yttr · GJ05AU6Y · 1996-01-01 00:00:00 — bestäms ersättningen enligt huvudregeln efter förhållandena i det arbete som innebar att arbetsvillkoret uppfylldes. Regeringen föreslår att ersättningen i stället skall grundas på den genomsnittliga arbetstiden och inkomsten som föregick arbetslösheten. De nya reglerna föreslås träda i kraft . Ändrad systematik i fråga om arbetsvillkoret Reglerna bygger på att man kvalificerar sig för ersättning antingen genom förvärvsarbete (arbetsvillkor) eller genom s.k. jämställd tid. Jämställd tid är bl.a. tid i arbetsmarknadsutbildning. Fram till innebar reglerna att s.k. jämställd tid i princip var kvalificerande på samma sätt som förvärvsarbete. En lagändring innebar att jämställd tid blev kvalificerande enbart för den som en gång påbörjat en ersättningsperiod. I det nu framlagda förslaget slopas begreppet jämställd tid. I stället byggs lagen upp med två olika slag av arbetsvillkor. 6 § anger villkoren för att kvalificera sig för ersättning första gången, medan 7 § anger vilka krav som skall vara uppfyllda för fortsatt ersättning, nytt arbetsvillkor. avsåg 6 § i princip förvärvsarbete, medan 7 § angav andra sätt att kvalificera sig. Med den nya systematiken ingår förvärvsarbete som en kvalifikationsgrund i båda lagrummen. 7 § innefattar i övrigt vidare möjligheter till kvalificering än 6 § dels genom att alla slags förvärvsarbeten - även subventionerade sådana - tillgodoräknas, dels genom att en mindre mängd arbete krävs för kvalificering, dels genom att även t.ex. arbetsmarknadspolitiska åtgärder ingår bland kvalifikationsgrunderna. Den grundläggande regeln innebär att den arbetslöse (ramtid) före arbetslöshetens inträde kvalificerar sig för ersättning genom arbete. Det skärpta arbetsvillkoret innebär till en början att den mängd arbete som skall utföras för att ge rätt till ersättning i en första period utökas. förutsätts enligt förvärvsarbete fördelade . Endast dag då arbete utförts tillgodoräknas. Enligt förslaget utökas kravet för förstagångskvalificering till arbete , varvid endast sådana månader räknas då arbete utförts . De nya reglerna innebär att mängden arbete skall vara större, ha längre varaktighet och större kontinuitet. innebär arbetsvillkoret minst 240 timmars förvärvsarbete. Med förslaget kommer det att krävas minst . Vidare föreslås en förändring i fråga om vilka slag av förvärvsarbeten som skall grunda rätt till ersättning. Fram /96 gjordes ingen skillnad mellan olika slag av förvärvsarbete. Det kunde avse arbete som egen företagare eller lönearbete, med eller utan statliga subventioner. undantogs i princip vissa slag av subventionerade arbeten, nämligen näringsverksamhet med starta-eget-bidrag, utbildningsvikariat och beredskapsarbete. nämnda slag av arbeten skulle vara kvalifikationsgrundande enbart för den som redan påbörjat en ersättningsperiod. Det som föreslås innebär ingen principiell ändring i detta hänseende. skall alltså enligt 6 § i princip endast reguljärt förvärvsarbete kvalificera för en första ersättningsperiod. Ytterligare en form av subventionerat arbete utesluts, nämligen anställning med rekryteringsstöd. Anställning genom utbildningsvikariat, som undantas enligt en särskild bestämmelse i 6 §, kommer enligt vad utskottet erfarit att inordnas under undantaget för anställning med rekryteringsstöd och därmed inte heller fortsättningsvis kvalificera för förstagångsersättning. Även framöver kommer olika slag av subventionerade anställningar för arbetshandikappade att kunna tillgodoräknas även för en första ersättningsperiod. I fråga om förstagångskvalificering för KAS föreslås dels att den tid under vilken arbete skall ha utförts ökas från , dels att hänsyn skall tas endast till månad då arbete utförts jämfört med . Liksom skall kontant arbetsmarknadsstöd därutöver kunna utges till den som uppfyller det s.k. studerandevillkoret enligt 9 § KAS. Kvalificering för fortsatt ersättning har 7 § i resp. lag reglerat s.k. jämställd tid. Som nämnts mönstras detta begrepp nu ut ur paragrafen. 7 § kommer i stället att reglera möjligheterna att kvalificera sig för den som en gång påbörjat en ersättningsperiod, s.k. nytt arbetsvillkor. Sådan kvalificering kan för det första ske genom förvärvsarbete som företagare eller löntagare. I detta sammanhang godtas även subventionerade arbeten. Därutöver kan kvalificering liksom ske genom arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering med statligt utbildningsbidrag. Vidare skall kvalificering kunna ske även genom annan utbildning med studiefinansiering som motsvarar arbetslöshetsersättningen. Vad som avses är utbildning upp till ett läsår som är ett led i den utbildningssatsning som föreslås i propositionens avsnitt 6.7. Förvärvsarbetet eller deltagandet i den arbetsmarknadspolitiska åtgärden eller studierna måste omfatta . Endast månad då verksamheten utförts beaktas. Även tjänstgöring enligt lagen om totalförsvarsplikt eller tid med föräldrapenningsförmån grundar rätt till ny ersättningsperiod, dock högst tillsammans. Åtgärderna arbetslivsutveckling (ALU) och offentliga tillfälliga arbeten för äldre (OTA) föreslås bli reglerade genom särskilda lagar i vilka det bl.a. klargörs att tiden i åtgärden är kvalificerande för ett nytt arbetsvillkor enligt 7 §. Den s.k. bortre parentesen införs genom förändringar i 14 och 15 §§. Ett nytt begrepp införs, ersättningstid. I 14 § anges att ersättning som grundar sig på ett arbetsvillkor som uppfyllts enligt 6 § kan lämnas längst från den första karensdagen . Detta är en kalendertidsberäkning. Ersättningsrätten upphör när de tre åren löpt till ända. Dock kan ersättningstiden förlängas med högst i två fall, nämligen om den försäkrade utfört förvärvsarbete enligt 6 § eller genomgått utbildning som inte är arbetsmarknadsutbildning. Någon möjlighet att vid beräkningen av ersättningstid bortse från tid t.ex. då den försäkrade varit sjuk medges inte. I ersättningstiden ingår en eller flera ersättningsperioder om vardera . Ersättningsperiodens längd föreslås vara densamma i både och . De nuvarande reglerna om längre ersättningsperiod för äldre tas bort. En ersättningsperiod är liksom en beloppsmässig bestämning, så till vida att en ersättningsperiod rymmer ett visst antal ersättningsdagar (dag-pen-ningbelopp). En person som uppbär full arbetslöshetsersättning förbrukar eller ca . Detta innebär att ersättningstiden maximalt kommer att rymma drygt 2,5 ersättningsperioder. För en deltidsarbetslös som uppbär färre antal dagpenningbelopp kan förslaget om maximal ersättningstid begränsa ersättningsrätten i förhållande till . Även den som kvalificerar sig genom ett nytt arbetsvillkor enligt 7 § har rätt till en ny ersättningsperiod, vilket följer av 15 § andra stycket. Den nya ersättningsperioden räknas tidigast från det att den föregående ersättningsperioden gick till ända eller på annat sätt upphörde. Till skillnad från vad som gäller skall således en bruttoberäkning ske av ersättningsperioderna (15 § andra stycket sista meningen). kan ersättningsperioderna överlappa varandra. förbrukas ersättningsdagar endast då arbetslöshetsersättning eller KAS utges men inte under tid då den försäkrade deltar exempelvis i ALU eller arbetsmarknadsutbildning. I propositionen föreslås att man i ersättningsperioden även skall inräkna dagar då den försäkrade/sökanden deltagit i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd eller i den tidigare nämnda utbildningen med särskild studiefinansiering. Detta innebär i princip att tid som är kvalificerande för en ny ersättningsperiod enligt 7 § också skall räknas in i ersättningsperioderna. Man når därigenom ersättningsperiodens slut snabbare än . Om arbetslösheten upphör innan ersättningsperioden gått till ända skall liksom gälla att den försäkrade har rätt till ersättning under återstående antal dagar av perioden vid ny arbetslöshet även om arbets- och karensvillkoren inte är uppfyllda. Denna rätt till ersättning föreslås dock bli begränsad. Förutsättningen för fortsatt ersättning skall vara att de återstående dagarna ligger inom den maximala ersättningstiden på tre alternativt (15 § första stycket). Om en sammanhängande tid av 12 månader har förflutit från det att den försäkrade senast uppbar ersättning skall vad som sagts inte gälla (15 § första stycket andra meningen). I sådant fall skall ersättningsrätten prövas på nytt. Om förutsättningarna enligt 6 § föreligger börjar en ny ersättningstid och en ny ersättningsperiod att löpa. Någon möjlighet till återkvalificering enligt 7 § föreligger inte i denna situation. Försäkringen bygger på en inkomstbortfallsprincip. Dagpenningens storlek grundar sig på inkomsten innan den försäkrade blev arbetslös. Man utgår från den inkomst som den arbetslöse vanligen hade under arbetstid som var normal före arbetslöshetens inträde, s.k. normalarbetstid. gäller två alternativa beräkningssätt för normalarbetstiden. Antingen skall som normalarbetstid gälla den genomsnittliga arbetstid i det förvärvsarbete som innebar att arbetsvillkoret uppfylldes eller, om det är förmånligare, i allt det förvärvsarbete som utförts enligt 6 §. föreslås att normalarbetstiden i stället skall hänföra sig till den genomsnittliga arbetstiden innan den arbetslöse anmälde sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen. Även månader som inte kan tillgodoräknas för uppfyllande av arbetsvillkoret skall således räknas in. En person som kvalificerat sig genom heltidsarbete men inte arbetat får alltså sin dagpenning beräknad som om arbetet utförts på 3/4-tid. Någon överhoppningsbar tid medges inte heller i detta sammanhang. En person som varit sjuk kan således inte hänföra sig till någon normalarbetstid. I så fall utges enligt 17 § ersättning med lägsta dagpenning, . Omprövning av underlaget för bestämmande av dagpenningen får i princip inte ske under pågående ersättningsperiod. Detta gäller inte om den försäkrade haft ett sammanhängande avbrott med reguljärt förvärvsarbete med högre inkomst eller längre normalarbetstid. Vidare föreslås att den som under löpande ersättningstid uppfyllt ett nytt arbetsvillkor genom arbetsmarknadsutbildning eller yrkesinriktad rehabilitering får sin dagpenning bestämd till belopp som motsvarar utbildningsbidraget. Avstängning från rätt till ersättning kan ske både på grund av olika slag av arbetsvägran och på grund av vägran att delta i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. regleras detta i olika lagrum, 31 § hänvisar i fråga om de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna till tre olika arbetsvägransfall i 29 §. Vägransfallen föreslås nu bli reglerade i ett och samma lagrum, 29 §. I en fjärde punkt i 29 §, i princip motsvarande nuvarande 31 § som föreslås bli upphävd, anges att avstängning skall ske om någon avvisat ett erbjudande om en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i form av anställning, praktikperiod eller arbets-marknadsutbildning eller avvisat ett erbjudande om annan utbildning med en studiefinansiering som motsvarar ar-bets---lös--hetsersättningen. Även den nya åtgärden offentliga tillfälliga arbeten för äldre och studier med särskilt utbildningsbidrag enligt avsnitt 6.7 i propositionen omfattas av avstängningsreglerna. Någon förändring föreslås inte när det gäller avstängningstiderna. Beroende på arbetet/åtgärdens/studiernas längd kan avstängning ske mellan . De nya reglerna föreslås träda i kraft . För den som har påbörjat en ersättningsperiod före räknas redan förbrukade ersättningsdagar av från den maximala ersättningstiden. Lagar om ALU och OTA I propositionen föreslås två särskilda lagar om arbetslivsutveckling (ALU) resp. om offentliga tillfälliga arbeten för äldre (OTA). Avslag på propositionen m.m. Moderata samlingspartiet, och de gröna yrkar helt avslag på förslagen till ändringar i och . har invändningar i fråga om den bortre gränsen. yrkar avslag på propositionen såvitt avser förslagen om arbetsvillkor, normalarbetstid och normalinkomst. välkomnar i och för sig förslaget om en tidsgräns men anser att gränsen borde vara snävare. Partiet anser dessutom att arbetsvillkoret bör uppgå och att ersättningsnivån bör beräknas på lön . avvisar en höjning av ersättningsnivån till . Eftersom partiet avstyrker regeringsförslaget om offentliga tillfälliga arbeten för äldre avstyrks även förslaget om en särskild lag i ämnet. (Fi122 yrk. 1, 7, 8). I motion A49 lägger partiet fram förslag om en allmän arbetslöshetsförsäkring. Utskottet återkommer till detta förslag nedan. liberalerna anser enligt motion Fi123 att den bortre gränsen bör sättas vid i enlighet med vad som gällde i den allmänna arbetslöshetsförsäkring som fyrpartiregeringen införde 1994. Partiet betonar att en bortre gräns måste kombineras med tidiga aktiviteter och arbetssökande liksom med åtgärder för ett expansivt företagande (yrk. kritiserar propositionen av en rad olika skäl. Förslagen är illa genomarbetade och ofullständiga. De kan leda till orättvisa mellan enskilda och motverka arbetslinjen. Förslagen saknar konsekvensanalyser. Flera frå-gor lämnas obesvarade, t.ex. vad som skall ske efter utförsäkringen och förhållandet mellan handlingsplanen och avstängningsreglerna. De nya reglerna kommer att slå hårt mot dem som regeringen annars säger sig vilja prioritera - ungdomar, kvinnor, deltidsarbetslösa, invandrare m.fl. Stora grupper kommer att stängas ute trots god förankring på arbetsmarknaden. Ansvaret lastas över på de enskilda som får ta konsekvenserna av bristen på reguljära arbeten. Förslagen innebär att de arbetslösa som kollektiv får bära kostnaden för en nivåhöjning som bara är formell. Eventuella förändringar av regelverket bör anstå tills lämnat sina förslag och sedvanlig beredning med remissomgång skett . Vidare anser partiet, som en följd av avvisandet av förändringarna i och , att lagförslaget beträffande ALU bör avslås. I stället bör den nuvarande lagen förlängas . Eftersom partiet avstyrker förslaget om offentliga tillfälliga arbeten för äldre (OTA) avstyrks även förslaget om en särskild lag i ämnet. (Fi116 yrk. 34 delvis, 37, 51, 53). anser att redan dagens kvalificeringsregler slår snett och skapar orimliga tröskeleffekter särskilt för ungdomar. En ovillkorlig förutsättning för en bortre gräns bör vara att försäkringen ersätts av ett annat godtagbart ersättningssystem. Eftersom propositionen saknar förslag om detta bör den avslås (Fi117 yrk. 61, 62). kritiserar regeringen för att föra en "kvartalspolitik" med upprepade förslag till förändringar innan sittande utredning har slutförts. Partiet, som förordar en annan finansieringsmodell, avvisar de delar av regeringsförslagen som syftar till att finansiera en ersättningsnivå på - dvs. skärpt arbetsvillkor och annan beräkningsgrund för dagpenningen. Partiet tar också avstånd från tanken att begränsa uppräkningen vid justering på grund av nytt löneavtal (Fi118 yrk. Alternativa förslag i motioner lägger i motion A49 fram ett förslag om en allmän arbetslöshetsförsäkring som behandlar alla arbetslösa lika. Partiet anser att det helt saknas skäl att knyta ersättningen till de fackliga organisationerna, så länge staten i praktiken står för finansieringen. Ersättning bör ges endast vid tillfälligt inkomstbortfall. Inträde bör beviljas efter 12 månaders arbete. Ersättningen bör grundas på den genomsnittliga lönen före arbetslösheten och uppgå till . Ersättningsperioden bör vara begränsad för att gränsen skall fylla sitt syfte att skapa en positiv drivkraft för ett aktivt arbetssökande. Kommunerna bör ansvara för ersättningen till dem som inte längre omfattas. Den enskildes egenfinansiering bör öka för att stärka incitamenten till en lönebildning som medför en god tillgång till arbete. En sådan allmän arbetslöshetsförsäkring bör inrättas . Skyddet vid arbetslöshet måste sedan utvecklas vidare med hänsyn till den mer mångfasetterade arbetsmarknaden (yrk. Som underlag för förändringar bör senast en analys av sociala ersättningars, skatters och inkomstrelaterade avgifters inverkan på lönebildningen och arbetslösheten ha presenterats för (yrk. vill enligt motion Fi116 ha en återgång till ersättningsnivå. Finansiering bör inte ske genom försäkringens utgiftssida. Tänkbara vägar är en mycket måttlig höjning av arbetsmarknadsavgiften eller en begränsad höjning av bolagsskatten. Ett annat alternativ är att den förändring av uttaget av arbetsgivaravgifter som föreslås i proposition 209 inte genomförs. Med ett fortsatt system med sänkt sjukförsäkringsavgift och höjd arbetsmarknadsavgift kan försäkringen tillföras medel för ändamålet (yrk. Partiet tar vidare upp problemet med de deltidsarbetslösa. Motionen hänför sig till en som visar att många arbetsgivare, såväl offentliga som privata, planerar sin verksamhet med deltidstjänster. Efter regeländringarna säger många upp sig för att få rätt till heltidsstämpling. För att komma runt reglerna gör man om tillsvidaretjänster till visstidstjänster. Otryggheten har ökat, framför allt för lågavlönade och lågutbildade kvinnor. I avvaktan på arbetsrättsliga reformer och mer aktiva insatser från arbetsförmedlingarna anser att de tidigare reglerna bör återinföras (yrk. anser enligt sin motion Fi117 att den nuvarande grundnivån i arbetslöshetsförsäkringen, , är för låg. Ersättningsnivån bör vara för lägre avlönade, vilket bör finansieras genom införandet av ett s.k. brutet tak som bör motsvara 4,2 basbelopp (). Vid inkomster därutöver bör ersättningen vara för den del av inkomsten som ligger under brytpunkten och för återstoden. Sedan den bortre gränsen i försäkringen nåtts bör den arbetslöse ha rätt till ett grundskydd ungefär på samma nivå som förtidspension (yrk. upprepar i motion Fi118 sitt tidigare krav på en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som ersätter nuvarande arbetslöshetsförsäkring och KAS enligt det system som infördes av fyrpartiregeringen . Ersättningsnivån bör vara (yrk. Ett motsvarande krav, som en del av en förändrad arbetsmarknadspolitik, ställs också i partiets motion A46 (yrk. 13 delvis). Motion Fi127 av () utgår från den praxis som gäller för arbetslösa som bedriver begränsat eget företagande. Den innebär att ersättning inte utges om verksamheten i företaget överstiger . Motionären pekar på att detta leder till att deltidsföretagare inte kommer att omfattas av vissa av de nya åtgärder som föreslås i propositionen. Såväl det särskilda utbildningsbidraget för arbetssökande som saknar grundskolekompetens som offentliga tillfälliga arbeten för äldre förutsätter nämligen att den arbetslöse är berättigad till arbetslöshetsersättning. Förslagen bör ändras så att de tillgodoser dessa kategorier (yrk. 1, 2). Regelverket för arbetslöshetsförsäkringen och det kontanta ar-bets-mark-nadsstödet är komplicerat och svårtillgängligt, vilket i och för sig i hög grad beror på de förhållanden som lagarna är avsedda att reglera. Detta gällde tidigare, men kanske än mer efter de förändringar som genomförts och som föreslås. Det är fråga både om relativt omfattande sakliga ändringar och om grundläggande begrepp som byter innebörd eller mönstras ut ur lagstiftningen och om nya begrepp som införs och kopplas samman med äldre regler. Inte ens en tränad läsare lär med lätthet kunna ta till sig den mera exakta innebörden av lagreglerna. I sammanhanget bör påpekas att det är samma lagar som gäller ända . Av förklarliga skäl har de urspungliga förarbetena numera begränsad betydelse för förståelsen av lagreglerna. För att tränga in i regelsystemet måste vägledning hämtas från ett antal propositioner och utskottsbetänkanden. Tillämpningen underlättas inte heller av att flera av de förslag till förändringar som genomförts förelagts i sådana sammanhang att fackutskottet inte varit beredande utskott. För att få vägledning vid tolkningen måste man därför söka sig såväl till arbetsmarknadsutskottets yttranden som till finansutskottets betänkanden. Från rättstillämpningssynpunkt är detta inte tillfredsställande. Lagstiftningens komplexitet talar för att nödvändiga regelförändringar av mera genomgripande slag bör genomföras samlat och med ingående redovisning såväl för allmänna överväganden som för vad som mera specifikt avses med en viss konkret lagändring. Utredningen om ersättning vid arbetslöshet och omställning (ARBOM) har ett vittomfattande uppdrag att lämna förslag till hur en ny arbetslöshetsförsäkring skall utformas och skall enligt sina direktiv (dir. 1995:92) rapportera sitt uppdrag senast vid utgången av september månad. I delbetänkandet (SOU 1996:51) har utredningen redovisat överväganden och förslag när det gäller huvuddragen i en ny försäkring som är allmän och sammanhållen liksom vissa överväganden och alternativa förslag när det gäller den s.k. bortre parentesen. Några konkreta lagförslag har ännu inte förts fram av utredningen. Vissa frågor har inte alls berörts i delbetänkandet, t.ex. om företagares och uppdragstagarens ställning, utan skall i sin helhet tas upp i slutbetänkandet. anser att goda skäl skulle ha talat för att avvakta med mera ingripande förändringar i regelsystemet till dess att ARBOM hunnit lägga fram sina samlade förslag och dessa beretts i sedvanlig ordning varvid berörda organ getts tillfälle att lägga fram sina synpunkter inte bara på de mera övergripande frågeställningarna. Därmed skulle man säkerligen också ha kunnat vinna i klarhet och överskådlighet i regelsystemet. Trots detta vill inte arbetsmarknadsutskottet motsätta sig att förändringar beslutas . Det tyngsta skälet är det nära sambandet mellan ändringarna i försäkringen och den nya inriktning av arbetsmarknadspolitiken som föreslås i proposition 222. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna skall syfta till en återgång till den reguljära arbetsmarknaden. De får under inga omständigheter bara vara ett sätt att kvalificera sig för ytterligare ersättning. Då hotas arbetslinjen. Arbetslöshetsförsäkringen är och skall vara en omställningsförsäkring för personer med fast förankring på arbetsmarknaden. Det är naturligt att dessa viktiga principer - som utskottet i tidigare sammanhang anslutit sig till - nu konkretiseras genom lagregler om skärpt arbetsvillkor en bortre gräns i försäkringen. Till detta kommer de ökande kostnaderna för arbetslöshetsersättningen, bl.a. till följd av försämrat arbetsmarknadsläge. Av vad som anförts följer att arbetsmarknadsutskottet inte kan ansluta sig till , och resp. yrkanden om helt avslag på propositionens förslag till ändring av och . Motions-yrkandena i fråga, Fi116 (yrk. 51, 53), Fi117 (yrk. 61, 62) samt Fi122 (yrk. 7, 8) bör således avslås av . går över till de konkreta förslagen. Som kommer att framgå anser utskottet att vissa justeringar, förtydliganden och kommentarer bör göras. I den mån inte annat anges tar det som anförs sikte på både och . 6 § Skärpt arbetsvillkor Som redovisats ovan innebär det nya arbetsvillkoret enligt 6 § skärpningar i flera avseenden. Enligt propositionen bör man dock hålla i minnet att skärpningen för flertalet inte innebär några förändringar i möjligheten att få ersättning vid arbetslöshet. Regeringen utgår från att förslaget för personer med tillfälliga arbeten, säsongsarbeten eller deltidsarbeten och som söker mer arbete bör medverka till en förändring av arbetsmarknaden i riktning mot fler tillsvidareanställningar och arbeten med längre arbetstid, inte minst för deltidsarbetande kvinnor. skulle självfallet gärna se att detta blev effekterna av förslaget. Det går emellertid inte att bortse från att även grupper med en relativt fast förankring på arbetsmarknaden kan komma att stå utanför försäkringen t.ex. därför att de arbetat oregelbundet och vissa månader inte kommit upp i de som krävs, t.ex. s.k. springvikarier och anropsanställda. För att uppfylla arbetsvillkoret kommer det att krävas minst 720 arbetade timmar. Fall kan tänkas där inte ens den dubbla mängden arbetade timmar är tillräckligt. Utskottet noterar att regeringen noga kommer att följa vilka effekter förändringarna får på områden där tillfälliga och korta anställningar är vanligt förekommande. En sådan uppföljning är mycket angelägen. förutsätter att regeringen vid behov återkommer till i denna fråga.