alla medlemsländer utan att behöva skaffa sig speciella kunskaper om den nationella lagstiftningen. När det gäller bestämmelserna om konsumentköp förväntas enligt uppgift kommissionen att fatta beslut om ett förslag till direktiv på området. I övrigt konstaterar utskottet att frågor som rör köplagstiftningen varit föremål för ett internationellt samarbete utanför EU. För del gäller detta inte minst ett omfattande nordiskt samarbete. Det finns också flera internationella konventioner på området, bl.a. angående avtal om internationella köp av varor, som trädde i kraft och som har ratificerat och införlivat med svensk rätt (prop. 1986/87:128, bet. LU31, rskr. Bestämmelserna i har också påverkat bestämmelserna i den svenska köplagen. I samband med anslutning till EU har överenskommits att vårt land skall tillträda om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen). Konventionen innehåller regler om vilken lag som skall tillämpas på avtalsförpliktelser när det uppkommer ett val mellan rättsordningarna i olika länder. I en nyligen avgiven promemoria från (Ds 1996:7) finns förslag dels om att skall tillträda Romkonventionen, dels till en ny lag om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. Något närmare underlag för ett ställningstagande beträffande frågan om det är lämpligt eller möjligt med ytterligare sådana harmoniseringsåtgärder som efterlyses i motion U23 finns inte. Utskottet anser därför att motion U23 i nu behandlad del bör avstyrkas.