sou · GJB3155 · 1996-01-01 00:00:00 — Lagans biflöde 98 11 Bolmån är det längsta och relativt opåverkat av dammar, där är dessutom samtliga större biflöden ofragmenterade. Av fallvattendragen är 106 Rolfsån det minst fragmenterade, men det kortaste. 101 , 103 och 105 Viskan är jäm- förbara i sina huvudflöden. och har inte några bety- dande dammar i det övre loppet. har flest ofragmenterade biflöden. Av de kustnära vattendragen är 105/106 Löftaån ofragmenterad medan 102 Suseån och 104 Himleån är delvis utbyggda (två dammar var- dera). Vattendrag i region 10 för fortsatt utvärdering 98 11 Bolmån, 106 Rolfsån, 101 , 103 , 105/106 Löftaån, 102 Suseån och 104 Himleån. Region 11, vattendragsregion De inlandsvattendrag som är minst utbyggda i sina huvudfåror är 68 Söderköpingsån, 78 Hagbyån, 84 Bräkneån och 87 Skräbeån. 88 är kraftigt utbyggd i huvudfåran men har 16 biflöden som är helt ofragmenterade, eller med endast en damm. Flertalet kustvattendrag är mycket lite fragmenterade. Åtta är helt outbyggda. Vattendrag i region 11 för fortsatt utvärdering 68 Söderköpingsån, 78 Hagbyån, 84 Bräkneån, 87 Skräbeån, 88 å, 67/68 Vadsbäcken, 69 V indån, 72/73 Laxemarån, 74/75 Oknebäcken, 75/76 Nävraån, 76/77 Surrebäcken, 76/77 Åbyån och 79/80 (namnlös). Region 12, och vattendragsregion Samtliga vattendrag, som är korta, är ofragmenterade. Vattendrag i region 12 för fortsatt utvärdering Samtliga vattendrag, oberoende av längd. Region 13, vattendragsregion Inlandsvattendragen, som är helt likvärdiga, är relativt kraftigt ut- byggda i huvudfåran. 96 å har 4 outbyggda biflöden medan 92 har två. Inget kustvattendrag är kraftigt utbyggt, 6 stycken är helt ofragmenterade. Vattendrag i region 13 för fortsatt utvärdering 92 , 96 å samt 88/89Tommarpaån, 88/89 Verkaån, 88/89 Julebodaån, 88/89 Segesholmsån, 89/90 Dybäcksån och 95 å. Vattendrag med särskilda natur- eller kulturvärden Vattendrag med speciella naturvärden Med våra föreslagna metoder att välja ut Typ- och Referensvattendrag kommer en stor del av de i ett nationellt perspektiv viktiga naturvär- dena hos vattendragen att täckas in av dessa. Det kan dock inte ute- slutas att det finns ytterligare vattendrag med så stora naturvärden att de bör ges ett skydd motsvarande det som föreslås för Typ- och Referensvattendragen. Det behöver därför finnas en vattendrags- kategori där man kan göra nödvändiga kompletteringar för sådana skyddsbehov. Vilka vattendrag som behöver ingå i denna kategori, som vi benämnerVattendrag med speciella naturvärden, kan inte avgö- ras förrän urvalet av Typ- och Referensvattendrag har gjorts. Det måste dock handla om större områden som antingen är bärare av unika egenskaper knutna till vattendraget eller där det finns en stor ansamling av höga vattendragsanknutna naturvärden. Det kan exem- pelvis gälla vattendragsmiljöer som är väsentliga att skydda med hänsyn till åtaganden i internationella konventioner, riks- intressen för naturvården enligt 2 kap. NRL eller att vattendraget har uppenbar betydelse för viss forskning. Man skall även kunna ta hän- syn till sådana svårgripbara värden som ligger i begreppet särskilt stor naturskönhet. Dessa vattendrag skall vara så tydliga bärare av utomordentligt höga naturvärden att man kan förutsätta att arbetet med att identifiera dem kan baseras på tillgänglig kunskap hos . Stora delar av våra kulturhistoriskt mest värdefulla miljöer finns i vattendragsnära områden. Detta beror på att vattendragen under alla tider har varit viktiga för människors bosättning, försörjning och sam- färdsel. Spåren av detta kan räknas i tusental längs stränderna och tillsammans ger de såväl ett omistligt källmaterial för kunskap om människornas liv, uppfinningsrikedom och förmåga att ändra livs- villkoren som betydande estetiska värden. Från kulturhistorisk synpunkt är särskilt sådana vattendragsmiljöer som belyser viktiga aspekter på vattendragens betydelse för sam- hällsutvecklingen av stort intresse. Det handlar härvid inte om speci- fika områden med ett visst kulturvärde, som för områden av intresse för kulturminnesvården enligt bestämmelserna i 2 kap. § NRL, utan om större sammanhängande miljöer som kan ge förståelse för en eller flera för det svenska samhällets utveckling betydelsefulla kultur- historiska aspekter med anknytning till våra vattendrag. Det kan också uttryckas så att skyddsvärdet ligger i sådana till vattendrag knutna samhällsfunktioner som ger ett visst vattendrag, eller en större del av dess sträckning, en i ett nationellt perspektiv särpräglad kulturhistorisk identitet. Detta definierar vad vi benämner Kulturvattendrag och som bör ges ett skydd på samma sätt som Typ- och Referensvattendrag. Ett Kulturvattendrag kännetecknas av att det belyser samhälls- funktioner som ger vattendraget en särpräglad kulturhistorisk identi- tet. Urvalet av Kulturvattendrag måste därför grundas på definitioner av vilka dessa samhällsfunktioner är och tematiska beskrivningar av vattendragen med avseende på dessa. Följande samhällsfunktioner/kulturhistoriska teman skulle enligt vår uppfattning kunna tjäna som grund för att identifiera vilka vatten- drag som skall betecknas som Kulturvattendrag. (Temana beskrivs i avsnitt 4.2.3.) -SAMLING OCH FÅNGST -AREELLA NÄRINGAR Agrarkulturens tidiga utveckling Spannmålsodling och husdjursuppfödning Skogsbruk -KOMMUNIKATION Vattenvägar och tvärförbindelser Kanalsystem För att välja ut Kulturvattendragen är det inte nödvändigt att syste- matiskt beskriva alla vattendrag med hänsyn till dessa teman. De vattendrag som kan komma i fråga torde vara så tydliga exponenter för de kulturhistoriska värden de representerar att de är kända för den kulturhistoriska expertisen. Vi föreslår därför att urvalet av Kultur- vattendragen görs genom ett nomineringsförfarande och att det base- ras på värdebeskrivningar utifrån de angivna temana. Den krets av vattendrag som kan komma i fråga omfattar troligen inte mer än 3-5 stycken per län. I allt väsentligt finns kunskaperna och överblicken över vilka vatten- drag som har den kulturhistoriska särprägel som gör dem till tänk- bara Kulturvattendrag hos länsstyrelserna och länsmuseerna. Dessa bör i samverkan med kunna genomföra de tematiska värdebeskrivningarna av de vattendrag som bör nomineras som kandidater till Kulturvattendrag. Det måste observeras att det kulturhistoriska värdet hos ett vatten- drag kan ligga i den funktionella bredd och den histo- riska kontinuitet i nyttjandet som har präglat vattendraget och dess omgivningar över tiden. Typiskt för vattendrag med höga kulturhis- toriska värden är att de knutit till sig mänsklig aktivi- tet och olika nyttjandeformer som avsatt bestående spår i landskapet. Mångformigheten och kontinuiteten i nyttjandet representerar i sig ett övergripande kulturhistoriskt värde som inte självklart fångas med tematiska beskrivningar. Strävan efter en tematisk representativitet bör dock vara vägledande för arbetet och en referensram för det slut- liga urvalet av Kulturvattendragen. En modell för värdebeskrivningar De tematiska beskrivningarna av ett vattendrag skall redovisa präg- lande kulturvärden över större områden som länkar samman objekt och delområden till en tydlig kulturhistorisk identitet hos vattendraget Den metod som använder för beskrivningar av kulturminnesvårdens riksintressen enligt 2 kap. NRL bör enligt vår bedömning kunna anpassas så att den lämpar sig för de mer stor- skaliga värdebeskrivningar som skall göras för Kulturvattendragen. Värdebeskrivningarna, som illustreras genom en anpassning av riks- intresseredovisningen för , bör innehålla följande tre steg. 1.En kort temabeskrivning. 2.En urvalsmotivering som anger de förhållanden som konstituerar vattendragets särpräglade kulturhistoriska identitet. 3.En beskrivning av de egenskaper som uttrycker den kulturhisto- riska identiteten och en kartredovisning av var de huvudsakliga bärarna av dessa egenskaper finns. Illustration av värdebeskrivning av T e m a M o t i v e r i n g Kanalmiljö av stor kommunikations- och industrihistorisk betydelse bestående av ett system av slussar och korta kanalsträckningar som sammanbinder många sjöar, invigd som trans- portled för de dalsländska järnbruken, sågverken och pappersbruken. Uttryck för den kulturhistoriska identiteten Kanalled med slussar, slussvaktarbostäder, sjöleder, kaj- anläggningar och ett flertal äldre broar. bruk, av välbe- varad 1800-talskaraktär, bruksmiljö och Baldersnäs herrgårdsmiljö. Kartredovisning av förekommande kulturhistoriskt värdefulla anlägg- ningar, byggnader m.m. Beskrivning av teman för urval av Kulturvattendrag I beskrivningarna är sådana egenskaper som ger uttryck åt ett områdes kulturhistoriska identitet kursiverade. Fångstkulturen, som följde den tillbakadragande inlandsisen, är den allenarådande kulturformen under de första 5 800 åren av landets forntid. I nutid bärs den vidare av fiskare och jägare. Vid de orörda Norrlandsälvarna kan man uppleva fångstfolkets kulturlandskap i en närmast ursprunglig miljö och i en omfattning som saknar motstycke såväl nationellt som internationellt. Dessa miljöer, som har ett stort upplevelsevärde, är unika som källor för att ge kunskap om de äldsta innevånarnas kulturlandskap och levnads- förhållanden. Utmed de norrländska älvarnas stränder ligger boplatser som pärl- I dessa miljöer finns hällbilder som uttrycker jaktens och viltets betydelse. Jaktens omfattning och betydelse i historia fram- går bäst genom de ca 30 000 kända fångstgropar som ligger spridda på uddar och näs eller i omfattande fångstsystem där sjöar och vat- tendrag bildar naturliga fångstarmar. Vid älvarna och sjöarna i inland finns från perioden 200– en speciell typ av förhistoriska gravar, s.k. insjögravar . En fast jordbruksbebyggelse utvecklades i ådalarna i från senneolitikum (2000–) t.o.m. bronsåldern (1500–). En motsvarande utveckling utmed de norrländska älvarna skedde under järnåldern (–). Under senare delen av järnåldern och utvecklades i de norrländska bygderna speciella bebyggelseformer, t.ex. så kal- lade älvbyar . I äldre tid var husdjursuppfödning och mjölkproduktion dominerande inom jordbruket. Detta skapade betydande betesmarker, där strand- ängar hade stor betydelse. – och 1800–talen anlades gårdar och byar med många för älvlandskapet specifika bebyggelseformer och med stora översilnings- anläggningar för att trygga tillgången på foder. Längs en del åar fanns omfattande slåttermarker med våtängar och myrslåtter. Typiskt för älvdalarna var höskörd på avlägset liggande raningar och myrmarker liksom på vidsträckta ängsmarker med timrade lador för skörden.. Genom skiftesreformerna –talet skedde en omvandling mot stordrift och utflyttning av gårdarna splittrade de gamla byarna. skedde en omfattande omvandling av sankmarker till åker- mark genom stora utdikningsföretag . Ett rationellt utnyttjande av gräsrika marker på avstånd från gården fick man genom fäbodsdrift, som kan ledas tillbaka till åtminstone 1100–talet, men som hade sin största omfattning – 1940. Av stor betydelse för lokaliseringen av en fäbodvall var till- gången till rinnande vatten för att kyla mjölken och tillgodose Till fäboden hörde speciella byggnader. Ärjemarkskultur , som är ett småskaligt nyttjande av de naturgivna resurserna, är en relikt brukningsform som fortfarande förekommer i avlägset liggande bygder. nyttjades skogen som råvara för till- verkning av träkol som användes för framställning av järn som base- rades på sjö- eller myrmalm. Järnframställningsplatserna , som är bland de bäst bevarade i , låg på sjö- eller älvstränderna. Den äldsta kolningsmetoden var gropbränning . –talet inför- des resmilan. blev fisk en viktig handelsvara. Tillgången på ädel- fisk fick betydelse för koloniseringen av inland, genom årliga fiskefärder från kusttrakterna till fjällsjöarna. En betydande del av den samiska kulturen har varit helt baserad på fiske i insjöar och älvar. Under fiskens lektid användes fasta fiskeredskap, t.ex. tinor i forsar, fiskehus, V-formade fördämningar, katsor, som är kända redan från järnåldern, och bottengarn vid åmynningar. Med klosterväsendet infördes konsten att anlägga dammar för fisk- odling. Efter reformationen spreds bruket av fiskdammar över lan- det. Rennomadismen anses ha utvecklats under de första århundradena e.Kr. Renskötselns kulturlandskap präglas av renarnas flyttningsleder, betes- och kalvningsland samt av anläggningar för renskötseln , bop- latser och gravplatser, s.k. sommargravar. Vattendragen var, tillsammans med grusåsarna, länge de viktigaste lederna för samfärdsel. Utmed de segelbara floderna och sjösystemen anlades sjökrogar . Grunda partier nyttjades som vadställen och blev skärningspunkter mellan vatten- och landvägar. Många ortnamn vi- sar på sådana ställen, t.ex. Ed, ställe där man gick, samt Drag och Boren, ställen där man drog respektive bar båtar mellan två vatten- drag. Där det inte var möjligt att vada anlades färjelägen , som senare ersattes av broar. Stenvalvsbroar byggdes flitigt . byggdes järn- och stålbroar. första kanal, Dragskanal vid sund, byggdes i mitten på 1500–talet Den stora kanalbyggarperioden infaller . Förutsättningen för skogsindustrins utveckling i var möj- ligheterna till flottning av timmer. I sjöarna och älvarna anlades om- fattande flottningssystem. flottades virke i för och i för flottans behov. –talet inrättades allmänna flottningsleder. Flottningslederna omfattade som mest 33 000 kilo- meter. Flottning användes också för att underlätta transporten av tjärtunnor till marknaderna vid kusten. I de skogar som utnyttjades för tjärbrän- ning anlades därför tjärdalar nära älvstränderna Flottningslederna fordrade omfattande anläggningsarbeten , bl.a. spar- dammar för vattenmagasinering, ledkistor, strandskoningar och flottningsrännor. Länsar och bommar lades ut för att hindra timret från att stranda. fästes länsarna vid dykdalber. Flottningslederna, som är mäktiga monument över den svenska in- dustrialismens genombrott, finns endast till en ringa del bevarade. Tekniken att nyttja fallhöjder i vattendrag för att utvinna energi har varit använd sedan åtminstone medeltiden. Vattenkraften användes för att driva förindustriella anläggningar som t.ex. trösklogar, kvar- nar, stampar, hamrar, hyttor, tråddragerier, snickerier, sågar och pump- verk. De äldsta kvarnarna var skvaltor och hjulkvarnar. blev mjölkvarnarna en ekonomisk faktor. Många av böndernas skvaltor påträffas på avstånd från bebyggelsen och även små vatten- drag användes. Genom att anlägga dämmen och senare dammar kunde vattenflödet regleras efter behov. Orörda äldre kvarnlämningar är säll- Vattensågar är kända –talet. I biflöden till de stora vatten- dragen anlade bönderna – och 1700– talen ett stort antal sågkvarnar. – och 1800–talen anlades en mängd stora vattendrivna sågverk vid de flesta . –talet anlades hyttor, småhamrar och vattensläggor vid små vattendrag, där vattenkraften nyttjades att driva bälgar och hamrar. – och 1200–talen blev tillgången på vattenkraft för att driva masugnarnas bälgar och hyttornas hamrar helt avgörande för dessa tidiga etableringar av järnindustri, tillsammans med tillgången på skogsråvara för framställning av träkol. Detta förändrades –talet i samband med elektrifieringen. Kraftverk för elenergi fick sitt genomslag genom utvecklingen av turbinen. Under de första decennierna på 1900–talet byggdes tre epok- görande anläggningar, med , och . De omfattande utbyggnaderna av de norrländska älvarna ägde framför allt rum kring årtiondena runt 1950–talet. Vattenvägarnas betydelse som transportleder gjorde att det tidigt fanns ett behov att säkra dem. Från mitten av det första årtusendet anlades bevaknings- och tillflyktsborgar samt befästa anläggningar för per- manent boende. –talet byggdes ett stort antal för såväl det andliga som det världsliga frälset. Det byggdes också småborgar av motte- typ. – och 1600–talen byggdes yttre försvarssystem för skydd av strategiskt betydelsefulla platser eller områden, såsom gränsen mot och vissa utlopp, t.ex. i med Elfsborgs och Bo- hus fästningar. Vattendrag som har utvärderats som tänkbara kandidater för orördhetskriteriet för sin kategori, i sin region Prioritet ur orördhetsaspekten inom Uppströms 20 Rönnbäcken Fjäll 3 32 / 33 Saluån 37 / 38 Inviksån 37 / 38 Dockstaån 29 Vojmån uppströms Matskanån Fjäll 2 1 - Mjällån Kust 2 Uppströms Kvissleströmmarna (, Dammån, Storån) Fjäll 1 7 Gimån Skog 2 42 / 43 Dyrån uppströms Vakran Fjäll 1 62 / 63 5 Muskån 62 / 63 8 Kagghamraån 66 / 67 Pjältån 5 Torpån Prioritet 2 Bäckarna till södra fr.o.m. Hjoån t.o.m. Mjölanaån 70 / 71 Loftaån 105 / 106 Löftaån 50 8 Övriga 1 Inga vattendrag förslogs som Typvattendrag bruttolista över Vattendrag med speciella naturvär- den förslag till Kulturvattendrag i naturresurs- lagen Följande samhällsfunktioner/kulturhistoriska teman är grunden för urvalet av Kultur- vattendrag. Samling och fångst är det äldsta nyttjandet av våra vattendrag och har en kontinuitet fram till vår egen tid. Sedan äldsta tid har vatten- dragen nyttjats som fångstfällor eller ledarmar för viltet mot fångst- anläggningar, t ex fångstgropssystem. Tidsmässigt har fisket följt jak- ten och i flera vattendrag finns det ännu bevarade fasta fiske- anläggningar. har fisket utvecklat sig till en sportfiskekultur. Agrarkulturens utvecklinghar karakteriserats främst av jordbruket och boskapsskötseln, dit vi även räknar rennäringen och skogsbruket. Sedan neolitisk tid (4200–) har landskapsbilden påverkats av jordbruk och boskapsskötsel. Fornlämningar och äldre odlings- system, t ex översilningsanläggningar och våtängar, ger landskapet ett stort tidsdjup och visar den mångfald i brukningsformerna som kännetecknar odlingens historia. Landskapet vid många vattendrag består av lämningar från olika tidsskikt, som gemensamt format land- skapsbilden. Den samiska kulturen och rennäringen har varit starkt förknippad med vissa vattendrag både genom den skogssamiska kulturen, där fiske var en betydande näring, och därför att renens vandringsleder i många fall följer ådalarna. I äldre tid var vattendragen väsentliga för kommunikationen både sommar och . Denna funktion kom under 1700- och 1800- talen att accentueras genom stora kanalbyggen. För att klara behovet av tekniker inrättades de första ingenjörsskolorna i samband med bygget av . Flottningslederna var en förutsättning för utvecklingen av sågverken och pappersmassefabrikerna, som var en grundläggande del för framväxten av det moderna . Industri och energiutvinning är sammanvävda i de svenska vattendragens kulturhistoria. har vattnet använts till att driva vattenhjul till mjölkvarnar, masugnar och hammarsmedjor. –1800 blev tillgången till den vikti- gaste lokaliserande faktorn för industrin. Under senare delen av 1800- talet började den första vattenkraftsutbyggnaden som under 1900-ta- lets första hälft nådde sin starkaste utbyggnad. Förteckning över föreslagna vatten- drag, med beskrivning av skyddsvärd- ena Betydande fångstmiljö med ett stort antal stenåldersboplatser och läm- ningar från den yngre utmarkshanteringen i form av lågteknisk järn- hantering. Inom området finns även ett flertal sk insjögravfält. Betydande fångstmiljö med både stenåldersboplatser och områden med fångstgropar. Yngre inslag i miljön är lämningar efter lågteknisk järn- hantering. Här finns även ett mindre medeltida kolonisationsområde och slutligen den stora 1600-tals skans. Komplett miljö för fångstkulturen, med stå boplats och fångstgropar. I mångt och mycket är även och faunan den samma här , som den en gång var Fångstmiljön är av internationell toppklass. Rik dalgång med lämningar av fjällnära fångstkultur, pilgrimsled, , vikingatida och medeltida boplatslämningar, fäbodar, byar, fjällägenheter och bruk. Vikarsjösystemet med rika läm- ningar av fångstkulturen och skogsgravar från järnåldern. Älvros, och med flera älvbyar i den östra delen av älven är till sin bystruktur unika för landet. Rika lämningar av fångstkulturen i form av stenåldersboplatser och fångstgropar. Rik fångstmiljö och ett omfattande protoindustriellt system av kvar- nar, sågverk, trösklada, spånhyvel och ett litet kraftverk. *K och G-län är känd för sitt rika laxfiske, vilket på olika sätt kommit att påverka vattendraget, med bl den centrala sportfiskeanläggningen vid . lopp i visar ett mångfacetterat odlings- och energilandskap. Inom vatten- området finns ett forntida folklandscentrum, , ålderdomliga och småskaliga odlingslandskap, fasta fiskeanläggningar, kvarnar, bruk och stenvalvsbroar. Fasta fiskeanläggningar finns även bevarade i , och . vid ån finns rikligt med fornlämningar från främst bronsålder, med rika komplex av boplatser och gravfält i ål- derdomliga landskap. Från senare perioder bruksmiljöer vid bl a och Skebo. Medeltid sätesgård och stadsbebyggelse. Skederid , Husby-Långhundra och med den medeltida sätesgården Finsta med bl a Birgitta- minnen och stora fornlämningsområden och stad med sin stadsplan . Rik och värdefullt odlingslandskap med ett stort antal fornlämningar. Odlingslandskap med mycket lång kontinuitet från stenålder och fram till senare tiders odlingslandskap med ladlandskap och ett flertal kommunikationslämningar och betydande bruksmiljöer. *Fyrisån och Björklingeåns dalgångar C-län Unikt landskap med en stor mängd objekt av största betydelse för vår historia, t ex , Valsgärde, rikliga fö- rekomster med fornlämningar men även Salsta slott, bruk men också lärdoms och domkyrkostaden . Storåns och Sävjaåns dalgångar C-län Omistligt odlingslandskap med ett stort antal forn- lämningar, medeltidsminnen och välbevarad bebyggelse, t ex riks- monumentet stenar och de medeltida kyrkomiljöerna vid Dan- mark och Lagga, betydelsefulla herrgårdar och . Kvarnmiljöer, säterier, beteslandskap mm Kring ån finns ett stort antal fornlämningar av bronsålderskaraktär, t ex gravar i form av rösen och stensättningar, boplatser, ålderdomliga odlingsytor och hällristningar. På flera plat- ser längs ån är dessa fornlämningar så väl samlade att de formar nästa helt bevarade miljöer från bronsåldern. Väl hävdat odlingslandskap med kontinuitet sedan stenåldern. Ån går genom de rika bebyggelsemiljöerna på det cen- trala och där med bl , med kloster och sätesgård. Inom landskapet finns rika exempel på det särpräglade gotländska kulturland- skapet och dess stora tidsdjup. *Y och Z-län Fångst och odlingslandskap. Rik dalgång med början i fjällregionen med förhistorisk fångstmiljö kring , med , jaktvillor och hotell från den tidiga fjällturismen i Åredalen, jordbrukslandskap med hävdade marker gamla gårdar, medeltida kyrkor, pilgrimsled och industrihistoriska lämningar i samma dalgång ned mot . Stor- sjöbygden med sjönära, hävdat odlingslandskap med byar med rötter i järnåldern, medeltida kyrkor, industrihistoriska lämningar, t ex vatten- drivna kvarnar och små bygdekraftverk i biflöden och ångbåtsbryggor. I Ragundadalen ett hävdat odlingslandskap och flera kraftverk av kulturhistoriskt värde, Krångede, Hammarforsen och . Där finns även Döda fallet och de odlingsmarker som uppkom på 1796. Herrgårdslandskap med stort tidsdjup från brons- ålder och framåt. Lämningar efter industrier och rikligt med kommunikationslämningar i form av bl a runstensvägar/broar och stenvalvsbroar. Herrgårdslandskap med stort tidsdjup från järn- ålder och framåt, bevarad torpbebyggelse och äldre vägsystem och industriminnen. *Stångån med E och H-län Bonde- och herrgårdslandskap. Ålderdomligt landskap med ett stort antal slott och herrgårdar. I den södra delen av åns vattenområde finns även ett ålderdomligt landskap präglat av bondebebyggelse. Detta land- skap torde utgöra bilden av det gamla svenska odlingslandskapet för de flesta svenskar med utgångspunkt i böcker. *H och F-län Odlingsbygd, fasta fisken och protoindustri. Vid finns rikligt med fornlämningar, som visar långa kontinuerliga bebyggelsehistoria.