prot · GJ0959 · 1996-02-21 00:00:00 — Exempel på det är höjda skatter, mins-kade bidrag och oro för jobbet.Vad vi här ser är konsekvenserna på det indivi-duella planet av att har fallittillbaka från tredje plats i den internationella väl-färdsligan till sjuttonde plats bland 24 OECD-länder.Även inom EU ligger vi klart under genomsnittet ilevnadsstandard.I en artikel i beskrevförre finansministern situationen påföljande sätt:"Om människor inte kan leva på av sininkomst - och många anser knappt räckatill - synliggör det effekterna av att svensk ekonomi imånga år haft svag tillväxt och en undermålig utveck-ling av arbetets produktivitet, som berövat stora lön-tagargrupper möjligheten att höja eller ens bevara sinainkomsters köpkraft . "Vad det handlar om är således inte ett fördel-ningsproblem utan ett resursproblem. Det är inte så attvälståndet är anmärkningsvärt ojämnt fördelat i Sve-rige. I den rapport om ensamföräldrarnas situationsom är en av utgångspunkterna för denna debatt på-pekas att endast av ensamföräldrarna iSverige har en disponibel inkomst under halva medi-aninkomsten, jämfört av de ensammamödrarna i USA.Vad som inträffat är att hela landet i en internatio-nell jämförelse har blivit fattigare. Jag kan åter åbero-pa , som visar att gränsen för de 10 %s.k. höginkomsttagare här hemma, de som skallbeskattas hårdare, är lägre - i månaden- än vad en högst vanlig industriarbetare tjänar iDanmark.Problemet med den vikande välfärden är såledesinte i första hand fördelningspolitiskt utan tillväxtpo-litiskt. lanserade vi moderater be-greppet "den nya otryggheten". Härmed avsågs att alltfler svenskar kände sig osäkra och rotlösa till följd avstigande skatter och växande svårigheter att på egenhand dra försorg om sig och sina närmaste. Vi pekadepå rundgången av skatter och bidrag.Sedan dess har ekonomin vuxit mycket långsamt,bidragsberoendet ökat och samhällets små, frivilligagemenskaper satts på undantag. Länge dolde manproblemen genom att i accelererande takt bygga utden offentliga sektorn, vilket gav både arbetstillfällenoch service. När verksamheten inte längre gick attfinansiera inom landet, började vi leva på lån, vilketkom till uttryck i stora underskott i bytesbalansen.Genom att kronan försvagades blev dockallt fattigare. Till slut blev det inte möjligt att fortsättadenna politik. Men när nu den offentliga sektorn intelängre har råd att leverera de bidrag och den servicesom människor anpassat sig till, är många helt för-svarslösa. Bidragsfällan slår igen.Offentliga bidrag, det har vi många exempel på,kan aldrig ersätta den verkliga trygghet som växer urett eget arbete, en god inkomst, ett eget sparande ochen efterfrågad kompetens. Trygghet är att leva i ettsamhälle där ekonomin växer, där arbetsmarknadenfungerar och där man själv förfogar över merparten avvad man förtjänar på sitt arbete. Trygghetens värstafiender är ekonomisk stagnation, arbetslöshet ochbidragsberoende.Ekonomisk stagnation drabbar alltid hårdast demsom har de smalaste marginalerna. När människor tillföljd av bl.a. höga skatter tvingas se offentliga bidragsom ett betydelsefullt inslag i hushållsbudgeten, blirde mycket känsliga för förändringar. Dålig ekonomisktillväxt kan inte i längden maskeras med en ännusämre produktivitetsutveckling utan måste till slutleda till färre jobb. Utbredd arbetslöshet medför attstora grupper blir helt utlämnade till den offentligasektorns insatser.I råder en strukturell massarbetslös-het, eftersom den del av arbetskraften som inte fannsysselsättning på den öppna arbetsmarknaden ens ihögkonjunkturen låg avsevärt . En illa fun-gerande ekonomi, en stel arbetsmarknad och en tradi-tionsbunden fackföreningsrörelse låser ute tusentalspersoner från den kanske viktigaste trygghetskällan avalla: det egna produktiva arbetet.Den som har ett riktigt arbete har också den grundför såväl inkomster som social gemenskap som ettaktivt arbetsliv utgör. Att dessutom ha kontrollen överen fungerande privatekonomi, där den egna lönen ären helt dominerande del av den disponibla inkomsten,ger en handlingsfrihet som gör den enskildes situationmer trygg och förutsägbar.Men det är inte nog med att den behållna inkoms-ten skall räcka till för löpande utgifter. I varje personsliv inträffar händelser som inte kan förutses. Förmå-gan att klara det oförutsedda beror i hög grad på detutrymme som finns att sätta undan ett sparande föroväntade utgifter.Trygghet och välfärd handlar således i botten omtillväxt. Det handlar inte om ökade bidrag som kräverhöjda skatter. Tvärtom måste det skapas ett utrymmeför att sänka skatter på produktionen, vilket tillsam-mans med en avreglering av arbetsmarknaden kan genya företag och fler jobb. Och inte minst gäller det attsänka skatter på det arbete som utförs av personermed lägre inkomster för att dessa skall ges en realis-tisk möjlighet att klara sin egen ekonomi - att kunnaleva på sin lön!(Applåder)Anf. 5 ()Fru talman! Ekonomisk balans och uthållig tillväxtär grunden för vår välfärd. Utan sådan ekonomiskbalans och utan tillväxt baserad på kretsloppsprinci-pen kommer den gemensamma kaka som vi har attfördela för vår välfärd att förbli ständigt krympande.Det är därför viktigt att välfärdsdebatten fokuseraspå det verkliga problemet, hur vi skall kunna uppnåekonomisk balans och få mer resurser att dela på förvåra gemensamma behov. Det är viktigare än att barafastna i frågan om hur den krympande kakan skallkunna delas i allt mindre bitar. Rättvis fördelning ochen trygg välfärd måste gälla alla. Det är inte rimligt attstora grupper står utanför trygghetssystemen.Centerpartiet anser att de befintliga socialförsäk-ringssystemen är tillräckligt hållbara. För-säkringar som nästan enbart bygger på inkomstbort-fallsprincipen ger inte trygg välfärd åt alla, specielltinte när staten tvingas spara. Generella besparingar ibefintliga system drabbar människor med knappastmarginaler mest. Inriktningen inför kommande arbetemåste vara att förändra välfärden så att försäkringarnager mer av grundtrygghet.Om vi skall kunna rädda välfärden måste vi så fortsom möjligt få bort statens budgetunderskott. Vimåste börja betala av på statsskulden. Vi måste satsapå att få i gång en kretsloppsanpassad tillväxt. Det göross alla rikare. Med en sådan ekonomisk inriktningsjunker räntan, stiger kronan i värde, kommer inves-teringarna i gång och jobben med dem. Med jobbenföljer stabilare inkomster för hushållen vilket ger ettmer rättvist fördelat konsumtionsutrymme. På så viskan en nedåtgående spiral vändas uppåt igen.Det är arbetslösheten, som orsakas av den eko-nomiska obalansen, som är det främsta och störstahotet mot en rättvist fördelad välfärd. Arbetslöshetenär fördelningspolitiskt orättfärdig därför att den drab-bar unga människor, de lågutbildade och kvinnornahårdast. Nyckeln till en god välfärdspolitik liggerdärför i hur vi skall kunna få bukt med arbetslösheten.Ett av de avgörande svaren på den frågan är: Vimåste lyckas med att sanera statens finanser. Vägendit och till en trygg och rättvis välfärd går, mina vän-ner, hur illa vi än tycker om det, över tuffa och på kortsikt kännbara besparingar. Någon annan väg finnstyvärr inte att gå.Centern har genom överenskommelse med rege-ringen om den ekonomiska politiken markerat sinavsikt att slå vakt om välfärdspolitiken. Genom Cen-terns medverkan har den ekonomiska grunden lagtsför att arbetslösheten successivt skall kunna minskas.Men det räcker inte. Det kommer att krävas ännu fleråtgärder, framför allt av strukturell karaktär, för till-växten.Fru talman! Det behövs också en strukturell för-nyelse av trygghetssystemen, en förnyelse som byggerpå mer av grundtrygghet. Dagens trygghetssystemfungerar inte längre tillfredsställande. Det är konstru-erat i ett helt annat ekonomiskt klimat än det vi kanförvänta oss . Det emanerar från dåvi hade ständigt hög tillväxt och då det fortfarandefanns utrymme för skattehöjningar. Dagens trygghets-system fungerar dessutom bäst för dem som redan hardet relativt bra, medan hundratusentals, i första handunga människor, står utanför systemet.För några dagar sedan kom larmrapporten om deensamstående mödrarnas allvarliga situation. Det ärytterligare ett belägg för trygghetssystemets dåligaträffsäkerhet. De som har störst behov får minst. Bådede ensamma mödrarna och de som står utanförarbetslöshetsförsäkrings- och socialförsäkringsskyd-det skulle gynnas av det förslag som har lagtfram på försäkringsområdet och inom familjepoliti-ken.Centerns förslag till reformerat välfärdssystem stårpå tre ben. Ett nytt pensionssystem, en s.k. arbetslivs-försäkring och ett nytt familjestöd.Centern vill reformera nuvarande arbetslöshetsför-säkring och socialförsäkring till en gemensam försäk-ring kallad arbetslivsförsäkring. Meningen är att denförsäkringen skall omfatta alla som är mellan 18 och65 år och även ge ett ökat inslag av grundskydd fördem som står utanför systemet.Inom ramen för det här ligger också ett frivilligtsystem för höginkomsttagarna. Det är nödvändigt attdet sker en omfördelning från dem som har högainkomster till dem som har lägre för att det här skallkunna bli rättvist.Centerns barnkonto bygger på en sammanslagningav den nuvarande föräldraförsäkringen och barnbi-draget, och meningen är att ersättningen skall utgå perbarn i stället för att vara baserad på föräldrarnas in-komster.Fru talman! De ensamstående mödrarna och desom står utanför nuvarande försäkringsskydd skulletjäna på förslag till grundtrygghetssystem.De tillhör utan tvivel dem som har mest att tjäna påden ekonomiska politik som och regeringentillsammans kommit överens om för att jobben skallkunna tryggas och för att människor skall kunna fåarbeta för sin försörjning. erbjuder en hel-hetslösning som är en kombination av ekonomisksanering och ett förnyat välfärdssystem, byggt pågrundtryggheten.Anf. 6 ()Fru talman! Flera plus än minus för hushållen1996, i alla fall för dem som är friska, har jobb ochinte många barn. Så låter den mycket talande titeln påden privatekonomiska rapport som Postens ekonomerhar sammanställt inför förändringarna som trädde ikraft i och med årsskiftet.Det är en tuff vardag regeringen har försatt mångasvenska familjer i. Att ha mycket månad kvar i slutetav pengarna är en verklighet för hundratusentalsmänniskor. Socialkontoren har fått många nya besö-kare, och antalet arbetssökande på varje ledig platsökar. tillhör inte längre de allra rikaste län-derna. Det är vinter i välfärdslandet, både bildligt ochbokstavligt talat.Stundar det då en vår för det svenska folket?Kommer det nya jobb till den dryga halvmiljon somär arbetslösa? Kommer statens ekonomi i balans, såatt räntorna kan sjunka? Skjuter tillväxten fart, så attfriska pengar kan komma till sjukvården, skolan ochäldreomsorgen? Ja, säg det!En sak kan man dock vara rätt säker på - det äringen naturlag att det måste bli sämre iSverige. Det finns ju faktiskt orsaker till att mångaandra länder nu har sprungit ifrån oss i välfärdsligan.Det är vår absoluta övertygelse i att detgår att vända utvecklingen. Men då måste vi börjastyra utvecklingen och inte låta utvecklingen styraoss! Jag tycker att och regeringenskulle lyssna på lilla när hon sjunger i Sommarvi-san: Du ska inte tro det blir sommar ifall inte nånsätter fart.Vi i har en del bra förslag för att sättafart på mot sommaren. Den största sprickan ivälfärdsbygget är naturligtvis arbetslösheten. Rege-ringen tycks tro att den går att prata bort, men tiden ärute för fagra tal och ihåliga löften. krävs handling.Det första regeringen måste göra är att sluta mob-ba de små och medelstora företagen. Det är ju där denya jobben måste komma. Det är rätt fantastiskt, tyck-er jag, att det verkar som om socialdemokratiskastatsråd inser vikten av företag först när de har avgåttsom statsråd. pratar numera om viktenav småföretag, har gjort det länge,och senast har gjort det. Det vore jutrevligt om någon som är statsråd kundeprata om vikten av företagande.Folkpartiet gjorde en undersökning omsvenska folkets vilja att starta nya företag. Det visadesig att var fjärde svensk bar på en affärsidé. Minuppmaning till och regeringen blirdärför att försvara företagarna i stället för att försvåraför dem. Företagarna måste bli våra nya hjältar, somAnne brukar uttrycka saken.Vi måste ha ett näringsliv som fungerar och växer- annars får vi ägna all tid här i kammaren åt att dis-kutera vilken välfärd vi skulle vilja ha om vi hadepengar till det. Men - och det är ett viktigt "men" - enförutsättning för att näringslivet skall kunna fungeraoch växa är också att vi har ett bra utbildningssystem,att barn- och äldreomsorgen fungerar och att sjukvår-den har kvalitet. Min första fråga till därför bli: Kommer regeringen att lägga framnågra förslag som förbättrar villkoren för företag ochföretagare? Det borde vara enkelt att svara ja eller nejpå den frågan.Ragnhild Pohanka räknade i sitt inledningsanfö-rande upp en lång rad områden där nedskärningarnahar fått effekt. Det är inte svårt att hålla med henneom den hotbilden. Men problemet med äratt man säger nej till tillväxten, man säger nej till attkakan skall växa. Då måste en rimlig fråga till Miljö-partiet bli: Varifrån skall pengarna tas? Om ni är emottillväxt - vem är det då som skall avstå för att vi skallha råd med allt detta som är så bra?Till vill jag säga: Det låter så oer-hört fint att säga att skatten måste sänkas så att manhar råd att leva på sin lön, men vad innebär det ipraktiken? och andra talar t.ex. om att tabort statliga och kommunala bidrag till barnomsor-gen. Vad innebär det för t.ex. en ensamstående mam-ma? Om hon skall betala hela barnomsorgskostnadensjälv handlar det om . Deträcker ju inte ens att ta bort skatten helt för att honskall få råd med det - hon borde också få en månatlig"skatteåterbäring" för att klara av det.Det går inte att debattera välfärd utan att nämnasocialförsäkringsmodeller. tycker att detär bra med allmänna och obligatoriska försäkringar.Vi har föreslagit en nivå på . Det som är ettproblem är den grundtrygghetsmodell som finns iolika varianter från , kds och tillMiljöpartiet. Det är ett förföriskt namn på ett förkast-ligt system. Om man jämför grundtrygghetsmodellenmed en villaförsäkring, som är mycket enklare, inne-bär den att om man har en villa och den brinner nedså får man en friggebod som ersättning. Det är denmoderata varianten, men enligt förslagfår man behålla pengarna själv och köpa en egenförsäkring. De andra modellerna kan ha en motsatteffekt: Skulle man ha en friggebod och den brinnerned kan man få en villa i ersättning. Det är klart attsådana system inte kan fungera.Min slutsats är att grundtrygghet inte har någon-ting med trygghet att göra - bara med grund: denskulle medföra att den sociala välfärden i gickpå grund.Anf. 7 ()Fru talman! Det pågår en smygande strukturom-vandling i . Det mest påtagliga är att allt flerfår det sämre och tappar tryggheten i tillvaron. Åandra sidan avslöjas hur girigheten breder ut sig blanddem som redan har sitt på det torra. När välfärdss-samhället brakar ihop försvagas solidariteten ochcynismen tar över. Man börjar sparka på dem somredan ligger och fjäskar för de ekonomiskt starka. Viser ett nytt klassamhälle börja ta form.Från sida vill vi se en helt annantyp av strukturomvandling. Vi vill ha en kraftig ök-ning av efterfrågan på arbetskraft. Vi vill öka incita-menten för företagen att börja anställa folk - de sak-nas . Vi måste börja ställa krav på kommuner,landsting och näringsliv att deras skyldighet är att taansvar för att människor skall ha rätt till en försörj-ning.Ett första hinder som vi vill undanröja är fastlås-ningen vid åttatimmarsdagen. produceras merarbetslöshet än nya jobb. Det massiva övertidsuttagetökar utslagningen ur arbetslivet och försvårar förunga människor att komma in. Marknaden tycks troatt intensifierad utsugning är detsamma som ökadproduktivitet.Med kortare arbetsdag får vi en naturlig ökning avproduktiviteten. Fler kan dras in i produktionen, ochbättre arbetsplatser kan skapas. Vi får ett naturligtomvandlingstryck på näringslivet. Det ställer självfal-let krav på industri och företagsamhet, men när om-struktureringen väl är genomförd kan svenskt nä-ringsliv stå starkare . Med fler och bättrearbetsplatser får vi också ytterligare stimulans avekonomin i och med att köpkraft sprids på fler händeroch skatteunderlaget blir bättre. avlastasstaten och kommunerna stora kostnader i och med attmassarbetslösheten elimineras.Vi vill med andra ord rikta kraven mot dem somhar resurserna eftersom vi tror att det ger bäst resultat.Det måste vara bättre än att man som försökergöra de arbetslösa och biståndssökande till synda-bockar för den ekonomiska krisen och tvinga dem tillförnedrande handlingar, som att söka hundratals jobbsom inte finns bara för att kunna få ut ett litet bidragför att överleva.Vi menar också att det måste bli tillåtet att disku-tera fördelningspolitik igen. produceras storaöverskott i den svenska ekonomin, både inom nä-ringslivet och i den offentliga sektorn. Under 1995kunde de största företagen t.ex. redovisa vinster påöver 150 miljarder. uppbär de stora bidrag,transfereringar från staten på över 50 miljarder.Eftersom överskotten tagits fram ur den svenskaekonomin måste det också vara tillåtet för det svenskafolket att ha synpunkter på hur dessa enorma över-skott skall användas.Vi tror att om överskotten används på ett vettigtsätt, t.ex. för att skapa bättre arbetsplatser, för fram-tidsinvesteringar, kortare arbetsdag, miljösatsningaroch liknande, kommer folket att acceptera det ochtycka att det är bra.Men om överskotten går till fantasilöner, spekula-tioner, fallskärmar och liknande tror jag att folk revol-terar och blir förbannade - och det med all rätt, na-turligtvis. Eftersom överskotten har tagits fram i densvenska ekonomin med gemensamma ansträngningarbör också alla kunna ha synpunkter på dem.Fru talman! hade en le-dare där tidningen tyckte att det var en skam att man iden socialdemokratiska regeringen över huvud tagethöll på att bry sina hjärnor med hur mycket manskulle tordas försämra i socialbidragsnormen.Vi delar den inställningen. Vi tycker att det ärmycket sorgligt att man över huvud taget diskuterarförslag om att folk skall behöva tigga pengar till skoroch kläder till sina barn.Det är också märkligt att man tycks sakna insiktom hur hårt nedskärningarna slår mot olika grupper.Det är självfallet inte bara ensamma mammor somblivit drabbade. får vi allt fler rapporterom hur barnen drabbas. Mest skrämmande är kanskehur de psykiska sjukdomarna kryper nedåt i åldrarna.Barnen är mer känsliga och utsatta än föräldrarna närde sociala problemen börjar dyka upp. Vad händermed barnen när någon av föräldrarna blir ofrivilligtarbetslös, när dagisplatsen kanske försvinner, närpengar till skolaktiviteter saknas och när man inte kanåka bort på semester? Det är därför som vi har krävtfördelningspolitiska analyser och en ny låginkomstut-redning.Från sida menar vi att man måstebörja ställa upp bestämda mål för välfärden. Väl-färdspolitiken får inte bli en restpost som blir över närstatsskuldsräntor och fallskärmar är betalda.Även ensamma mammor skall ha rätt till försörj-ning och utbildning. Bostad skall vara en social rät-tighet. Alla barn skall ha lika rätt till dagis, skola ochhögre utbildning, utan att hindras av föräldrarnasekonomiska och sociala status.Läget är nu så allvarligt att vi bör formulera ettkampprogram mot fattigdomen. Ett bra motto kanvara att endast det bästa är gott nog för folket, somgamle socialminister brukade uttryckasig.Anf. 8 ()Fru talman! Jag har sällan känt mig så upprörd ochengagerad som när jag satte mig för att summera detregeringen har hunnit göra under ett och ett halvt år.Jag kände ett behov av att säga till socialdemokrater-na : Ni har lurat svenska mammor, svenska en-samstående mammor. Ni har lurat svenska familjer.Ni har lurat svenska kommuner.Jag vill börja med att prata om familjen som jagtror är valfärdens absolut viktigaste beståndsdel. Närvi genomförde vårdnadsbidraget som syftade till attge valfrihet sade socialdemokraterna i den här kam-maren: , det är ju högst marginellt för ensvensk familj. säger samma parti: skallman klara sig på under en hel månad. Detta är ju heltotroligt!Vi befinner oss vid ett vägskäl. Vi riskerarfaktiskt att hamna i ett läge där fattigvården kommertillbaka. Det går ju an att uttrycka sig på ett annat sätti kammaren. Men det duger inte, för det är faktiskt detsom man gör som är det som folk ser.Alla vet vi att ekonomin är ansträngd. Jag vill sägaatt det vill också vi kristdemokrater ta ansvar för.Men vi måste se till att vi prioriterar våra resurser påett etiskt riktigt sätt, med människovärdet i fokus.Fru talman! Man borde kanske fundera över vadvälfärd är. Jag tror att svaret beror på vem fråganställs till. Man ser det utifrån sitt eget perspektiv.Men jag tror att välfärd är att "färdas väl" - attalla skall kunna färdas väl genom livet. Våra vägar ärolika. En del har det dimmigt, krångligt och svårt ochramlar ofta. Andra synes vägen vara upplyst utannågra större bekymmer. Ändå borde vi ha som mål attalla skall färdas väl.Fru talman! Min övertygelse är att det viktigasteför oss som beslutsfattare är att vi ser till att de somhar det sämst - orsakerna kan naturligtvis vara många- skyddas och får en god välfärd. Det är därför jag ärså upprörd över regeringens prioriteringar. Det rege-ringen har hunnit att göra är hårresande och hade ickevarit möjligt att göra av någon annan regering. Gångpå gång läggs fram förslag som drabbar dem som ärsämst ställda. Inte nog med det, Socialdemokraternafår stöd av , vilket kanske är ännu mer hårre-sande.Man har sänkt ersättningsnivåerna i social- ocharbetsmarknadsförsäkringarna. Man har försämratnivåerna i studiestödet för vuxna. Man har tagit bortbarntillägget i svuxa. I den rapport om ensamståendemammor som har kommit var ett av bekymren att deensamstående mammorna inte hade tillräcklig utbild-ning. Ändå har man gjort detta, och man har slopatden allmänna arbetslöshetsförsäkringen.Vi kristdemokrater har sagt nej till alla dessa för-sämringar. Jag är glad att jag kan säga det . Dethar vi kunnat göra, inte för att vi har mer pengar ellerhar lagt fram en budget där vi inte har täckningar förvåra förslag, utan för att vi har prioriterat på ett annatsätt.Socialdemokraterna har inte ens bemödat sig omatt se hur försämringarna slår mot den enskilde. Manser bara en post i taget. Det tycker jag, fru talman, ärynkligt. För den enskilde är det faktiskt helheten somär intressant. Det är den som är verkligheten och somär helt avgörande för hur livet ser ut. Kanske skullejag uppmana både och andra att försö-ka känna empati med alla dessa människor som hardet så svårt . En ensamstående mamma sade i ennyhetssändning : Jag vet att vi måstespara, men jag har inget att spara!För sedan fick vi en rapport om demånga ensamma mammornas svåra situation. Denberörde mig djupt. Jag vet, och ni vet, att när en en-sam mamma och förälder har det svårt drabbas bar-nen. Man har sagt att det bästa sättet att hjälpa deutsatta barnen är att hjälpa föräldrarna så att de får detdrägligt.Jag har redan nämnt exemplet med studiestöd osv.Det är ett bra exempel på att det inte går an att ha denhär politiken.Nyligen röstade en majoritet här i på ettförslag som innebar att man tog bort flerbarnstilläg-get. Det drabbar många barnfamiljer hårt, och ändåhar inte detta slagit igenom till fullo eftersom barnsom är födda innan får bidraget.Fru talman! Jag ser att min tid är ute, men jagåterkommer. Det är synd att vi inte har mer tid, efter-som det finns hur mycket som helst att säga här. Jaghoppas att den här dagen skall bli ett avstamp förnågot nytt i välfärdspolitiken i vårt land.Anf. 9 Statsrådet ()Fru talman! Jag är överens med påen punkt - jag tror att det bara är en - och det är attarbete är grunden för välfärden. Eget arbete och egenförsörjning är verkligen viktigt, liksom tillväxt.Lars gör en stor poäng av att harfallit i den samlade välfärdsligan. Men detta fall in-träffade under de borgerliga åren.