prot · GK0948 · 1996-12-18 00:00:00 — Därför föreslog bl.a.att högkostnadsskyddet inte skulle vara sammanlagt2 utan sänkas till . Med en solidarisktfinansierad sjukvård uppnås bäst den liberala mål-sättningen att alla individer skall behandlas medsamma hänsyn och respekt.Fru talman! I ett välfärdssamhälle måste vården fåta betydande resurser i anspråk. Att det finns en brafungerande sjukvård är inte bara en nödvändighet fördem som är sjuka, utan det är också en viktig trygg-hetsfaktor för alla andra. Därför är det också viktigtatt sjukvården får de resurser den behöver. Folkpartietliberalerna prioriterar vården på flera sätt.Vår prioritering av en politik för fler jobb genomföretagande har som grundläggande motivering attkampen mot arbetslösheten är nödvändig för att manskall klara välfärden.Vi säger nej till löften om stora, generella skatte-sänkningar, utan prioriterar bra vård.Vi föreslår att resurser överförs till vårdsektornfrån försäkringskassorna.Vi förespråkar en politik som innebär ett effekti-vare offentligt resursutnyttjande. Den ojämförligtviktigaste metoden heter konkurrensutsättning. Nyforskning från vidStockholms universitet bekräftar på nytt att miljardbe-lopp finns att spara för kommuner och landsting ge-nom att konsekvent främja konkurrens. Undersök-ningen, som beställts av den socialdemokratiska led-ningen i för att visa att det borgerligakonkurrensprogrammet varit verkningslöst, visade isjälva verket att besparingen för stockholmarna upp-gick till . För hela denkommunala sektorn i motsvarar det åtskilligamiljarder kronor. Vi har också förespråkat enavveckling av kommunala bolag. I många fall sub-ventioneras dessa bolag, trots att deras verksamheterofta inte är sådana att de bör subventioneras. I dagsubventionerar kommunerna misslyckade fastighetsaf-färer, flygplatser och vanskötta företag i en rad olikabranscher. En långtgående rensning i den kommunalabolagsdjungeln skulle kunna frigöra belopp som kun-de tillföras det prioriterade området vård.Stora förändringar har skett inom vården, kostna-derna har minskat, produktiviteten har ökat, kvalitetenhar delvis förbättrats och nya organisationsformer harväxt fram. I ett övergripande samhällsekonomisktperspektiv har dessa förändringar varit nödvändiga.Men det är ett faktum att stressen för personalen harökat och att oron stiger för vad besparingarna innebär.Alltfler människor oroar sig för att inte få vård, ocholika typer av försäkringar växer fram där människor,trots att de betalar skatt, känner sig tvungna att ha enextra försäkring för att vara säkra på att få vård när debehöver den.En utveckling med avtagande produktivitet sedan1994 inger också osäkerhet om huruvida nedskär-ningarna av resurserna skall med effektivise-ringar eller om svaga grupper skall råka illa ut.Landstingens planer för att få ekonomin i balans ärlångtgående, och bl.a. HSU 2000 har i sitt delbetän-kande varnat för att besparingstakten är för hög ochatt resurser måste tillföras vården för att vi skall kun-na klara en god vård och uppfylla hälso- och sjuk-vårdslagen. Det är dock viktigt att komma ihåg attresultatet av sådana här beräkningar till mycket stordel avgörs av den allmänna ekonomiska utvecklingen.En dålig socialdemokratisk ekonomisk politik, somleder till lägre tillväxt och högre arbetslöshet, gerockså mindre pengar till vården. Det är vår fastaövertygelse, att med en ekonomisk politik inriktad påjobb genom företagande blir situationen för vårdenbetydligt ljusare, och sparkraven inom sjukvårdenskulle minska avsevärt.Fru talman! präglades sjukvår-den av långa köer. Äldre människor tvingades köa imånga år för att få sin slitna höftled utbytt eller få enstarroperation. Den s.k. vårdgarantin, som infördes påFolkpartiets initiativ 1992, innebar att de människorsom köade, varav många var äldre, fick rätt olika behandlingar eller operationer inom tremånader. Vårdgarantin har inneburit bättre livskvali-tet för tusentals människor. Vi kan aldrig acceptera attdessa köer kommer åter. Efter idogt arbete från Folk-partiets sida och segt socialdemokratiskt motståndkompletterades 1991 med en särskild ersätt-ning för rehabilitering, kallad för 430. Avregeringen beställda utvärderingar har visat att dessapengar har gjort nytta. Köerna minskade.Men hopar sig åter problemen. Köerna harbörjat växa, med de mänskliga och ekonomiska för-luster det innebär. Den politiska majoriteten i lands-tingen, med Socialdemokraterna i spetsen, ställer sådana besparingskrav på vården att klinikernainte längre klarar vårdgarantin. För oss är detta oac-ceptabelt. Därför har i sin motion före-slagit att tillförs för att återupp-rätta vårdgarantin. Vi måste prioritera vården och setill att människor som behöver operation och behand-ling får det inom rimlig tid.Fru talman! Den husläkarlag som stiftades underde borgliga regeringsåren avskaffades av Socialde-mokraterna. Det innebär att privata läkares rätt attverka på samma villkor som landstingens egna läkareinte längre har ett skydd i lagen. Än så länge har deflesta landsting behållit husläkarsystemet, eller baragjort små förändringar, men i takt med att avtalenmed de privata husläkarna omförhandlas har det visatsig att de socialdemokratiska majoriteterna på sinahåll försämrar möjligheterna för de privata husläkarnaatt driva sin verksamhet. Vi anser att lagstiftningenskall garantera mångfald och valfrihet för patienterna.Vi vill att husläkarlagen återinförs. Vi vill fortsätta attutveckla husläkarsystemet och också fortsättningsvisuppmuntra det aktiva valet av husläkare.Fru talman! Att vara patient innebär att man somindivid till viss del förlorat kontrollen över sin person.Som patient hamnar man i en beroendeställning tillpersonalen i sjukvården. Vi vet att många patienterinte anser sig få önskad information om resultat eftermedicinska undersökningar eller behandlingar. Mångaär också missnöjda över att inte få delta i diskussionerom vilka undersökningar eller vilka behandlingar deskall utsättas för. Enligt den statliga maktutredningenupplever människor att de har litet inflytande översjukvården. Patientens ställning måste stärkas.Folkpartiet anser att nuvarande och nya regler börsammanföras till en plats i lagstiftningen, antingen ien särskild lag om patientens ställning och inflytandeeller som ett särskilt avsnitt i hälso- och sjukvårdsla-gen. Om reglerna samlas på ett ställe ökar möjlighe-terna för allmänheten att ta del av dessa regler. Vianser att den statliga utredningen 2000, som hari uppdrag att lämna förslag, bör pröva att i lagstift-ningen föra in de regler som vi föreslår. Som exempelpå sådana regler vill jag nämna vårdgarantin, dentidigare husläkarlagens regler, rätt till smärtlindringoch rätt till specialistvård i annat landsting om opar-tiskt organ så tillstyrker.Avslutningsvis, fru talman, anser libe-ralerna att det är viktigt att människors trygghet stärksnär det gäller deras rätt till god sjukvård på lika vill-kor. Vi har i våra förslag och motioner visat på vägarbåde för att garantera en finansiering och för att stärkapatientens ställning i hälso- och sjukvården. Vårayrkanden när det gäller de ekonomiska tillskotten tillsjukvården har avstyrkts, liksom andra yrkanden.Vi kan därför inte yrka bifall till våra för-slag, men jag vill hänvisa till det särskilda yttrandesom vi har lämnat till socialutskottets betänkandeSoU1.Anf. 8 ():Fru talman! När vi skall diskutera hälso-och sjukvård vill jag ta min utgångspunkt i den aktuel-la debatten om läget för den svenska sjukvården. Vihar sett att läkare har slagit larm . Dehar sagt upp sig som klinikchefer därför att de inteorkar längre. Vi har sett någontingsom verkar vara en ny skandal rulla upp på sjukhem-met Serafen.Bland alla larmrapporter och tidningsrubriker omproblem inom sjukvården presenterade HSU 2000häromdagen en tung rapport, som ingen ansvarigbeslutsfattare kan vifta bort.Budskapet är entydigt och bekräftar det som vi iVänsterpartiet sagt : Nedskärningarnahar gått för långt. Smärtgränsen är nådd. Brister kaninte längre döljas. måste pengar tillföras till kom-muner och landsting så att de kan klara sina uppgifter.Den svenska sjukvården måste nu få tid för andrumoch konsolidering.För tydlighetens skull vill jag citera sista mening-en i utredningens sammanfattande bedömning:"Det ankommer ytterst på regering och riksdagatt besluta om hur resursbehoven skall tillgodoses såatt de nationella målen i hälso- och sjukvårdslagenoch de nationella målen för äldreomsorgen kan upp-nås. "Uppdraget är glasklart. ,förslagsvis till vårpropositionen, bör regering ochriksdag presentera ett förslag till hur landsting ochkommuner skall tillföras en uthållig finansiering föratt klara de kommande behoven inom sjukvården ochomsorgerna. Alternativet är mänskligt lidande ochkapitalförstörelse.Gapet mellan behov och resurser är uppskattat tillca 15 miljarder på årsbasis, ungefär lika fördelat påkommuner och landsting. kommer påfrest-ningarna att öka ytterligare på kommunerna. HSUvalde medvetet att inte lägga fram något eget förslagtill hur de utökade behoven skulle finansieras. Huvud-saken är att pengarna kommer fram. Från Vänsterpar-tiet delar vi i stort den inställningen. Det viktiga är nuatt vi äntligen kan bryta nedskärningarna inom sjuk-vården, att vi kan ge vården och omsorgen den bety-delse och uppskattning den förtjänar i den svenskaekonomin.Samtidigt är det naturligtvis inte helt oviktigt hurfinansieringen kan ske. Debatten är i full gång, ochdet är naturligtvis bra, förutsatt vi kan komma framtill acceptabla beslut. Från har vi lagtfram en del olika förslag på hur det skall gå till. Detviktigaste är att vi föreslår en sänkning av arbetsgi-varavgiften , vilket skulle tillföra ungefär 5miljarder. Vi kan också tänka oss direkt riktade stats-bidrag, som skulle ha den dubbla effekten att riksdagoch regering skulle ta ett större direkt ansvar för sjuk-vården, vilket förutom att tillföra pengar skulle kunnainnebära ett större engagemang från statsmakternassida. Vi kunde t.ex. få bättre debatter här i ,kanske litet oftare också. Dessutom vill vi upphävaskattestoppet för landsting och kommuner. Enbart detfaktum att, eller om vi bestämmer oss för att bryta dennedåtgående spiralen för den offentliga sektorn kom-mer att innebära att resurser frigörs och tillförs, i ochmed att många nya jobb skapas.Egentligen är det en nationell skandal att ned-skärningarna inom svensk sjukvård har fått fortgå sålänge, och fått ställa så mycket kompetent personal imeningslös arbetslöshet. Här får de förra borgerligaregeringspartierna ta på sig ett stort ansvar med sinabesynnerliga köp och sälj-experiment, men det gälleräven socialdemokratin, som satt EU-anpassningenföre välfärden. Huvudmotivet för nedskärningarna varju grundfalskt redan innan slakten satte i gång. av 90-talet sade man: "Vi måste frigöra arbetskraftfrån offentliga sektorn för att de skall kunna ställas tillindustrins förfogande." Detta var signalen som starta-de det hela och vars yttersta konsekvens har blivit enplågsam massarbetslöshet.Men detta är historia , och min förhoppning äratt vi äntligen, förlamning, åter skallkunna satsa på sjukvården och omsorgen om de äldre,att vi tvärs över partigränserna skall kunna enas omatt ta fram de resurser som ger den svenska sjukvår-den en möjlighet att utveckla den kapacitet den ärkapabel till. Ty sjukvården är ingen tärande bransch,som enbart är en belastning i ekonomin. Tvärtom kanden vara en dynamisk framtidsbransch med högt in-nehåll av kunskap och kompetens, som kan hjälpamänniskor att lindra smärta, kompensera funktions-hinder, rehabilitera, ge omsorg och omtanke ocht.o.m. i gynnsamma fall bota sjukdomar. Att dendessutom ger massor med meningsfulla arbetstillfäl-len, fördelade över hela landet, är naturligtvis inteheller någon nackdel. Jag är alltså försiktigt optimis-tisk till att den framlagda , vissa utta-landen från regeringshåll samt det kompakta folkligastödet för sjukvården äntligen skall leda till att resur-ser nu tas fram för att täcka behov och brister.Att jag inte kan vara helt säker beror på att manblivit luttrad av alla självutnämnda experter somkommit med enkla lösningar på sjukvårdens problem istället för att inse att det verkliga problemet är, ochalltid har varit, pengar. Mer vård för pengarna, valfri-het och konkurrensutsättning, skrota landstingen, ökaomvandlingstrycket, strukturrationalisera, målstyr-ning, beställar-utförarmodell, hälsoförsäkring för deäldre är bara några exempel på käcka trenduttrycksom är alltför vanliga i sjukvårdsvärlden. Tyvärrtyckte jag att också hemföll åt dessaenkla paroller. Jag undrar om själv trod-de på det han sade.Landstingen är i allmänhet ganska goda förvaltareav den svenska sjukvårdsmodellen och driver den påett kostnadseffektivt sätt. Däremot finns det natur-ligtvis brister, de har i allmänhet en eller några kam-panjmakare och omorganisatörer för mycket på varjeställe. Men det är en annan sak. Det är inget stortproblem. Det går att lösa.Sammanfattningsvis: är det slut på utredandetsoch pratets tid. är det gärningarna som räknas.Anf. 9 () replik:Fru talman! Alldeles riktigt citerade den sista raden i . Före denstår det också att vad man eftersöker från HSU är ettlångsiktigt, stabilt finansieringssystem. Det är alltsåuppenbart att vi inte har ett sådant , precis som jagsade. Men i direktiven till utredningen står det ocksåatt det skall vara skattefinansierat, trots att det är i dethär skattefinansierade systemet som de problem ochdet resursgap som påvisas har uppkommit.Jag undrar om , när han nu talar såvackert för landstingen, möjligen har kunnat tänka sigatt just det faktum att man är finansiär, att man ärproducent, att man skall vara talesman för patienterna,att man arbetar utan någon som helst konkurrensbidrar till att de resurser som faktiskt finns i vårdeninte utnyttjas effektivt, att det bidrar till att ge perso-nalen dåliga arbetsförhållanden. De har ingen annanarbetsmarknad att vända sig till, att detta faktisktkanske är sjukvårdens största problem.Stig talar om trenduttryck, men jagtycker inte att det är särskilt trendigt att konstatera attvi har haft landsting , vi har vräkt in pengar.Varje gång det har varit litet kärvt har fåttmer pengar, färska resurser, och de har inte lyckats.Någon gång måste man dra slutsatsen att det inte äridé att ösa in pengar i ett svart hål, när det inte kom-mer ut något nytt som är bättre, utan man fortsätter påsamma sätt. Man sätter upp en organisation där maninte nyttjar resurserna, där man mångdubblar investe-ringar så att de nyttjas till på nationell basis istället för att nyttjas fullt ut, t.ex. njurstenskrossar.Har aldrig tänkt att man så små-ningom kanske måste se att det system som vi har haftinte längre är bra? Vi måste göra något annat. värnar om sjukvården, och de vill betala till den.Men jag tror att de vill betala till en sjukvård där desom levererar vården gör det på ett effektivt sätt.Anf. 10 () replik:Fru talman! Landstingen är, som jag uppfattar sa-ken, ett decentraliserat system. Vi lägger ut ansvaretöver hela landet. Man kan ta hänsyn till olika lokalaförutsättningar, olika sjukdomsbilder. De är demo-kratiskt styrda, och allmänheten har insyn. Jag tror attdet är ett bra system.Vad jag förstår förespråkar en mercentraliserad lösning, kanske en återgång till detgamla systemet där en medicinalstyrelse, en socialsty-relse och försäkringskassor skulle hålla i trådarna ochdär läkarna hade mycket stor frihet. Det fanns ingetkostnadsansvar, man kunde bara dra pengarna påförsäkringskassorna. Jag tror inte att det är ett brasystem.När man säger att man skall skrota landstingenmåste man ju ha något att ersätta dem med, och dåmåste det bli något slags regelverk och central kon-troll.Leif nämnde att landstingen sysslar medandra saker. Det är av pengarna som gårtill det - går till sjukvården. Men det ärju vi själva här i som har lagt på landsting-en ett lagligt ansvar att ta hand på kulturpolitiken ochtrafiken på regional nivå. Landstingen är ju vårt endaregionala organ.Jag tycker alltså att skallet på landstingen är gans-ka onyanserat. I har vi en erkänt kostnadsef-fektiv sjukvård om vi jämför med nästan vilket annatland som helst. Jag litar på landstingen!Anf. 11 () replik:Fru talman! Vården är kostnadseffektiv till stor deldärför att den bygger på ransoneringssystem. Vadsom sker i andra länder är att man där tillmötesgårpatienternas behov. Man har inte vårt system att ställafolk i kö för att få en höft opererad. Det ärklart att det kan tyckas innebära en viss besparing,men det är knappast någon besparing av hälsan.Jag förespråkar inte ett centraliserat system. Detfinns en nationell överenskommelse om vad somgäller för sjukvården, men det jag förespråkar är ettdecentraliserat system med konkurrens mellan produ-centerna. Landstingen må vara några stycken, men dekonkurrerar ju inte. Det finns ingen konkurrens. Detfinns alltså ingen drivkraft till bättre organisation, tillbättre tillvaratagande av resurserna, och det är detsom är fel.En konkurrens mellan producenterna måste kom-ma in i systemet - vi vet ju att någon sådan inte finns.Om landstingssystemet vore nytt kunde vi accepteraatt det var fråga om inkörningsfel, vi kunde göra omdet och fila på det. Men vi har haft det . Viborde väl ha lärt oss någonting under den tiden. Trotsatt vi har öst in nya pengar, särskilt , producerar de inte den vård som folk faktisktbehöver, utan köerna växer; de är längre än devar . De saker som möjli-gen har tillfört en viss konkurrenseffektivitet och gjortatt produktiviteten ökade hände . Då blev det genom köp-sälj-system och en delkonkurrensutsättning, t.ex. av den typ som S:t Göranrepresenterar, en viss bättre effektivitet.Anf. 12 () replik:Fru talman! Landstingen är utsatta för ett stortomvandlingstryck. Det kommer för det första frånpatienterna - det är ett naturligt omvandlingstryck.Det kommer för det andra från kunskapsutvecklingen;det är också ett mycket positivt omvandlingstryck.Det beror för det tredje också på att landstingen harfått mindre pengar. Jag tror att landstingen gör så gottde kan.Vi hörde ju att det har försvunnit 75 000 anställdafrån de svenska landstingen. Ändå skäller på dem för att de inte fungerar. Då måste jagställa frågan: Fungerade landstingen bättre för 5-10 årsedan då, när de hade större volym och större resursertill förfogande? Det verkar som om problemen hadeuppkommit precis nu och blivit katastrofala.Anf. 13 () replik:Fru talman! I det här betänkandet ställer sig ut-skottet bakom regeringens uppfattning att vården ochomsorgen skall vara ett prioriterat område i svenskpolitik. Den enskilde skall alltid kunna vara förvissadom att i utsatta situationer, vid sjukdom, skada ochålderdom, få den vård och omsorg, det bemötandeoch den respekt som kännetecknar ett välfärdssamhäl-le.Utskottet vill vidare ha en fortsatt gemensam fi-nansiering av vården, och då i första hand genomskatter.Vi i delar helt de här åsikterna, ochnär det gäller vård och omsorg kan vi förmodligenalla ställa oss bakom skrivningen. Men för mig stäm-mer inte den här skrivningen med verkligheten. Denverklighet jag ser och möter när jag är ute stämmertyvärr mer med den negativa bild som visas upp imedierna.Efter det att det statliga generella bidraget tilllandstingen kraftigt minskade - 1990 - har man pålandstingsnivå år tvingats ge de olika enheter-na återkommande sparbeting. Vad det inneburit ser vii dag.Det har bl.a. inneburit att ca 50 000 arbetstillfällenhar försvunnit i vårdsektorn. Man nämner även75 000 jobb, men då kanske man räknar in dem somhar övergått till kommunerna. påstår delokala politikerna att man höjer kvaliteten och förbätt-rar. Den förbättringen har berörda svårt att se.Detta har i stället inneburit att personalen kännersig sliten, otillräcklig och utbränd. De anställda hinnerinte med vad de måste göra, och det är många gångerfrustrerande. Chefer avgår för att de kan taansvar för verksamheten. Patienter får vänta i onödan,och patienter förklaras färdigbehandlade och puffas utfrån vårdplatser tidigare än vad som är tänkt för att geplats åt nya patienter. Detta har bekräftats av vårdper-sonal. Kommunerna får ta emot patienter som vårdenanser färdigbehandlade, medan kommunerna anser attde inte är det. Här uppstår en konflikt mellan lands-tingen och kommunerna. Både chefsläkare och övrigvårdpersonal har tystnat. De vågar inte ifrågasätta ochvara kritiska av rädsla för att mista sina jobb. Detta ärett allvarligt fenomen.Små, väl fungerande sjukhus runt om i landet harlagts ned eller reducerats, och man har satsat mer påde stora sjukhusen, som kan liknas vid sjukvårdsfab-riker.Fru talman! Som alla vet hänger den goda om-vårdnaden mycket på att man har en god personaltät-het, och just minskningen av personal har orsakatförsämringarna på många vårdområden.Besparingarna har främst drabbat patienterna, deanställda och omvårdnaden. Återkommande motive-ras ändå besparingarna med de medicinska och tek-niska landvinningarna, och man framhåller nästanalltid titthålskirurgin. Det är svårt att förstå när manser många andra obegripliga besparingar. Bra ochviktig verksamhet på medicinska kliniker, psykiatris-ka kliniker och inom äldrevården läggs ned eller för-sämras.I valrörelsen for land ochrike runt och förbannade den moderata regeringen föratt den drog ned på vården, som enligt varnärande och inte tärande - jag var själv med ochlyssnade på sådana möten. Sedan har Socialdemokra-terna själva fortsatt den politiken. Jag tycker ändå attdet var begripligare att den moderata regeringen ge-nomförde de här förändringarna och nedskärningarna.Den redovisade i alla fall att den ville ha ett annatsystem.Utan att ifrågasätta verkställer de flesta landsting-en nu regeringens hårda besparingar inom vårdsek-torn, och det verkar inte finnas några gränser för ned-dragningarna. Det verkar mer ha blivit ett ekonomisktspel ute i landstingen.I anser vi att vi har råd med den vårdsvenska folket vill ha. Det är en prioriteringsfråga.Gång på gång har svenska folket i olika undersök-ningar talat om att man prioriterar vården och att manäven är beredd att betala mer, om pengarna går tillvård. På ett flertal ställen i landet har folk gått man urhuse för att demonstrera för sina sjukhus. Tyvärr harde landstingspolitiker som säger att de lyssnar påfolket haft öronskydden på. Protesterna har intehjälpt.Vad har då gjort för att förbättralandstingens och kommunernas situation? Jo, vi harföreslagit sådana förändringar att kommunerna ochlandstingen skulle få ett tillskott på närmare3 miljarder kronor, med 5 miljarder och för1999 med närmare 8 miljarder, för treårsperiodenalltså ca . Det har främst varitfråga om förslag om en sänkning av arbetsgivaravgif-terna.Vi har även lagt fram ett förslag om att man skallminska de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och istället öka statens bidrag till landsting och kommuner.Ett annat viktigt yrkande är att vi vill att regering-en skall göra en tydlig redovisning av den samhälls-besparing som neddragningarna i den offentliga sek-torn medför. Det är ju ointressant om en sektor sparar,om samhället gör en förlust.Det är ett krav som är väl motiverat speciellt medtanke på den rapport som Arbetsmarknadsstyrelsenlämnade och som visar att sam-hället sparar mycket litet när man friställer folk ilandsting och kommuner. I vissa lägen kostar dett.o.m. mer för samhället att friställa personal än att hadem kvar i arbetet. Då kan man verkligen ifrågasättabesparingen.Fru talman! Till följd av de budgetbeslut som fat-tades i kammaren har vi i det härbetänkandet inte deltagit i utskottets förslag utan nöjtoss med att avlämna ett särskilt yttrande.