prot · GJ0955 · 1996-02-14 00:00:00 — Reformeringen av FN:s säkerhetsrådär en av de viktigaste frågorna i reorganisationen. Detgäller medlemmarnas antal. Hur många medlemmarskall de femton medlemmar som finns utökasmed? Skall fler länder än de fem som har det nu havetorätt? Är det inte dags att ta bort den helt, eller ialla fall inskränka den som ett första steg på vägen?Utrikesministern nämnde ingenting om detta. Jagundrar hur utrikesministern ställer sig till vetot. Vadtänker göra för att få en ändring? Är det de-mokratiskt att ett par medlemmar i en förening harvetorätt?FN fick själv inte ihop en fungerande fredsbeva-rande styrka i f.d. . FN var för svagt.Medlemmarna ställde inte upp i den omfattning sombehövdes. Det är en förklaring. En annan är att Euro-pa inte var starkt nog.Det finns en amerikansk författare som heter . Han är chef för i och en känd politiskkommentator. En av hans böcker finns här på riks-dagsbiblioteket. Den handlar om ryska revolutionen -den sista revolutionen 1989.Jag har fäst mig vid ett yttrande av honom. Jagläste det i en tidskrift. Han säger: har förloratsin moraliska ryggrad. Han säger vidare: Det krävdestvå förödande världskrig och ett kallt krig för att räddaden europeiska demokratin. I alla fallen segrade frihe-tens styrkor bara tack vare aktiva intervention.Jag vill inte gärna tro att det krävs två världskrigför att rädda demokratin vare sig i eller i nå-gon annan världsdel. Ett starkt och enigt multinatio-nellt förbund som är på sin vakt, som är lyhört för detidiga varningssignalerna och som inte väntar med attingripa har möjligheter att lyckas.Men Weigels ord tål att tänka på när vi undraröver stabiliteten i demokratiprocessen hos grannarnapå andra sidan - de som gått ige-nom ett stort och genomgripande systemskifte. Detbehövs tid för dem, och stöd av alla slag i utbildning,kunskapsuppbyggnad, forskning, förvaltning, omsorgosv. Allt bidrar direkt eller indirekt till ett lands sta-bilitet när stora förändringar pågår i samhället.Samarbetet mellan , de baltiska länderna,och i Östersjöprogrammet handlarom att stoppa och åtgärda de svåra föroreningarnafrån industrier, jordbruk och avlopp. Det praktiskasamarbetet får i förlängningen också säkerhetspolitiskbetydelse.I regeringens skrivelse med anledning av FN:sfemtioårsjubileum står det: Bara en stark global or-ganisation som FN kan också möta det hot mot män-niskors välfärd som överskrider nationalstaternas ellerregionernas gränser.Sedan upplösts och de baltiska län-derna blivit självständiga har också den militära hot-bilden från öst ändrat karaktär. De senaste årens ut-veckling medför att vi måste teckna en bredarebild av tänkbara risker, hot och påfrestningar som kandrabba samhället även i fred, säger regeringen i pro-positionen om totalförsvar i förnyelse.Den nya hotbilden är kopplad till fattigdomspro-blematiken, till den alltför snabba folkökningen, na-turresurser som stagnerar eller minskar och den stän-digt ökande förstöringen av natur och miljö.Enligt är dricksvatten den naturre-surs som kommer att orsaka flest konflikter länderemellan . Den befolkning jorden bär i dagkan i det närmaste ha fördubblats.Precis som är de primära livsbetingelserna föross färskt vatten och ren luft.Vi måste få stopp på de föroreningar som hotarvårt färskvatten och luften vi andas. av jordensavlopp går direkt ut i floderna, som i sin tur leds tillsjöar och innanhav. De gränsöverskridande förore-ningar som inga vapen och arméer i världen kan stop-pa kan man i samarbete länderna emellan, i fredligsamexistens, få bukt med.Grunden för svensk utrikespolitik är"internationellt samarbete för fred, demokrati ochvälstånd". Enligt omfattar fred också enaktiv nedrustning. Demokrati följs av respekt förmänskliga rättigheter, och till välstånd hör att denobalans som finns i människors tillgång till jordensresurser skall jämnas ut.Men den ekonomiska tillväxten i ett land får inteuppnås till priset av en snabb miljöförstöring. talar om hållbar utveckling som grun-den till välstånd. Gränserna för vår utveckling sätts avnaturen, så att inte avkastningen från de förnyelsebaranaturresurserna, från åkrar, hav och skogar, äventyrasav kortsiktiga ekonomiska vinstintressen.I-världens konsumtionsmönster är också ett hotmot de livsuppehållande systemen. Ju större ekono-miskt välstånd, ju större konsumtion, desto mer avfalloch sopor som inte kan tas upp i naturens kretslopp.Även den fattiga världen sliter på naturresurserna iett överutnyttjande av åkrar och vattendrag samt enavverkning av skog som man inte har de ekonomiskamöjligheterna att sköta och förnya.Bistånd för hållbar utveckling är en viktig del isvensk utrikespolitik. Utan miljötänkande och miljö-hänsyn får vi ingen långsiktighet i det svenska ut-vecklingssamarbetet. Principerna för hållbar utveck-ling, som ingår i Riodeklarationen, är försiktighets-principen, principen om att förorenaren betalar ochprincipen om användningen av miljökonsekvensbe-dömningar.De här tre principerna nämns ofta tillsammans. Ettnödvändigt tillägg är socialkonsekvensbedömningar,som bör göras med en miljökonsekvensut-redning. I det praktiska livet hänger de ofta tätt till-sammans. Detta är viktigt att ha med i det internatio-nella agerandet.Trots alla vackra ord om hänsyn och om nödvän-digheten av miljövänliga produkter kommer oftamiljökraven i andra hand och hänsyn till s.k. han-delshinder i första rummet.I har vi gjort beräkningar av vårt landsmiljöskuld. Miljöskuld betyder den summa som detskulle kosta att reparera kända miljöskador och åter-ställa skadad natur i sitt ursprungliga skick. I Sverigeuppskattas den summan till 7 miljarder . Attbedöma ett lands miljöskuld som man be-dömer tillväxten ger en idé om tillväxtens kvalitet. Ärdet en ekonomisk tillväxt som står i samklang med enhållbar utveckling eller en tillväxt som bara får miljö-skulden att öka? Världens nya industriländer behöverden kunskapen från oss i-länder. Här har länderna iFN ett stort ansvar.Miljöpartiet anser att det svenska målet, att avbruttonationalinkomsten anslås till internationelltutvecklingssamarbete, är ett ständigt mål att arbetaför. Vi hoppas att det är med i nästa budget.En hållbar utveckling handlar inte bara om eko-nomi och miljö. Den handlar också om ett lands socia-la, kulturella och demokratiska betingelser. Jämsidesmed den nya säkerhetspolitiska hotbilden får biståndetockså en ny och annorlunda betydelse. Det blir ettkonfliktförebyggande instrument, fredsskapan-de. Det blir ett utrikespolitiskt instrument för attminska de sociala klyftorna och fattigdomen ochskapa stabila stater och samhällen.I detta anförande instämde , EvaGoës, Per , , ,och (alla mp).Anf. 7 ()Herr talman! Det internationella samfundet harunder varit mycket starkt ochpräglats av något som skulle kunna kallas för konstantföränderlighet. Detta har satt stor press på såväl deinternationella som de nationella politiska och eko-nomiska systemen. harsåväl närbelägna omvärld som de mer geo-grafiskt avlägsna världsdelarna varit skådeplatsen fören mycket dynamisk utveckling, vilket ställer storakrav på vår och andra staters anpassningsförmåga.Ur internationellt ekonomiskt perspektiv har deolika marknadernas internationalisering och liberali-sering kraftigt tilltagit och därmed bidragit till ökadtillväxt och ökat välstånd. De påbörjadeGATT-förhandlingarna avslutades med sam-manlagt goda resultat och skapandet av en ny fastorganisation för internationell frihandel, WTO.Det råder en försiktig optimism beträffande ut-vecklingen i Öst- och , medan den eko-nomiska situationen i förblir osäker. ,och i synnerhet , präglas av relativt starktillväxt. utsatta läge består, medan Latiname-rika präglas av viss optimism. De europeiska ländernahar trots växande ekonomier inte förmått bryta tren-den med stigande arbetslöshet under de senaste 20åren.Herr talman! Ur internationellt politiskt perspektivsegrade frihetens och demokratins ideal över totalita-rismen och kommandoekonomin när Sovjetunionenoch föll ihop till förmån för ett system avsjälvständiga och fria stater i östra delar.Samtidigt ökade den säkerhetspolitiska instabilitetenoch osäkerheten. Kriget i f.d. är det mestpåtagliga exemplet på detta. Det sätter stor press påEuropas politiskt stabila institutioner, EU, NATO ochOSSE, att ta ett större internationellt ansvar.Ur globalt perspektiv har makt försva-gats och position stärkts. förblir den endaglobala supermakten. Ur Europaperspektiv har EU itvå omgångar drivit på fördjupning och utvidgning.1986 såg tillkomsten av enhetsakten och medlemskapför och . 1992 förhandlades fram, och 1995 blev , ochÖsterrike medlemmar.De som förflutit äremellertid inte unika. Mycket talar för att den sam-hällsekonomiska utrikespolitiska utvecklingstakteninte avtar. Mot denna bakgrund måste utri-kespolitik ha beredskap att hantera både en europeiskoch en global dagordning. Redan nu vet vi att mor-gondagens europeiska dagordning kommer att styrasav att ett tiotal länder från samt Öst- ochCentraleuropa hyser stora förhoppningar på medlem-skap i Europeiska unionen, att utvecklingpräglas av fortsatt osäkerhet och att södra domineras av en explosiv kombination avdemografiska problem och osäker välståndsutveck-ling.Den globala dagordningen kommer med störstasannolikhet och stor nödvändighet att ta upp FN:somstrukturering, riskerna för fler inomstatliga etniskakonflikter, befolkningsfrågan och den tillhörandeförsörjningsfrågan, globala miljöproblem och interna-tionell brottslighet. En fråga som under de senasteåren har fått alltför litet uppmärksamhet är solidarite-ten med utvecklingsländerna. Den måste nu åter förashögre upp på dagordningen. En fråga som däremotinte kommer på någon officiell dagordning, men somär väl så viktig, är de framtida konsekvenserna avtyngdförflyttningar inom den globala maktbalansen. Idetta avseende är det viktigast att närmare följa kon-sekvenserna av försvagning och Kinastilltagande styrka.För att möta den nya tidens krav måste världensstater mer än någonsin vara beredda på ett globaltsamarbete över nationsgränserna och mellan kontinen-terna. Talet om ett fördjupat internationellt samarbetefår inte stanna vid slitna honnörsord. Förväntningar pådet internationella freds- och säkerhetsinstitutionerna,där FN intar en central roll, att generera utrikespoli-tisk stabilitet, gränsöverskridande lösningar på poli-tiska problem och ekonomiskt välstånd är med rättahögt ställda. Det förutsätter att dessa organisationerfår mer resurser och att beslutsmekanismerna effek-tiviseras. Världens stater får därför vara bredda på atti än större utsträckning acceptera att den nationellasuveräniteten som begrepp inte längre tolkas bokstav-ligt.I en värld som karakteriseras av ömsesidigt bero-ende finns det få nationella politikområden vilkaskonsekvenser stannar vid nationalstatens gränser. Ettlands interna ekonomiska och politiska stabilitet samtsäkerhetspolitik kan inte betraktas för varje enskiltland i taget utan detta måste sättas in i ett större sam-manhang. Morgondagens internationella system måstei större utsträckning underlätta samspelet mellan statoch omvärld. I detta perspektiv är roll attunderlätta utvecklingen mot ett sådant system.Herr talman! Glädjande nog har regeringen be-drivit en biståndspolitik som till stora delar följer deninriktning som gavs vid regeringsskiftet . Det vardå som svensk biståndspolitik på allvar inriktades pådemokratisering och förändringar mot friare markna-der. Detta har blivit den enda hållbara vägen för atthjälpa utvecklingsländerna till en bärkraftig och lång-siktig utveckling och för att komma till rätta medförsörjningskrisen.Mycket återstår emellertid att göra i biståndssam-manhang. Kravet på demokrati måste utvecklas ochframstå som ett verkligt och oåterkalleligt krav. har kvinnornas situa-tion ännu inte fått tillfredsställande uppmärksamhet.Trots ett färskt är utvecklingsländernasvillkor för frihandel fortfarande otillfredsställande.Skuldsituationen har fått marginella förbättringar.Men de strukturella problemen kvarstår. Svensk bi-ståndsverksamhet skulle på ett bättre sätt kunna ut-nyttja de enskilda organisationernas potential. Deopinionsbildare som inte inser att antalet biståndspro-jekt långt överstiger befintliga resurser och inte anseratt enprocentsmålet är ett lika viktigt mål som bistån-dets effektivisering är antingen okunniga eller sällsyntcyniska.Kvinnans situation i olika länder måste lyftas frami allt biståndsgivande. Men för att kunna nå kvinnanmåste man också nå mannen så att hans attityder ochinställning till kvinnan förändras. Kvinnan måstekomma upp på samma plan som mannen i alla deländer där svenskt bistånd är engagerat. Hon måste bliaccepterad som en fullvärdig individ och ha rätt tillfullständigt människovärde.Herr talman! Familjesammanhållning samt barnshälsa och utbildning i utvecklingsländerna kan vi istor utsträckning tacka dem själva för. Detta har de,förutom i några undantagsfall, uppnått utan att hatillträde till krediter eller äganderätt till den mark somde brukar och trots en mängd kulturella, sociala, eko-nomiska och juridiska hinder.Varje år går utvecklingsländerna miste om , uteblivna välfärdsvinster ochinkomster på grund av reglerade varu- och produk-tionsfaktorsmarknader. Den huvudsakliga anledning-en är att industriländerna har en lång och tragisk tra-dition av regleringar inom textilindustrin och jordbru-ket. Frihandel är den enskilt största faktorn bakombåde och NIC-ländernas ekonomis-ka framgångar. Allt tyder på att detta även skulle gällautvecklingsländerna. Tack vare det senast sker det en förbättring under de kommande tioåren inom områden som är viktiga för utvecklingslän-derna. Förbättringen har emellertid skett från enmycket reglerad nivå, och därför återstår mycket attgöra.Ytterligare ett skäl för att vi skall nå upp till målet1 % av BNI är att vi då bättre kan utöva påtryckningarpå våra partner inom Europeiska unionen. Det bordeinte vara omöjligt att tillsammans med ochNederländerna kunna argumentera för att samtligaEU-länder borde nå upp till den av FN rekommende-rade nivån . är EU och dess med-lemsländer världens största biståndsgivare, men enhöjning för samtliga medlemsländer upp till 0,7 %som en början skulle innebära ytterligare till meningsfulla projekt itredje världen.Herr talman! I förgrunden för Kristdemokraternasutrikespolitik står målsättningen att försöka tillämpaett etiskt förhållningssätt till internationella förhållan-den. Vi anser att precis som det lilla samhället måstedet internationella samfundet förenas av sammanhål-lande grundvärderingar som genomsyrar normer ochregelverk. Från början gäller det att slå fast att synenpå människolivet och det medmänskliga umgängetmåste stå i centrum för dessa värderingar. Människanspersonliga värdighet är således av avgörande betydel-se.De grundläggande mänskliga rättigheterna behövsinte bara för att ge trygghet och skydd åt människo-värdet utan också för att etablera en enhetlig mått-stock med vilken vi kan bedöma andra länders tro-värdighet på den internationella arenan. Rätten till liv,fysisk okränkbarhet, samvets- och religionsfrihet,yttrandefrihet, församlingsfrihet, rätten till fria och förindividen hemliga val, rätten till självständigt rättsvä-sende, respekt för privatlivet och familjelivet samtskydd mot diskriminering är först och främst till förden enskilda människan. Vi kan emellertid inte bortseifrån att det också ger oanade möjligheter att struktu-rera det internationella systemet, vilket starkt behövs idagens oroliga värld.Herr talman! De självständiga staterna har även ettreellt etiskt värde som ansvariga för att varje litenmänniskas rättigheter respekteras men också för detgemensammas bästa inom sina länders gränser. Dessagränser upphäver dock inte det djupa etiska band somförenar människor och nationer såsom tillhöriga ettoch samma människosläkte. Därför har människansnaturliga rättigheter såsom de kommer till uttryck i1948 års universella förklaring företräde framförstaters självständighet och principen om icke-inblandning i staters inre angelägenheter.När vi nu skriver står FN och sådananärstående regionala organisationer som ochEU inför mycket stora utmaningar. De förhoppningarsom många hade om en ny världsordning baserad påen tillfällig period av stor enighet inom har tonats ned. har vi fått en nysituation med många inomstatliga konflikter därbrotten mot de mänskliga rättigheterna är många mensvåra att dokumentera. Behovet av medling, fredsope-rationer och humanitära insatser har kraftigt ökat.När det gäller f.d. finns det fog för enmycket försiktig optimism. Ur svensk synvinkel börvi kunna känna tacksamhet inför det svåra och gedig-na arbete som de svenska styrkorna och . Faran är däremot långt ifrån över. Dennaturliga grunden för varje samhälle och stat är denminsta och viktigaste gemenskapsenheten familjen. , och framför allt i Bosnien, är famil-jerna i spillror och de har fått utstå mord och förned-ring. Behovet av humanitära insatser är därför ofatt-bart.Den tribunal som skall döma krigs-förbrytare och i synnerhet de serbiska friskarorna förbrott mot mänskliga rättigheter är i hög grad behövlig.Förövarna måste identifieras och dömas.I samband med arbetet att etablera en svensk po-sition inför 1996 note-rar med stor tillfredsställelse attdet finns en bred politisk enighet bakom kravet på attEU- fördragen skall inledas med en komplett för-teckning över grundläggande mänskliga fri- och rät-tigheter. anser emellertid att för-dragen även borde kompletteras med ett förbud motdödsstraff. Denna sistnämnda åtgärd skulle ha ett stortvärde med anledning av den förestående utvidgningenmot de baltiska samt öst- och centraleuropeiska län-derna. Vi anser det helt oacceptabelt att ett EU-landskulle behålla dödsstraffet.Utvecklingen i måste följas med stornoggrannhet. Beslutet att inkludera i kan inte motiveras utifrån dess respekt förmänskliga rättigheter. Endast om på allvarbryter den nuvarande destruktiva trenden, bl.a. iTjetjenien, kan medlemskapet accepteras.Fru talman! har vid uppre-pade tillfällen varit föremål för skarp kritik mot all-varliga brott mot grundläggande mänskliga rättighe-ter. Det har rört sig om brott mot yttrandefriheten,omänsklig behandling av politiska och kriminellafångar, summariska rättegångar och flitigt användan-de av dödsstraff, för att nämna några exempel påomänsklig behandling. Bland de mest upprörandefallen är brotten mot rätten till liv för samhällets sva-gaste och mest försvarslösa individer, nämligen småbarn. Det finns väldokumenterade vittnesmål ommord och förnedring av främst små flickor på vissadaghem i . Jag har tidigare uppmanat utrikesmi-nistern att agera i frågan men inte noterat någonmärkbar förändring.Jag vill fråga utrikesministern om vi kan förväntaoss ett stöd för det demokratiska , när landetnu hotas av , och ett mycket kraftfullt fördöman-de av sätt att behandla sina medborgare.Anf. 8 Utrikesminister ()Fru talman! När jag gick in i Riksdagshu-set för att delta i denna debatt träffade jag några am-bassadörer som frågade mig om vad jag trodde omdebatten. Jag svarade att jag trodde att det skulle blien mycket lugn och konstruktiv debatt. Jag tycker attjag har blivit sannspådd. Debatten visar i hög gradvilken stor samsyn vi har i vad gäller utrikes-politiken. Det är en svensk sammanhållning inför destora utmaningar som väntar oss internationellt.Även om en utrikesdeklaration är omfattande,hinner man inte att ta upp alla teman. Jag uppskattarmycket vad som ytterligare har kommit fram här, t.ex.det som tog upp vad gällerrasism. Just mot bakgrund av det lugna och fredligaSverige, som Biörsmark ritade upp, känns det somsenast hände i naturligtvis mycket upprö-rande. Här måste alla goda krafter hjälpas åt. Jag troratt det väldigt mycket handlar om att unga, utsattamänniskor definierar sig i motsats till andra. Dessabakomliggande orsaker måste vi försöka angripa medförebyggande arbete. Men det handlar också om att vii ett demokratiskt samhälle har rätt att skydda oss motrasistisk propaganda. Vi måste gå fram med bådadessa sätt.Helena tog upp väldigt viktiga teman,nämligen den globala livsmedelssäkerheten och miljö-frågorna. Jag hade gott kunnat beröra dessa liksom endel andra viktiga globala frågor om kvinnor och barnosv. Dess värre hann jag inte med det. Därför är detbra att frågorna berörts av andra. Just frågan om denglobala livsmedelssäkerheten kommer en annan soci-aldemokratisk ledamot att ta upp, nämligen LenaKlevenås.Vad gäller arbetet och strävandena för att uppfyllamålen vid miljökonferensen i om hållbar utveck-ling osv. kan jag försäkra om att nu-varande regering kommer att arbeta lika intensivt somtidigare har skett. Det var ett arbete av den förra re-geringen som jag uppskattade mycket.Också tog upp de globalamiljöfrågorna. Det är bra att de blir belysta. Det är juså, som sade, att världen är så stor, såstor. Det visade egentligen alla talare här utom GöranLennmarker, som helt och hållet koncentrerade sig påEuropa. Det kan man naturligtvis göra även i en utri-kespolitisk debatt. Han nämnde sedan att några punk-ter saknades, dvs. Men jagtror att detta speglar en viss olikhet i synen mellanModeraterna och regeringspartiet och kanske också deandra partierna. När det gäller synen på världen utan-för - synen på och synen på FN - är man intelika aktiv inom som i de övriga partier-na. Det är alltid frestande att dra gränser. Tidigaregick det en gräns mellan blocken i . Vimåste se till att en sådan gräns mellan ochresten av världen inte dras i i framtiden.Jag skall övergå till att svara på ytterligare en delfrågor. Jag har fört viss polemik med GöranLennmarker, men instämmer jag i mycketav det som sade, inte minst vadgäller analysen av EU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik. Min uppfattning är att EU är bra påatt sköta det konstruktiva, långsiktiga arbetet vadgäller utrikespolitiken. Däremot finns det stora bristeri krishanteringen, vilket ligger i mellanstatlighetensnatur. Den har begränsningar, och det är just när sakeroch ting skall åtgärdas snabbt som begränsningarnavisar sig allra tydligast. Därför måste vi arbeta vidaremed det som klumpas samman under benämningenPetersbergsuppgiften, dvs. konfliktlösande och freds-bevarande uppgifter. Vi inom EU måste också skaffaoss en bättre analysförmåga.Vad gäller de baltiska länderna råder det här enighet om hur väsentlig deras utveckling är,också för och för hela närområdet. Det ärytterst viktigt att de baltiska länderna snart får sittmedlemskap i vill till säga att det intehar funnits någon tövan vad gäller det svenska enga-gemanget för att bygga en alleuropeisk säkerhetsge-menskap. Vi menar att det däremot inte behöver öpp-na för ett NATO-medlemskap. Det är möjligt att vihär har olika åsikter. Men vi i det socialdemokratiskapartiet är väldigt tydliga i vår uppfattning.Jag vill passa på att be att intemisstolka . När i sitttal i nämnde att det är stora förändringar pågång inom NATO med ett tidsperspektiv sex sju årframåt var det för att vi aktivt skulle följa dessa för-ändringar, inte för att vi skulle fastslå något datum förvårt medlemskap. Det hade inte alls med det att göra.Helena ställde en fråga om Barentsområ-det, vilket är ett väsentligt samarbetsprojekt. Detomfattar inte bara länderna längst upp i norra också regionerna där uppe. Det pågår ju dels ettmycket aktivt politiskt samarbete mellan regeringar-na, dels ett ekonomiskt, socialt och kulturellt samarbe-te mellan länderna men inte minst mellan regionerna iBarentsområdet. Detta är ett nära samarbete som vistöder med biståndspengar. Det handlar då om kom-munikationer och miljö. Men där finns också en eko-nomisk potential som gör att de inte borde behövastödjas av bistånd, därför att den har en näring i sigsjälv.Till vill jag ta upp det som nämn-des om den kärnvapenfria zonen. Jag har aldrig sagtatt den är föråldrad, som det har stått i en tidning. Vadjag sade var snarare att den kärnvapenfria zonen iNorden i praktiken är uppnådd, därför att efterdet slut har såväl som f.d. Sovjetbeslutat att dra tillbaka sina taktiska kärnvapen.