sou · GJB362 · 1996-01-01 00:00:00 — may grant dispensation for a further 150 hours per calendar year. Emergency overtime may be worked in special cases, and in this case there is no upper limit. However, if overtime is worked under the provisions of the Act, this is subject to supervision by a public authority. The provisions of the Working Hours Act mean a greater degree of restrictiveness as regards potential working time in the case of a period in excess of four months. In the case of a period of one month, the Act also restricts maximum working time more than the Directive, since the Act also includes a monthly restriction. In comparing working time over a four month period, it may be noted that the Working Hours Act allows for more hours to be worked. This conclusion calls for closer analysis, however. As we have already noted, the Swedish regulatory system equates all forms of leave to which the employee is entitled with working time (i.e. an employee is considered to have been working if, for example, he or she has been granted leave of absence in order to study). In addition, if an agreement results in a figure for normal working time which is lower than 40 hours per week, overtime is to be interpreted as working time in excess of this figure. If normal working time is less than the 40 hours per week stipulated by law, the result will be that the total number of working hours permissible will also be lower. Under the Working Hours Act, working time is calculated on the basis of calendar periods, which means that such periods are predetermined. Under the Directive, rolling calculation periods may be employed. It is also important to note that the Annual Leave Act entitles employees to greater free time than the EC Directive's provisions for holiday leave. In addition, under the Annual Leave Act, sickness in the course of a holiday period entitles the employee to postpone his or her holiday leave. We consider that an overall assessment of the Swedish regulatory system (primarily the Working Hours Act, legislation concerning free time and leave, the Annual Leave Act and the Work Environment Act) indicates that it offers employees a greater measure of protection than the Directive. As a result, it is not proposed that the Swedish system should be amended. Under the EC Directive, all employees should receive an annual paid leave period of four weeks. Detailed provisions regarding holiday entitlement and the granting of holidays may be determined at the national level. The Swedish Annual Leave Act stipulates that all employees are entitled to 25 days of holiday per year and contains provisions concerning requirements regarding entitlement to holidays and holiday pay. We consider that there is no call to amend the Swedish system of rules in the light of the EC Directive. Length of Night Work The EC Directive contains two provisions regarding restrictions on night work. The first rule stipulates that night work must not, on average, exceed eight hours in each 24 hour period. Under the second rule, night work which involves special risks or considerable physical or mental strain must not exceed eight hours in the 24 hour period in which night work is carried out – in other words calculation of average working time is not permitted in this case. Under the Directive, member states may determine an appropriate period for calculating average working time under the first rule. This period may not include the weekly rest period of 24 hours, which means that the average figure of eight hours may be calculated on the basis of 48 hours per week (six days of eight hours). In addition, in certain cases member states may make derogations as regards both rules (i.e. regarding both the duration of the shift and the prohibition of computation on an average basis). The Working Hours Act is based on the assumption that night work is prohibited and that the period 24.00 – 05.00 hours is to form part of the nightly rest period. Exceptions to the prohibition on night work may occur in certain cases. Night work under the Working Hours Act is subject to supervision and monitoring by public authorities. In making an overall assessment, the provisions under the Swedish regulatory system (primarily the prohibition of night work under the Working Hours Act, the Work Environment Act, the provisions regarding supervision and monitoring and legislation concerning free time) must be considered to offer a degree of protection which is at least as high as that provided by the two rules in the Directive regarding restrictions on night work. As a result, we do not propose any amendment of the Swedish regulatory system. Health Assessment and the Transfer of Night Workers to Daytime Work Under the EC Directive, personnel who work at night must be entitled to free health assessments prior to commencing employment, and are also subsequently entitled to regular assessments. If a person who works at night experiences health problems which might be considered to be the result of night work, he or she must have the option of transfer to daytime work. Chapter 4 of the Work Environment Act contains provisions regarding the delegation of authority. One such provision covers the issuing of regulations by the Government or a public authority regarding the obligation to institute examinations in the case of certain types of hazardous occupations. In view of this provision we consider that the Government should assign to issue regulations concerning examinations in connection with night work. As regards the right to transfer to other work, we note that Chapter 3 of the Work Environment Act stipulates that, amongst other things, an employer must take all measures necessary to avoid ill-health in the work place. In the last resort, this involves a liability to transfer an employee to other work. In addition there is also the principle embodied in the Act on Security of Employment under which there are no objective grounds for dismissal if the employer can reasonably offer alternative employment. In combination, these provisions probably mean that rights corresponding to those embodied in the EC Directive already exist under Swedish law. We therefore propose that there should be no amendment of the Swedish regulatory system in the light of the Directive's provisions regarding transfer to alternative employment. Guarantees for Night-Time Work The EC Directive stipulates that member states may institute special rules to protect certain categories of employee. We consider that there are no grounds for proposing any amendment of the Swedish regulatory system. Notification of Regular Use of Night Workers An employer who employs personnel who work at night on a regular basis must notify this to the appropriate authorities if so required. This provision corresponds to the provision under the Swedish Working Hours Act regarding an employer's liability to supply information. we propose that no amendment of the Swedish regulatory system is called for. Safety and Health Protection Under the EC Directive, employees who work shifts and at night must receive protection in with the nature of their work. Protective facilities must be available at all times of the working day. These provisions correspond to Chapters 2 and 3 of the Swedish Work Environment Act and therefore we do not consider that there are grounds for proposing amendment of the Swedish regulatory system. Under the EC Directive, employers are to observe the principle that work should be adapted to the employee. This provision corresponds to the general provisions regarding protection embodied in Chapters 2 and 3 of the Work Environment Act. , there is no call for any proposal as regards amendment of the Swedish regulatory system. We have noted that, in principle, the EC Directive does not call for any proposal for amendment as regards statutory working hours. Collective agreements, however, may take precedence over the provisions of the Working Hours Act. The optional nature of the Working Hours Act means that this legislation does not establish limits which differ from those resulting from the general protective provisions of the Work Environment Act regarding what employer and employee organizations may determine in collective agreements. However, the EC Directive does mean that certain limits must be observed in the future. This must be made clear in the Working Hours Act and therefore reference should be made to the EC Directive in the Act. Thus, employer and employee organizations should continue to be free to draw up agreements regarding working time issues, but they should do so on the basis of the framework of the EC Directive. In this connection, they must judge whether the terms on which they agree offer a protective value which at least corresponds with the provisions under the Directive. If a collective agreement cannot be concluded regarding deviation from the Working Hours Act, may grant dispensation in certain cases. Exemption from a number of provisions under the Act can be granted in this way as regards rest periods and hours of work. In the future, must observe the framework established by the Directive when it grants dispensations. If a collective agreement has replaced the provisions of the Working Hours Act concerning hours of work, supervision by a public authority (of compliance with the Act) will not be required. As regards aspects of working time which are not covered by collective agreements, in the future supervision will also involve ensuring compliance with the Directive's minimum acceptable levels of protection. As noted above, if a collective agreement covering working time is signed, official supervision is not required in this area. This also means that statutory sanctions do not apply. Since we propose that the Working Hours Act should be supplemented by a provision stating that collective agreements must adhere to the framework of the EC Directive, a provision regarding sanctions should be instituted to ensure compliance with the EC Directive. We propose, on the one hand, that a provision should be introduced which denotes that agreements, or features thereof, are invalid if they imply provisions of a lower protective value for employees than those resulting from the EC Directive. However, a ruling that the application of a collective agreement in a specific case is invalid is probably more common. On the other hand, it should be possible to award damages for breaches of the minimum acceptable levels of protection under the EC Directive. Consequences of Our Proposals We consider that the consequences of our proposals are very limited. The intention underlying our endeavours in this interim report has been to keep the amendments required to a minimum. This means that our proposals should not affect equality of opportunity between women and men, regional policy or national expenditure. In the course of our future tasks, we will be returning to the consequences of various proposals for working hours, with regard to productivity, employment, equality, etc. Förslag till lag om ändring i arbetstidslagen (1982:673) Härigenom föreskrivs i fråga om arbetstidslagen (1982:673) dels att 1, 3, 19 och 20 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en 24 a §. Denna lag gäller, med de inskränkningar som anges i 2 §, varje verksamhet där arbetstagare utför arbete för en arbetsgivares räk- ning. Om arbetstiden för minder- åriga finns ytterligare be- stämmelser i 5 kap. arbets- miljölagen (1977:1160). A llmänna skyddsbestämmel- ser vad avser förläggning av arbetstid finns i 2 kap. 1 § arbetsmiljölagen (1977:1160). Särskilda be- stämmelser om arbetstiden för minderåriga finns i 5 kap. den lagen. Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisa- tion får göras antingen un- dantag från lagens tillämp- ning i dess helhet eller av- vikelser från bestämmelser- na i 5 och 6 §§, 7 § andra stycket, 8 – 10 §§, 12 – 14 §§ samt 15 § andra och tredje styckena. Vidare får raster bytas ut mot måltids- uppehåll genom sådana kol- lektivavtal. Avvikelser från 8 §, 9 § andra och tredje styckena, 10 § och 13 § får göras även med stöd av kollekti- vavtal som har slutits av en lokal arbetstagarorganisa- tion. Sådana avvikelser gäl- ler dock av högst en månad, räknat för avtalets ingående. En arbetsgivare som är bunden av ett sådant kollek- tivavtal som avses i första och andra styckena får till- ämpa avtalet även på arbetstagare som inte är medlemmar av den avtals- slutande arbetstagarorgani- sationen men sysselsätts i Genom kollektivavtal som har slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisa- tion får, under förutsättning att avtalet inte innebär att regler med ett lägre skydds- värde skall tillämpas för arbetstagarna än vad som följer av /104/EEG av den 23 no- vember 1993, göras antingen undantag från lagens tillämpning i dess helhet eller avvikelser från bestämmelserna i 5 och 6 §§, 7 § andra stycket, 8 – 10 §§, 12 – 14 §§ samt 15 § andra och tredje styckena. Vidare får raster bytas ut mot måltidsuppehåll genom sådana kollektivavtal. Avvikelser från 8 §, 9 § andra och tredje styckena, 10 § och 13 § får göras även med stöd av kollekti- vavtal som har slutits av en lokal arbetstagarorganisa- tion. Sådana avvikelser gäl- ler dock av högst en månad, räknat för avtalets ingående. En arbetsgivare som är bunden av ett sådant kollek Kan kollektivavtal som avses i 3 § inte träffas får Arbetarskydds- styrelsen, om det finns särskilda skäl, 1.medge avvikelse från 5 §, 6 §, 9 § andra och tredje stycke- na och 12 §, 2.medge undantag från 8 § vad avser begränsningen av över- tidsuttag av eller under en kalendermå- nad, 3.medge ytterligare övertid utöver allmän övertid med högst under ett kalenderår, 4.medge ytterligare mertid utöver allmän mertid med högst under ett kalenderår, 5.medge avvikelse från 13 och 14 §§ samt 15 § andra och tredje styckena. A rbetarskyddsstyrelsens be- slut enligt denna paragraf får inte innebära att regler med ett lägre skyddsvärde skall tillämpas för arbetsta- garna än vad som följer av /104/EEG av den 23 no- vember 1993. skall ut- öva tillsyn över efterlevna- den av denna lag och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. skall ut- öva tillsyn över efterlevna- den av denna lag och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. V id den- na tillsyn skall även iakttas att inte regler med ett lägre skyddsvärde tillämpas för arbetstagarna än vad som följer av /104/EEG av den 23 no- vember 1993. En arbetsgivare som bryter mot 3 § denna lag på så sätt att avtalet innebär att regler med ett lägre skyddsvärde skall tillämpas för arbetstagarna än vad som följer av /104/EEG, skall betala skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har skett. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. Denna lag träder i kraft . fastställdes av regeringen . I utredningsuppdraget sägs att en lösning av Sveri- ges ekonomiska situation kräver en höjd och uthållig tillväxt. Olika politikområden skall medverka till att en aktiv tillväxtpoli- tik kan föras. Med denna utgångspunkt tillkallade regeringen en parlamentarisk kommitté med uppgift att –analysera de långsiktiga konsekvenserna av alternativa arbetstidsförkortningar –undersöka på vilket sätt flexibla arbetstidsregler kan inför- as i svensk lagstiftning –utreda konsekvenserna av EG:s arbetstidsdirektiv för det svenska regelsystemet på arbetstidsområdet. Kommittén skall enligt direktivet bl.a. analysera effekterna av alternativa arbetstidsförkortningar och arbetstidsmönster på pro- duktionen, produktiviteten, sysselsättningen, konkurrenskraften, arbetets organisation och välfärden. Därvid skall särskilt belysas konsekvenser av förslagen för bl.a. jämställdheten mellan kvin- nor och män. En central utgångspunkt för kommittén skall enligt kommitté- direktivet vara att arbetstidsfrågorna även fortsättningsvis i stör- sta möjliga utsträckning bör regleras i avtal mellan arbetsmarkna- dens parter. Den enskilde arbetstagarens möjlighet till medinfly- tande och valfrihet vad avser arbetstidernas förläggning skall dock beaktas. Europeiska unionens råd antog ett direk- tiv om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (93/104/EEG). Direktivet skall vara införlivat i medlemsstaternas regelsystem . En arbetsgrupp inom konstate- rade i en rapport (Ds 1994:74) att icke obetydliga skillnader före- ligger mellan EG-direktivet och det svenska regelsystemet. Ar- betsgruppen konstaterade att det på vissa punkter kan finnas an- ledning att överväga en ändring av arbetstidslagen. Gruppen ef- terlyste en fördjupad utvärdering av direktivets konsekvenser för det svenska regelsystemet på arbetstidsområdet. Vi konstaterade tidigt att de förändringar som vi i detta skede av utredningen föreslår bör vara endast vad som vid en rättslig be- dömning krävs för att EG-direktivets bestämmelser skall införli- vas med det svenska regelsystemet. Främsta anledningen härtill är att så små förändringar som möjligt i detta skede lämnar större utrymme för det fortsatta utredningsarbetet. En annan anledning är att den knappa tiden inte medger annat än tekniska justeringar av regelverket. Utgångspunkten för förslagen i detta del- betänkande är således att de bör hållas till ett nödvändigt mini- mum. Det följer av vårt utredningsuppdrag att vi kommer åter- komma i det fortsatta utredningsarbetet till en rad av de aspekter som diskuteras i detta delbetänkande. Vi skall ju analysera och bedöma förutsättningarna för och konsekvenserna av flexibla ar- betstidslösningar och arbetstidförkortningar. Här skall även näm- nas att arbetsmarknadsutskott hänvisat frågor om bl.a. övertid till pågående eller aviserat utredningsarbete (Arbets- marknadsutskottets betänkande 1994/95:AU2, Arbetstid m.m.) För att hämta in ytterligare information och kunskap om EG:s arbetstidsdirektiv och i övrigt pågående arbete har kommitténs ordförande, huvudsekreterare och sekreterare företagit en resa till och där träffat bl.a. företrädare för Europeiska kommis- sionens generaldirektorat V. Detta generaldirektorat ansvarar för bl.a. arbetsmarknads- och sysselsättningsfrågor. Detta delbetänkande behandlar således endast konsekvenserna av EG:s arbetstidsdirektiv för det svenska regelsystemet. Vi har dock påbörjat arbetet även i övriga delar av utredningsuppdraget. Beträffande arbetssätt och metod avser vi att delvis lägga tonvikt vid studiebesök på arbetsplatser. Sådana studiebesök kan bl.a. medverka till att belysa ett flertal av delarna i utredningsuppdra- get genom att påvisa konkreta försök med flexibla arbetstidssys- tem och även arbetstidsförkortningar. Vidare planerar vi att anordna seminarier och konferenser samt, för att sprida informa- tion och stimulera till debatt, utge en skriftserie inom utrednings- arbetets ram. Skriftserien kommer bl.a. att återge olika forskares syn på arbetstidsfrågor. 2EG:s arbetstidsdirektiv och det svenska regelsystemet Europeiska kommissionens ursprungliga direktivförslag presente- rades (COM [90] 317 final – SYN 295). Däref- ter följde diskussioner i och mellan kommissionen, och ministerrådet. Parlamentet yttrade sig i en första och andra läsning, respektive 27 ok- tober 1993, och föreslog en mängd förändringar. Ekonomiska och sociala kommittén lämnade ett yttrande . Rådets s.k. gemensamma ståndpunkt, , innebar avsevärda förändringar av kommissionens ursprungliga förslag (samt tillgodosåg vissa av parlamentets förändringsförslag i första läsningen). Som tidigare nämnts antog alltså rådet slut- giltigt direktivet . Rådets direktiv /104/EEG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden (publicerat i EGT nr L 307, 13.12.1993, s. 18) skall vara införlivat i medlemsstaternas regelsystem . Direktivet finns återgivet på engelska och svenska i bilaga 2. 2.2EG:s arbetstidsdirektiv – en redogö- relse Direktivets rättsliga grund är artikel 118a i , där det föreskrivs att medlemsstaterna skall sträva efter att förbättra ar- betstagarnas säkerhet och hälsa. Förhållandena beträffande fram- förallt arbetsmiljön i de olika staterna skall harmoniseras gradvis som gjorda förbättringar bibehålls. Harmoniseringen skall ske på miniminivå och medlemsstaterna är alltså fria att nationellt ha ur skyddssynpunkt skarpare formulerade bestämmel- ser. Att den rättsliga grunden är artikel 118a möjliggjorde att di- rektivet antogs med kvalificerad röstmajoritet i ministerrådet. lade ner sin röst när beslutet om direktivet togs och ifrågasatte senare den rättsliga grunden för direktivet vid . Utslag från domstolen väntas komma . I ingressen till direktivet görs de allmänna överväganden som ligger till grund för direktivet samt hänvisningar till relevanta uttalanden, bestämmelser och konventioner. Sålunda nämns be- träffande det senare t.ex. EG:s sociala stadga, som antogs vid . I denna stadga finns bl.a. uttalanden om förbättringar i levnads- och arbetsför- hållanden för arbetstagarna avseende arbetstidens längd och för- läggning. Vidare omtalas Internationella arbetsorganisationens () principer när det gäller arbetstidens förläggning, inklusive avseende nattarbete. I ingressen hänvisas även till det s.k. ramdirektivet på arbets- miljöområdet (rådets direktiv /391/EEG av om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säker- het och hälsa i arbetet). Liksom för alla arbetsmiljödirektiv (dvs. direktiv som baseras på artikel 118a i ) är ramdi- rektivet tillämpligt även på arbetstidsområdet utan att det påver- kar strängare eller mer detaljerade bestämmelser i arbets- tidsdirektivet (artikel 1, punkt 4). Ramdirektivets bestämmelser om t.ex. kontroll och tillsyn gäller således även på arbetstidsom- rådet. Arbetstidsdirektivet består av fyra avsnitt. I det första avsnittet anges direktivets ändamål och tillämpningsområde samt ges defi- nitioner av direktivets centrala termer (artiklarna 1 – 2). Det and- ra avsnittet innehåller bestämmelser angående minimiperioder för vila och andra bestämmelser om arbetstidens förläggning samt om begränsning av veckoarbetstiden (artiklarna 3 – 7). I det tred- je avsnittet finns föreskrifter om natt- och skiftarbete samt arbets- rytm (artiklarna 8 – 13). Det avslutande fjärde avsnittet innehål- ler allmänna bestämmelser om bl.a. beräkningsperioder och av- vikelser samt närmare anvisningar om införlivandet av direktivet i medlemsstaternas regelsystem (artiklarna 14 – 18). I det följande skall redogöras för det huvudsakliga innehållet i direktivet. För direktivets fullständiga text hänvisas till bilaga 2. Räckvidd och definitioner – artikel 1 och 2 I artikel 1 lägger man fast direktivets ändamål och räckvidd. Di- rektivet innehåller enligt denna artikel föreskrifter om minimi- krav på hälsa och säkerhet för arbetstagarna vid förläggningen av arbetstiden (punkt 1). Artikeln räknar upp de olika viloperioder och begränsningar som omfattas av direktivet samt övriga be- stämmelser angående natt- och skiftarbete samt arbetsrytm (punkt 2). Angående räckvidden (tillämpningsområdet) anges i artikel 1 (punkt 3) att direktivet är tillämpligt på alla arbetsområden, såväl offentliga som privata i den betydelse som anges i artikel 2 i ramdirektivet utan att det påverkar artikel 17 i arbetstidsdirekti- vet (artikel 17 anger vilka avvikelsemöjligheter som finns beträf- fande direktivets huvudbestämmelser). I artikel 2 i ramdirektivet står angivet att det direktivet är tillämpligt på alla arbetsområden, både privata och offentliga. Dock skall inte bestämmelserna i ramdirektivet tillämpas när särskilda omständigheter, som är ty- piska för vissa arbeten inom offentlig sektor, skulle medföra att verksamheten oundvikligen kommer i konflikt med direktivets bestämmelser. Som exempel på sådana verksamheter anges för- svaret, polisen och viss civilskyddsverksamhet.