sou · GJB362 · 1996-01-01 00:00:00 — Förutsättningen för ett utnytt- jande av detta undantag är att medlemsstaten iakttar de allmänna principerna för skydd av arbetstagarnas hälsa och säkerhet och att vidare följande villkor är uppfyllda. Ingen arbetstagare skall kunna tvingas att arbeta i genomsnitt . För att arbetstagaren skall arbeta mer krävs att han lämnar sitt samtycke. Denne får inte tillfogas skada om han inte lämnar sådant samtycke. Arbets- givaren måste föra anteckningar om alla arbetstagare som har längre arbetstid än den ovan stipulerade. Myndigheterna skall ha tillgång till dessa anteckningar. Av skäl som rör arbetstagarnas säkerhet och hälsa skall myndigheterna ha möjlighet att förbjuda eller begränsa möjligheten att överskrida begränsningen av veck- oarbetstiden. Som nämnts ovan (under Definitioner) använder arbetstidslagen olika begrepp för reglering av arbetstidens längd. Ordinarie ar- betstid får enligt 5 § uppgå till högst . Om det är nödvändigt med hänsyn till arbetets natur eller arbetsför- hållandena i övrigt får arbetstiden uppgå i genomsnitt . Om det finns särskilt behov av ökad arbetstid får enligt 8 § övertid tas ut med högst eller under en kalendermånad, dock högst under ett kalenderår. Vid beräkning av övertid skall enligt 7 § andra stycket kom- pensationsledighet eller annan ledighet som förläggs till arbets- tagarens ordinarie arbetstid likställas med fullgjord ordinarie ar- betstid. Om en natur- eller olyckshändelse inträffar får dessutom en- ligt 9 § nödfallsövertid tas ut för arbete i den utsträckning som förhållandena kräver. Om kollektivavtal om avvikelse inte kan träffas och om det finns särskilda skäl får enligt 19 § första, andra och tredje punk- terna Arbetarskyddsstyrelsen medge dispens från bestämmelsen om ordinarie arbetstid. Vidare kan dipens ges från bestämmelsen om begränsning av övertidsuttag alt. en kalen- dermånad. Arbetarskyddsstyrelsen kan även medge övertid utöver de . Arbetstidslagens disposivitet används ofta för att utöka övertiden. Läkares ordinarie arbetstid inkluderar både vad som stadgas i de i avtal reglerade bestämmelserna och en individuellt fastställd Dessutom finns möjligheter till övertid. Arbetstiden över året för läkare kan alltså bli hög. Vidare är vanligt att det avtalas om kortare veckoarbetstid vid natt- och skiftarbete. Van- ligt är även att andra gränser än lagens avtalas för övertid. Det förekommer t.ex. också att det avtalas om längre beräkningspe- rioder än lagens, vad gäller beräkning av såväl ordinarie arbetstid som övertid, och att kompensationsledighet inte skall likställas med arbetad tid. EG-direktivet – artikel 7 Artikel 7 föreskriver som huvudregel att varje arbetstagare skall ha rätt till en årlig betald semester . Närma- re regler om utformningen av denna föreskrift får bestämmas na- tionellt. Den årliga semestern får bytas mot kontant betalning endast i de fall då anställningen upphör. Direktivet medger inte avvikelser från denna bestämmelse. Däremot kan medlemsstaterna välja att ha regler som tidigare beskrivits (se ovan, i avsnitt 2.2. under Slutbestämmelser) och som skulle utgöra ett undantag från nämnda huvudregel. Regler om semester finns i semesterlagen (1977:480) och i lagen (1963:115) om förlängd semester för vissa arbetstagare med ra- diologiskt arbete. Enligt 4 § i semesterlagen har arbetstagare rätt varje semesterår. I den mån arbetstagaren har tjänat in sådan förmån under intjänandeåret, skall han ha rätt till semesterlön under semesterledigheten. Delar av semesterlagen är dispositiva och kan frångås genom kollektivavtal. Detta gäller t.ex. beträffande reglerna om hur se- mesterledigheten och semesterlönen beräknas samt om semester- ledighetens förläggning. Det är vanligt förekommande att semes- terlagen kompletteras och delvis ersätts av kollektivavtal, bl.a. att längre semesterledighet ges eller att betald semesterledighet er- hålls trots att sådan rätt inte intjänats enligt lagen. EG-direktivet – artikel 8 Artikel 8 föreskriver som huvudregel att den normala arbetstiden för en nattarbetande inte får överstiga i genomsnitt per 24-timmarsperiod. Om den nattarbetande har ett arbete som innebär särskilda risker eller stor fysiskt eller mental ansträng- ning påbjuder direktivet att den nattarbetande inte får arbeta då nattarbetet utförs. Vad som skall anses vara sådant betungande arbete får bestäm- mas genom lagstiftning eller praxis eller genom kollektivavtal, under iakttagande av nattarbetets särskild konsekvenser och ris- ker. För beräkningen av de i genomsnitt, får be- stämmas en beräkningsperiod efter samråd med arbetsmarkna- dens parter på nationell eller regional nivå. De ar- betstagaren arbetstagaren har rätt till som veckovila skall inte inkluderas om de faller inom beräkningsperioden. Avvikelser enligt artikel 17 medges i samma fall och under samma förutsättningar som för dygnsvila. Arbetstidslagen innehåller i 13 § ett principiellt nattarbetsförbud, vilket innebär att tiden mellan och skall vara ledig. Om nattarbete tillåts (direkt enligt lag [13 § andra stycket] eller genom kollektivavtal) sägs inget om att arbetstiden skall begränsas till ett visst antal timmar. Nattarbete kan även tillåtas enligt 19 §, punkt 5, genom dispens av Arbetarskyddssty- relsen om det finns särskilda skäl och om inte kollektivavtal om avvikelse från nattarbetesförbudet kan träffas. Lagens principiella nattarbetsförbud frångås ofta genom ett kol- lektivavtal för det enskilda fallet, t.ex. ett visst industriföretag. Det är ovanligt att arbetstidens längd är begränsad i sådana kollektivavtal. Hälsoundersökning och omplacering av nattarbetande till dagarbete EG-direktivet – artikel 9 De nattarbetande skall enligt artikel 9 ha rätt till en fri hälsoun- dersökning innan de påbörjar anställningen och därefter med jämna mellanrum. Sådan hälsoundersökning skall omfattas av tystnadsplikt och får utföras inom den offentliga sjukvården. Om det kan visas att eventuella hälsoproblem beror på arbetstagarens nattarbete skall han om möjligt omplaceras till lämpligt dagarbe- te. I arbetsmiljölagen innehåller kap. 4 bestämmelser om bemyndi- ganden. Enligt 5 § får regeringen (eller den myndighet regering- en bestämmer), om ett arbete innebär risk för hälsa eller säker- het, föreskriva om skyldighet att föranstalta om läkarundersök- ning. Sådan föreskrift beträffande hälsoundersökningar för natt- arbetande föreligger dock inte. Det finns inte någon uttrycklig föreskrift angående omplacering av nattarbetande till dagarbete. Däremot finns regler i andra och tredje kapitlen i arbets- miljölagen om att förläggningen av arbetstider skall beaktas i syfte att förebygga ohälsa och om arbetsgivares skyldighet att ta hänsyn till arbetstagarens särskilda förutsättningar för arbetet ge- nom att anpassa arbetsförhållandena eller vidta andra åtgärder. EG-direktivet – artikel 10 Enligt artikel 10 får medlemsstaterna besluta om särskilda regler för vissa kategorier av nattarbetande. Bestämmelsen gäller arbets- tagare som riskerar hälsa eller säkerhet genom sitt nattarbete. Svensk författning saknar sådana särskilda regler. Anmälan om regelbunden sysselsättning av nattarbetande EG-direktivet – artikel 11 En arbetsgivare som regelbundet sysselsätter nattarbetande skall enligt artikel 11 anmäla detta till de behöriga myndigheterna om dessa begär det. Arbetstidlagen innehåller i 21 § en regel som innebär att tillsyns- myndigheterna () har rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. En motsvarande bestämmelse finns i 7 kap. 3 § arbetsmiljölagen. Skydd av hälsa och säkerhet EG-direktivet – artikel 12 Direktivets artikel 12 stipulerar att nattarbetande och skiftarbetare skall ha ett hälso- och säkerhetsskydd som motsvarar arten av deras arbete. De skyddsåtgärder som finns för andra arbetstagare skall finnas även för nattarbetande och skiftarbetare och vara till- gängliga alla tider . Direkt motsvarande regler finns inte i den svenska författningen. Arbetsmiljölagen föreskriver dock i andra och tredje kapitlen de allmänna villkor som skall gälla för att arbetsmiljön skall anses godtagbar. Det andra kapitlet i arbetsmiljölagen innehåller all- männa regler om arbetsmiljöns beskaffenhet och det tredje kapit- let innehåller de allmänna skyldigheter som främst arbetsgivaren har att rätta sig efter. EG-direktivet – artikel 13 En arbetsgivare som avser att organisera arbetet enligt ett viss tempo skall enligt artikel 13 ta hänsyn till den allmänna prin- cipen om att arbetet anpassas till arbetstagaren. Detta gäller sär- skilt i syfte att lindra effekterna av monotona arbetsuppgifter och arbete enligt ett på förhand fastställt fastställt tempo. Arbets- givaren har även att ta hänsyn till kraven på hälsa och säkerhet, speciellt vad avser avbrott . Även denna föreskrift saknar en direkt motsvarighet i den svens- ka författningen. Även här skall dock framhållas andra och tredje kapitlen i arbetsmiljölagen och framförallt 2 kap. 1 § den lagen. 3Nödvändiga förändringar av det svenska regelsystemet – över- väganden Som vi konstaterade i avsnitt 1.3. är utgångspunkten för detta delbetänkande att förändringarna av det svenska regelsystemet till följd av EG:s arbetstidsdirektiv bör begränsas till ett nödvän- digt minimum. Förslagen till förändringar skall med andra ord inte gå längre än vad som vid en rättslig bedömning krävs för att direktivets bestämmelser skall anses införlivade i det svenska regelsystemet. Anledningen härtill är, som inledningsvis berörts, att ge kommittén största möjliga utrymme för det fortsatta utred- ningsarbetet. Den korta tid vi haft till vårt förfogande har inte heller medgivit att vi utarbetar längre gående förslag. Vi kommer i det fortsatta utredningsarbetet att återkomma till i stort sett alla de aspekter som omfattas av EG:s arbetstidsdirek- tiv. Ett sådant exempel är arbetstagare som bl.a. med hjälp av ny teknik kan utföra arbete i hemmet eller annars under förhållan- den som kan anses vara icke-typiska, om med typiska arbeten menas arbeten som normalt utförs på en arbetsplats mellan vissa bestämda tider. EG-direktivet omfattar till skillnad från vår arbetstidslag allt hemarbete. Hemarbete innebär emellertid inte endast arbete med hjälp av ny teknik. Arbetstagare som arbetar hemma eller i någon annans hem kan även vara t.ex. dagbarnvårdare, personliga assistenter eller personer sysselsatta i s.k. hemindustriellt arbete. Ny teknik medför dock nya möjligheter och det är sannolikt att antalet ar- betstagare som utför sina arbeten i hemmen och på distans är en växande del av arbetskraften. Det är därför även av detta skäl synnerligen angeläget att vi i det fortsatta utredningsarbetet noga uppmärksammar hemarbete och arbete på distans. Vi menar att de nya sätten att organisera arbetet, bl.a. till följd av ny teknik, bör studeras närmare innan förslag i arbetstidshänseende presen- teras. Vi vill i detta sammanhang även peka på den utveckling och de diskussioner som f.n. pågår internationellt, framförallt inom EU. Europeiska kommissionen utfärdade ett medde- lande till Rådet, , Ekonomiska och sociala kommittén och (KOM [95] 134 slutlig) om ett medelfristigt socialt handlingsprogram, 1995–1997. I handlings- programmet aviseras bl.a. dels en rekommendation om hemarbete (), och dels ett meddelande om telearbete och dess sociala och hälsomässiga aspekter (). Frågor om arbetstid kommer att behandlas i båda dokumenten. Enligt uppgift avser man att ta upp hemarbete i dess mer traditio- nella form, såsom hemindustriellt arbete, i rekommendationen och hemarbete med användande av ny teknik i meddelandet om telearbete. Dessutom skall påpekas att kommissionen tillsatt en högnivåexpertgrupp för att undersöka informationssamhällets sociala och samhälleliga konsekvenser. Bl.a. kommer diskuteras IT:s inverkan på arbetets organisation, i vilken ingår frågor om arbetstid. En delrapport av denna grupp skall presenteras . Kommissionen har även skapat ett forum för informationssamhället som hade sitt första möte . Vid- are genomför f.n. Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (den s.k. Dublinfonden) studier om telearbete och dess sociala konsekvenser, bl.a. avseende arbetsmiljö och arbetsrätt. Här skall även nämnas att Internationella arbetskonferensen diskuterade ett förslag till konvention och rekommenda- tion om hemarbete. förslag till konvention innehål- ler föreskrifter för likabehandling av hemarbetande i förhållande till andra arbetstagare inom en rad centrala områden, bl.a. beträf- fande arbetsmiljöfrågor. Ett eventuellt antagande av konventionen (och rekommendationen) kommer att ske tidigast , då förslaget skall genomgå en s.k. andra läsning. Vi har i kapitel 2 redogjort för innehållet i EG:s arbetstidsdi- rektiv och gjort jämförelser med det svenska regelsystemet. Vi ska nu gå vidare och redovisa våra överväganden punkt för punkt och därvid följa EG-direktivets disposition. Innan vi går igenom de olika bestämmelserna skall dock vissa allmänna över- väganden redovisas. Vi skall i detta kapitel närmare överväga i vilken utsträckning det svenska regelsystemet behöver förändras till följd av EG:s arbetstidsdirektiv. Som vi tidigare framhållit är vår utgångspunkt att eventuella förändringar skall hållas till ett nödvändigt mini- mum. Endast de förändringar som vid en rättslig bedömning nöd- vändiggörs av EG-direktivet skall föreslås. Vi skall därför noga analysera och bedöma skyddsvärdena i EG-direktivets och det svenska regelsystemets respektive bestämmelser. I detta ligger att noggrant uppmärksamma och beakta helheten i direktivets be- stämmelser. I vårt fortsatta utredningsarbete kommer vi att återkomma till i stort sett alla de aspekter som behandlas i EG-direktivet. Vi skall därför identifiera de ramar som EG-direktivet kommer att sätta för svenska arbetstidsregler . Då denna del av vårt uppdrag är avklarad kan vi fortsätta med övriga delar, näm- ligen att utreda förutsättningarna för och konsekvenserna av olika flexibla arbetstidsregler och alternativa arbetstidsförkortningar. Det vore därför hindrande att i detta skede binda oss för regler som föranleds av annat än en strikt rättslig bedömning av beho- vet till EG-anpassning. De förslag till förändringar vi kommer att presentera skall därför ses som provisoriska. Vi menar att det med fog kan framhållas att det svenska re- gelsystemet, allmänt sett, har ett för arbetstagarna väl så högt skyddsvärde som det skydd EG-direktivet föreskriver. Sålunda kan konstateras att EG-direktivets definition av arbetstid förutsätter aktivitet. En arbetstagare måste enligt direkti- vet utföra aktiviteter eller uppgifter. Som exempel på svenska regler vilka har ett högt skyddsvärde kan nämnas bestämmelser- na om ordinarie arbetstid och övertid. Vid beräkning av övertid enligt arbetstidslagen skall all ledighet som arbetstagaren har rätt till och som förläggs till ordinarie arbetstid, likställas med full- gjord ordinarie arbetstid. Ledighet enligt följande lagar skall allt- så likställas med fullgjord ordinarie arbetstid: föräldraledighetsla- gen (1995:584), lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, lagen (1979:1184) om rätt till ledighet för vissa föreningsuppdrag inom skolan m.m., lagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning, lagen (1986:163) om rätt till svenskundervisning för invandrare, lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, samt kommunalla- gen (1991:900). En motsvarande bestämmelse finns endast i begränsad ut- sträckning i EG-direktivet. Enligt detta skall vid genomsnittsbe- räkning av de högst under en fyramåna- dersperiod, endast betald semester och sjukledighet antingen lik- ställas med arbetstid eller inte inkluderas i beräkningsperioden. Det finns andra exempel. Svensk lag innehåller bestämmelser om jourtid, vilken inverkar på viloperioder, och beredskap, vil- ken inverkar på veckovilan. Sådana bestämmelser saknas i EG- direktivet. Samtliga ovan nämnda skillnader kommer ytterligare åskådliggöras i den fortsatta framställningen. Dessutom finns i arbetsmiljölagen allmänna regler för arbets- miljön. Arbetstidernas längd och förläggning är viktiga delar av arbetsmiljön och skall beaktas i den helhetssyn på arbetsmiljön som arbetsmiljölagen är ett uttryck för. jölagen från individen och föreskriver att arbetsmiljön skall an- passas efter människors olika förutsättningar. Vi kommer i den fortsatta framställningen att återkomma till arbetsmiljölagen och övriga författningar av vikt, såsom ledighetslagstiftningen, semes- terlagen och lagen om anställningsskydd. Mot bakgrund av det som sagts ovan vill vi föreslå att arbets- tidslagen i princip kvarstår oförändrad i väntan på den totala översyn vi skall göra. Eventuella kompletteringar eller justeringar kan emellertid behövas i form av tillägg till arbetstidslagen eller annan författning. Vid den genomgång som följer utgår vi från EG-direktivets huvudbestämmelser och redogör för våra övervä- ganden punkt för punkt. Innan vi gör detta skall vi dock kort be- röra frågan om metod för genomförande av EG-direktivets be- stämmelser. I avsnitt 2.2. noterade vi att EG-direktivets föreskrifter kan ge- nomföras nationellt genom lag eller andra författningar eller ge- nom kollektivavtal. Innan vi går vidare i våra överväganden bör vi därför ta ställning till hur detta bör regleras i . Det svenska regelsystemet bygger på en arbetstidlag som är dispositiv till förmån för kollektivavtal och en arbetsmiljölag som är tvingande, vilket innebär att arbetsmarknadens parter skall iaktta arbetsmiljölagens allmänna skyddsprinciper. Mot bakgrund av vårt ståndpunktstagande att nu endast föreslå ett nödvändigt minimum av förändringar ser vi inte någon anledning att förändra det förhållande som råder mellan lag och kollektivavtal. En annan sak är att EG-direktivet ändå kommer att påverka parternas utrymme för avtalslösningar och att arbetstidslagens disposivitet därmed begränsas. Mer om detta i avsnitt 3.5. Vi föreslår alltså, i den mån förändringar krävs, att dessa förändringar görs i lag med därtill hörande andra författningar. Som vi tidigare konstaterat är det i första hand arbetstidslagen och arbetsmiljölagen som aktualiseras. Vi återkommer senare (kapitel 4) till en diskussion om förhållandet beträffande EG- direktivet och gällande svenska kollektivavtal. 3.4Överväganden och jämförelser av skyddsvärden, m.m. Vi skall i detta avsnitt redogöra för våra överväganden beträffan- de nödvändiga förändringar i den svenska författningen till följd av EG:s arbetstidsdirektiv. Skillnader och likheter mellan EG- direktivet och arbetstidslagen kommer att värderas och kommen- teras. Vi har i avsnitt 2.3. redovisat att EG-direktivet undantar från sin tillämpning en rad områden som i och för sig omfattas av arbets- tidslagen, t.ex. en rad transportsektorer samt viss offentlig verk- samhet. Detta föranleder oss inte att föreslå några motsvarande förändringar i arbetstidslagen. Det är dock värt att uppmärksamma detta faktum, att EG-di- rektivet ger en möjlighet till medlemsstaterna att undanta viss offentlig verksamhet från tillämpningsområdet. Den svenska ar- betstidslagen är med några få undantag en allmän arbetstidslag som tillförsäkrar alla arbetstagare, såväl privat som offentligt an- ställda, samma skydd. Relativt sett fler arbetstagare omfattas så- ledes av arbetstidslagen i förhållande till EG-direktivet. Det har emellertid konstaterats att arbetstidslagen också un- dantar kategorier av arbetstagare som omfattas av EG-direktivet. I 2 § arbetstidslagen sägs nämligen att lagen inte skall tillämpas på arbete som utförs i arbetstagarens hem och när det inte kan anses ankomma på arbetsgivaren att kontrollera hur arbetet är ordnat (punkt 1), eller på arbetstagare med företagsledande eller därmed jämförlig ställlning eller på arbetstagare som själva dis- ponerar sin arbetstid (punkt 2). Dessa arbetstagarkategorier om- fattas av EG-direktivet. Bör med anledning härav arbetstidslagens tillämpningsområde förändras? EG-direktivet lämnar en möjlighet i artikel 17.1 att för vissa speciella arbetstagarkategorier avvika från direktivets bestämmel- ser om dygns- och veckovila, begränsning av nattarbete och ar- betstiden samt raster. Dessa arbetstagarkategorier skall ha arbeten vars arbetstid inte mäts eller bestäms i förväg eller kan bestämmas av arbetstagarna själva. Bl.a. ny teknik gör det möjligt att kontrollera arbetstiden för vissa av de arbeten som undantas arbetstidslagen enligt vad som beskrivits ovan. Det är därför viktigt att vi i det fortsatta arbetet noga utreder detta. En sådan översikt är nödvändig innan vi kan ta ställning till om arbetstidslagens tillämpningsområde bör änd- ras. Mot bakgrund av vår valda utgångspunkt menar vi därför att direktivets flexibilitet på detta område (artikel 17.1) följaktligen bör utnyttjas i detta skede av utredningen. Arbetstidslagen tillämpningsområde kan därmed kvarstå oförändrat tills vidare. Förutsättningen enligt EG-direktivet för att utnyttja denna av- vikelsemöjlighet är dock att de allmänna principerna för arbets- tagarnas hälsa och säkerhet iakttas. För att tydliggöra att förut- sättningen angående de allmänna skyddsprinciperna är uppfylld anser vi att en hänvisning till arbetsmiljölagen bör göras i arbets- tidslagen. Arbetsmiljölagen är nämligen allmängiltig och omfattar således även de här diskuterade arbetstagarkategorierna. Arbetsmiljölagen föreskriver allmänna krav på arbetsmiljön och det framgår klart i förarbetena till ändringarna i den lagen (som trädde ikraft ) att arbetstidens längd och förlägg- ning är en del av arbetsmiljön, se prop. 1990/91:140 s.32 ff. Se även i proposition om ny arbetstidslag (prop. 1981/82:154 s.17). Detta förhållande är således redan gällande rätt i och vad vi föreslår skulle endast vara ett förtydligande av denna. Som vi skall återkomma till i den fortsatta framställningen har dock ar- betsmiljölagen betydelse även i andra avseenden. Vi kommer därför i kapitel 7 att föreslå att en allmän hänvisning görs i ar- betstidslagen till arbetsmiljölagen. Det skall även framhållas att nämnda kategorier av arbetstaga- re omfattas av semesterlagen (1977:480). Direktivets regel om semester är således upfylld för dessa arbetstagare. EG-direktivet föreskriver som vi tidigare konstaterat att varje ar- betstagare skall erhålla 11 timmars sammanhängande ledighet . Arbetstidslagen saknar en sådan regel om dygnsvila. Däremot finns regeln om nattvila i 13 §. Be- stämmelsen säger att alla arbetstagare skall ha ledigt för nattvila och att i ledigheten skall ingå tiden mellan och . Nattarbetsförbudet får frångås i vissa fall enligt 13 § andra stycket. I förarbetena till bl.a. arbetsmiljölagen (prop. 1976/77: 149, sid. 308 ff.) erinras om att kravet på behövlig ledighet för nattvi- la inte tar sikte enbart på de egentliga nattimmarna. Den behöv- liga ledigheten skall också innefatta begränsningar i möjligheter- na att anlita arbetstagare till morgon- och kvällsarbete. Vidare uttalas att de timmar som anges som minimum för nattvilan inte ens tillfälligt kan anses utgöra ledighet av tillräcklig varaktighet (a. prop., s. 311). En arbetstagare har således rätt till en så lång dygnsvila som behövs. Om arbetet är av sådan art att det får på- gå skall arbetstagaren istället vara ledig under någon an- nan tid . EG-direktivet anger sålunda ett visst antal timmar som dygn- svila per 24-timmarsperiod. Däremot ges inga föreskrifter om förläggningen av dygnsvila. Om om två kalen- derdygn dygnsvilan läggs under de 11 första timmarna och dygnsvilan under det läggs under de 11 sista, skulle alltså förflyta utan ledighet. Beträffande svenska regler skall vidare nämnas de allmänna skyddsprinciperna i arbetsmiljölagen som tidigare diskuterats. Vi har tidigare konstaterat att arbetsmiljölagen är tillämplig generellt och att arbetstider är viktiga beståndsdelar i arbetsmiljön.