sou · GJB344 · 1996-01-01 00:00:00 — Dessutom bör styrelsen och verkställande direktören, om någon aktieägare begär det och styrelsen finner att det kan ske utan väsentlig skada för bolaget, på årsstämma eller annan stämma på vilken årsredovisningen behandlas vara skyldig lämna upplysningar om förhållanden som kan inverka på bedömningen av bolagets ekonomiska situation. Ingenting hindrar att en aktieägare skriftligen eller muntligen ställer sina frågor till bolagsledningen redan före bolagsstämman. Svaren skall emellertid lämnas vid stämman eller om det inte kan ske efter denna. Bolagsledningen är inte skyldig att lämna upplysningar som inte finns tillgängliga vid stämman. Informationen i fråga skall i så fall i stället efter bolagsstämman skriftligen hållas tillgänglig för aktieägarna hos bolaget samt sändas till de aktieägare som har begärt upplysningen. Finner styrelsen att upplysning som begärts av aktieägare inte kan lämnas utan väsentligt förfång för bolaget, skall upp- lysningen i stället på aktieägarens begäran lämnas till bolagets revisorer efter aktieägarens sistnämnda begäran. Revisorerna skall inom efter stämman till styrelsen avge skriftligt yttrande, huruvida den begärda upplysningen har lämnats till dem samt huruvida upplysningen enligt deras mening borde ha föranlett ändring i revisionsberättelsen eller, beträffande moderbolag, koncernrevisionsberättelsen eller annars ger anledning till erinran. Om så är fallet, skall ändringen eller erinringen anges i yttrandet. Styrelsen skall hålla revisorernas yttrande tillgängligt för aktieägarna hos bolaget samt sända det i avskrift till de aktieägare som har begärt upplysningen. Rekvisitet väsentligt förfång får med stöd i bestämmelsens till- komsthistoria anses åsyfta den skada som skulle kunna åsamkas bolaget genom att den begärda informationen blir offentlig. Det arbete och de kostnader som en begäran om viss upplysning kan leda till för bolaget, torde inte kunna åberopas som förfång i lagens mening. Styrelsens rätt att vägra lämna upplysning som den anser skulle kunna leda till väsentligt förfång för bolaget är ett utflöde av dess skyldighet att handla i bolagets och därmed samtliga ägares intresse. Aktieägarna bör därför endast enhälligt kunna ålägga styrelsen att trots risken för väsentligt förfång lämna ut upplysningen. Anser en aktieägare i motsats till styrelsen att begärd upplysning kan lämnas utan väsentligt förfång för bolaget kan han föra talan inför domstol med yrkande om att få ut den begärda upplysningen. 1975:103 s. 405) I doktrinen (s. 402 f.) har pekats på ett särskilt problem för det fall en aktieägare vid en bolagsstämma begär upplysningar som inte finns tillgängliga vid stämman och styrelsen när den senare sammanställer material i avsikt att hålla de begärda upplysningarna tillgängliga för aktieägarna finner att informationen i fråga är sådan att dess avslöjande för aktieägarna skulle leda till väsentligt förfång för bolaget. Styrelsen har då rätt att vägra lämna den efterfrågade informationen. De i lagen angivna tidsfristerna kan emellertid i den situationen innebära problem. Upplysningar angående information som inte finns tillgänglig vid stämman skall enligt 9 kap. 12 § andra stycket hållas tillgängliga för aktieägarna . Enligt samma paragrafs tredje stycke skall för bolaget skadliga upplysningar på aktieägares begäran "därefter" lämnas till revisorerna, vilka i sin tur inom efter stämman skall avge yttrande med anledning av upplysningarna. Framställs vid en bolagsstämma som hålls exempelvis en begäran om upplysning som inte finns tillgänglig vid stämman, skall informationen hållas tillgänglig för aktieägarna. Finner styrelsen i samband med att den tar fram informationen att informationen inte utan väsentlig skada för bolaget kan lämnas ut och meddelas detta , skall styrelsen "därefter", dvs. lämna informationen till bolagets revisorer. Dessa skall in sin tur yttra sig över informationen inom en månad från stämman, dvs. Revisorerna riskerar i en sådan situation att få endast en eller till sitt förfogande för att ta del av materialet och utarbeta yttrandet. Kommittén föreslår att bestämmelsen, efter förebild i 8 kap. 11 § tredje stycket 1 bankaktiebolagslagen, ändras så att styrelsen då den vägrat lämna en upplysning, på aktieägares begäran skall lämna de efterfrågade upplysningarna till revisorerna "efter stämman". I samband därmed bör också begreppet förfång bytas ut mot det modernare begreppet skada. I ett aktiebolag med högst tio aktieägare gäller utöver vad som ovan sagts om rätten att begära upplysningar vid bolagsstämma, att varje aktieägare skall ges tillfälle att ta del av böcker, räkenskaper och andra handlingar som rör bolagets verksamhet, i den omfattning det behövs för att aktieägaren skall kunna bedöma bolagets ställning eller visst ärende som skall förekomma på bolagsstämman. Om det kan ske utan oskälig kostnad eller omgång, skall styrelsen och verk- ställande direktören dessutom på begäran biträda aktieägaren med den utredning som behövs för angivet ändamål samt tillhandahålla behövliga avskrifter (9 kap. 12 § fjärde stycket). Bestämmelsen om insynsrätt i små bolag infördes . Den innebär utan tvekan ett viktigt minoritetsskydd, men bör ytterligare förstärkas. Kommittén föreslår i detta syfte dels att insynsrätten skall kunna utövas genom ombud och med stöd av biträde, dels att bestämmelsen straffsanktioneras. Varje aktieägare har vid bolagsstämman rätt att tillvarata sina egna intressen. I vissa fall har emellertid en aktieägares intressen ansetts typiskt sett så starkt strida mot bolagets intressen att han på grund av jäv inte får delta i stämmans beslut. Bestämmelserna om jäv på bolagsstämma skall utgöra ett skydd mot majoritetsmissbruk. I enmansaktiebolag och i andra fall när samtliga aktieägare är jäviga är bestämmelserna därför inte tillämpliga. (NJA 1981 s. 1117) En aktieägare är jävig när frågan gäller om bolaget skall föra talan mot honom eller om bolaget skall befria honom från skadeståndsansvar eller någon annan förpliktelse gentemot bolaget (9 kap. 3 § andra stycket). Jävsregeln gäller också vid talan eller befrielse från förpliktelse som gäller någon annan, om aktieägaren har ett väsentligt intresse i frågan som kan strida mot bolagets. Det kan exempelvis gälla frågan om talan skall väckas mot ett annat bolag där den röstberättigade har en stor ägarandel (prop. 1986/87 s. 120). Bestämmelserna om jäv för aktieägare tillämpas också på ombud för aktieägare. En styrelseledamot eller verkställande direktör kan inte i egenskap av aktieägare delta i bolagsstämmans beslut om att bevilja ansvarsfrihet åt honom själv, såvida han inte själv äger samtliga aktier i bolaget. På samma sätt bör bedömas den situationen att en enda person äger samtliga aktier i ett aktiebolag, M, som i sin tur äger samtliga aktier i ett annat aktiebolag, D, i vilket aktieägaren i M är styrelseledamot. När frågan om ansvarsfrihet prövas på bolagsstämma i D måste aktieägaren i M såsom ställföreträdare eller ombud för sistnämnda bolag få utöva rösträtten för de av M ägda aktierna i D, trots att frågan gäller honom själv, annars kan något beslut om ansvarsfrihet åt honom över huvud inte fattas. Det räcker emellertid med att det finns en enda aktieägare på stämman som inte är jävig i fråga om ansvarsfrihet åt viss styrelseledamot för att samme styrelseledamot skall vara förhindrad på grund av jäv att biträda ett förslag om ansvarsfrihet åt sig själv. Det gäller alldeles oavsett hur stor andel av aktierna i bolaget som styrelseledamoten företräder. Saken kan illustreras med följande praktiska exempel. Ett aktiebolag, A, äger endast en del av aktierna i ett annat bolag, B. På årsstämma i B prövas fråga om ansvarsfrihet åt styrelse- ledamoten som äger aktier i A. X får inte som ställföreträdare eller ombud för A utöva rösträtten för de aktier i B som A äger i frågan om ansvarsfrihet åt sig själv. Det gäller alldeles oavsett hur stor eller liten andel av aktierna i A som X äger eller förfogar över. Det vore stötande att tillåta någon att rösta i fråga om ansvarsfrihet åt sig själv i annat fall än när beslut i ärendet annars inte kan fattas. Det förekommer att en styrelseledamot som äger aktier i ett bolag eller är ställföreträdare eller har fullmakt att rösta för aktieägare, utövar rösträtten i frågor om ansvarsfrihet åt övriga styrelseledamöter. Om styrelsens ledamöter tillsammans förfogar över tillräckligt många röster på stämman kan de genom att rösta för ansvarsfrihet åt varandra förhindra att skadeståndstalan väcks mot dem på grund av åtgärder som de gemensamt har vidtagit för bolaget. Huruvida detta i alla situationer är förenligt med förbudet för aktieägare att rösta i fråga om befrielse från skadeståndsansvar beträffande någon annan, om aktieägaren i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida mot bolagets, kan diskuteras. Frågan får överlämnas till rättstillämpningen. Jävsbestämmelserna gäller bara omröstningen. De hindrar inte att en jävig aktieägare deltar i den debatt på stämman som föregår omröstningen. Det har ibland ifrågasatts om det är rimligt att en styrelseledamot som tillika är ägare i bolaget, vid beslut om ett avtal mellan honom själv och bolaget, träffas av jävsbestämmelserna om beslutet tas i styrelsen, men inte om det tas av bolagsstämman. I 117 § ABL 1944 föreskrevs att aktieägare inte fick delta i stämmans behandling av fråga om avtal mellan honom själv och bolaget. I förarbetena till lag konstaterades att utländsk lagstiftning i allmänhet inte upptog någon motsvarande bestämmelse. Bestämmelsen ansågs onödigtvis hindra aktieägare att på ett lojalt sätt bevaka sina intressen i bolaget. Bestämmelsen innebar exempelvis att ett moderbolag till ett icke helägt dotterbolag var förhindrat att på stämma i dotterbolaget delta i behandling av fråga om avtal mellan bolagen. En uppenbar olägenhet med bestämmelsen ansågs vara att beslutanderätten i dessa och andra situationer där stämmomajoriteten var jävig gick över på minoriteten. Det är, framhölls det under förarbetena, inte säkert att man därmed får garantier för en i sak riktig behandling av frågan. 1975:103 s. 391) Bestämmelsen togs mot denna bakgrund inte upp i den nya lagen. Som skydd mot majoritetsmissbruk i avtalssituationer anvisade lagstiftaren i stället framför allt generalklausulen i 9 kap. 16 §. Som framgått har den nuvarande ordningen mycket som talar för sig. Till de anförda skälen vill kommittén lägga den synpunkten att det är en avsevärd skillnad mellan beslut som fattas i ett slutet styrelserum och motsvarande beslut som fattas på en bolagsstämma dit alla aktieägare i princip har tillträde. Den publicitet som en kritisk minoritet kan ge åt en bolagsstämma med känsliga ärenden på dagordningen är ägnad att för majoriteten inskärpa vikten av att aktiebolagslagen och bolagsordningen respekteras. I motsats till beslut av styrelsen kan bolagsstämmobeslut klandras och i klanderprocessen kan domstolen på begäran av käranden förordna att stämmobeslutet tills vidare inte får verkställas. Det är ytterligare en omständighet som talar för att man kan ta lättare på jävsförhållandena när det gäller beslut som fattas av en bolagsstämma än när det gäller motsvarande beslut av en styrelse. Kommittén har därför inte funnit skäl att föreslå ändring av vad som gäller. 5.2.9.1 Aktiers röstvärde och rösträttsbegränsningar Bolagsstämmans beslut fattas genom omröstning bland aktieägarna. Det antal röster som tillkommer varje aktieägare bestäms som huvudregel av det antal aktier som han har och Enligt 3 kap. 1 § första stycket har alla aktier lika rätt i bolaget. I bolagsordningen kan emellertid föreskrivas att det i bolaget skall finnas aktier av olika slag som skiljer sig åt exempelvis i fråga om röstvärde. Från att lagstiftningen ursprungligen hade tillåtit hur stora röstvärdesskillnader som helst mellan olika aktieslag, infördes genom aktiebolagslag den alltjämt gällande begränsningen att ingen aktie får ha ett röstvärde som överstiger tio gånger röstvärdet för någon annan aktie i bolaget. Bolag som före ikraftträdandet av lag hade givit ut aktier vilkas röstvärde översteg tio gånger röstvärdet för samtliga aktier av annat slag, får dock fortsätta att ge ut aktier med de röstvärden som tillkommer redan utgivna aktierna (8 § APL). Aktier med olika röstvärden är mycket vanliga bland svenska aktiemarknadsbolag. En kartläggning av förhållandena i samtliga svenska aktiemarknadsbolag /94 visar att det i av bolagen förekom aktier med olika röstvärden, se tabell 1. De allra flesta bolag använder sig av den maximalt tillåtna röstvärdesskillnaden 1:10. Tabell 1 Röstvärdesskillnader mellan olika aktieslag bland svenska aktiemarknadsbolag I vilken utsträckning röstvärdesskillnader förekommer bland bolag vilkas aktier inte handlas på aktiemarknaden är inte känt. Mycket talar emellertid för att det bland dessa bolag är väsentligt mindre vanligt med röstvärdesskillnader. Den röststyrka som tillkommer varje aktieägare vid en bolags- stämma bestäms inte bara av aktiernas röstvärde utan också av bestämmelser om rösträttsbegränsningar vid bolagsstämman. Aktiebolagslagens huvudregel är att ingen aktieägare får rösta för mer än en femtedel av de vid stämman företrädda aktierna, om inte annat föreskrivits i bolagsordningen 9 kap. 3 § första stycket – den s.k. tjugoprocentsregeln. Kommitténs undersökningar visar att rösträttsbegränsningar förekommer i av aktiemarknadsbolagen. Flera skäl talar för att sådana begränsningar mycket sällan förekommer bland övriga bolag. De flesta aktiemarknadsbolag i vilka rösträttsbegränsningar förekommer har i sin bolagsordning inte tagit upp någon bestämmelse om rösträttens utövande. Det innebär att lagens presumtionsregel – att ingen får rösta för mer än en femtedel av de på stämman företrädda aktierna – skall tillämpas. I resterande bolag har i bolagsordningen tagits in någon annan, ofta strängare, form av rösträttsbegränsning. Tabell 2 redovisar de rösträttsbegränsningar som förekommer bland aktiemark- nadsbolagen. Tabell 2 Rösträttsbegränsningar i svenska aktiemarknadsbolag 1/20 av företrädda röster 1/10 av företrädda A- och 1/100 1/10 av företrädda aktier 1/5 av företrädda aktier 1/5 av röstetalet för samtliga aktier 1/4 av samtliga aktier Frågan om aktiers röstvärde och rösträttsbegränsningar har diskuterats i olika sammanhang . På regeringens uppdrag utreddes frågan om röstvärdesskillnader av . Kommitténs uppdrag var att lämna förslag som skulle göra det möjligt att avskaffa möjligheten till röstvärdesdifferentiering. I betänkandet (SOU 1986:23) Aktiers röstvärde kom kommittén emellertid till slutsatsen att ett avskaffande av denna möjlighet skulle medföra större nackdelar än fördelar för svenskt näringsliv. Den lade därför inte fram något färdigt förslag i ämnet. Slutlig ställning till röstvärdesdifferentieringens vara eller inte vara, borde enligt kommitténs mening tas först efter det att (se nedan) avslutat sitt arbete. Frågan om aktiers röstvärde togs också upp av Fermenta- utredningen. I rapporten som överlämnades till börsstyrelsen diskuterades bl.a. reglerna för beslutsfattande på bolagsstämma. Enligt talade åtskilligt för ett totalt förbud mot röstvärdesdifferentiering i börsnoterade bolag. I ljuset av då avlämnade betänkande lämnade emellertid utredningen frågan utan att föreslå någon ändring i lagen. föreslog däremot ändringar i lagens bestämmelser om rösträttsbegränsningar. Utredningen disku- terade på den punkten dels att göra lagens dispositiva rösträttsbegränsning tvingande, dels att sänka gränsen från en femtedel till en tiondel av de på stämman företrädda aktierna. Då sådana ändringar i lagen emellertid, enligt utredningens mening, i allt för hög grad skulle ändra förutsättningarna för maktutövningen i många börsbolag, stannade den för ett något mer begränsat, men i förhållande till gällande rätt ändå långtgående, förslag. Utredningen föreslog att det för alla börsnoterade bolag skulle införas en tvingande rösträttsbegränsning vid fyra typer av bolagsstämmoärenden, nämligen vid val av styrelseledamöter, vid avsättande av styrelseledamot under löpande mandatperiod, vid val av revisor samt vid avsättande av revisor under löpande mandatperiod. Vid dessa fyra typer av ärenden skulle, enligt utredningens förslag, ingen aktieägare tillåtas rösta för mer än en tiondel av de på stämman företrädda aktierna. Enligt utredningens mening var det inte orimligt att en majoritetsägare i dessa frågor tvingades att söka sig fram till en kompromiss genom att söka stöd hos ett så stort antal minoritetsaktieägare, att han tillsammans med dem nådde erforderlig röstmajoritet. På uppdrag av regeringen utredde senare del frågan om ägarstrukturen i svenskt näringsliv och som en del däri frågan om sambandet mellan ägarstruktur och näringslivets effektivitet och förnyelseförmåga. Utredningen diskuterade i det sammanhanget bl.a. röstvärdesskillnader och rösträttsbegränsningar. I betänkandet (SOU 1988:38) Ägande och inflytande i svenskt näringsliv, som överlämnades till regeringen , framhöll utredningen vikten av en lagstiftning på bolagsrättens område som möjliggör en aktiv ägarfunktion i företagen. Utredningen föreslog mot denna bakgrund dels att svenska aktiebolags möjligheter att emittera aktier med olika röstvärden skulle behållas oförändrad, dels att tjugoprocentsregeln skulle avskaffas. delar uppfattning i dessa frågor. Röstvärdesdifferentiering möjliggör en stark ägarfunktion, även i mycket stora företag. Aktierna prissätts på marknaden och en utvecklad kapitalmarknad kan bedöma aktiers olika egenskaper, däribland deras röstvärde. Följdriktigt har i olika studier konstaterats att aktier med ett högt röstvärde betingar ett högre pris än aktier med lågt röstvärde, i situationer då frågan om beslutanderätten i ett bolag ställs på sin spets. Kommittén avvisar därför tanken på förbud eller ytterligare inskränkningar i rätten att emittera aktier med olika röstvärde. Rösträttsbegränsningar i bolagsordningen har en helt annan effekt än röstvärdesskillnader. De motverkar en aktiv ägarfunktion och riskerar att isolera företagsledningen från ägarkontroll. Kommittén vill inte hävda att detta i varje företag och är till skada, men långsiktigt kan resurserna i enskilda företag och i näringslivet som helhet förväntas komma till sin mest effektiva användning om den slutliga bestämmanderätten och inflytandet över bolaget ligger hos ägarna, inte hos företagsledningen. avvisar därför förslag om en tvingande rösträttsbegränsning vid vissa viktigare bolagsstämmobeslut. Kommittén vill emellertid gå längre än så och föreslår att den nuvarande presumtionen för att ingen aktieägare får rösta för mer än en femtedel av de på stämman företrädda aktierna avskaffas. Huvudregeln bör enligt kommitténs mening vara att varje aktieägare får rösta för det fulla antalet aktier som han innehar eller företräder, om inte annat föreskrivs i bolagsordningen. Aktiebolagslagens bestämmelser om beslutsordningen på bolagsstämma bygger på majoritetsprincipen. Huvudregeln är att beslut fattas med absolut majoritet. Undantag från kravet på absolut majoritet görs för det första vid val, då den anses vald som fått flest röster (relativ majoritet). För det andra uppställs för vissa beslut krav på kvalificerad majoritet. Kvalificerad majoritet krävdes tidigare för beslut om ändring av bolagsordningen, nedsättning av aktiekapitalet, fusion och frivillig likvidation. Genom tillkomsten av lag begränsades kravet på kvalificerad majoritet till beslut om ändring av bolagsordningen. Den genomförda EG-anpassningen av lagen innebar i dessa avseenden i stor utsträckning en återgång till det tidigare rättsläget. Kvalificerad majoritet krävs nu åter för beslut om nedsättning av aktiekapitalet och fusion. Dessutom krävs kvalificerad majoritet för beslut om kontantemission av aktier med avvikelse från aktieägarnas företrädesrätt. Detsamma gäller vid utgivande av konvertibla skuldebrev och skuldebrev förenade med optionsrätt. EG-anpassningen har i dessa avseenden påtagligt förstärkt minoritetsskyddet i lagen. Till frågan om majoritetskravet för beslut om frivillig likvidation avser kommittén att återkomma i ett slutbetänkande. Ett viktigt komplement till lagens majoritetskrav är den s.k. generalklausulen i 9 kap. 16 §, enligt vilken bolagsstämman inte får fatta beslut som är ägnat att bereda otillbörlig fördel åt aktieägare eller annan till nackdel för bolaget eller annan aktieägare. Bestämmelsen anses vara ett komplement till bestämmelsen i 3 kap. 1 § som föreskriver att alla aktier i bolaget har lika rätt om inte annat följer av paragrafen. Likhetsprincipen i 3 kap. 1 § anses ta sikte på de rättigheter och skyldigheter i förhållande till bolaget som en aktieägare har på grund av sitt aktieinnehav. Rättsförhållanden som en aktieägare har som tredje man, exempelvis på grund av ett avtal mellan honom och bolaget, faller utanför tillämpningsområdet för 3 kap. 1 § (s. 141). Vid en jämförelse mellan 3 kap. 1 § och 9 kap. 16 § framgår att den senare paragrafen har ett vidare tillämpningsområde. Som paragrafen är formulerad tar den sikte på beslut som är ägnat att bereda otillbörlig fördel inte bara åt aktieägare utan också åt "annan". Mycket talar för att ordet "annan" i förevarande sammanhang närmast avser någon fysisk eller juridisk person som är närstående till en aktieägare (jfr s 247 f.). En omdiskuterad fråga i sammanhanget är vad som skall läggas i ordet "otillbörlig". I förarbetena till aktiebolagslag uttalas att en åtgärd som är i bolagets intresse och som framstår som företagsekonomiskt riktig eller försvarlig inte kan betecknas som otillbörlig, även om åtgärden innebär en avvikelse från likställighetsprincipen (prop. 1973:93 s. 84 och 137; jfr s. 500 f.). Uttalandet har blivit hårt kritiserat i doktrinen (se s. 247 och s. 141 f.). Det har bl.a. anförts att företagsekonomin inte tillhandahåller några normer för vad som är riktigt eller försvarligt. Vidare är bolagets intresse detsamma som aktieägarnas gemensamma intresse. Att lösa en konflikt aktieägarna emellan med hänvisning till bolagets intresse går därför inte. Kommittén vill ge kritikerna rätt på denna punkt. Lagen förutsätter att vissa avvikelser från likhetsprincipen kan ske utan att det är otillbörligt i generalklausulens mening. Det framgår bl.a. av de bestämmelser om särskilt kvalificerad majoritet som upptagits i 9 kap. 15 § och som har motsvarighet också i kapitlen om nedsättning och om fusion. Men i grövre fall av avvikelse från likhetsprincipen kan beslut som fattas med föreskriven särskilt kvalificerad majoritet bli upphävt eller ändrat såsom ägnat att bereda otillbörlig fördel åt en aktieägare. Generalklausulen tar alltså ytterst över majoritetsreglerna i bl.a. 9 kap. 15 §. Detsamma gäller andra institut i aktiebolagslagen. Kommittén avser att i ett slutbetänkande återkomma till låneförbudet i 12 kap. men vill i detta sammanhang påpeka att även om ett lån är förenligt med bestämmelserna i 12 kap, det kan komma att förklaras ogiltigt därför att det strider mot generalklausulen. Aktiebolagslagen upptar inte några närmare bestämmelser om hur ett stämmobeslut skall fattas. Lagtexten tyder närmast på att omröstning alltid skall ske, jfr 9 kap. 13 §. Som påpekats i doktrinen (s. 160) torde lagstiftaren emellertid knappast ha åsyftat att med lagens formuleringar avvisa acklamations- förfarande eller att över huvud ta ställning i frågan om formen för beslutsfattande. I praxis torde de allra flesta bolagsstämmobeslut fattas med acklamation. Om röstning skall ske, är lagens huvudregel att stämmans beslut utgörs av den mening som fått mer än hälften av de avgivna rösterna. Det innebär i praktiken att om det finns fler än två förslag till beslut, så måste först en propositionsordning fastställas så att varje omröstning avser endast två förslag. Vid val vinner den som får de flesta rösterna. Det innebär att den valde kan ha fått mindre än hälften av samtliga avgivna röster.