sou · GJB3155 · 1996-01-01 00:00:00 — De synpunkter och konkreta förslag som framfördes i remissvaren över betänkandet har beaktats i det nu ge- nomförda arbetet. I betänkandet diskuterades, med hänsyn till det huvudsakliga skydds- motivet, tre kategorier vattendrag – Typvattendrag, Referens- vattendrag och Vattendrag med speciella bevarandevärden. Vid våra fortsatta överväganden har vi kommit fram till att gruppen Vattendrag med speciella bevarandevärden bör delas i två kategorier beroende på om bevarandevärdet betingas primärt av intresset för kulturmin- nesvården eller för naturvården. Vi benämner dessa två kategorier av vattendrag Kulturvattendrag respektive Vattendrag med speciella naturvärden. För sådana vattendrag som är skyddsvärda med hänsyn till främst friluftslivsintresset ges ett skydd enligt 3 kap. NRL av bestämmel- serna i 2 §. Dessa bestämmelser avser större områden där turismens och friluftslivets intressen skall särskilt beaktas och de omfattar flera älvdalar och vattendrag. Att göra ett urval av vattendrag för att kom- plettera dessa områden ligger utanför vårt uppdrag och behandlas därför inte här. Friluftslivsintresset kommer dock att ha betydelse vid val av vilka i övrigt jämförbara vattendrag som bör skyddas som Typ-, Referens- och Kulturvattendrag. Typ- och Referensvattendragen skall primärt väljas på grundval av sina naturvärden, med naturligheten som huvudkriterium. Kultur- vattendragen skall primärt väljas utifrån olika kulturhistoriska teman. Vattendrag med speciella naturvärden skall tillgodose storskaliga och i ett nationellt perspektiv särskilt viktiga naturvärden som inte fångas in av de övriga kategorierna. Förslag till metoder för urval av dessa fyra kategorier vattendrag redovisas i kapitel 3 och 4. De föreslagna metoderna för urval bör tillämpas på vattendragen oavsett om de är skyddade enligt 3 kap. 6 § eller inte. Härigenom kommer ett antal av de redan skyddade vattendragen att bli identifie- rade som Typvattendrag, Referensvattendrag, Kulturvattendrag eller Vattendrag med speciella naturvärden. Jämfört med övriga enligt 3 kap. 6 § skyddade vattendrag kommer dessa att ha klart uttalade huvudmotiv för skyddet. målsättning är att nå ett sammanhållet urval av vattendrag som täcker betydelsefulla värden från såväl natur- som kultursynpunkt. I de fall ett vattendrag i en huvudkategori har näst intill likvärdiga alternativ bör man pröva möjligheten att välja ett som är skyddsvärt även i andra avseenden. Om det t.ex. finns alternativ till vad som kan utgöra Typvattendrag och ett av dessa även har stort kulturhistoriskt intresse bör man välja detta. Vid det slutliga urvalet av vilka vattendrag som bör skyddas skall också energiintresset vägas in med hänsyn till vad som bedöms vara en ekonomiskt rimlig kraftutbyggnad i olika vattendrag. Våra vattendrag har blivit allt mer påverkade av mänsklig verksam- het sedan vattenkraften i blygsam skala bör- jade användas för att driva olika anläggningar (se avsnitt 4.2 Kultur- vattendrag). Den största påverkan härrör från fysisk påverkan i sam- band med utnyttjandet av vattnet för kraftutvinning. Andra exempel på fysisk påverkan är sådan som härrör från sjösänkningar och torr- läggningar för att skapa odlingsmark samt rensningar och bygg- nationer för flottningsändamål. När ett vattendrag inte längre nyttjas för det ändamål som motive- rade ett ingrepp kommer en stor del av de fysiska förändringarna ändå att finnas kvar. Detta visar sig tydligt i de vattendrag där flottningsverksamheten har varit omfattande eller där man har sänkt eller torrlagt sjöar. Den effekt som ett ingrepp haft på vattendraget kan dock vara glömd, men inte eliminerad, när ett nytt utnyttjande av vattnet kommer på tal . Beaktas även den påverkan som härrör från andra typer av belastning såsom föroreningar m.m. inser man att den allra största delen av våra vattendrag genom kumulativa effekter nu är mycket långt ifrån sitt ursprungliga natur- tillstånd. definition av Typvattendrag respektive Referensvattendrag innebär att en låg påverkansgrad är huvud- kriterium för båda. Den i det följande beskrivna metoden för urval av Typvattendrag medför att Referensvattendragen, för vilka orördheten är av avgörande betydelse, normalt kommer att återfinnas bland Typ- vattendragen. För det praktiska arbetet med att välja ut Typvattendragen har vi tagit ställning till huvudalternativen att antingen kartlägga, utvärdera och väga ett stort antal faktorer (biologiska, kemiska och fysikaliska) i samtliga vattendrag eller att göra urvalet på basis av ett fåtal övergripande faktorer. En urvalsmetod som bygger på generella inventeringar har förkas- tats eftersom en sådan modell skulle behöva bygga på så omfattande dokumentation att den är för tids- och arbetskrävande för att passa in i vårt perspektiv om två à för inventeringar. Det är vidare så att en naturvärdering inte behöver bli säkrare av att många kriterier an- vänds . Det är i stället så att ju fler kriterierna är, desto vanskligare kan värderingen bli eftersom det är svårt att rangordna och väga samman kriterier av olika typer. De frågor man blir tvungen att ställa sig vid ett sådant förfarande blir av typen Vill vi helst bevara ett vattendrag med pärlmusslor, med utter eller med lekande lax? Är det värre med ett försurat vattendrag eller ett övergött?. Svaren på frågor av detta slag blir i stort sett olika beroende på vem som svarar. Mot denna bakgrund föreslår vi en ansats som innebär att man uti- från övergripande kriterier successivt sållar bort vattendrag som up- penbart inte är lämpliga som Typvattendrag och därmed inte heller som Referensvattendrag. Ett förslag till en sådan metodansats redovisades i utredningens rap- port Förslag till metod att välja ut skyddsvärda vattendrag , . Rapporten har remissbehandlats , i det föl- jande kallat sommarremissen. Remissinstanserna (se Bilaga 2, ej med i detta utdrag) godkänner i huvudsak metodförslaget. Att meto- den innebär att skyddsvärda vattendrag sållas fram utan koppling till vattenkraftsintresset anser de remissinstanser som berör ämnet vara riktigt. Den kritik som framkommer avser i de flesta fall mindre de- lar i helheten. Urvalsprocessen och motiven för de olika stegen i urvalet av Typ- och Referensvattendrag, som redovisas i avsnitt 3.2 - 3.7, innebär sammanfattningsvis följande. *Typvattendragen skall spegla olika i förekommande naturförhållanden. Därför är det nödvändigt att som ett första steg göra en regionindelning med hänsyn till de olika naturförutsättningar som betingar vattendragens egenskaper. *För att få en god representativitet av olika naturtyper och miljöer behöver olika kategorier vattendrag skyddas inom de olika regio- nerna. Exempelvis gäller det vattendrag av olika storlek, liksom vattendrag med olika upprinningsområden och flödesregimer. *Huvudsyftet med att skydda Typvattendrag är att trygga den na- turliga biologiska mångfald som är knuten till de svenska vatten- dragen. I avsnitt 3.2 redovisar vi hur vi i detta sammanhang ser på begreppet biologisk mångfald. *De bästa förutsättningarna för att ge en god representation av den naturliga biologiska mångfalden finns i de mest opåverkade vattendragen. Det finns inga vattendrag som är helt opåverkade av mänsklig verksamhet, utan det handlar om graden av påverkan/ naturlighet. Mått på i vilken grad ett vattendrag är påverkat är därför enligt utredningen bra kriterium för de följande stegen vid urvalet av vattendrag. *Fysiska hinder, främst i form av dammar och med dem samman- hängande fragmentering och reglering av vattendragen, hör till den mest drastiska formen av påverkan. De fysiska hindren påverkar fiskvandring och annan vattenburen artspridning bland såväl väx- ter som djur. *I vilken utsträckning strandzonen är påverkad är också av stor betydelse för förutsättningarna för biologisk mångfald. Strandzo- nerna fungerar som filter mellan vattendraget och omgivande mark och det finns en rad växt- och djursamhällen som har sina livsbe- tingelser bara där. Dessutom fungerar strandzonen som spridnings- korridor utefter vattendraget. *För ett val av det mest skyddsvärda vattendraget kan i vissa fall även andra mer specifika förhållanden behöva studeras. *De vattendrag där de naturliga processerna bedöms kunna fortgå relativt ostört definieras som Referensvattendrag. Typvattendrag för biologisk mångfald Att bevara den biologiska mångfalden är ett av de grundläggande målen i miljöpolitiken. I arbetet med att uppfylla detta mål har vatten- dragen stor betydelse. De svenska vattendragen, med tillhörande sjöar och våtmarker, är komplexa system som ofta uppvisar stor produk- tion, variation och artrikedom. Eftersom de dessutom är relativt jämt spridda över landet och är rika på gradienter (förändring per längdenhet), till följd av landets skiftande naturgeografiska för- hållanden vad gäller t.ex. topografi och klimat, är de betydelsefulla bärare av biologisk mångfald. Biologisk mångfald ges varierande innebörd i olika sammanhang och kan avse olika nivåer (landskap och större enheter, ekosystem, bioto- per, arter, populationer och gener). I vårt sammanhang menar vi med biologisk mångfald den variation av växter och djur i vattendragen och deras närområde som är naturlig för de typer av landskap som av hävd, liksom av vetenskapliga skäl, anses väsentliga att värna. Att använda begreppet naturlighet på detta sätt innebär t.ex. att Typ- vattendrag som rinner genom vissa kulturlandskap, som det öppna odlingslandskapet i , anses lika viktiga som de vildmarks- betonade älvarna i norra . Avgörande för denna mångfald är vad som är representativt för olika miljöer och inte att det finns ett stort antal arter i ett område – i vissa fall kan den naturliga biologiska mångfalden kännetecknas av varia- tionsfattigdom. Bevarandet av den biologiska mångfalden måste alltså ta sin utgångspunkt i de skilda naturgeografiska förutsättningarna i olika delar av landet och inte handla om enbart artmångfalden på nationell nivå. Ekosystemnivån är härvid särskilt viktig att beakta eftersom det är där som utarmningen genom mänsklig påverkan till störst del har slagit igenom. En fortsatt utarmning av ekosystemen innebär risk för att olika arter inte kommer att kunna fortleva i sina naturliga miljöer. För att den vattensystemsanknutna biologiska mångfalden i den här redovisade betydelsen skall kunna bevaras måste de funktio- ner som är knutna till vattendragen säkerställas, bl.a. måste före- kommande arter ha förutsättningar att fortleva under naturliga be- tingelser och i livskraftiga bestånd. Att trygga detta är huvudsyftet med Typvattendragen. Den funktionella enheten för vattendrag är avrinningsområdet, d.v.s. hela det land- och vattenområde som avgränsas av vattendelare, från källregionerna till utloppet i havet. Skyddas olikartade, väl fungerande och relativt stora avrinningsområden är möjligheterna stora till att en betydande del av den biologiska mångfalden bevaras även på ekosystemnivå och lägre nivåer. De vattendrag som skyddas som Typvattendrag bör därför utgöras av avrinningsområden, som de skall vara så lite påverkade som möjligt. Att skydda huvudvattenflödens hela avrinningsområden som Typ- vattendrag förutsätter att det finns sådana som inte är alltför påver- kade. I annat fall får skyddet inriktas på mindre påverkade delav- rinningsområden – avrinningsområden för biflöden – för att så långt möjligt säkra den naturliga biologiska mångfalden i den aktuella de- len av landet. Det bör prövas om det är lämpligt att utvidga skyddet för de älv- sträckor som är skyddade enligt 3 kap. 6 § NRL till att gälla deras lokala avrinningsområden. Med lokalt avrinningsområde menas de biflöden, med sina tillhörande avrinningsområden, som rinner till den skyddade sträckan. En avgörande faktor vid bedömningen är om dessa biflödena är tillräckligt lite störda för att ett skydd av dem skulle påtagligt stärka bevarandet av biologisk mångfald i området. I sommarremissen gavs ett starkt stöd för huvudprincip att somTypvattendrag skydda hela avrinningsområden och att delavrinningsområden bör komma i fråga i de fall avrinning- sområdet som helhet är för påverkat. Att på detta sätt ta utgångspunkt i avrinningsområdena ligger väl i linje med EU:s direktiv (92/43/EEG) om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. Där anges bland annat att medlemssta- terna skall sträva efter att främja skötseln och förvaltningen av så- dana element i naturen som, till följd av sin linjära eller kontinuer- liga struktur, t.ex. floder med sina bankar, är väsentliga för vilda arters flyttning, spridning och genetiska utbyte. Vidare framgår att en livsmiljös bevarandestatus är gynnsam om det naturliga utbredning- sområdet och de ytor som täcks är stabila eller ökande och att den struktur och de funktioner, som är nödvändiga för att den skall kunna bibehållas på lång sikt, finns och sannolikt kommer att finnas under en överskådlig framtid. Med livsmiljö avses land eller vattenområde som kännetecknas av särskilda geografiska, biotiska och abiotiska egenskaper, oavsett om de är naturliga eller delvis naturliga. För vat- tendrag anges att de skall ha naturlig eller nära naturlig dynamik där vattenkvaliteten inte har försämrats signifikant. Vattendragens läge och karaktär Regionindelning - Steg 1 För att T ypvattendragen skall fånga in den variation av biologisk mångfald som finns i landet behöver urvalet göras med hänsyn till de skilda naturgeografiska förhållandena. I vårt betänkande utgick vi från den regionindelning som gjorts på initiativ av Nordiska Minister- rådet, NMR (Naturgeografisk indelning av , 1984). Denna indelning gjordes främst med avseende på landförhållanden och speg- lar därmed inte fullt ut förhållandena i vattendragen. Därför har vi nu anpassat NMR:s regionindelning med hänsyn tagen till olika förhål- landen i vattendragen och deras avrinningsområden. Vi har även an- passat regiongränserna efter avrinningsområdenas gränser eftersom Typvattendragen skall avse funktionella enheter. Gränserna för regionerna kommer sålunda att utgöras av vattendelare, som är na- turliga och oftast väl markerade element. Dessa, av oss kallade, vattendragsgeografiska regioner skall ses som ett komplement till NMR:s indelning för att för vårt ändamål strukturera kunskaper om landets naturförhållanden. De som i svaren på sommarremissen har kommenterat den föreslagna regionindelningen anser att den på ett i huvudsak bra sätt tar hänsyn till de naturförhållanden som i olika delar av landet påverkar vatten- dragen. Indelning i vattendragskategorier inom regionerna - Steg 2 Landet har delats i 13 vattendragsgeografiska regioner, varav fyra ligger norr om . De vattendragsgeografiska regionerna är sålunda stora områden inom vilka bl.a. de hydrologiska och klimato- logiska förhållandena kan uppvisa stora skillnader som ger varie- rande sammansättning av biotoper och arter. Inom de vattendragsgeografiska regionerna i norra är det stor skillnad på vattendrag som rinner upp i fjällområdet, i skogs- landet respektive i kustområdet. För att få representativa Typ- vattendrag behöver därför väljas vattendrag med olika upprinningsområden. Vi har delat in vattendragen i kategorierna fjäll- älvar, skogsälvar och kustnära vattendrag. I är bilden mer komplex och vilka vattendragskategorier som vi anser behövas i de olika regionerna framgår av följande av- snitt. Ett viktigt förhållande är dock den skillnad i sammansättningen av biotoper och arter som finns mellan lugnt flytande vatten och vatten med forsar och fall. Förutom att slättvattendrag och mer snabb- flytande vattendrag har klart skilda naturtyper representerar de också oftast olika typer av kulturpåverkan i form av odlingslandskap, sjösänkningar, dammbyggnader m.m. VDU har som huvudregel satt den nedre gränsen för de vattendrag som bör komma ifråga som Typvattendrag , oavsett om de är huvud- eller biflöden. Vår bedömning är att de biotoper och arter som finns i de mindre vattendragen täcks in av de större vattendragen och deras biflöden. Dessutom är kännedomen om de små vatten- dragen ofta dålig varför ett ytterligare skäl har varit att begränsa ar- betet. I vissa fall där det råder speciella naturförhållanden bör dock även vattendrag kortare än kunna utgöra Typvattendrag. Exempelvis är förhållandena på och samt runt södra så speciella att man där bör ta med även vattendrag som är kortare än . I svaren på sommarremissen framkommer inga större invändningar mot hur indelningen i vattendragskategorier har gjorts. Den gjorda indelningen av vattendragen inom regionerna bör enligt remissin- stanserna ge förutsättningar för en nöjaktig representation av i res- pektive region förekommande naturförhållanden. En del påpekan- den har dock gjorts angående naturvärdena i vissa små vattendrag som man anser vara mycket skyddsvärda, men som genom den ne- dre gränsen vid inte skulle komma med i urvalet. Kort beskrivning av regionerna och de ingående vattendrags- kategorierna Uppdelning av i nord–syd delas i en nordlig och en sydlig del genom den skarpaste och mest betydelsefulla naturgeografiska gränslinje som landet hyser, Norrlandsgränsen. I stort brukar man ange att Norrlandsgränsen sam- manfaller med sydgränsen för vad geograferna kallar Norrlands- terrängen (dock inte östgränsen vid ). En ungefärlig utbredning är utefter en linje som börjar vid och går i en svag båge mot och vidare mot den norska gränsen i höjd med . Vid Norrlandsgränsen över- går det mellansvenska slättlandet mycket snabbt i ett kulligt och storvågigt och bergens höjd stiger snabbt från något eller några till 400-500 m ö.h. eller mer. I anslutning till Norrlandsgränsen inträder en mängd förändringar hos och faunan på grund av förändringar i klimatet. Nederbör- den ökar, vintrarna blir snörika och temperaturen sjunker. Ovanför Norrlandsgränsen saknas många sydskandinaviska växtsamhällen, eller uppträder de starkt förändrade. På grund av att området norr om till stor del ligger över högsta kustlinjen, dvs. den gräns över vilken de olika haven efter våra nedisningsperioder inte nått, består jordmånen här väsent- ligen av näringsfattig urbergsmorän, medan leror och andra närings- rika jordarter mestadels är begränsade till trakterna söder om grän- sen. En följd härav är att Norrlandsgränsen ganska väl sammanfaller med nordgränsen för näringsrika (eutrofa) sjöar, och då även för syd- liga, näringskrävande vattenväxter som t.ex. slokstarr, kalmus och svärdslilja. En del fiskar, t.ex. , som trivs i magrare vatten, blir påfallande sällsynta söder om . Det gäller också knipan som är en karaktärsfågel för näringsfattiga sjöar och alltså häckar ungefär ned till Norrlandsgränsen, och längre söderut nästan bara på syd- svenska höglandet. Vissa fåglar, t.ex. skäggdopping, som trivs bäst i näringsrika slättsjöar, uppvisar en motsatt utbredning och blir säll- synta norr om . avrinningsområde skiljs ut som en egen region. Orsaken till det är att förhållandena där inte är lika vare sig de angränsande nordliga eller sydliga delarna av landet . Detta gäller såväl geomorfologiska- som klimatförhållanden, vilket naturligtvis även får betydelse för biologin. De södra delarna av avrinningsområdet berörs direkt av Norrlandsgränsen vilket exempelvis får till effekt att ett flertal nordliga och sydliga floraelement här möts på gränsen av sina utbredningsområden. huvudfåra har bedömts vara alltför påverkad av dammar, utsläpp från gruvhantering och industri, bebyggelse m.m. för att i sin helhet kunna komma ifråga som Typvattendrag. Däremot är flera av biflödena i såväl skogsområdena som fjällområdena förhållandevis lite påverkade. Vi betraktar därför de enskilda delavrinningsområde- na samt huvudfårans övre lopp (övre ) som de funktio- nella enheterna. I region 5, har vi delat in delavrinningsområdena i -sådana som berör fjällkedjan -sådana som ligger inom skogsregionen Det finns inget enskilt biflöde som kan definieras som kustnära vattendrag utan vi anser att samtliga de biflöden som rinner till den nu skyddade sträckan nedströms bruk, bör utvärderas tillsammans. De fyra regionerna norr om I NMR:s regionindelning delas norra i väst-östlig riktning, i stort sett längs med höjdkurvorna. I den av oss föreslagna region- indelningen försvinner denna indelning eftersom vi menar att grän- serna bör anpassas till avrinningsområdena, som har sin sträckning från kusten och inåt. I vårt förslag ersätts NMR:s indelning med att vi tar hänsyn till var vattendragen rinner upp. Att från söder till norr dela landet norr om i ett antal vattendragsgeografiska regioner kan tyckas ogörligt eftersom hela utgör en ganska jämn nord-sydlig gradient utan några mar- kanta gränser där en flora och fauna övergår i en annan. Det sker emellertid en uppenbar förändring längs denna gradient och ett om- råde i nordligaste företer inga större likheter med ett om- råde i sydligaste . Om området delas upp i ett antal mindre områden kommer dessa därför att skilja sig i sina allmänna egenska- per, även om gränserna mellan områdena inte är skarpa. Med tanke på att förändringarna sker mer eller mindre kontinuerligt har utgångs- punkten i vårt arbete varit att göra en indelning i tämligen likstora områden och avgränsa så homogena områden som möj- ligt. Arbetet resulterade i att vi kunde utkristallisera följande fyra regio- ner som sinsemellan skiljer sig i ett flertal avseenden (bl.a. vegeta- tionsperiod, nederbörd, stormorfologi och andelen bygd). Region 1 som avgränsas i norr av norra vattendelare (i ) och i söder av norra vattendelare. Region 2 som avgränsas i norr av norra vattendelare och i söder av Sävaråns och () norra vattendelare. Region 3 som omfattar området från Sävaråns och (Vindel- älven) norra vattendelare till södra vattendelare. Region 4 som sträcker sig från södra till norra vattendelare. Längst i väster begränsas regionen av de nordli- gaste utlöparna av - avrinningsområde. Enligt vad som sagts tidigare delas vattendragen i samtliga regioner i norra in i De åtta regionerna i . I är naturen mer mosaikartad och uppvisar stora för- ändringar på korta sträckor och i flera ledder. Förutom att i görligaste mån hålla ihop avrinningsområdena har vi modifierat NMR:s regi- onindelning framför allt med stöd av uppgifter om vattenväxternas utbredning. Vi har även i viss mån tagit stöd i fiskfaunans samman- sättning. Det som motiverat valet av dessa organismgrupper är att de är tillräckligt stora för att erbjuda ett säkert underlag och att deras utbredning är väl känd. I ett fall har vi gjort avsteg från principen att regiongränsen skall sammanfalla med avrinningsområdets gränser. Det gäller – som korsar gränsen mellan regionerna 6 och 8. Orsaken är främst att , som är vårt längsta vattendrag, delas i två unge- fär likstora bitar av Norrlandsgränsen med olika typer natur på ömse sidor, bl.a. är de flöden som rinner in i norrifrån mycket olika de som rinner in söderifrån, främst när det gäller fallprofiler och vilka landskapstyper de rinner igenom. För de regioner som berörs av ett enda huvudavrinningsområde (Vät- tern/ström och norra delen av /) eller är dominerade av ett stort avrinningsområde (region 7 - och region 8 - södra delen av ) har vi betraktat delavrin- ningsområden som funktionella enheter. Orsaken till detta är att vi inte funnit det meningsfullt att skydda hela avrinningsområden efter- som de bl.a. är så fragmenterade i sina huvudflöden. På grundval av dessa överväganden har delats in i föl- jande åtta vattendragsgeografiska regioner (se kartan appendix till kapitel 3). Region 6, norra vattendragsr egion som består av flera delavrinningsområden vilka behandlas som separata enheter. Största delen av regionen ligger norr om vilket innebär att de nordligaste delarna uppvisar ren fjällkaraktär. Regionen avgränsas i nord, väst och öst av vattendelare. I söder avgränsas regionen av , Tidans norra vat- tendelare och södra vattendelare. Regionen täcker således i stort sett samma område som . Delavrinningsområdena i regionen delas in i sådana som berör fjällkedjan