sou · GJB362 · 1996-01-01 00:00:00 — Till statsrådet och chefen för Genom beslut bemyndigade regeringen stats- rådet att tillkalla en parlamentarisk kommitté med upp- gift att utreda effekter av olika arbetstidsförändringar, m.m. förordnades riksdagsledamoten () som ordförande. förordnades riksdagsledamoten (), riksdagsledamoten (), riksdagsledamoten (), landstingsrådet (), landstingsrådet (), f d riksdagsledamoten (), riksdagsledamoten (), riksdagsledamoten (), riksdagsledamoten (), projektledare (), lärare (), ombudsman (TCO), ombudsman (), förhandlingsdirektör (Arbets- givarverket), chefsjurist (), sekre- terare (), direktören (VI), LO-sekreterare (LO), förordnades som experter departementssekreterare (), departements- sekreterare (), byråchef (Arbetarskyddsstyrelsen), hovrättsassessor (). Genom beslut förordnades som hu- vudsekreterare och Per som sekreterare. förordnades som bitr sekreterare. Kommittén har i uppdrag att analysera de långsiktiga konsekven- serna av alternativa arbetstidsförkortningar, undersöka på vilket sätt flexibla arbetstidsregler kan införas i svensk lagstiftning, samt utreda konsekvenserna av EG:s arbetstidsdirektiv för det svenska regelsystemet på arbetstidsområdet. Härmed överlämnas delbetänkandet EG:s arbetstidsdirektiv och dess konsekvenser för det svenska regelsystemet . Reservationer har avgivits av ledamöterna samt av ledamöterna och gemensamt. Särskilda yttranden har avgivits av ledamöterna samt av ledamö- terna , och gemensamt. Förklaringar av vissa begrepp, definitioner m.m. . . . . . . . . . Allmänt om utredningsuppdraget . . . . . . . . . . . . . Speciellt avseende EG-aspekten . 2 EG:s arbetstidsdirektiv och det 2.2EG:s arbetstidsdirektiv – en redogö- 2.3Jämförelser med svenska författnings- bestämmelser samt exempel på kol- 3 Nödvändiga förändringar av det svenska regelsystemet – över- Lag eller kollektivavtal . 3.4Överväganden och jämförelser av skyddsvärden, m.m. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 84 3.5 Behovet av ändringar i arbetstidslagen . 4 Förhållandet mellan gällande kol- lektivavtal och införlivandet av EG:s arbetstidsdirektiv . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 109 åtaganden på arbetstidsområdet . . . . . . . . . . . . . . 111 6 Vissa konsekvenser av förslagen . . . . . . . . . . . . . . . . . . 113 7 Författningskommentarer . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 115 Reservationer och särskilda yttranden . Bilaga 1 Kommittédirektiv (Dir 1995:6) Bilaga 2 EG:s arbetstidsdirektiv på svenska och engelska Lagen (1982:80) om anställningsskydd A. prop. Anförd proposition och i förekommande fall anförd bilaga till propositionen Arbetsmiljölagen (1977:1160) Arbetstidslagen (1982:673) Lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen Föräldraledighetslagen (1995:584) Jämställdhetslagen (1991:433) Lagen (1994:134) mot etnisk Lagen (1976:580) om medbestämmande i Semesterlagen (1977:480) Lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning Förklaringar av vissa begrepp, definitioner m.m. Bindande vad gäller de resultat som skall uppnås utfärdas i form av direktiv. Tillvägagångssättet för att nå de an- givna målen får dock väljas av medlemsstaterna själva. Direktiv är den vanligaste formen för EG-lagstiftning. Det förekommer ytterli- gare två typer av bindande föreskrifter: förordningar, som till alla delar är bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat, och beslut, vilka är bindande för den eller de som berörs av besluten. är den högsta uttolkaren av de grundläggande för- dragen samt övrig gemenskapsrätt. Den består av 15 domare, dvs. en från varje medlemssland. har en viktig roll för rättsbildningen inom EG och anses utveckla EG-rätten i en integ- rationsfrämjande anda. EG:s sociala stadga om arbetstagarnas grundläggande sociala rät- tigheter antogs av 11 av de dåvarande EG-medlemsstaternas stats- överhuvuden vid . Storb- ritannien skrev inte under. Stadgan är inte en rättsligt bindande föreskrift utan snarare ett politiskt instrument med "moraliska för- pliktelser" för medlemsstaterna att se till att de grundläggande sociala rättigheterna som stadgan behandlar garanteras i respektive medlemsstat. Stadgan uppmanar också kommissionen att lägga fram förslag till direktiv eller andra åtgärder på en rad områden. grundval av stadgan antog kommissionen ett handlingsprogram omfattande 47 åtgärder, varav en del var förslag till EG-lagstift- ning. Ett av dessa förslag resulterade i direktivet om vissa aspekter på arbetstidens förläggning. Ekonomiska och sociala kommittén (ECOSOC) Den Ekonomiska och social kommittén är ett rådgivande organ till rådet och kommissionen, men saknar beslutsbefogenheter. Kom- mittén består av 222 ledamöter som företräder arbetsmarknadens parter, jordbruk, producent-konsument- och miljöintressen, m.m. Benämns även "parlamentet". Parlamentet är ett rådgivande och övervakande organ som även har medbeslutanderätt beträffande EG:s budget. I och med har parlamentet fått större inflytande i en rad frågor, vilket i vissa fall innebär att di- rektiv på vissa områden endast kan antas om rådet och parlamentet kommer överens. Parlamentet består av 626 ledamöter. Europeiska gemenskapen (EG) benämnd Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEG). (På engelska European Community resp. European Economic Community, förk. Benämningen Europeiska ge- menskapen infördes med om den Europeiska unionen. Europeiska gemenskapen är Europeiska unionens s.k. första pelare och omfattar de grundläggande bestämmelserna om den interna marknaden, den gemensamma handels-, jordbruks-, transport-, social- och arbetsmarknadspolitiken etc., alltså de sam- arbetsområden som av tradition brukar hänföras till som EG. Dock omfattas inte Europeiska kol- och stålgemenskapen eller Europeiska atomenergigemenskapen inom den Europeiska gemenskapen. De grundläggande bestämmelserna för dessa gemenskaper finns i Europeiska gemenskapens grundfördrag är Rom- fördraget , som reviderades senast i och med Maastricht- fördraget om den Europeiska unionen. Benämns vanligen (Europeiska) "kommissionen". Kommissionen är ett utredande, förslagsställande, verkställande och övervakande organ som består av 20 ledamöter (kommissionärer). Beslut fattas med enkel majoritet. Varje ledamot har sitt eller sina ansvarsom- råden. Kommissionen bistås av ett sekretariat som är indelat i stabsfunktioner, generaldirektorat och vissa andra enheter. är och består av EU:s medlems- staters stats- eller regeringschefer. Äger rum vanligtvis en gång per halvår, dvs. en gång under varje medlemsstats ordförandeskap (som roterar och innehas per halvår) i . Enligt artikel D i fördraget om den Europeiska unionen skall ge unionen de impulser som behövs för dess utveckling och fastställa allmänna politiska riktlinjer för denna utveckling. Europeiska unionen (EU) Europeiska unionens grundläggande dokument är det s.k. , som trädde ikraft . I EU ingår alla samarbetsområden som omfattas av , dvs. Europeiska gemenskapen (den s.k. första pelaren), den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (den s.k. andra pela- ren) och samarbetet beträffande rättsliga frågor och inrikespolitik (den s.k. tredje pelaren). EU är det övergripande politiska begreppet och omfattar alltså både hela det nya utvidgade samarbetet och de tidigare samarbetsområdena (Europeiska ekonomiska gemenskapen, Europeiska kol- och stålgemenskapen samt Europeiska atomenergigemenskapen). Benämns vanligen "ministerrådet", "rådet" eller . Rådet är EU:s högsta beslutande organ och fattar beslut om vilka gemen- samma regler som skall gälla inom EU. Det består av de 15 med- lemsstaternas utrikes- eller fackministrar. Sammansättningen varie- rar således beroende på vilka frågor som behandlas. Beslut i rådet fattas antingen enhälligt eller genom kvalificerad majoritet, bero- ende på vilken fråga som behandlas. Ordförandeskapet i rådet roterar mellan medlemsstaterna halvårsvis. Generaldirektorat (DG) Kommissionen består av 24 s.k. generaldirektorat (samt av vissa övriga funktioner), vilka ansvarar för olika sakområden. Sålunda ansvarar t.ex. generaldirektorat V för frågor rörande sysselsättning, arbetsmarknad och socialpolitik. Generaldirektoraten benämns vanligen DG efter franskans "directorat général". Internationella arbetsorganisationen () är ett FN-organ och dess beslutande församling – internatio- nella arbetskonferensen – sammanträder i regel en gång . har antagits 174 konventioner och 181 rekommendatio- ner. Även resolutioner förekommer. Varje medlemsland skall från avslutandet av en konferens förelägga antagna kon- ventioner och rekommendationer behörig myndighet (i ) för lagstiftning eller andra åtgärder. Varje medlemsland skall vidare underrätta om vilka åtgärder som har vidtagits. Rådets direktiv /391 EEG av om åtgärder för för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet, benämns vanligen "ramdirektivet". Det innehåller allmänna principer för bl.a. förebyggande av olycksrisker på arbetsplatser, skydd av säkerhet och hälsa, undanröjande av risk- och olycksfaktorer, samt principer angående information till och hö- rande av arbetstagarna. Ramdirektivet skall inte tillämpas om det finns andra EG-bestämmelser av högre skyddsvärde. Direktivet omfattar all verksamhet, såväl privat som offentlig. Men direktivet skall inte tillämpas när särskilda omständigheter som är typiska för vissa arbeten inom offentlig sektor, skulle leda till att verksamheten oundvikligen kommer i konflikt med direktivets bestämmelser. Ramdirektivet föreskriver att rådet skall anta separata, mer detaljerade direktiv på en rad områden. Så har skett i en rad frågor, bl.a. avseende personlig skyddsutrustning, skydd av gravida kvinnor samt säkerhet och hälsa vid arbete vid dataskärm. som antogs 1957. inrättade den Europeiska ekonomiska gemenskapen, vilken var en av de tre Europeiska gemenskaperna (de övriga två var Europeiska kol- och stålgemenskapen samt Europeiska atomenergigemenskapen). Rom- fördaget har därefter reviderats vid en rad tillfällen. De viktigaste ändringarna utgörs av den s.k. Enhetsakten 1987 och Maastricht- fördraget om den Europeiska unionen 1992. I samband med det senare ändrades namnet från den Europeiska ekonomiska gemen- skapen till enbart den Europeiska gemenskapen. innehåller i artiklarna 117–122 bestämmelser angående vissa frågor rörande socialpolitik, arbetsliv samt jämställdhet mellan könen. I artikel 118a t.ex. sägs vad medlemsstaterna åtagit sig i fråga om för arbetsmiljön. Se i övrigt ovan, vid EG. En väsentligt höjd och uthållig tillväxt är en förutsättning för att ekonomiska problem skall kunna lösas. En aktiv tillväxt- politik måste föras. Med denna utgångspunkt tillkallades . Kommittén har enligt sitt utredningsuppdrag tre huvudsakliga uppgifter: analysera de långsiktiga konsekvenserna av alternativa arbetstidsförkortningar; undersöka på vilket sätt flexibla arbetstidsregler kan införas i svensk lagstiftning; utreda konsekvenserna av EG:s arbetstidsdirektiv för det svenska regel- systemet på arbetstidsområdet. Detta delbetänkande behandlar konsekvenserna av EG-direktivet. har haft till sitt förfogande för denna uppgift, beslutades i ett tidigt skede att eventuella förslag till förändringar i det svenska regelsystemet bör hållas till ett nödvän- digt minimum. Endast förändringar som vid en rättslig bedömning anses vara absolut nödvändiga för att EG-direktivet skall anses vara införlivat i det svenska regelsystemet har därför föreslagits. Med detta tillvägagångsätt lämnar vi största möjliga utrymme till det fortsatta utredningsarbetet. Vi har med utgångspunkt i EG-direktivet gjort jämförelser med svenska författningsbestämmelser och därvid bedömt bestämmel- sernas skyddsvärden. Vi har konstaterat att vissa betydande skill- nader föreligger. Sålunda likställs med arbetstid enligt svensk lag- stiftning all ledighet som arbetstagaren kan ha rätt till. Utöver semester och sjukledighet kan nämnas föräldraledighet, studiele- dighet och ledighet för fackliga uppdrag. Ledigheter likställda med arbetstid enligt EG-direktivet är endast sjukledighet och betald En annan betydelsefull skillnad är att den svenska för- fattningen utgår från ett nattarbetsförbud, medan EG-direktivet saknar sådant förbud men föreskriver att nattarbetspassens längd skall begränsas. Enligt vår mening motsvaras varje föreskrift i EG-direktivet av svenska författningsbestämmelser som sammantaget ger ett för arbetstagarna väl så högt skyddsvärde. Vi föreslår därför i princip inte några förändringar i den lagreglerade arbetstiden. Däremot har vi konstaterat att arbetstidslagens disposivitet till förmån för kol- lektivavtal måste begränsas till följd av EG-direktivet. Om regler med ett lägre skyddsvärde tillämpas enligt visst kollektivavtal, skall sådan tillämpning därför kunna förklaras ogiltig. Mindre vanligt torde vara att avtalet i sin helhet (eller del därav) ogiltigförklaras. Brott mot EG-direktivets minsta godtagbara skyddsnivåer bör vidare medföra att skadestånd kan dömas ut. Även Arbetar- skyddsstyrelsens dispenser måste fortsättningsvis hållas inom EG- direktivets ramar och tillsynen vad avser den lagreglerade arbets- tiden skall trygga att EG-direktivets lägsta godtagbara skyddsnivåer inte underskrids. Rättslig grund för arbetstidsdirektivet är artikel 118a i Romfördra- get. Direktivets ändamål är arbetstagarnas säkerhet och hälsa vid förläggningen av arbetstider. Direktivet anger minimiregler för vila och andra bestämmelser om arbetstidens förläggning (bl.a. angåen- de begränsning av veckoarbetstiden), natt- och skiftarbete samt arbetsrytm. De centrala begreppen definieras, t.ex. arbetstid och vila. Vidare anges en rad allmänna bestämmelser för bl.a. beräk- ningsperioder över vilka arbetstid och viloperioder kan genom- snittsberäknas samt i vilka fall och under vilka förutsättningar avvikelser eller undantag får göras från direktivets huvudbestäm- melser. Direktivet skall vara införlivat i medlemsstaternas regel- system . Svenska arbetstidsbestämmelser finns främst i arbetstidslagen. Där stadgas begränsningar i arbetstidens omfattning samt ges regler för viloperioder, såsom natt- och veckovila, raster, måltidsuppehåll och pauser, vissa ordningsföreskrifter av administrativ karaktär, samt bestämmelser om dispens, tillsyn, straff, övertidsavgifter och överklaganden. Av betydelse i sammanhanget är också regler i arbetsmiljölagen och semesterlagen, ledighetslagstiftningen (t.ex. reglerna om föräldra- och studieledighet) samt lagen om anställ- ningsskydd. En omfattande kollektivavtalsreglering finns vad avser arbetstidsfrågor. Vi har med vår valda utgångspunkt att endast föreslå förändringar som är absolut nödvändiga, att göra en rättslig bedömning av skyddsvärdena i bestämmelserna i respektive det svenska regelsystemet. I detta ligger att noggrant uppmärksamma och beakta helheten i direktivets bestämmelser. Vi har avsett att identifiera de ramar som EG-direktivet kommer att sätta för svenska arbetstidsregler . Då denna del i vårt uppdrag är avklarad kan vi fortsätta med övriga delar, nämligen att utreda förutsättningarna för samt konse- kvenserna av olika flexibla arbetstidsregler och alternativa arbets- tidsförkortningar. Vi skall i vårt fortsatta arbete återkomma till i stort sett alla de aspekter som behandlas i EG-direktivet. Det skulle därför vara hindrande att i detta skede binda oss för regler som föranleds av annat än en strikt rättslig bedömning av behovet till EG-anpassning. De förändringar vi föreslår skall ses som proviso- riska. Av central betydelse för de flesta av EG-direktivets bestämmel- ser är definitionen av begreppet arbetstid. En betydande skillnad mellan EG-direktivet och det svenska regelsystemet är sättet att räkna arbetstid, dvs. vad som skall anses vara arbetstid och vad som skall likställas med arbetstid. EG-direktivet anger att arbetstid är all tid då arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande samt därvid utför aktiviteter eller uppgifter. Vid genomsnittsberäkning av veckoarbetstiden kan enligt direktivet perioder av betald semester och sjukledighet antingen räknas som arbetad tid eller inte inkluderas i beräkningsperioden (vilket alltså förkortar denna). Begreppet arbetstid definieras inte i arbetstidslagen. Enligt praxis menas dock med arbetstid att arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande på arbetsstället och utför arbete eller är beredd att börja arbeta, om så behövs. Med arbetstid likställs enligt det svenska regelsystemet kompensationsledighet som arbetstagaren erhåller till följd av övertidsarbete samt alla ledigheter som arbetstagaren har rätt till enligt andra författningar än arbetstidslagen. Utöver semester och sjukledighet kan nämnas föräldraledighet, studieledighet, ledighet för fackligt arbete, ledighet för studier i svenska för invandrare, osv. Arbetstidslagen innehåller dessutom bestämmelser om jourtid och beredskap, vilka räknas för sig och har betydelse för lagens bestämmelser om vila. Jourtiden är vidare begränsad i antal timmar. EG-direktivet saknar bestämmelser om jourtid och beredskap och dessa företeelser kan inte anses vara arbetstid enligt direktivet. Mot bakgrund av vår valda utgångspunkt föreslår vi inga förändringar av det svenska arbetstidsbegreppet. Från EG-direktivets tillämpningsområde undantas luft-, järnvägs-, väg- och sjötransporter, havsfiske och annat arbete till sjöss samt det arbete som utförs av läkare under utbildning. Vidare undantas arbetstagare som utför arbete i arbetsgivarens hem. Medlemsstater- na kan själva avgöra i vilken utsträckning som direktivets bestäm- melser skall tillämpas inom viss offentlig verksamhet, såsom poli- sen, försvaret och viss civilskyddsverksamhet. Hem- och distans- arbete omfattas i princip av direktivet, men medlemsstaterna med- ges att för vissa kategorier arbetstagare, nämligen sådana vars arbetstid inte mäts eller bestäms i förväg eller bestäms av arbets- tagarna själva, avvika från reglerna om viloperioder och begräns- ningar av veckoarbetstiden respektive nattarbetets längd. Arbetstidslagen har i stort sett samma tillämpningsområde men undantar inte allt som undantas i EG-direktivet. annan relevant lagstiftning, såsom arbetsmiljölagen och semester- lagen, vilken omfattar i stort sett alla arbetstagare. Arbetstidslagen undantar emellertid arbetstagare som utför s.k. okontrollerbart arbete (t.ex arbetstagare som arbetar i sitt eget hem) samt arbets- tagare i företagsledande eller därmed jämförlig ställning och ar- betstagare som själva disponerar sin arbetstid. Samtliga dessa ar- betstagarkategorier omfattas som nämnts av EG-direktivet, men medlemsstaterna medges avvikelser beträffande en stor del av direktivets huvudbestämmelser. Arbete i hemmet och på distans ökar i omfattning. Vi vill stu- dera detta område närmare innan förslag i arbetstidshänseende presenteras. Det pågår även diskussioner och studier på detta om- råde internationellt, t.ex inom EU. Mot bakgrund av vår valda utgångspunkt menar vi därför att även av detta skäl bör undantaget i arbetstidslagen i detta skede av utredningen kvarstå med stöd av EG-direktivets avvikelseregler. Förutsättningen för en sådan av- vikelse, att de aktuella arbetstagarna skall omfattas av allmänna skyddsbestämmelser, är uppfylld då de omfattas av arbetsmiljölagen som innehåller sådana bestämmelser. Vidare uppfylls direktivets bestämmelse om semester för dessa arbetstagare av semesterlagen. Bestämmelserna om nattarbete (annat än nattarbetets längd), skiftarbete och arbetsrytm motsvaras i betydande utsträckning av regler i arbetsmiljölagen, som alltså omfattar även dessa arbetstagare. För att tydliggöra sambandet mellan arbetstidsfrågor och arbetsmiljölagens allmänna skyddsbestämmelser föreslår vi att en hänvisning görs i arbetstidslagen till arbetsmiljölagen. EG-direktivet anger att alla arbetstagare skall erhålla 11 timmars sammanhängande ledighet per 24-timmarsperiod. inte var skall förläggas. Om under en pe- riod om två kalenderdygn, dygnsvilan läggs under de 11 första timmarna och under det läggs under de 11 sista, skulle förflyta utan ledighet. Medlemsstaterna medges möjlighet att för en rad typer av arbets- tagare och situationer avvika från att tillämpa denna dygnsvileregel. Arbetstidslagen har ingen uttrycklig dygnsvilebestämmelse, utan föreskriver att alla arbetstagare skall ha ledighet för nattvila, som skall omfatta tiden mellan och . Enligt praxis och förarbeten skall inte dessa ens tillfälligtvis anses utgöra tillräcklig dygnsvila. Arbetstagarna skall ha den vila som är behövlig. Vid bedömning om behövlig vila skall enligt arbetsmiljölagen utgångspunkten vara den enskilde arbetstagarens förutsättningar. Det svenska arbetstidsbegreppet är ett annat än EG- direktivets och lagens bestämmelse om arbetstid, jourtid och beredskap har betydelse för att bedöma arbetstagarens ledighet. Vi menar att en samlad bedömning av skyddsvärdena i EG- direktivets regel om dygnsvila och relevanta svenska författnings- bestämmelser visar att de svenska reglerna har ett väl så högt skyddsvärde. Ett tillägg av direktivets dygnsvileregel skulle därför inte tillföra arbetstidslagen ett högre skyddsvärde. Med vår valda utgångspunkt föreslår vi därför inga förändringar i det svenska regelsystemet. Enligt EG-direktivet skall alla arbetstagare ha rätt till en rast om arbetsdagen överskrider . Avvikelser från denna regel får göras i vissa fall. Arbetstidslagen stadgar att arbetstagarna skall erhålla en rast senast efter fem timmars arbete. Rasternas längd, antal och för- läggning skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetsförhål- I vissa fall får rasten bytas mot måltidsuppehåll. Lagen innehåller även en bestämmelse om pauser. En jämförelse visar att arbetstidslagens bestämmelser har ett högre skyddsvärde. Vi föreslår därför ingen förändring i det svens- ka regelsystemet. EG-direktivet föreskriver att alla arbetstagare skall ha minst 24 timmars sammanhängande ledighet per sju-dagarsperiod, plus de 11 timmarnas dygnsvila. Ledigheten får i vissa fall nedsättas . Veckovila får genomsnittsberäknas . Avvikelser från bestämmelsen om dygnsvila får ske i vissa fall. Arbetstidslagen säger att arbetstagarna skall ha minst 36 timmars sammanhängande ledighet under varje period . Undantag får göras tillfälligtvis i vissa fall. Vi menar att det svenska regelsystemet – arbetstidslagen, arbets- miljölagens allmänna skyddsbestämmelser samt ledighetslagstift- ningen – har ett högre skyddsvärde än EG-direktivets skyddsregel. Ingen förändring i det svenska regelsystemet föreslås alltså vad gäller regeln om veckovila. Enligt EG-direktivet skall veckoarbetstiden för arbetstagarna be- gränsas till i genomsnitt . Beräkningsperioden för ge- nomsnittsberäkningen får vara . Medlemsstaterna medges att i vissa fall tillämpa en sex månaders beräkningsperiod. Arbetsmarknadens parter kan i kollektivavtal avtala om tolv må- nader. Perioderna för genomsnittsberäkning är inte definierade som kalenderperioder. Medlemsstaterna kan under vissa förutsättningar välja att inte tillämpa regeln om begränsningen av veckoarbetstiden. Undantaget förutsätter dock att varje enskild arbetstagare har rätt attt vägra arbeta per fyra-månadersperiod. Arbetstidslagen föreskriver att ordinarie arbetstid får uppgå till högst . I vissa fall får de beräknas som ett genomsnitt över . Om det finns särskilt behov av ökad arbetstid får övertid tas ut med 48 eller per respektive kalendermånad, dock högst per kalenderår. per kalenderår kan medges genom dispens av Arbetarskyddsstyrelsen. Nödfallsövertid får tas ut i speciella fall och är inte förenad med en övre gräns. Om övertid tas ut med stöd i lag sker dock en myndighetstillsyn. innebär arbetstids- lagens bestämmelser en större begränsning av möjligt uttag av arbetstid. Och även sett om en månad begränsar arbetstidslagen arbetstidsuttaget mer än vad direktivet gör, då lagen innehåller även en månadsbegränsning. Vid en jämförelse av arbetstid över kan noteras att arbetstidslagen medger ett högre uttag av arbetstid.