sou · GJB360 · 1996-01-01 00:00:00 — Ordet "omskärelse" i l §bö r bytas ut mot ordet "kö nsstympning". Någon ändring såvitt avser kriminaliseringens räckvidd avses inte. Eftersom man svårligen kan tänka sig att omständigheterna skulle kunna var mildrande vid ett ingrepp som innebär att en kvinnas kö n stympas bö r bö ter utmö nstras ur straffskalan. Straffet fö r normalbrottet bö r vara fängelse i hö gst . Vi fö reslår också en ändring av kriterierna fö r bedö mningen av huruvida brottet skall anses som grovt. Sålunda bö r kriterierna "medfö rt livsfara", "svår kroppsskada" och "allvarlig sjukdom" utgå. Straffminimum fö r det grova brottet kommer enligt vårt fö rslag att utgö ra fängelse . Fö rslaget innebär sålunda en kraftig skärpning av straffet såväl fö r normalbrottet som beträffande det grova brottet. Fö rberedelse och stämpling till brott samt underlåtenhet att avslö ja brott bö r vara straffbart. Ett nytt brott i – kvinnofridsbrott Fö r en kvinna som har levt i ett fö rhållande där hon blivit utsatt fö r ö vergrepp av en man är det inte främst de enskilda fysiska ö vergreppen i sig som karakteriserar kvinnans utsatta situation. Ofta är det inte mö jligt fö r kvinnan att i detalj beskriva vart och ett av ö vergreppen. Verkligheten är i stället sådan att kvinnans tillvaro varit helt präglad av våld och hot. Våldet har varit det normala, och tidsperioden utan våld har hö rt till undantagen. Kvinnan beskriver därfö r ö vergreppen som en process. Vår straffrätt fokuserar på enskilda gärningar. Om man inte betraktar gärningarna som ett led i en pågående process fö religger risk att helhetsperspektivet går fö rlorat. En kvinna som har fått utstå ö vergrepp från en närstående man har inte bara blivit offer fö r olika gärningar som är kriminaliserade enligt nu gällande bestämmelser. Ofta har kvinnan även blivit utsatt fö r beteenden som fö r närvarande inte upptas i något straffbud. Mannen kanske gö mmer undan gemensamma tillhö rig- heter som telefon eller nycklar, fö rbjuder kvinnan att träffa släktingar och vänner eller talar nedsättande till henne. Vi fö reslår ett nytt brott i , kvinnofridsbrott. Brottet tar framfö r allt sikte på våld och andra ö vergrepp mot kvinnor – det kan gälla makar, sambor, mö drar eller dö ttrar – i nära relationer till män. Bestämmelsen tar sikte på vissa beteenden som inte är kriminaliserade, men som på ett effektivt sätt bidrar till att skapa den situation av psykisk terror som detta brott är ett utslag av. hänsyn till en rad olika handlingar, som är kriminaliserade i olika straffstadganden, såsom misshandel och olaga hot. Fö r straffansvar bö r det vara tillräckligt att de olika straffbara handlingarna är preciserade till sin karaktär och att de har utfö rts inom en bestämd tidsperiod. Däremot skall det inte vara nö dvändigt att tidsmässigt ange varje handling i detalj. Det skall krävas att gärningsmannen använder våld eller hot om våld eller utsätter offret fö r annan fysisk eller psykisk påverkan. Gemensamt fö r de straffbara fö rfarandena är att de skall vara ägnade att varaktigt kränka kvinnans/offrets integritet och skada hennes självkänsla. Straffet fö r brottet bö r vara fängelse i lägst ett och hö gst . Brottet tar således i fö rsta hand sikte på att skydda kvinnor från ö vergrepp av män. Det kan finnas fall där en man gö r sig skyldig till detta brott mot en annan man. I vissa fall kan även en kvinna tänkas vara fö rö vare. Det råder dock inte någon tvekan om att gärningsmannen i regel kommer att vara en man och offret en kvinna. Detta fö rhållande bö r tydliggö ras, och paragrafen bö r därfö r delas upp i två olika stycken. Brottet utgö r framfö r allt ett brott mot frihet och frid och bö r därfö r placeras bland frihets- och fridsbrotten i fjärde kapitel. Vi har valt att rubricera brottet kvinnofridsbrott respektive fridsbrott. Vi fö reslår att bestämmelsen intas i en ny 4 a §. I 14 kap. 2 §femte stycket sekretesslagen (1980: 100) finns vissa undantag från bl.a. hälso- och sjukvårdssekretessen och socialtjänstsekretessen när det gäller att lämna uppgifter som angår misstanke om brott till polis och åklagare. Fö r närvarande gäller att uppgift får lämnas endast såvitt angår misstanke om brott fö r vilket inte är fö reskrivet lindrigare straff än fängelse . I praktiken är det, såvitt avser vuxna kvinnor, endast om en kvinna har utsatts fö r våldtäkt som personalen inom hälso- och sjukvården och är ofö rhindrad att polisanmäla brottet. Vid misstanke om brott mot den som är har dock ytterligare genombrott gjorts i vårdsekretessen. I sådana fall hindrar inte sekretessen att personal inom hälso- och sjukvården och lämnar uppgifter till polis och åklagare, under fö rutsättning att det är fråga om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. . Fö r fö rsamlingsvårdande verksamhet gäller samma sekretessregler när det gäller att lämna uppgifter till rättsvårdande myndigheter som fö r hälso- och sjukvården och . Intresset av att beivra våldsbrott och fö rhindra upprepat våld måste i vissa fall få ta ö ver den enskilda personens intresse av integritet och sekretess. Framfö r allt gäller detta ö vergrepp som riktar sig mot närstående, där våldet tenderar att upprepas och därvid också bli grö vre. Det sätt på vilket samhället ser på våld som riktar sig mot kvinnor utgö r en viktig faktor i kampen mot sådana brott. Om hälso- och sjukvården och sociala myndigheter fö rhåller sig passiva trots att det är mer eller mindre uppen- bart fö r dem att kvinnan varit utsatt fö r t.ex. ett mycket allvarligt misshandelbrott, blir detta en signal till såväl kvinnan som mannen, att samhället inte bryr sig om att han fö rgriper sig mot henne. Det är därfö r en viktig markering att hälso- och sjukvården och , utan oö verstigliga hinder av sekretess, kan anmäla misstankar om t.ex. livshotande och annan allvarlig misshandel till rättsvårdande myndigheter. Vi fö reslår att sekretesslagen ändras så att sekretess inte hindrar att hälso- och sjukvården och lämnar uppgifter till polis och åklagare, när det fö religger misstanke om att en person utsatts fö r grov misshandel enligt 3 kap. 6 §brottsbalken, kvinnofridsbrott respektive fridsbrott enligt 4 kap. 4 a §brottsbalken och grovt sexuellt utnyttjande enligt 6 kap. 3 §brottsbalken. brotten har eller får enligt våra fö rslag ett minimistraff på fängelse . Ett uppgiftslämnande bö r en- ligt vår mening framfö r allt ske när det fö religger en påtaglig risk att våldet skall upprepas eller när en kvinna utsatts fö r livsfarligt våld. Enligt vår mening bö r samma sekretessregler gälla i såväl offentlig som privat tjänst. Detsamma bö r vara fallet även såvitt avser fö rsamlingsvårdande verksamhet. Fö rslaget att hälso- och sjukvården och skall ges stö rre mö jligheter att utan hinder av sekretess lämna ut uppgifter vid misstanke om allvarliga våldsbrott till polis och åklagare bö r också ses i fö rhållande till det s.k. frågefö rbudet i 36 kap. 5 §rättegångsbalken. Detta begränsar mö jligheterna att ställa frågor till ett vittne som tillhö r vissa angivna yrkesgrupper, framfö r allt personal inom vårdsektorn. Vi fö reslår att frågefö rbudet får vika vid de brott där vi fö reslagit en uppmjukning av vårdsekretessen enligt sekretesslagen, dvs. vid brotten grov misshandel, kvinnofrids- respektive fridsbrott och grovt sexuellt utnyttjande. Prö vningen av en begäran om fingerade personuppgifter är särskilt komplicerad när det gäller en kvinna som har små barn och kvinnan behö ver skyddas mot barnets far. I de fall vårdnaden om barnet anfö rtrotts modern ensam och fadern av domstol inte tillerkänts rätt till umgänge med barnet bö r det dock, enligt vår mening, inte fö religga hinder fö r att modern och barnet skall få fingerade personuppgifter. Om ett barn har medgetts rätt att använda fingerade personuppgifter och barnets fö rälder väcker talan om vårdnad eller umgänge med barnet kan tveksamhet uppstå om vilket forum som är det korrekta. Vi fö reslår ett fö rtydligade av den forumregel fö r vårdnads- och umgängestvister som finns i 6 kap. 17 §fö räldrabalken. Fö rslaget innebär att skall vara behö rig domstol inte bara – som fallet är – när annat forum saknas, utan även när barnets verkliga hemvist inte kan fastställas därfö r att barnet har medgetts fingerade personuppgifter. Straffmätning m.m. (kapitel 12) har det genomfö rts en undersö kning av domstolarnas straffmätningspraxis vid vissa grova våldsbrott. Vi fö reslår i kapitel 12 att regeringen låter genomfö ra en undersö kning av domstolarnas straffmätning och straffvärderesonemang också vid andra våldsbrott än de allra grö vsta. En sådan undersö kning bö r gö ras ur ett kö nsperspektiv. Vi anser det angeläget att psykoterapeutisk behandling kan ges åt män som gö r sig skyldiga till sexualbrott eller andra våldsbrott riktade mot kvinnor, t.ex. upprepad misshandel mot en närstående. har presenterat ett handlingsprogram fö r utbyggnad av behandlingsresurserna fö r sexualbrottsdö mda. Programmet tar dock inte sikte på män som dö ms fö r andra typer av våldsbrott riktade mot kvinnor. har uppskattat att ca 1 000 personer ådö ms fängelsestraff fö r sådana brott. Vi har inte haft praktiska mö jligheter att kartlägga vilka behov som finns när det gäller behandling fö r dessa män och fö reslår därfö r att regeringen uppdrar åt att gö ra en sådan kartläggning. bö r i samband därmed utarbeta ett handlingsprogram fö r hur denna behandling skall kunna byggas ut. Sexuella trakasserier är en form av kö nsrelaterat våld, och i likhet med annat våld mot kvinnor är sexuella trakasserier i stor utsträckning ett dolt problem. Undersö kningar har dock visat att sexuella trakasserier inte alls är ovanligt i arbetslivet och inom utbildningsväsendet. Varje arbetsgivare skall enligt 6 §jämställdhetslagen (1991:433) verka fö r att inte någon arbetstagare utsätts fö r sexuella trakasserier. 22 §jämställdhetslagen innehåller ett klart fö rbud fö r arbetsgivaren att trakassera en arbetstagare som avvisat sexuella närmanden från arbetsgivarens sida. Endast den sistnämnda bestämmelsen är dock sanktionerad med skadeståndskyldighet. (JämO) har i en skrivelse till regeringen pekat på konsekvenser av det sätt på vilket frågan om sexuella trakasserier på arbetsplatsen reglerats i jämställdhetslagen, eftersom det skadeståndssanktionerade fö rbudet i 22 §inte tar sikte på de sexuella trakasserierna som sådana. Vi anser, i likhet med JämO, att jämställdhetslagen bö r kompletteras med en regel som i vissa situationer håller arbetsgivaren ansvarig fö r om en kvinna utsätts fö r sexuella trakasserier av sina arbetskamrater. Frågan är dock komplicerad, och den bö r därfö r bli fö remål fö r utredning i särskild ordning. Vissa särskilt utsatta grupper Några grupper är särskilt sårbara när de utsätts fö r våld. I kapitel 14 belyser vi situationen fö r kvinnor med invandrarbakgrund, äldre kvinnor och kvinnor med funktionshinder, tonårsflickor samt missbrukande kvinnor som utsätts fö r våld. En angelägen fråga är hur man skall lö sa problemet med uppehållstillstånd i fö r en utländsk kvinna som här i landet utsätts fö r våld av sin man. Till fö ljd av en praxis med s. k. uppskjuten invandringsprö vning riskerar kvinnan att utvisas härifrån om hon bryter upp från mannen, trots att han utsätter henne fö r våld. Den nuvarande rättstillämpningen är enligt vår mening oacceptabel. Vi fö reslår därfö r att frågan hur invandrade kvinnor som utsätts fö r våld av sina män skall kunna tillfö rsäkras rätten att få stanna här i landet utreds i särskild ordning. har i olika sammanhang begärt tillgång till innehållet i kriminal- eller polisregister beträffande mannen, när man prö var frågan om uppehållstillstånd fö r en kvinna som kommit till som en s.k. snabb anknytning. Vi anser att begäran är rimlig. Barn till kvinnor som misshandlats har ett mycket stort behov av hjälp och stö d. Med anledning av dessa barns behov och de svårigheter som fö religger när det gäller att mö ta behoven, fö reslår vi i kapitel 15 att villkoren fö r barn som växer upp i misshandelsmiljö er blir fö remål fö r utredning i särskilt ordning. En sådan utredning bö r ha en bred ansats och, utifrån såväl flickors som pojkars perspektiv, ta upp olika frågor som rö r barnens livssituation. Tvister om vårdnad och umgänge är ofta komplicerade i olika avseenden, och särskilt svår är situationen när barnets mor utsatts fö r våld från barnets far. Inte sällan måste i dessa fall principen om barns behov av nära och goda relationer med både modern och fadern få vika. Våld och ö vergrepp inom en familj medfö r nämligen en hö gst påtaglig fara fö r barnets psykiska välbefinnande. Vi anser mot bakgrund härav att domstolen bö r vara restriktiv när det gäller att medge fadern vårdnad eller umgänge i de fall han utö vat våld mot någon familjemedlem. Nuvarande lagstiftning, som tar sikte på barnets bästa, hindrar inte en sådan tillämpning. Vi har kartlagt i vilken utsträckning våld mot kvinnor tas upp i den grundläggande hö gskoleutbildningen fö r socionomer, läkare, sjukskö terskor, psykologer, jurister och poliser. Kartläggningen visar att våld mot kvinnor i mycket liten omfattning belyses i utbildningarna. Vi anser att det bö r klargö ras att jämställdhet och kö nsaspekter skall belyses i all hö gskoleutbildning och fö reslår att 1 kap. 5 §hö gskolelagen (1992:1434) fö rtydligas i detta avseende. I examensordningen anges poäng och mål fö r olika examina. Fö r vissa hö gskoleutbildningar, som mera direkt fö rbereder fö r speciella yrken, har examensordningen särskilda målbeskrivningar. Vi fö reslår att examensordningen och dess målbeskrivningar fö r utbildningen av de ovan berö rda yrkesgrupperna kompletteras, så att det klart framgår att våld mot kvinnor och andra kö nsaspekter skall belysas i deras utbildning. Detsamma bö r gälla fö r polisutbildningen, vilken dock inte regleras i examensordningen. Vi fö reslår att Hö gskoleverket ges i uppdrag att fö lja utvecklingen av hur frågor om jämställdhet mellan kvinnor och män beaktas i undervisningen vid våra hö gskolor. Verket bö r regelbundet rapportera till regeringen om läget. Det är mycket viktigt att nu verksamma yrkesgrupper inom , hälso- och sjukvården och rättsväsendet fortbildas i frågor som har samband med våld mot kvinnor. Vi fö reslår att staten under nästa budgetår avsätter fö r sådan fortbildningsverksamhet. Våra fö rslag berö r sålunda många områden, men det är varken mö jligt eller lämpligt att inbö rdes rangordna fö rslagen efter angelägenhet. Enligt vår uppfattning behö vs det åtgärder inom alla de områden som vi behandlar och åtgärderna brådskar. Våld och andra ö vergrepp mot kvinnor bö r fortsättningsvis inte vara en fråga som man helst fö rbigår med tystnad. Det är i stället hö g tid att bö rja se våldet mot kvinnor som det allvarliga samhällsproblem det är. Förteckning över remissinstanserna (SOU 1995:60) Remissyttranden har avgetts av ombudsmän, , , Gö teborgs tingsrätt, , , , Riksåklagaren, , i Norrkö ping, i hus län, Kriminalvårds- styrelsen, Brottsfö rebyggande rådet, , , , , , , , , , , Hö gskoleverket, , vid , vid , Samhällsvetenskapliga fakulteten vid Gö teborgs universitet, vid , , , , i , i , Svenska kommunfö rbundet, , Gö teborgs kommun, Landstingsfö rbundet, i läns landsting, , , , Läkarfö rbund, , Akademikers , i , , domarefö rbund, Fö reningen Socialchefer, rbundet fö r sexuell upplysning, Riksfö rbundet fö r sexuellt likaberättigande, psykologfö rbund, Riksfö reningen psykoterapicentrum, , Svenska –kommittén, Riksfö rbundet fö r utvecklingsstö rda Barn, Ungdomar och Vuxna, Stiftelsen i , fö r kvinnojourer i , Socionomers personal- och fö rvaltnings- tjänstemäns riksfö rbund, Brottsofferjourernas riksfö rbund, , Socialdemokratiska Kvinnofö rbund, Moderata Kvinnofö rbundet, Liberalernas kvinnofö rbund, Centerkvinnorna, kvinnopolitiska utskott, –– Fö rbundet samt Internationella Kvinnofö rbundet. Därutö ver har yttrande inkommit från Kvinnojourernas Länsfö rening i , Gö teborgs Invandrarfö rvaltning, Distr. 21, Alla Kvinnors Hus, Husmodersfö rbundet Hem och Samhälle, Fö reningen Kommunala Familjerådgivare, , f.d. projektledare fö r projektet vid kvinnomisshandelsamt i . Polishö gskolan, Fö reningen polischefer, polisfö rbundet, Lärarnas riksfö rbund, Riksfö rbundet Hem och Skola, Organisationen fö r barnens rätt i samhället, , Svenska Hälso- och Sjukvårdens Tjänstemannafö rbund, Riksfö rbundet Internationella Fö reningar fö r Invandrarkvinnor, Yrkeskvinnors Riksfö rbund samt har inte inkommit med svar. Svenska Arbetsgivarefö reningen avstår från att yttra sig ö ver fö rslagen. Riksåklagaren har bifogat yttranden från regionåklagarmyndigheterna i , , Jö nkö ping samt Gö teborg. vid Gö teborgs universitet har som sitt yttrande bifogat yttranden från Institutionen fö r socialt arbete, , samt . har bifogat yttranden från socialnämnden, socialfö rvaltningen, juridiska avdelningen samt polismyndigheten i . Socialfö rvaltningen i har bifogat yttranden från socialdistrikt 4, 5 och 16. Socialdistriktens yttranden finns tillgängliga i ärende dnr. S95/3442/Jäm. i läns landsting har som sitt yttrande bifogat yttrande från Kvinnokliniken och Rikskvinnocentrum. i har bifogat yttrande från Svenska Kommunalarbetarefö rbundet. har som sitt yttrande bifogat yttrande från .