prot · GJ0981 · 1996-04-17 00:00:00 — Skolan är ju en viktigdel av det lokalsamhälle, det grannskap som barnlever i och utgör en stor del av deras tillvaro underuppväxttiden.Vi politiker har ett ansvar att gå före. Vi måstestimulera fram en förändring. Översyner och kommit-téer är väldigt bra, en barnbilaga som belyser situatio-nen är bra, men jag skulle vilja fråga: Vilken strategihar regeringen för att använda den här kunskapen tillatt vända utvecklingen, till att gå före och medverkatill att överbrygga skillnader mellan kommuner ochmellan bostadsområden?Jag är glad över den mycket mjuka framtoningsom statsrådet har i sociala frågor, för jag tror att vimåste in med mycket mjukhet när vi pratar om vårabarn. Vi har alla ett ansvar för att ge barnen en hållbaruppväxt. Det är den största garantin för Sverigesframtida utveckling. Den sociala dimensionen måstein i debatten om landets tillväxt. Så länge vi inte harriktiga konsekvensbeskrivningar, förslag och beslutvet vi faktiskt inte vad som inträffar, och då blir detinte heller någon beredskap att möta besparingar ochnedskärningar så att prioriteringarna görs rätt.Centerns förslag om ett beskattat barnkontohandlar om en omfördelning till fördel för just defamiljer och barn som har det svårast ekono-miskt, t.ex. ensamma mammor, arbetslösa, lågin-komsttagare, de som inte har tillgång till kommunalbarnomsorg. Barnkontot är för oss en prioriteradreform, som handlar om rättvisa och valfrihet. Vård-nadsbidraget var ett steg på vägen, men tyvärr vågadeinte regeringen ha det kvar så att det kunde utvärde-ras.I vårpropositionen har dessutom försöktatt värna om barnfamiljernas ekonomi. Barn behövertrygghet, tillit och tid. Barn behöver resurser i form avvuxenkontakter.Det finns en intressant kommunstudie som RäddaBarnen har genomfört. Den bygger på intervjuer medflera hundra barn i fyra kommuner. Genom att manfrågar barn får man veta också vad de tycker. Härvisar det sig att barn, framför allt flickor, är rädda fördet våld som finns mellan barn. Det finns inga vuxnaatt vända sig till när det behövs.Barnen behöver andra vuxna som komplement tillföräldrarna. De vuxna som inte orkar med sin föräld-raroll behöver stöd av andra vuxna. Barns villkorhänger intimt samman med föräldrarnas, varför derassituation måste förändras för att barnens situationskall kunna påverkas. När en familj får problem drarsig samhället långsamt undan i stället för att grann-skapet går in och stöttar där det finns problem.Jag anser att det handlar mycket om att det socialakontaktnätet kring barnen fungerar sämre . Vi harinte tid att lära oss att lyssna, att förstå, att verkligensätta barnen i centrum. Vi har inte lärt oss att göra deti de politiska besluten. Beslutsfattare vet inte hur mangör, och därför hoppas jag att dagens debatt, dekommittéer som arbetar och den översyn som pågårskall lära oss i att sätta barnet i centrum föratt åstadkomma barnets bästa enligt barnkonventio-nen.Anf. 6 ()Herr talman! Alla barn är våra barn.Så inleder vi i vårt program för bättrelevnads- och uppväxtvillkor för barn och ungdomar.Alla barn är våra barn. Det betyder att alla vi vuxnahar ett ansvar för barnen, de som är så helt beroendeav vuxenvärlden.Självfallet är grunden för barnens trygghet och ut-veckling familjelivet, deras hemmiljö och deras för-äldrar. Vi är alltid som föräldrar huvudansvariga, mendet räcker inte. Alla föräldrar har inte alltid kraftenoch möjligheten. Även vuxna lever i utsatta situatio-ner där de behöver stöd och omsorg. Barn kan habehov som är större än vad föräldrarna klarar av atttillgodose. För oss liberaler är kärnfamiljen och denlilla världen aldrig någon gräns för vårt gemensammaansvar för barnen.FN:s barnkonvention är ett viktigt redskap för attförverkliga visionen om en värld där alla barn är vårabarn, där alla kan växa upp med likvärdiga livschan-ser. Fjärde artikeln säger att vi skall vidta alla lämpli-ga lagstiftnings-, administrativa och andra åtgärder föratt genomföra de rättigheter som finns i barnkonven-tionen. Man skall utnyttja det yttersta av sina till-gängliga resurser.Vi vet att det i finns oerhört mycket gottför våra barn, allt från barnhälsovård till parklekar.Framför allt har vi successivt fått ett samhällsklimat,en växande kultur där vi faktiskt lyssnar på barnen,lyssnar till deras synpunkter, önskemål och behov ochlyssnar till deras åsikter när problem uppstår. Vi lyss-nar och bryr oss om.Ändå finns det alltför många barn som inte harnågon som lyssnar, inte har någon som orkar, somklarar av att bry sig om. Och många barn blir utsattaför övergrepp.Vi skall använda det yttersta av våra resurser. Dåtror jag inte att några familjepolitiska reformer somskulle hjälpa den ganska välartade medelklassen attpå ett bättre sätt klara sitt vardagsliv är det som främstbehövs. Självfallet är det angeläget, men det är intedet som löser de problem som vi talar om nu.Barnombudsmannen tillsattes efter förslag från vårFolkpartiledare och barnminister var ett led i förverkligandet av vår vision.Barnombudsmannens rapport, som väl i mångtoch mycket är grunden för dagens debatt, visar att detframför allt handlar om att den psykosociala hälsanhos barn och ungdomar nu försämras. Fler barn lever iutsatta situationer som de resurser som finnsför att stödja, hjälpa och kompensera minskar. Kortsagt: Fler barn med särskilda behov skall få stöd avfärre.Allt fler föräldrar lever under hårda ekonomiskavillkor och i arbetslöshet. Det påverkar barnen. Ar-betslösheten för yngre personer är betydligt högre änför mer medelålders, ungefär dubbelt så hög för demsom är i barnfamiljsåldern mot dem som är litet äldre.Fördelningspolitiska studier visar att just barnfamiljerhar fått de största ekonomiska försämringarna. Det ärsjälvklart svårt att vara en bra mamma om man ärarbetslös eller oroar sig för hur man skall kunna beta-la hyran. Barn som med tryggare hemförhållandenskulle finnas på rätt sida hamnar nu på fel när margi-nalerna är så små.Låt mig få poängtera att jag inte tycker att "barnmåste få kosta". Det blir bara barnen som får betalaförr eller . Men man kan spara på olika sätt. Detfinns tydliga vägval. Vi ser att regeringen inte alltidgör samma prioriteringar som vi gör. Man har t.o.m.slutat med de fördelningspolitiska redovisningarna ipropositionerna. Man visar inte längre hur barnfamil-jer får det jämfört med andra hushåll, utan man redo-visar enbart i inkomstklasser. har framförallt ensamstående som försöker förbättra sin egensituation och familjens framtid, t.ex. genom studier,fått det svårare genom sänkningen av svux och svuxaoch borttagandet av barntillägget. Barn behöver för-äldrar som orkar tänka framåt, som tror på framtidenoch som kan göra något åt sin situation.Herr talman! Många barn växer upp i utsatta mil-jöer. Livet i storstädernas förorter är hårt. Arbetslös-het, låga inkomster, många ensamföräldrar, missbru-kare, psykisk ohälsa, socialbidragsberoende och in-vandrare som inte har kommit in i det svenska sam-hället. I många områden är den här spiralen snabbt påväg nedåt. Besparingar som i andra sammanhangkanske inte nämnvärt påverkar verksamheten leder tillhelt oacceptabla konsekvenser.Många kommuner har fått en hårdare ekonomisksituation . Det är där de stora barngrup-perna finns. Vi i var mycket glada åt om-läggningen av det kommunala utjämningssystemet,som är en viktig del i att ge de här kommunerna bättreförutsättningar. Vi vill ha en ytterligare omfördelningtill förmån för de kommuner som har de tyngsta socia-la kostnaderna.Herr talman! måste givetvis orsakernaangripas med all kraft. Den höga arbetslösheten ska-par sociala problem och gör att vi får mindre resurseratt ge de mest utsatta det stöd de behöver. Men fram-för allt förtar den människors framtidstro, och det ärnog det allra värsta. Barn som växer upp utan fram-tidstro är barn som förvägras den allra viktigastelivschansen. Därför sätter vi i nu kampenför jobben allra främst på vår politiska dagordning.Barnombudsmannens årliga rapport bör och skallleda till en riksdagsdebatt, en debatt som leder framåt.Jag är mycket glad för det. De förslag som finns frånBarnombudsmannen skall vi ta till oss. Den utredningsom ville ha och som har börjat jobbamed svensk tillämpning av ärmycket bra. Genom det arbetet kan mycket bli bättre.Vi behöver få handlingsplaner mot våld och mobb-ning - ingen skall behöva vara rädd för att gå tillskolan. Vi måste bekämpa sexuella och andra över-grepp mot barn. Jag tänker också på barns rätt vidseparationer, osv. Det finns mycket vi kan jobba vida-re med och som inte främst är budgetfrågor.Visst är det kommuner och landsting som i myckethar huvudansvaret för den praktiska verksamheten,men vi i är ansvariga för lagar, ramar ochförmedling av attityder. Den viktigaste attitydföränd-ringen handlar om att barnperspektivet måste genom-syra all vår verksamhet. skrev iförrgår att det verkar vara stor tidsbrist eller brist påintresse i de politiska partierna. Det gjorde migmycket, mycket olycklig. Låt oss nu gemensamt se tillatt aldrig mer har anledning attframföra den kritiken.I detta anförande instämde , och (alla fp).Anf. 7 ()Herr talman! Först vill också jag uttrycka minuppskattning av att kds har tagit initiativ till att bar-nens situation tas upp till diskussion och samtal här ikammaren.Sverige är ju en av initiativtagarna till och också ett av de första länder somratificerade den. Därigenom blev konventionen folk-rättsligt bindande, vilket innebär att vi har gjort ettinternationellt åtagande att följa den. När vi fattarbeslut som rör barn måste vi alltså utgå från principenom barnets bästa och låta det komma i första hand,och det gäller politiker på alla nivåer i samhället, ochäven inom alla sektorer som berörs av barns och ung-domars villkor. Det är därför bra, tycket jag, att Soci-aldepartementet kommer med sin barnbilaga - det ärett steg i rätt riktning. Det skall bli intressant att ta delav en analys av de konsekvenser som regeringensnedskärningar i tilläggsbudgeten får för bl.a. barn.När det gäller är frågan: Upp-fyller vi åtagandena att följa konventionen, både tillinnehåll, mening och anda? Jag skulle i mitt anföran-de vilja utgå från en av de mer grundläggande artik-larna, som talar om barns lika rätt att få sina behovtillgodosedda oavsett kön, socialt eller etniskt ur-sprung. Frågan är: Får de det? Hur mår barn i dagenssamhälle?Låt mig också tydligt markera att de flesta barnmår ganska bra. Internationellt sett mår svenska barnbra över lag. Men - och det är mycket allvarligt - detfinns en ökande grupp barn och ungdomar som mårallt sämre i samhället. Samstämmigheten i de rappor-ter som publicerats visar att så ärfallet. Det gäller såväl de undersökningar som och har presente-rat som den som har gjort. Det gäller ocksåtidigare publicerade rapporter som Barns villkor iförändringstider. Samtliga ger en ganska mörk bild avförhållandena för de mest utsatta barnen.Jag vill påminna om att det härinte är något nytt. slog flera barn- ochungdomspsykiatriska kliniker i landet larm om entydlig ökning av antalet nybesök. Redan året därpåvar den trenden etablerad i hela landet, och ökningarmed 20, 50 ja, ända kunde rapporteras.1995 larmades det åter om nya rekordstora ökningarför de olika BUP-mottagningarna. Störst är ökningen itätorterna. Som konkret exempel kan jag nämna att iMjölby fördubblades antalet nybesök redan underårets , och i har maninfört ett s.k. intagningsstopp. Man tar bara fall somär speciellt prioriterade.Vilka psykiska problem i barn- och ungdomsårenökar då i det här samhällsklimatet? Ja, i princip allade problem som barn inte kan bemästra själva, utanstöd från vuxenvärlden: sömnproblem, identitets-problem, självdestruktivitet, personlighetsstörningar,etc. De nya patienter som tillkommer är framför alltyngre, stökiga tonårspojkar, men även inåtvända ton-årsflickor med anorektiska problem hör till gruppensom ökar mest. Ett särskilt problem är de som är inåt-vända, tysta och deprimerade - de gör inte så stortväsen av sig, och därför upptäcks de inte i tid.Till barn- och ungdompsykiatriska mottagningarnakommer också barn som är offer för familjevåld ochsom har blivit känslomässigt övergivna mycket tidigt.Dessa unga har djupa depressioner, känner livsleda,gör självmordsförsök och skadar sig själva. Flykting-barnen med sina upplevelser från krig och svält stårännu bara på tröskeln till vården. Vi vet att alkohol-missbruk har ökat enligt polisen och även gått nedåt iåldrarna. Vi vet också att segregationen ökar. Det göräven det oprovocerade och mycketgrova våldet.Hur har det då blivit så här?Först och främst ställer det moderna samhället sto-ra krav. Föräldrarna ansträngs hårt av dubbelarbete,ekonomisk stress och arbetslöshet. Barn får tidigtvistas i miljöer som kräver förmåga att vistas i grup-per och att lita på många personer. Kraven i skolanblir snabbt höga. Stora grupper placeras redan underskoltiden i samhällets B-lag. Vuxna värderingar ochlivsstilar tränger långt ned i åldrarna och förkortarbarndomen och ungdomstiden. Leken ersätts medträning, relationer sexualiseras och ungdom är enmarknad för droger. I spår av drogmissbruket är ävenvåld ett vanligt fenomen. Informationstrycket saknarhistoriskt motstycke, och den tekniska utvecklingengår så fort att vuxna inte självklart har kunskaper ocherfarenheter att hjälpa och stödja.Men den främsta orsaken är att många barnfamil-jers livssituation är hårt pressad till följd av arbetslös-het med därtill hörande otrygghet, försämrad ekono-mi, sänkta nivåer i a-kassan, sjukförsäkringssystemet,minskade barnbidrag, minskat vuxenutbildningsstöd,höjda taxor och avgifter osv. Särskilt har situationenför yngre, lågutbildade, ensamstående mammor ochderas barn försämrats under senare år.Till detta kommer de stora kommunala nedskär-ningarna i barnomsorgen och skolan. Statsbidragensandel av kommunernas externa utgifter har mellan1985 och 1994 minskat , vilket motsvarar 16miljarder kronor. Allt fler kostnader har vältrats överfrån stat till kommun. Socialbidragskostnaderna ikommunerna har fördubblats.Samhällets starkaste stöttepelare för barn i riskzonenför psykisk ohälsa och social missanpassning - barn-omsorgen, skolan och fritidsverksamheten - klararinte längre sin uppgift.Det är detta som har lett till ökad utslagning blandbarn och även till ökad efterfrågan av psykisk barn-och ungdomsvård. Vad vi ser är en systematisk ur-holkning av barnens livsmiljöer. Inget enskilt beslutär tillräckligt för att förklara detta, men summa blir ettsammanbrott för barnens livsmiljöer, och det drabbarojämlikt - det vill jag återkomma till.I detta anförande instämde ochMaggi (båda v).Anf. 8 ()Herr talman! Att vara barn i ter sigväldigt olika. Vårt samhälle är så mångfasetterat attdet inte finns en livsstil, en familjesammansättningeller en nationalitet. Det gör att det är svårt att få ettgrepp om barn som grupp.Statsrådet sade tidigare här att våra barn måddeförhållandevis bra. Statistiskt sett kan man ganskaenkelt se att svenska barn har det bra. Våra barn hart.ex. inte drabbats av det som rapporterarom, nämligen att 2 miljoner barn har dödats under desenaste tio åren i väpnade konflikter. Det har vårabarn sluppit. Men säkert har våra vapen varit med ochdödat många av dessa barn.Det innebär inte att man kan blunda för det somhåller på att hända i samhället , nämligen att vimed den förda politiken går med en rasande takt mottvåtredjedelssamhället.I dag rapporterades det också om att självmords-försöken bland unga flickor ökar. Nästan hälften avde unga flickorna har funderat på att ta livet av sig. Iårskurs 8 var siffran och i gymnasiet 47 %.Detta är mycket oroväckande. Med anledning av dettahoppas jag att få höra vad regeringen har tänkt attvidta för åtgärder. Det här kan man inte blunda för.Man måste självfallet agera. Det är betydligt allvarli-gare tycker jag än den stora aktivitet på ministernivåsom "galna ko-sjukan" förorsakade. Den smittan hadefunnits . Men detta är mycket oroväckande.Vi måste också lära oss att på olika sätt lyssna påbarnen och de signaler som de ger. Det är ytterstsällan som barn får tala och berätta om hur de upple-ver sin situation. Ett bra undantag utgörs av den rap-port som har tagit fram. Det rör sig omett femkommunsprojekt, där det bl.a. ingår en rapportom barnen i . De har intervjuats om sin vardag,och det är ingen upplyftande läsning. Ett påtagligtinslag i barnens berättelser är rädslan för våld. 80 %av de barn som intervjuats i nämner spon-tant våldet i skolan och som ett av derasstörsta problem. av barnen nämner i sammaundersökning att de själva har blivit slagna, och dåvar normala kamratkonflikter inte inräknade.Över huvud taget går det i intervjuerna med dessabarn en skiljelinje mellan dem som å ena sidan upp-fattar vuxenvärlden runt omkring dem som trygg ochnärvarande och å andra sidan de barn som känner sigsvikna av vuxna och som inte har någon att gå till närde är ledsna. Att ha någon vuxen som ser en framstårsom en räddningsplanka i en vardagstillvaro fylld avvåld och hot. Politiska beslut som har fattats under desenaste åren har lett till att just dessa räddningsplan-kor utanför barnets egen familj har dragits in. Resur-serna för kuratorn, fritidsledaren, extraläraren, ele-vassistenten - alla de vuxna som fanns i barnens var-dag - har reducerats. Naturligtvis är detta mycketallvarligt, men i områden av karaktär ärdet katastrofalt.Att konsekvenserna har blivit att barn- och ung-domspsykiatriska kliniker har fördubblat sina vänteti-der är ganska väntat. I regeringens vårbudget nämnsinte ett ord om hur barnen påverkas av nedskärning-arna. Det är bra att det i nästa budget skall komma enbarnrapport som bilaga. Hoppas bara att den inte geruttryck för samma handlingsförlamning som de mil-jörapporter som vi har sett och där det inte har häntsärskilt mycket på åtgärdssidan.Jag vill därför ha en tydligare beskrivning av vadregeringen tänker göra för de utsatta barnen än baradessa hänvisningar till pågående utredningar.Statistiken är oroväckande. av vå-ra barn är beroende av socialbidrag, och detta ien tid då man måste kunna förlita sig på samhälletsskyddsnät. Vi har varit väldigt bra på att sörja för vårabarn i . Vi har kanske t.o.m. varit bäst i värl-den, men det är vi inte längre.Antalet anmälda fall av barnmisshandel har ökatmed . beräknaratt närmare 40 000 barn misshandlas i varjeår. Antalet barn som har beviljats en kontaktfamiljeller en kontaktperson har fördubblats sedan börjanav 80-talet. Det är en av de få åtgärder som kvarstårför att bevilja, eftersom resurserna harförsvagats.Det som är viktigt och som vi måste ta tag i är attvi måste lyssna på barnen. Vi måste ge barnen möj-lighet att vara med i processen att påverka sitt samhäl-le. Därför anser jag att vi måste ta itu med dessa frå-gor. Jag tycker att det vore bra om man tog ett brettparlamentariskt grepp, om så är möjligt. Men det ärbråttom. Det går inte att tillsätta utredningar som skallarbeta , vilket har föreslagits. Vi måste kommabetydligt snabbare i takt med hur våra barn mår.I detta anförande instämde Per , och (alla mp).Anf. 9 Statsrådet ()Herr talman! Jag vill börja med att uttrycka minstora uppskattning över den konstruktiva ton som vihar fått höra i den här diskussionen. Det känns väldigtbra, därför att det visar också på den respekt som vialla känner inför denna stora och svåra fråga. Vi harockså fått redovisat det allvar som verkligen liggerbakom många exempel från olika håll i vårt samhälle.Jag tror att detta bidrar till att skapa en förståelse föratt vi som har det yttersta ansvaret är beredda att sättabarnet i centrum.Jag vill verkligen understryka det som sades i fleraav inläggen. sade att det fordras ett heltsamhälle för att fostra ett barn. Ja, visst är det så.Karin sade att vi skall lyssna till barnen ochatt det finns väldigt mycket som vi kan jobba vidaremed och föra en debatt om, en debatt som lederframåt utan att vi fastnar i att bara tala om ekonomi.Ja, visst är det så. Det är oerhört viktigt att betona vårtgemensamma ansvar när vi vill ta steg framåt ochgöra det bättre för barnen.Den tonen andades också , ävenom jag gärna vill tillföra några saker. att våra barn inte mår bra med dagens system.Jag kan tänka mig att hon åsyftade på dagens familje-politik. Det är att förenkla, tycker jag. Det som liggeri botten på mycket av barnens situation är natur-ligtvis deras föräldrars situation, hur samhället ser ut.Den höga arbetslösheten har lett till otrygghet och justbristande framtidstro, den framtidstro som vi är såbesjälade av att återskapa.Arbetslösheten är ett oerhört gissel för människor-na och för samhällsekonomin. sade attpengarna nu är slut just när vi har anpassat oss till dethär systemet. Vad beror då det på? Jo, det beror na-turligtvis på att vi har haft av svår ekonomiskkris. Jag tänker inte börja diskutera den närmare nu.Men det finns ett mycket stort ansvar att utifrån denekonomiska krisen se till att vi kan sanera statensbudget, få ned arbetslösheten och på det sättet klaraen bättre ekonomisk situation, både för samhället ochför den enskilde.Att i det här läget, som gör, pånytt ta fram förslaget om vårdnadsbidrag är väldigtmärkligt. I och för sig förvånar det mig inte, för det ären fråga som kds har drivit . Men vadsom är mer intressant att notera är att frågan omvårdnadsbidrag, såvitt jag förstår, endast diskuteras iSveriges riksdag. Det finns ju inte något engagemangeller tryck i frågan, utan det är här diskussionen förs.Vår inställning till vårdnadsbidrag är ju väl känd.Vi avskaffade det när vi återfick regeringsmakten. i dagens situation över huvud taget funderar påatt återinföra det förvånar mig mycket. Kostnaden förvårdnadsbidraget var ju nästan 4 miljarder när detinfördes , så bara det borde säga att det är enomöjlighet.Men jag skall återgå till dagens situation. Denfamiljepolitik som vi har, med barnbidrag, föräldra-försäkring och barnomsorg, har ju gett barn och för-äldrar unika möjligheter att välja, kombinera ochfinna den form av familjeliv som man har känt mestför. Det som känns så angeläget är naturligtvisatt vi kommer i balans och får ned arbetslösheten, såatt vi kan värna den välfärd som våra barn så oerhörtväl kommer att behöva inför en ny framtid.Naturligtvis har vi alla en viktig uppgift. Hur skallvi gå vidare med den kunskap som vi är på väg attskaffa oss i de utredningar som finns och i de kommit-téer som arbetar och inte minst i det som vi kommeratt få fram i barnbilagan? Självfallet skall kunskapenvägleda oss i regeringen när vi går vidare. Den skallockså över huvud taget vägleda beslutsfattare i sam-hället. Här är naturligtvis också det som händer ikommuner och landsting av central vikt. Men detskall också vägleda alla oss som föräldrar tycker attbarnfrågor är bland det viktigaste vi har att arbetamed i vårt samhälle. Därför är det oerhört viktigt attha denna kunskap i botten.Om vi skall kunna ha ett välfärdssamhälle medstöd till barnfamiljerna , måste vi nu fåbukt med problemen i ekonomin.Anf. 10 ()Herr talman! Vi tycks alla vara ganska överens omlägesbeskrivningen. Men däremot tycker jag att det ärmer sällsynt med konkreta åtgärder för hur vi skalländra utvecklingen. Det som jag kanske saknar mestär det förebyggande arbetet. Att vi måste sätta inåtgärder när barnen redan börjat må dåligt är själv-klart. Vi har kommit till ett läge där vi kandra ned på verksamhet som arbetar med utsatta barn. Idet avseendet har det ibland redan gått litet för långtnär det gäller psykiska ungdomsmottagningar ochliknande.Men det är ju det förebyggande arbetet som ärviktigast. Vi kan inte skylla på den situation som vihar just , när vi t.ex. läser om självmordsförsökenoch de genomförda självmorden bland tonårsflickor.Det måste ju ha sin bakgrund längre tillbaka i tiden.Det är inte heller så att det bara finns problem i so-cialt utsatta familjer. Det är inte alls så att det alltidsyns på ytan om barn i en familj mår dåligt.