prot · GK0930 · 1996-11-20 00:00:00 — Som svar på första frågan vill jag sä-ga att det var bra att NATO fanns. Mot detta skallfrågan om vilka resurser FN hade i ett inledningsske-de ställas. Hade FN av stormakterna givits de instru-ment som man bedömde var nödvändiga för att lösauppgiften hade NATO-insatsen möjligen icke be-hövts.Jag vill ge entydigt svar på fråga.Självfallet var det bra att NATO fanns, men det ute-sluter inte att det hade funnits andra möjligheter omstormakterna hade agerat annorlunda.Den andra frågan måste ställas i relation till denmiljö som allianserna fanns i, anledningen till att deväxte fram och hur det gick för de nationer som intefanns med i allianserna. Det är inget argument för attförstärka stora alliansers verksamhet eller vårt delta-gande i dem. Min slutsats är den motsatta. Genom attverka för att stora allianser får minskad betydelse ochför att alliansfria stater får större möjligheter att görasin stämma hörd minskar vi risken för just det somLennart Rohdin tog som exempel.Anf. 21 () replik:Herr talman! Jag tackar för svaret.Första frågan blir naturligtvis följande: Var fannsVänsterpartiet när vi från sida under fleraår i talarstol krävde att regeringskulle verka för att FN med kraft skulle ingripa mili-tärt för att stoppa blodbadet i Bosnien?Fråga två: sade att det var bra attNATO fanns, men att det inte är bra att NATO växer.Skall jag tolka det som att föredrarNATO i dess kalla-krigs-form, vilken NATO fortfa-rande har, framför NATO som ett allomfattande euro-peiskt säkerhetspolitiskt organ?Anf. 22 () replik:Herr talman! Jag tar den andra frågan först. Jagvälkomnar naturligtvis en förändring av NATO, efter-som jag inser att , jag eller inte förändrar NATO. Det gör andra krafter.Självklart välkomnar jag en minskning av NATO:smilitära del, om vi skall uttrycka det så. Jag har ing-enting emot att NATO-organ sysslar med fredsrädd-ningstjänst eller någonting sådant. Den utvecklingenär bra. Men det undanskymmer inte att min fastaövertygelse är att NATO alltfort kommer att vara ettinstrument för stormaktspolitik, i första hand Förentastaternas stormaktspolitik. Denna funktion hos NATOser jag ingen anledning att understödja.Den första frågan var: Var fanns Vänsterpartietnär det gällde inledningen av ? Ja,vi kan alla önska att vi hade agerat annorlunda motbakgrund av den historiska erfarenheten. Vi står numed facit i hand. Jag tillstår gärna att jag själv bordeha agerat annorlunda och tagit en mer aktiv del i de-batten. Det är det svar som jag vill ge den frågan.Anf. 23 ():Herr talman! Svensk säkerhetspolitisk debatt kankanske sammanfattas med följande ord: Strid om manskall sätta ordet "fundamental" framför ordet"säkerhet" när man pratar om utvecklingen i Ryss-land, om var egentligen gränsen går för samarbeteinom alliansfrihetens ram och om huruvida det finnseller inte finns partier som vill att skall blimedlem i NATO.Den svenska säkerhetspolitiska debatten kretsaralltså mest kring ord. Grunderna - vad vi vill, vart vivill nå och målet för säkerhetspolitiken - diskuterasalltför sällan eller kanske inte alls, kanske för attskillnaderna är så få mellan partierna från höger tillvänster. Inställningen till vad som garanterar säkerhe-ten bäst är nämligen klar: Från vänster till höger ärden tydligen att det gör ett militärt försvar.Speciellt konstigt med att den här diskussioneninte förs oftare är att vi har ett säkerhetspolitiskt målsom totalt är förlegat; som jag ser det irrelevant. Sve-riges säkerhetspolitiska mål, som en majoritet i riks-dagen återigen skall slå fast, lyder som följer:"Svensk säkerhetspolitik syftar ytterst till att bevaravårt lands frihet och oberoende. Vårt säkerhetspolitis-ka mål är att i alla lägen och i former som vi självaväljer trygga en handlingsfrihet att - såsom enskildnation och i samverkan - kunna utveckla vårt samhäl-le. "Denna skrivning bortser som jag ser det helt frånatt tyvärr är en delstat i den europeiska unio-nen. Att som säkerhetspolitiken ytterst syftar till beva-ra vårt lands frihet och oberoende är ju omöjligt i ochmed att vi ingår i en union. Sedan kan vi ha olika synpå om vi bör göra det eller inte. EU har ju faktisktbåde en säkerhetspolitisk och en försvarspolitiskdimension.Jag menar att det är dags att vidga det säkerhets-politiska målet. Det säkerhetspolitiska målet bör heltenkelt vara fred. Fred är inte bara avsaknad av krig.Fred förutsätter en långsiktigt hållbar utveckling. Omfred hade varit målet för den svenska säkerhetspoliti-ken tror jag - jag hoppas det i alla fall - att vi hadetvingats fokusera på det som är riktigt relevant för attuppnå en fredlig utveckling i vår omvärld i stället föratt ständigt upprepa ett säkerhetspolitiskt mål som äromöjligt, som därför aldrig är vägledande för de be-slut och överväganden som görs och som därför helleraldrig tas upp i den säkerhetspolitiska debatten. Fredär inte bara målet, utan också vägen.Miljöpartiets vision, som jag så ofta upprepar idenna talarstol därför att den är så viktig att hålla vidliv, är en global, militär nedrustning. Frågan är om detfinns utrymme för visioner i riksdag i dag.Jag tycker att det måste göra det. Ett samhälle utanvisioner utvecklas inte. Vi måste för oss själva och förandra upprepa att vi kan acceptera attastronomiska summor satsas på militärt försvar ochrustning runt om i världen. De gemensamma resurser-na är knappa, och man måste prioritera att användadem till att lösa miljöproblem, fattigdom och socialmisär.Det samarbete som växer fram i får inteleda till att tredje världens ställning ytterligare för-sämras. Många av de problem som betecknassom europeiska har ofta en nord-sydlig dimension.Att skapa ett slags "Fästning " bidrar till attförvärra dessa problem. I stället måste vi i vår världs-del i hög grad öppna oss för omvärlden och bygga detekonomiska samarbetet på rättvisa handelsvillkor.Handelspolitiken får inte missgynna andra länder ellerutnyttja andra länders människor och miljö för kort-siktig skull.Säkerhets- och försvarspolitik måste ses i ett hel-hetsperspektiv. Hur vi agerar i och hur viframstår i olika internationella sammanhang måstehänga ihop. I regeringsförklaringen står det:"Arbetet för internationell nedrustning skall drivasvidare." Frågan är med vilken trovärdighet Sverigekan hävda det när försvarsministern i sadenågot helt annat , nämligen att vi har"ett starkt och modernt försvar, och det skall vi haockså i fortsättningen". Försvarsministern sade också:"I den här situationen förser vi flygvapnet med etteget flygplan för flera tiotals miljarder. Den svenskakustflottan har inte varit bättre utrustad än vad den äri dag. tar vi emot den tredje nya ubåten iGotlandsklassen. Vi beställer nya ytstridsfartyg imiljardklassen. Armén förses med nya stridsvagnar,hemvärnet skall moderniseras, och mycket mer." Alltdetta sker i då en enig riksdag säger att det inteföreligger något som helst militärt hot mot Sverige.Frågan är om det verkligen är den säkerhetspoli-tiska situationen som styr utformningen av försvaretpå hemmaplan, eller om det är gamla traditioner ochen omedvetenhet och en okunskap om hur man skallmöta de hot som inte är lika lätta att resonera kringoch inte lika lätta att mäta som antalet stridsvagnar påandra sidan gränsen. Hur mäter man t.ex. försurningoch den kemiska krigföring som pågår mot våra cellerpå grund av miljöförstöring? Nej, det är inte lika lätt,och därför får tyvärr inte vår glädjande nog gemen-samma syn på säkerhetspolitik som ett vidgat begreppnågot riktigt genomslag i handling i den här kamma-ren.Säkerhetspolitiken i dess vida mening är allas ge-mensamma ansvar, och därigenom bör den vara i allasgemensamma intresse. Men militarism, eller den tra-ditionella synen på militära hot som de enda hot somvi skall beakta säkerhetspolitiskt, är djupt förankrad iländer styrda av olika politiska ideologier, från högertill vänster. Staterna har dessutom traditionellt varitstyrda av män, och därigenom har det blivit ett slagsuniversell manlig "superideologi" som har fått varaden allmänt giltiga.Attityder måste ändras i grunden - det är där vimåste börja. Den gamla s.k. sanningen om att det somskyddar oss bäst mot hot är militärt försvar måsteförkastas. Först om det föreligger en global ekologisktoch socialt hållbar utveckling kan ett land trygga sinegen säkerhet. Skall konflikter kunna förebyggasmåste klyftorna i samhället motarbetas och överbryg-gas. Vi måste bekämpa rasism och arbeta för att ut-veckla en större kulturell förståelse. Fred börjar inomoss själva.Regeringen och politiker från olika partier talarsig nu varma för det vidgade säkerhetspolitiska be-greppet, och säger att det inte är någotnytt med det här. Nej, det är gamla hot som tyvärr harfått fortgå och som vi inte har brytt oss om att gemen-samt försöka möta och lägga resurser på att lösa, t.ex.miljöförstöringen.Man använder tyvärr begreppet "vidgad hotbild"mer som slagord än att man låter det genomsyra debeslut vi fattar, t.ex. när det gäller resursfördelning.Skillnaden mellan teori och praktik leder ofta tillförvirring när det gäller vad man egentligen menarmed säkerhet. Denna begreppsförvirring skär intebara mellan gröna och traditionella politiker utanockså mellan könen och generationerna. Om mangeneraliserar är det framför allt kvinnor och ungdo-mar som ser de stora hoten miljöförstöring, utarmningav naturresurser, ökande klyftor i samhället, en känslaav icke-delaktighet osv.Försvarsberedningen har konstaterat bl.a. att ettantal långtidsverkande faktorer har inflytande överden säkerhetspolitiska utvecklingen. Bland dessanämner Försvarsberedningen miljöförstöring,färskvattenbrist - som kommer att bli ett allt snabbareökande problem - och livsmedelsbrist. I vissa fall kanmiljöfaktorer komma att få globala konsekvenser.Försvarsberedningen tar också upp att det på finns världens sannolikt största ansamling avkärnvapen, uttjänta kärnkraftsreaktorer och annatnukleärt avfall tillsammans med stora lager av kärn-vapenmateriel.Mot dessa hot hjälper inte investeringar i militäravapen. Mot dessa hot kan inte militära maktmedel ensi teorin utgöra en lösning. Ändå tävlar kristdemokra-terna och med varandra i att berätta omhur osäker utvecklingen i är. För att mötadenna osäkerhet anser dessa två partier att det bästa vikan göra är att satsa mer pengar på försvaret i Sveri-ge. Jag menar att och moderaternaär fast i ett oerhört gammalt resonemang. Min frågatill dessa partier, och ,är: Anser ni att man bäst bidrar till en stabilare ut-veckling i med hjälp av militär materiel iSverige?Jag skall så gå över till FN. anser attSverige skall bidra till att betona vikten av förebyg-gande fredsarbete i FN, speciellt orsaker till konflik-ter. har en väldigt viktig roll, i och med attvi är medlemmar av säkerhetsrådet, och måste ta vårtansvar för FN:s utveckling. Ansträngningar för attskapa en bra fredsfrämjande kapacitet bör enligtMiljöpartiets mening koncentreras till FN, i stället föratt man undergräver FN än mer genom regionalamaktstrukturer som aldrig någonsin kommer att kunnaagera för det globalas bästa utan bara för sina egenin-tressen.När det gäller EU står det i atten europeisk militär supermakt skall byggas upp iframtiden. Men en sådan makt förhindrar inga krigoch bygger på ett förlegat säkerhetstänkande. Detsäkerhetssystem vi gröna förespråkar är ett systembyggt på samarbete med icke-militära medel där mili-tärt alliansfria länder kan delta på frivillig basis. Ko-operativa säkerhetssystem måste utvecklas på fleraområden och på flera plan, såväl lokala, regionala ochnationella som internationella. I detta sammanhangser vi att har en viktig roll som regional organi-sation i enlighet med FN-stadgan.I propositionen framstår dock EU-medlemskapetsom det fundamentalt viktigaste för vår säkerhet.Regeringen skriver också att det är ett svenskt intresseatt EU:s förmåga att föra en kraftfull gemensam utri-kes- och säkerhetspolitik utvecklas. Denna syn delarinte . har i särskilda yttrandentill försvarsberedningens rapporter framfört att EUsnarare är en säkerhetsrisk än en säkerhetsvinst, tillstor del på grund av att EU:s allt tätare samarbete intehar en folklig förankring i medlemsländerna. Som jagser det bygger man då in spänningar mellan både folkoch statsledningar, och därmed inskränks de hand-lingsmöjligheter man borde ha för att möta de hotsom ryms inom det vidgade säkerhetsbegreppet.Regeringen och vill också ge EUmilitära muskler. Det är intressant att se hur Center-partiet har svängt i frågan om den militära alliansfri-heten och samarbetet inom t.ex. EU. Man har till-sammans med kommit fram till att VEU skallha resurser att genomföra de s.k. Petersberg-uppgifterna, och vill på så sätt ge EU militära musk-ler. Detta rimmar inte med vad regeringen skriver påandra ställen, nämligen att det finns en bristande poli-tisk vilja att förse FN med tillräckliga befogenheteroch resurser för att kunna agera kraftfullt. Här saknarjag en gemensam, sammanhållen linje. Det spretarväldigt mycket åt olika håll. När vi nu har begränsaderesurser måste vi prioritera, och då anser jag att det ärFN som skall prioriteras.När det gäller VEU är motståndaretill att vi är aktiva observatörer i denna västeuropeiskaunion. Jag anser att de militärt alliansfria länderna haren viktig roll att spela inom det gröna säkerhetsbe-greppet. Oberoendet av militära garantier ger oss som- åtminstone på papperet - är militärt alliansfria enviktig roll när det gäller förhandlingar, informationoch aktivt konfliktförebyggande. Därför anser vigröna att det är av yttersta vikt att , ,och står utanför VEU och NATO.Försvars- och utrikesministrarna från VEU-länderna sammanträdde i i maj 1996.Vid detta möte antogs den s.k. Birmingham-deklarationen, som jag tycker borde vara föremål förstor debatt i . Ministrarna hänvisar till sinförpliktelse att skapa en europeisk säkerhets- ochförsvarsidentitet med effektiva politiska medel ochmilitära möjligheter. Man skall ta ytterligare steg föratt skapa närmare institutionella och operationellaförbindelser till EU, stärka banden till NATO ochstärka sin operationella kapacitet. Man vill ocksåsäkra att den påbörjade politiken på områdena rym-daktiviteter och rustning fortgår.Tidigare har VEU:s parlamentarikerförsamlingantagit en rekommendation baserad på dokument1420 om kärnvapnens roll i ett framtida EU-försvar. Idenna rekommendation slås fast att alla länder somdeltar i försvarssamarbetet kommer att bli ekonomisktansvariga för ett avskräckande kärnvapenförsvar.Sedan har vi WEAG, . Där håller jag till stor del med om detsom har framfört. När det gäller för-svarsindustrisamarbete tar regeringen och Centerpar-tiet, dvs. majoriteten i utskottet, klara steg mot enharmoniserad vapenmarknad inom EU. Det uttrycks iklartext i utskottsbetänkandet. Man skriver t.ex.:"- -- att vi medverkar till harmonisering mellan EU-länderna av regler för försvarsupphandling m.m." Ipropositionen skriver regeringen: "EU:s roll inomförsvarsmaterielområdet är alltjämt utomordentligtbegränsad. En vidgad roll för EU skulle ge störremöjligheter för att delta i samarbetet ochskapa bättre möjligheter till harmonisering." Allt dettaskall ske "inom gällande lag om krigsmateriel". Vi iMiljöpartiet anser inte att detta är möjligt, och därförmåste dessa intentioner stoppas.När det sedan gäller NATO är det faktiskt intesvaret på några säkerhetspolitiska problem. Samarbe-te bygger man inte bäst på militära säkerhetsgarantier.Däremot skapar NATO:s utvidgning problem ochställer oss inför nya frågor. NATO genomgår nu enidentitetskris. Efter det slut har man intelängre någon fiende att rusta sig mot - såväl som är upplösta. Men i stäl-let för att diskutera huruvida även NATO borde för-passas till historien hänger vi oss åt att försöka hittaen ny legitimitet för denna organisation. Jag hör ofta,kanske speciellt från och , attett nytt NATO växer fram och att det är detta nyaNATO man skall diskutera. Men NATO är inte nytt.Vi ser inget nytt NATO. Kärnvapenavskräckningenoch de ömsesidiga försvarsgarantierna består. alltså falsk legitimitet åt en organisation som igrunden inte alls är speciellt ny. Jag vill därför passapå att fråga om deras nya NATO inte skallinnefatta kärnvapenavskräckningen och de ömsesidigaförsvarsgarantierna.När det slutligen gäller PFF-samarbetet anslöt sigSverige till NATO:s inbjudan om PFF . Isamband med det redovisade vad vi vill bidratill i detta samarbete. händer det väldigt mycket pådet här området. När NATO-ländernas försvarsminist-rar träffades i för att diskutera bl.a. NATO:sframtida befälsstruktur sade försvarsministerWilliam att Partnerskap för fred spelar en viktigroll i utvidgningsarbetet och att det är viktigt att dettasamarbete byggs ut och ges nytt innehåll.Miljöpartiet anser att skall avgöra vadSverige skall medverka i och vilken viljeinriktning viskall ha inom PFF-samarbetet. Därför vore det själv-klart att förelägga det dokument som lägger fast detta,den s.k. IPP:n, för . Därigenom säkras riks-dagens inflytande över vad vi skall delta i och vilkeninriktning vi skall ha.Herr talman! I av ständiga förändringarär det viktigt att man förankrar, diskuterar och nogaöverväger vilka steg man skall ta. Vi vill inte veta avnågra kovändningar av regeringen à la EG-medlemskapsansökan, som vi alla har i gott minne, inågon säkerhetspolitisk fråga. Vi måste ha öppenhet idebatten. Och tänk om vi kunde slå fast att målet försäkerhetspolitiken är fred! Det skulle vara ett stortframsteg.Anf. 24 () replik:Herr talman! Nej, säkerheten främjas, Miljöpartietoch , bäst av så mycket samarbetesom möjligt. Om vi begränsar oss till vår egen konti-nent är det bästa medlet att främja freden i attöka samarbetet mellan alla så långt detöver huvud taget går. Det är det som är EU:s huvud-uppgift. Trots det - och vi har mycket färska exempeli Bosnien - krävs militära medel än så länge fortfa-rande för att inte vägen mot fred skall ta slut innan viens har börjat resan.Visst är det bra med visioner, också här i riksda-gen. Vi i har vår om FN. Men redan debat-terna här i kammaren om FN och dess möjligheter attingripa i exempelvis Bosnien visar att vägen till devisionerna är lång, mycket lång.Jag vill fråga även och Miljö-partiet: Var det bra, när alla andra misslyckades ellerinte ens försökte, att NATO fanns till hands för attstoppa blodbadet i Bosnien? Inser att deflesta småstater runt om i , om vi bara tittar pådet här århundradet, inte har samma unika historiskaerfarenhet som av att alliansfrihet alltid garan-terar småstaters oberoende?Slutligen vill jag säga till att detinte finns någon anledning att gå med i det gamlaNATO. I fråga om hur det nya NATO skall hanterasina kärnvapen finns det många modeller, och där ärNorge, och några. Men det nyaNATO kommer inte att vara ett NATO som står förhalva , utan det nya NATO kommer att vara ensäkerhetsstruktur för hela , för alla som villvara med genom fria beslut. Det är ett nytt NATO.Det är definitivt inte det gamla NATO.Anf. 25 () re-plik:Herr talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillreservationerna nr 4, 9 och 16, vilket jag glömde imitt anförande.Lennart Rohdin frågade om det var bra medNATO-insatsen i Bosnien. Ja, det var självfallet bra,när inte några andra organisationer hade dessa resur-ser. Vi hade inte prioriterat det, som togupp i en replik. Det är en prioriteringsfråga, och vi fåralla ta ansvar för vilka resurser vi vill lägga på vilkaorganisationer. Som jag ser det, kan inte den insatsenlegitimera att NATO har ett berättigande, dvs. att manhela tiden kommer att återfalla till att NATO gjordeden insatsen för så och . Det äringet konstruktivt att hänga sig kvar vid för att där-med fortsätta att legitimera en organisation som justnu saknar visioner och letar efter en ny roll.När det gäller kärnvapenavskräckning uppfattadejag inte riktigt något svar på den fråga som jag ställdetill , nämligen om meningär att skall gå in i ett NATO med kärnvape-navskräckningen och de ömsesidiga försvarsgaranti-erna kvar. I så fall är det inte ett nytt NATO, utan detär ett NATO som bygger på samma kärna som alltidförr.När det gäller visioner höll själv-fallet med mig om att det är bra med visioner också iriksdagens kammare. Jag uppfattade det så att devisioner jag har om FN inte skulle vara giltiga i ochmed att vi har sett vad som har hänt. Det menade jaginte heller i resonemanget om NATO. Man kan inteförkasta argument bara därför att det inte har varit såtidigare. Det handlar om en kraftanspänning, priorite-ringar och politisk vilja.Min politiska vilja är att det skall vara en univer-sell organisation, som har ansvaret för militära opera-tioner, om det skall ske några. Det skall inte vararegionala instanser, som aldrig kan ta detta hel-hetsansvar utan bara ser till egna insatser och syften.Anf. 26 () replik:Herr talman! Om vi tittar på det som hände iBosnien, var det fortfarande det gamla, kalla krigetsNATO som åtog sig den rollen. Men visionen är ettnytt NATO, som inte är en militärallians som försva-rar halva , demokratierna, mot det andra halvaEuropa, diktaturerna, utan som omfattar alla demo-kratier i som vill vara med, inte mot någoneller några nationer som är de utpekade fienderna,utan mot osäkerhet, mot en utveckling som den iBosnien, för att skapa fred och stabilitet i Europa.Jag tror t.o.m. att inser att ett nyttNATO, som når ända fram till att vara den militäradelen av den nya gemensamma säkerheten i ,som omfattar alla europeiska stater, kommer radikaltatt minska behovet av militära medel för att lösakonflikter i Europa.Jag sade inte att erfarenheterna från kammarengav anledning att ge upp visionerna. De ger bara enrealistisk bild av att det tar att nå framtill visionerna. är inte mycket större änMiljöpartiet, så vi tror själva att det kommer att ta tidatt förverkliga våra visioner. Slakten och våldtäkternai Bosnien visar att vi i avvaktan på detta tyvärr ocksåmåste förlita oss till militära medel. Där kan det nyaNATO bli en av hörnpelarna i den nya, gemensammasäkerheten i Europa.Anf. 27 () re-plik:Herr talman! Det fenomen som vi ofta drabbas avi vårt västerländska samhälle är intressant, nämligenatt vi känner en stor trygghet i att hänga kvar i deorganisationer som finns för tillfället. Därigenomskall man bygga upp sitt resonemang på det. Varförinte omsätta de visioner som de flesta av oss verkardela, i alla fall visionen om något slags militär ned-rustning , i reella politiska beslut, i ställetför att hänge oss åt att legitimera de här organisatio-nerna och den verklighet som vi tyvärr har bakom oss,som i många avseenden är förskräcklig, i Bosnien ochpå andra ställen?Jag håller med om att samarbeteär viktigt, men när han sedan säger att det nya NATOskall omfatta alla , är det intressant attse vilken utveckling världen då skulle ta. Skulle manbygga upp motsvarande pakter i andra regioner ivärlden, på andra kontinenter? Vad skulle då händaom vi fick en värld där det stod kanske tre stora alli-anser med kärnvapenavskräckning och ömsesidigaförsvarsgarantier i botten? Vad är det för värld att sefram mot? Skulle det främja en utveckling mot fred ivår omvärld? Jag tror inte det.Jag menar därför att det är dags att få bort någotslags trygghetssyn på de här militärallianserna och atti stället bygga upp det samarbete mellan länder somLennart Rohdin pratar om, inte bara mellan länder iVästeuropa, som det t.ex. ser ut nu inom EU-arbetet,utan också så globalt som möjligt, för att bygga densäkerhetsordning som vi alla förhoppningsvis önskar,i alla fall i våra hjärtan.Anf. 28 ():Herr talman! Väpnade angrepp som skulle kunnahota på kort sikt föreligger inte, men vi krist-demokrater delar regeringens bedömning att det"råder en grundläggande osäkerhet om den säkerhets-politiska utvecklingen på ".