sou · GJB344 · 1996-01-01 00:00:00 — Enligt bestämmelser i 15 kap. 5 § kan ägare till en tiondel av samtliga aktier i bolaget hindra att ett beslut om ansvarsfrihet eller avstående från skadeståndstalan får rättsverkan. En sådan minoritet kan vidare föra talan om skadestånd för bolagets räkning samt hindra en uppgörelse om skadestånds- skyldigheten. Storleken av den enligt dessa bestämmelser erforderliga minoriteten motsvarar den som enligt aktiebolagslagen i allmänhet erfordras för utövande av vissa positiva minoritetsrättigheter. Den nuvarande minoritetsgränsen infördes genom aktiebolagslag. I lagmotiven uttalade Lagberedningen, att den inte ansåg sig kunna tillstyrka att varje enskild aktieägare skulle få rätt att föra talan mot förvaltningen av bolaget. Den omständigheten att vad aktieägaren vunne i en sådan process skulle tillfalla bolaget, ansåg beredningen inte innebära ett tillräckligt skydd mot att talan väcktes i strid mot bolagets och aktieägarnas bästa. Sådana processer kunde vålla bolaget avsevärd skada. Skydd mot sådana missbruk kunde, enligt beredningen, vinnas endast genom att för minoritetsrätten krävdes ett mera betydande kapitalintresse i bolaget. Lagberedningen övervägde att föreslå en mindre kapitalandel i stora bolag än i mindre, men fann en sådan ordning vara förenad med legislativa svårigheter. Beredningen fann därför att rätt till talan angående förvaltningen av bolaget – liksom i allmänhet övriga minoritetsrättigheter – borde tillkomma ägare företrädande minst en tiondel av bolagets aktiekapital (SOU 1941:9 s. 522). Som framgår av kommitténs översikt över utländsk rätt, har man i andra europeiska stater valt olika lösningar i fråga om minoritetsaktieägares rätt att för bolagets räkning föra talan om skadestånd mot bolagsledningen. Enligt fransk rätt kan varje enskild aktieägare subsidiärt för bolagets räkning föra talan om skadestånd mot bolagsledningen på grund av dess förvaltning av bolaget. Engelsk rätt, som i allmänhet inte tillåter minoritetstalan om bolagets förvaltning, ger för vissa fall enskild aktieägare rätt att föra talan mot styrelsen för att den åsidosatt sina plikter mot bolaget. I intar lagen, liksom i , ståndpunkten att rätt till talan av nu ifrågavarande slag förutsätter innehav av minst en tiondel av bolagets aktier. Enligt den danska lagen kan varje enskild aktieägare för bolagets räkning föra talan mot styrelsen eller direktionen, dock endast under förutsättning att ägare till minst en tiondel av samtliga aktier i bolaget motsatt sig beslut om ansvarsfrihet eller att inte väcka skadeståndstalan. Den finska och den nu gällande norska lagen utgår från att minoritetstalan kan föras av ägare till en tiondel av samtliga aktier. Härutöver kan emellertid enligt den norska lagen i vissa bolag ett visst antal av bolagets aktieägare och enligt den finska lagen ägare till ett visst antal av de på stämman företrädda aktierna, föra sådan talan. I modern aktiebolagsrättslig doktrin framhålls ofta, att rätt för minoritetsaktieägare att för bolagets räkning föra talan mot bolagsledningen med yrkande om skadestånd till bolaget (derivativ talan) utgör ett mycket viktigt moment i minoritetsskyddet. I den mån enskild aktieägare inte anses ha rätt att föra talan om ersättning för indirekt skada, utgör en sådan talan den enda möjligheten för minoritetsaktieägare att skydda sig mot följderna av skador som en av majoriteten stödd bolagsledning tillfogar bolaget. Med hänsyn till att kommittén under 5.6.1.2 konstaterat, att enskild aktieägare som regel inte har anspråk på ersättning för indirekt skada enligt svensk rätt, finns det skäl att överväga om den nuvarande regeln om minoritetstalan ger minoriteten ett tillräckligt skydd. Enligt kommittén skulle det föra för långt, att låta varje enskild aktieägare föra derivativ talan. Som Lagberedningen funnit, skulle en sådan ordning – som förutsätter att varje aktieägare också kan omintetgöra verkan av ett ansvarsfrihetsbeslut – innebära alltför stora risker för att organledamöter utsattes för svagt grundade eller rentav chikanösa ersättningsanspråk. Rätten till derivativ talan bör alltså alltjämt vara knuten till det intresse i bolaget som en viss andel av dess aktiekapital representerar. Den nuvarande kapitalandelen motsvarar, som nämnts, den som i allmänhet erfordras för utövande av positiva minoritetsrättigheter enligt aktiebolagslagen. I vissa fall tillerkänns emellertid sådana rättigheter även en mindre minoritet. Sålunda har lagstiftaren uppmärksammat att kravet på innehav av en tiondel av aktierna kan vara svårt att uppfylla i bolag med stor ägarspridning och därför för vissa fall, t.ex. val av minoritetsrevisor enligt 10 kap. 1 § fjärde stycket, föreskrivit att också en minoritet om en tredjedel av de vid bolagsstämman företrädda aktierna kan vara tillräcklig. Och i aktiebolagslagens till gemenskapsrätten anpassade fusionsbestämmelser föreskrivs i 14 kap. 25 § första stycket att ägare som innehar minst en tjugondel av aktierna i ett moderbolag, i visst fall kan begära att fusionsplanen underställs bolagsstämman i moderbolaget. Mot bakgrund av det anförda kunde det övervägas, att i bolag med typiskt sett stor ägarspridning knyta rätten till väckande av derivativ talan till en mindre andel av aktiekapitalet än en tiondel. Kommittén anser emellertid att det är väsentligt att för utövande av denna rätt skall krävas samma kapitalandel som för utövande av övriga minoritetsrättigheter, dvs. en tiondel av aktiekapitalet. En lägre krav på kapitalandel i fråga om derivativ talan kunde riskera att rubba systematiken i lagen. På grund härav föreslår kommittén ingen ändring i gällande rätts bestämmelser om vilken kapitalandel som skall krävas för utövande av minoritetsrättigheter enligt 15 kap. 5 §. Aktieägare som för derivativ talan svarar enligt 15 kap. 5 § andra stycket för rättegångskostnaderna men har rätt till ersättning av bolaget för kostnad som täcks av vad som genom rättegången kommit bolaget till godo. Denna kostnadsregel, som infördes genom aktiebolagslag, innebär att aktieägarna får stå för sina egna kostnader under processens gång. Om de förlorar målet, svarar de såväl för sina egna kostnader som för den ersättning för rättegångskostnader motpart kan bli tilldömd. Vinner de målet, skall motparten som regel ersätta dem deras rättegångskostnader. I den mån aktieägarna inte fått sådan ersättning av motparten, har de rätt att få täckning för resterande del ur det belopp som kan ha kommit bolaget tillgodo genom rättegången (NJA II 1910 s. 120 f.). Rättegångskostnadsbestämmelsen har kritiserats för att verka hämmande på minoritetsägares möjligheter att föra derivativ talan. Regleringen innebär naturligtvis risker och svårigheter för aktieägarna. Innan målet är slutligt avgjort, måste de själva betala uppkommande kostnader. I aktiebolagsrättsliga processer kan kostnadsbeloppen bli stora, och tappar aktieägarna målet får de som regel ersätta motpartens kostnader. Och även om de vinner målet, riskerar de att motparten saknar betalnings- förmåga, såväl beträffande rättegångskostnader som beträffande det skadestånd om vilket talan förs. Kommittén vill emellertid framhålla att dessa kostnadsrisker i princip föreligger i alla dispositiva tvistemål och att det knappast kan komma ifråga att låta minoritetsägare processa på bolagets bekostnad, oberoende av målets utgång. Möjligen kunde man tänka sig en ordning, där bolaget svarade för minoritetsägarnas kostnader sedan domstolen, efter talans väckande, funnit att dessa hade sannolika skäl för sin talan. En sådan lösning saknar emellertid motsvarighet i svensk rätt och det synes tveksamt om den skulle lösa kostnadsproblematiken. Parterna skulle nämligen sannolikt inrikta sina ansträngningar – och därmed kostnader – på den preliminära prövningen. På grund av det anförda finner kommittén inte skäl att föreslå någon ändring av bestämmelsen i 15 kap. 5 § om minoritetsägares ansvar för rättegångskostnader. Vad gäller anspråk på skadestånd som framställs enligt 15 kap. 1 § andra meningen gäller allmänna processrättsliga regler. Eftersom det vid sådana anspråk kan röra sig om många skadelidande och många käromål, kan stora rättegångskostnader orsakas organledamöterna och processuella hand- läggningsproblem uppstå. Kommittén behandlar inte dessa problem, vilka tillhör den allmänna processrätten. Det är emellertid möjligt att en framtida lagstiftning om grupptalan kan bidra till att lösa de nämnda problemen. Genom bestämmelser i 213-216 §§ aktiebolagslag straff- belades överträdelser av åtskilliga föreskrifter i den lagen. lag har de flesta av dessa straffbestämmelser utmönstrats. Enligt vad föredragande statsrådet anförde i propositionen till gällande lag, var straffbestämmelserna aktiebolagslag onödigt omfattande. Reglerna borde kunna göras enklare och mera lättöverskådliga. En utgångspunkt var därvid att i aktiebolagslagen inte behövdes straffbestämmelser som täcktes av regler. Från principiell synpunkt borde straffsanktioner användas endast om överträdelsen medförde verklig skada eller fara för samhället eller enskild och om frågan inte bättre reglerades på annat sätt, t.ex. med skadestånd eller administrativ kontroll i förening med vitesföreläggande. Vid tillämpningen av aktiebolagslagstiftningen borde sålunda skadestånd och andra sanktionsformer, bl.a. den vidgade rätten för registreringsmyndigheten att förelägga och utdöma vite, i stor utsträckning kunna få samma preventiva effekt som straffbestämmelser. En skärpt kontroll genom revisorer, registreringsmyndigheten m.fl. borde kunna förstärka denna effekt (prop. 1975:103 s. 567). Kommittén delar den principiella uppfattning om behovet av straffbestämmelser i aktiebolagslagen som kommit till uttryck i motiven till gällande lag. I aktiebolagslagen bör endast sådana förseelser mot lagen straffbeläggas som är av allvarlig art, dock utan att omfattas av regler. Kommittén har i enlighet härmed föreslagit att underlåtenhet att upprätta i 9 kap. 3 § föreskriven arbetsordning skall kunna föranleda straff. Vidare bör den särskilda insynsrätten enligt 8 kap. 23 § i bolag med högst tio aktieägare straffsanktioneras. Något behov av ytterligare straffbestämmelser har kommittén inte funnit i det arbete som omfattas av förevarande betänkande. Straffskalan i 19 kap. 1 § synes väl avvägd och torde ge utrymme för en nyanserad påföljdsbestämning. Även om påföljden ofta torde stanna vid böter, ger praxis exempel på att fängelsestraff utdömts vid upprepad brottslighet, NJA 1986 s. 56. Mot bakgrund härav finner kommittén inte heller skäl att föreslå någon ändring av straffskalan i 19 kap. 1 §. Förslaget till lag om ändring i aktiebolagslagen (1975:1385) I betänkandet lägger kommittén fram förslag till ny lydelse av 8- 10 och 15 kap. lag. Kapitlen handlar om bolagsstämma, bolagets ledning, revison och skadestånd medan bestämmelser- na i 19 kap. 1 § föreskriver straff för vissa överträdelser av aktie- bolagslagen. Tillsammans reglerar dessa bestämmelser bolagets organisation och ledning. Systematiskt hör 8-11 samt 15 kap. nära samman. Bestämmelserna har stor praktisk betydelse. I en helt ny lag (se under Kap. 1 Kommitténs uppdrag) skulle bestämmelserna därför föras samman till ett block eller avdelning med placering förslagsvis efter de inledande kapitlen. I förevarande delbetänkande utgår kommittén emellertid från kapitelindelningen lag och inskränker arbetet med lagens övergripande systematik till ett minimum. På det över- gripande planet föreslår kommittén endast den nyordningen att kapitlet om bolagsstämma placeras före kapitlet om bolagets ledning. Inom kapitlen föreslår kommittén betydande redaktionella ändringar. lag utmärks av förhållandevis långa paragra- fer som försvårar överblicken och gör lagen svårläst. Kommittén har velat öka läsbarheten och begripligheten genom att bryta ner regelverket i kortare paragrafer och genom att utnyttja mellan- och paragrafrubriker. Det är samma teknik som kommittén i ett tidigare betänkande utnyttjat för bestämmelserna i 14 kap. om fusion. Den helt nya paragrafindelningen i 8-10 samt 15 kap. kan ge in- trycket att kommittén föreslår omfattande sakliga ändringar lag. Så är det emellertid inte. Den nuvarande ordningen har vuxit fram under och fungerar på det hela taget väl. Kommittén har därför inte funnit anledning att föreslå några större ändringar av det materiella innehållet i dessa kapitel. En traditionell författningskommentar skulle därför i en mycket hög utsträckning inskränkas till uppgifter om att den föreslagna paragrafen helt eller med endast redaktionella ändringar överensstämmer med ett visst angivet lagrum lag i dess nuvarande lydelse. Kommittén har funnit det lämpligt att i stället lämna denna typ av upplysningar i två tabeller av samma slag som användes i propositionen med förslag till aktiebolagslag (se prop. 1975: 103 s. 638 f.). Författningskommentaren inskränks därmed i allt väsentligt till att behandla de sakliga ändringar som kommittén föreslår. I några få fall kommenteras dessutom paragrafer där kommittén efter någon tvekan av angivna skäl stannat för att behålla den nuvarande ordningen. I bolagsordningen får föreskrift om föranmälan av aktieägare tas in. Tiden för föranmälan har förlängts . Ändringen föranleds av svårigheterna att vid mellankommande helgdagar hinna upprätta röstlängd och vidta praktiska arrangemang före stämman. Med hänsyn till att också kallelsetiden förlängs till tre–inger den förlängda tiden för föranmälan inte några betänklig- heter. om föranmälan skall också gälla aktieägares biträde. Den kan däremot inte avse ombud eller biträde åt ombud. En aktieägare som föranmält sig på föreskrivet sätt bör vid sjukdom eller annat förhinder kunna sända ett ombud i sitt ställe utan hinder av att ombudet inte är föranmält. En aktieägare har rätt att låta sig företrädas på bolagsstämma genom ett ombud. Paragrafen medger inte att aktieägaren är personligen närvarande tillsammans med sitt ombud. Av de skäl som utvecklats i allmänmotiveringen föreslår kommittén att fullmaktsinsamlingar inte skall kunna ske på bolagets bekostnad, dvs. med utnyttjande av bolagets resurser i vid mening. Vill aktieägaren personligen närvara på stämman har han rätt att medföra ett biträde. Ärenden på bolagsstämma kan kräva inläsning av ett omfattande material och aktualiserar ibland frågor av såväl ekonomisk som juridisk natur. Med tanke på sådana situationer föreslår kommittén i tredje stycket att det skall vara möjligt för en aktieägare att medföra inte endast ett, utan två biträden. I doktrinen har meningarna varit delade om ett ombud har rätt att medföra biträde. Kommittén föreslår en uttrycklig bestämmelse om att ombud skall ha denna rätt. Ett biträde har rätt att på aktieägarens vägnar yttra sig på stämma. I första stycket införs termen "årsstämma" som beteckning på den ordinarie bolagsstämma på vilken årsredovisningen skall behandlas. Därigenom kan lagtexten förenklas, se t.ex. 8 kap. 14 §. Paragrafen överensstämmer i sak med gällande rätt. Kommittén har emellertid funnit det lämpligt att dela upp bestämmelsen i två stycken, främst för att ge reglerna om minoritetens rätt till extra stämma en mer framträdande placering. I första stycket behandlas styrelsens rätt att kalla till extra stämma. Några begränsningar i denna bör inte finnas. Skulle styrelsen kalla till stämma i otid riskerar den att inte bli omvald. I andra stycket finns reglerna om minoritetens rätt till extra stämma. Även reglerna i samma stycke om att var och en av bolagets revisorer kan framtvinga en extra stämma har karaktär av skydd mot majoritetsmissbruk. I paragrafens första stycke klargörs att det står varje bolags- stämma fritt att besluta om fortsatt stämma en senare dag. Någon tidsfrist anges inte. Det får emellertid sägas ligga i sakens natur att stämman inte annat än i rena undantagsfall kan fortsät- ta, om en ny – ordinarie eller extra – stämma har hållits efter det att den förstnämnda stämman inleddes. Årsstämma skall enligt 6 § besluta om fastställelse av balans- och resultaträkning, om resultatdispositioner samt om ansvarsfrihet åt styrelseledamöterna och verkställande direktören. I andra stycket av förevarande paragraf klargörs att beslut i dessa frågor skall skjutas upp till fortsatt stämma, om stämmomajoriteten eller en minoritet med av samtliga aktier i bolaget begär det. Sådan stämma skall hållas minst fem och högst efter begäran om det. Den närmare tidpunkten fastställs av bolagsstämman. Förklarar de aktieägare som önskar fortsatt stämma att de inte behöver så som , möter det inte något hinder att den fortsatta stämman hålls tidigare än efter begäran. Paragrafen överensstämmer med gällande rätt. Den ger aktieägare rätt att få ärende behandlat vid bolagsstämma, om han skriftligen begär det hos styrelsen i så god tid att ärendet kan tas upp i kallelsen till stämman. När ett yrkande skall anses framställt i så god tid att det kan tas upp i kallelsen får avgöras med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall. Efter vad kommittén inhämtat kan i börs- noterade bolag ett riktmärke vara omkring före den planerade kallelsetidpunkten. Endast undantagsvis torde förbe- redelserna för kallelseförfarandet och stämman ha avancerat så långt att det är omöjligt att ta upp ett nytt ärende i kallelsen. I bolag med en mindre ägarkrets torde den tidpunkt vid vilken kallelsens innehåll definitivt läggs fast som regel ligga ännu närmare kallelsetidpunkten. Begäran skall avse ett ärende. Därmed förstås något för bolaget relevant spörsmål som kan bli föremål för beslut på stämman. Sålunda är en begäran om upplysning inte ett ärende. Be- stämmelsen ger inte heller en aktieägare rätt att exempelvis göra ett uttalande på stämman. Enligt gällande rätt skall kallelse ske tidigast fyra och senast före stämman. anser kommittén vara i kortaste laget. En så medför problem vid omregistrering av förvaltarregistrerade aktier och kan i praktiken också göra det närmast omöjligt för en aktieägarminoritet att organisera motstånd mot ett förslag som skall behandlas på stämman. Kommittén förslår därför att kallelse får utfärdas tidigast fem och senast före stämman. Som en konsekvens av de nya tiderna för kallelse i första stycket ändras tiden i andra stycket . Kallelsetiden är densamma oavsett om föranmälan om deltagande i stämman skall ske eller ej. Första stycket överensstämmer med gällande rätt. I andra stycket ges särskilda föreskrifter om kallelse i publika bolag. I bolagsordningen skall det finnas bestämmelser om hur kallelse skall ske och dessa bestämmelser måste utformas i över- ensstämmelse med andra stycket av förevarande paragraf. Självklart kan ett publikt bolag i bolagsordningen föreskriva att utöver den obligatoriska kallelsen i Post- och och en rikstäckande dagstidning så skall kallelse ske t.ex. med brev eller genom en viss ortstidning. Andra stycket skall ses som ett komplement till första stycket. Skriftlig kallelse enligt första stycket skall i förekommande fall avsändas också i publika aktiebolag. Det är inte nödvändigt att alla kallelser sker . I ett publikt aktiebolag kan det ofta vara lämpligt att utfärda kallelsen i den rikstäckande tidningen , då man erfarenhetsmässigt når många läsare, medan kallelsen i Post- och , som inte utkommer , införs en vardag inom den föreskrivna tiden för kallelse. Paragrafen har delats upp på tre stycken. Av de skäl som anförts i allmänmotiveringen har i andra styckets första punkt införts en generell regel av innebörd att om i kallelsen tas upp ett ärende som är av väsentlig betydelse för bolaget, så skall det huvud- sakliga innehållet i framlagda förslag redovisas i kallelsen. Det kan för att ta ett exempel gälla förslag om ett större företagsförvärv eller en radikalt ändrad verksamhetsinriktning inom ramen för verksamhetsföremålet enligt bolagsordningen. Enligt gällande rätt skall styrelsen hålla redovisningshandlingar och revisionsberättelse tillgängliga för aktieägarna under minst närmast före bolagsstämma vid vilken dessa handlingar skall läggas fram. Det är enligt kommitténs mening en för att aktieägarna skall hinna ta ställning till materialet. Kommittén föreslår att tiden ändras . Som en konsekvens därav föreslår kommittén att den tidpunkt vid vilken revisorerna senast skall överlämna revision- sberättelsen till bolagets styrelse ändras före stämman (10 kap. 25 §). Vidare föreslår kommittén att den tidpunkt vid vilken årsredovisningshandlingarna skall avlämnas till revisorerna ändras från en månad före stämman (11 kap. 3 §). Vem som öppnar stämman kan få betydelse med hänsyn till att denne fungerar som ordförande till dess att stämman förrättat ordförandeval. Innan detta val förrättas måste röstlängden godkännas och då kan den fungerande ordförandens utslagsröst bli avgörande för majoritetsförhållandena på stämman. Mot denna bakgrund föreslår kommittén efter viss förebild i 118 § aktiebolagslag en bestämmelse om vem som skall öppna stämman. Det är möjligt att i bolagsordningen ange vem som skall vara ordförande på stämman. Med en sådan bestämmelse framstår det som naturligt att styrelsen utser den angivne ordföranden till att också öppna stämman. Normalt utses stämmoordföranden genom ett enhälligt val efter det att stämman öppnats. Begärs votering kan emellertid valet inte förrättas förrän röstlängden godkänts av stämman. Kommittén har därför funnit det mest logiskt att behandla röstlängden före ordförandevalet. Utses stämmans ordförande med acklamation eller enligt föreskrift i bolagsordningen bör dock behandlingen av röstlängden kunna anstå till dess ordföranden utsetts. Det föreligger inte någon skyldighet enligt aktiebolagslagen för bolagsstämman att pröva huruvida aktieägarna kallats på före- skrivet sätt. I registreringsärende krävs emellertid att bolaget kan styrka att korrekt kallelse skett. Praktiska skäl talar för att i lagen föreskriva att bolagsstämman alltid skall pröva huruvida kallelse till stämman skett på föreskrivet sätt. I kallelsen skall anges vilka ärenden som skall förekomma på stämman. Av 15 § framgår att stämman alltid får avgöra ett ärende som inte har tagits upp i kallelsen, om ärendet enligt bolagsordningen skall förekomma på stämman eller föranleds av ett annat ärende som skall avgöras. Den får också besluta att extra bolagsstämma skall sammankallas för behandling av ärendet. Sådana tillägg liksom omkastningar i den inbördes ordning i vilken ärendena skall förekomma får beslutas av stämman. Det är lämpligt att beslut om sådana justeringar i den föreslagna dagordningen fattas innan de egentliga stämmoförhandlingarna inleds. 21 och 22 §§ I paragraferna har begreppet förfång ersatts med det modernare begreppet skada. Kommittén har med detta inte åsyftat att göra någon ändring i sak. Av de skäl som anförts i allmänmotiveringen har i 22 § ut- gångspunkten för beräkning av den i första stycket angivna tids- fristen ändrats efter stämman. Av de skäl som anförts i allmänmotiveringen föreslår kommittén att aktieägares insynsrätt i aktiebolag med högst tio ägare skall kunna utövas genom ombud och med hjälp av biträde. 29 – 31 §§ För att undvika att ordet närvarande används i olika betydelser i 17 respektive 29 och 31 §§ föreslår kommittén en redaktionell ändring i sistnämnda paragrafer. Liksom på andra ställen i lagen åsyftar begreppet företrädda aktier i 30 och 31 §§ de aktier som tagits upp i den vid stämman fastställda röstlängden, utan hänsyn till eventuella rösträttsbegränsningar i bolagsordningen. Paragrafens andra stycke ålägger styrelsen en skyldighet att underrätta skattemyndigheten om ändring av bolagets firma eller säte. Till kommittén har framförts synpunkten att bestämmelsen i denna del inte längre fyller sin ursprungliga funktion och skulle kunna upphävas. Kommittén har emellertid inte ansett sig ha tillräckligt underlag för att föreslå en sådan åtgärd. 34 och 35 §§ lag finns inte några bestämmelser om hur omröstning skall ske. I praktiken fattas de flesta beslut med acklamation.