prot · GK0917 · 1996-10-23 00:00:00 — Vi skall nu närmast uppehålla oss vidutvecklingen inom den kommunala sektorn, mot bak-grund av en regeringsskrivelse till . Denskrivelsen omfattar totalt 135 sidor. Likväl har manlyckats med konststycket att undvika att tala om någraav de ur medborgarperspektivet allra viktigaste frå-gorna.För det första: Det skrivs inte något om att devårdköer som försvann under föregående mandatperi-od nu är tillbaka. Vi moderater har i vår motion funnitdet vara mycket anmärkningsvärt att man i en skrivel-se som skall följa upp utvecklingen inom den kom-munala sektorn helt går förbi den för så många med-borgare oroande utvecklingen med pånyttfödda oac-ceptabla vårdköer.För det andra: Regeringens skrivelse innehållerinte någon analys kring hur kommunsektorn skullekunna medverka till ett bättre tillväxtklimat i vårtland. Det är kanske symtomatiskt mot bakgrund avbeslutet föregående år om ett inomkommunalt utjäm-ningssystem som, förutom att det strider mot grundla-gen, också är synnerligen hämmande på incitamentenför enskilda kommuner att bidra till ekonomisk till-växt i . Vilken påverkan det här systemet fårpå litet kan man kanske ännu bara ana sigtill. Förhoppningsvis hinner ändra det be-slutet innan verkningarna visar sig fullt ut.För det tredje: Regeringens skrivelse berör intemånga av de viktiga kvalitetsfrågorna inom barnom-sorgen. En sådan är att de små barnens unika förmågaoch vilja att lära måste stimuleras. Därigenom skapasockså bättre förutsättningar för senare inlärning. Ettland som skall hävda sig i det framtida kunskapssam-hället borde vara i framkant här. tillhör småbarns-skolor undantaget i , medan de är mycketvanliga i många andra EU-länder.Vi har haft skoldebatter här i riksda-gen. Här kan lyftas fram hur viktiga enskilda initiativär för att uppnå en förnyelse och utveckling av skolan.I den moderata motionen med anledning av skrivelsenpekar vi på hur betydelsefullt det är för kvalitet ochvariationsrikedom i undervisningen om skolor medolika inriktning, arbetssätt och huvudmän kan verkasida vid sida.Vi vill därför att arbetet för ökad valfrihet inombarnomsorg och skola skall fortsätta - ett arbete somregeringen på olika sätt nu försöker att sätta krokbenför. Det har den tidigare debatten kring frisko-lorna visat prov på.En rad rapporter visar på att fristående alternativinom skola och barnomsorg uppnår hög kvalitet tillrelativt sett lägre kostnader. Mot den bakgrundenborde regeringen kunna försöka redovisa vilka skälsom ligger bakom en politik som motverkar elevernasoch föräldrarnas rätt att välja skola och barnomsorg.Fru talman! Det är också bra att det nu framkom-mer alltfler bevis på hur positiv produktivitetsutveck-lingen var i den kommunala sektorn . Eftersom utvecklingen i det hänseendet varitsämre tidigare innebar det ett trendbrott.I regeringens skrivelse redovisas också att med-borgarna generellt var nöjda eller ganska nöjda medden kommunala servicen. Det bestyrks av flera lokalaundersökningar som gjordes -vilket också tas upp i skrivelsen från regeringen - dvs.de år då Socialdemokraterna också drev sina kampan-jer där de hävdade att fyrpartiregeringens politikgentemot kommunerna ledde till kvalitetssänkningar.Det är bra att man nu faktiskt dementerar vad man dåsade från socialdemokratiskt håll.Samtidigt är de som valt de privata alternativen änmer nöjda. Även detta borde vara ett memento för enregering som motverkar människors rätt att själva fåvälja den lösning som passar bäst för just dem. I dendiskussion som förs om mångfald och kvalitet är detsärskilt viktigt att lyfta fram hur resultaten till sistvärderas av dem som verksamheten finns till för. Detär anmärkningsvärt hur litet av detta medborgarpers-pektiv som ges till känna när regeringen redovisar vadsom händer inom den kommunala sektorn.Fru talman! Mot bakgrund av vad jag har sagtvore det naturligt att yrka bifall till reservationerna 1,3, 4, 5 och 7, som jag står bakom i utskottet. Men förtids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall tillreservation 1.Anf. 164 ():Fru talman! Vi liberaler gillar välfärden. Vi gillarvälfärdssystemen, som ger människor många möjlig-heter att växa, t.ex. genom skola, barnomsorg ocholika utbildningssatsningar. Människor ges trygghetoch värdighet genom god sjukvård och äldreomsorg.Vi gillar också att de här verksamheterna i huvudsakbetalas gemensamt, därför att det betyder att man inteär beroende av tjockleken på vare sig föräldrars plån-bok eller den egna plånboken. Det betyder att vi allakan få många och bra livschanser.Sverige behöver, som vi liberaler brukar säga, bå-de företag och dagis - dvs. vi behöver den här mjukainfrastrukturen för att företag skall kunna fungera väloch växa. Men bara det faktum att vi gillar den kom-munala verksamheten och att den är gemensamt,kommunalt, betald behöver inte betyda att vi gillar attkommunerna skall bestämma över detta helt och hål-let. Vi tycker att människor själva mycket mera skallfå bestämma över utformningen. Det kan ge ännustörre värden och betyda ännu mer av möjligheter ochväxtkraft.Kommunerna har alltså en mycket stor betydelse ifråga om formandet av det goda samhället. Det sätt påvilket varje kommun hanterar barnomsorg, skola,äldrevård, sjukvård, kollektivtrafik osv. är givetvishelt avgörande både för de enskilda individerna, in-vånarna i kommunen, och för hur den generella ut-vecklingen i kommunen går. Men de spelregler somsätts upp och den ekonomiska politik som förs frånstatsmakternas sida är av avgörande betydelse förkommunens möjligheter. Det är avgörande både fördet sakliga innehållet och för de ekonomiska ramarna.Vi liberaler har inte i vårt budgetalternativ någranämnvärda nya pengar att satsa i kommunerna. Denekonomiska utvecklingen gör att vi har svårt att fåpengarna att räcka till alla sektorer. Visserligen har vivissa förändringar i budgetramarna, men det är ensenare fråga.Johan sade i föregående debatt här kan tvingas välja mellan kolera och pest. Mankan tvingas välja mellan att folk dör på sjukhusen ochatt höja skatterna. Då väljer de skattehöjningar. Manser alltså den kommunala verksamheten i antingensvart eller vitt - dvs. s- och v-sättet att se på det hela:Antingen höjer vi skatten, eller också blir det ingenverksamhet. Men valet behöver inte alls se ut så.För det första kan vi föra en helt annan ekonomiskpolitik som gör att vi får fler jobb, mer skatteintäkteroch mindre utgifter för arbetslösheten. Det skulleskapa helt andra förutsättningar. Vi i re-dovisar en helt annan ekonomisk politik - en politikför jobb och nya företag.För det andra kan man sätta upp helt andra spel-regler för kommunerna och släppa loss entreprenöreroch fria aktörer för att på det sättet skapa helt andramöjligheter. Kvalitet och kvantitet är nämligen enkombination av de resurser som sätts in och av hur deresurserna används. Vi brukar prata om att man skallfå valuta för skattepengarna. Det handlar alltså intebara om hur mycket skattepengar som sätts in utanockså om hur de används.Vi vill ha ett fortsatt omvandlingstryck och enbättre verksamhet. I stället ser vi nu en låg tillväxt ochen hög arbetslöshet, dvs. svårigheter med resurserna.Vidare ser vi ett stopp för den kommunala förnyelsen,ett stopp för möjligheten att använda pengarna på ettbättre sätt. Det handlar också om facklig vetorätt motentreprenader. Rätten att starta fristående dagis in-skränks. Villkoren för friskolor har försämrats; i dagännu mer . Etableringsrätten i vården ärkringskuren osv. Dessutom var signalen från rege-ringen efter valet helt entydig ute i kommunerna: Sättstopp och återgå till regi! Kommunernahar lydigt följt efter. Det finns en mycket lång radexempel på hur man fört tillbaka enskilt brukardrivenkonkurrensutsatt verksamhet i regi. Vibrukar kalla det för den dyra dogmatismen. Det ärdyrt och dåligt, och det är en kvinnofientlig politik.Det gör ju att de kvinnor som är verksamma inom dehär sektorerna får mycket sämre förutsättningar attförverkliga sina idéer.T.ex. i Stock-holm, som på beställning från nyasocialdemokratiska majoritet skulle räkna ut att detvar bra att återkommunalisera, har i stället visat attmiljardbelopp - det är alltså fråga om mycket storapengar - kan sparas genom att man konsekvent främ-jar konkurrensen. Vi har inte råd att avstå från det.Det finns ju redan mycket stora brister i kärnverk-samheterna, t.ex. inom äldreomsorgen.Fru talman! Det leder mig över till en annan fråga.Kommunerna satsar nämligen på just kärn-verksamheterna. De kommunala bolagen, där kom-munalpolitiker leker direktörer och leker affär medskattebetalarnas pengar inom områden som definitivtinte är kärnverksamhet, är ett mycket allvarligt pro-blem.Häromdagen var jag i och där hållerman , 1996, på med att köpa in ett tidigare privatfriskvårdscenter. vet man att det privatagymmet där räknar med att bli utkonkurrerat. blir då friställda, och kommunala skattepengarförsvinner in i en helt fristående verksamhet som intehar med kommunen att göra.Det finns verkligen allt i de drygt 1 500 kommu-nala bolag som omsätter . 500bolag gick med förlust med 1 800 miljoner kronor.Det är ruskigt mycket pengar. Bolag innebär en riskoch är spel med skattebetalarnas pengar. Det gesingen insyn. Vi vet vilken stor röta som förekommer ide här bolagen.Vi tycker att de kommunala bolagen skall avveck-las. Sälj ut, lägg ned och för över i normal kommunaldrift, beroende på vilka verksamheter det är fråga om!Vill kommunalpolitikerna driva företag skall de, tyck-er vi, starta eget.Fru talman! Vi tycker också att skatteutjämnings-systemet borde vara i den form som Kommunaleko-nomiska utredningen föreslagit och att de400 miljonerna i kommunakuten inte skall användasså. Det skulle ge bättre ekonomiska förutsättningar förde kommuner där segregationen nu gräver allt djuparediken mellan människor.Segregationen och utanförskapet är ett mycketstort problem. För oss i kommer en avhuvudfrågorna att vara att försöka komma till rättamed detta, så att de allra mest utsatta människorna fårtillbaka makten över sina liv. Då är den kommunalaverksamheten återigen av oerhört stor betydelse.Till sist: Valfrihet och inflytande över den egnavardagen kan aldrig få vara en lyx som bara ges tilldem som har mycket pengar och som är starka. Demänniskor som allra mest behöver få ta makten översina egna liv måste också få de möjligheterna.Med våra förslag, fru talman, skulle alltså både deekonomiska resurserna och de praktiska förutsättning-arna vara helt andra. Jag står givetvis bakom allareservationer som jag undertecknat, men yrkar bifallsärskilt till reservation nr 8.Anf. 165 ():Fru talman! Jag kan försäkra attockså vi vänsterpartister vill ha både företag ochdagis. Men vi är också medvetna om att det är ganskaskilda villkor för företag, åtminstone de företag somarbetar inom varuproduktionen, och dagis.I den skrivelse som vi behandlar får vi reda på attdet som gjordes av fem anställda inom barnomsorgeller sjukvård 1990 utförs av fyra anställda igenomsnitt. Det är en dramatisk rationalisering, ef-fektivisering och produktivitetshöjning som har ge-nomförts. Delvis har man klarat det med oförändradkvalitet, vilket är en historisk prestation av dem somarbetar inom barnomsorg och vård. Tyvärr har detockså på sina håll gått ut över kvaliteten.Det är en produktivitetsökning som är i klass medden inom industrin när industrin går bra. Här finnsändå en mycket grundläggande skillnad. Inom exem-pelvis läkemedelsproduktionen och leksaksproduktio-nen kan man genom datorisering, robotisering ochrationalisering ständigt producera fler enheter peranvänd arbetstimme. Inom t.ex. barnomsorg kan maninte läsa sagorna för barnen särskilt mycket fortare äni en viss bestämd hastighet. Man kan inte hellerspringa särskilt mycket fortare än vad man redan görpå sjukhusen. Det här är den mycket grundläggandeskillnaden mellan varuproduktionen och särskilt dentjänsteproduktion som bedrivs i offentlig regi. Skall vihålla oförändrade proportioner mellan varutillgångenoch de grundläggande offentliga behoven, där faktisktbehoven är som allra störst, krävs att vi avsätterökade resurser. Alltså måste en ökande andel av dentotala nationalinkomsten gå till den offentliga verk-samheten. har det under varit, specielltunder de borgerliga regeringsåren, precis tvärtom.Man har alltså flyttat resurser från den offentligaverksamheten till den privata.Jag hörde att HSU 2000 kommer att visa attdet finns ett oerhört stort gap mellan behov och resur-ser inom vården. Det handlar om många miljarderkronor. Man kan prata hur mycket som helst abstraktom en annan ekonomisk politik och ökad tillväxt, menden enkla och bleka sanningen är att det krävs ettantal miljarder kronor som skall flyttas till skola,barnomsorg och vård.Det som jag speciellt saknar i den här skrivelsenfrån regeringen är klassperspektivet och könspers-pektivet. Det går också väldigt bra att prata abstraktom valmöjligheter i vardagen, vackra ord som vi hörtfrån moderata och folkpartistiska företrädare. Menreser man runt och besöker olika skolor, överklassensprivata skolor och jämför dem med skolorna i arbe-tarstadssdelar, de stadsdelar där det kanske till 90 %bor flyktingar och invandrare, ser man oerhörda skill-nader. Jag skulle gärna vilja se ellerKarin gå ut och tala vackert om friheten attvälja i de skolorna. Men det handlar också där omkonkreta och växande klasskillnader. De problemenkan man bara lösa, eller åtminstone lindra, genom attflytta pengar efter behov, ta från dem som har mycketoch ge till dem som har litet.Regeringen har sagt att man skall belysakönsperspektivet i alla propositioner och förslag. Denkommunala och landstingskommunala verksamhetenär en verksamhet som till mycket stor del dominerasav kvinnor, åtminstone den praktiska vardagliga verk-samheten. De brutala nedskärningar som har ägt rum,och som just nu håller på att äga rum, har framför alltgått ut över kvinnor både i arbetet och på det sättet attmånga kvinnor har ställts utanför arbetsmarknaden.För att spara kammarens tid nöjer jag mig med attendast yrka bifall till reservation 2, men jag stårsjälvklart också bakom reservation 6.Anf. 166 () re-plik:Herr talman! erkände att det varen väldigt stark produktivitetsförbättring under åren1991-1994. Det är glädjande, men det är samtidigtnaturligtvis svårt för honom att förneka fakta härvid-lag. för han ett resonemang som i stort sett går utpå att med den snabba produktivitetsutvecklingenmåste kvaliteten ha försämrats. Det var vad man oftahörde från socialdemokratiskt håll föregående man-datperiod.Detta motsägs av en rad undersökningar som på-gick och där man tog reda på hur de somverksamheten var till för, medborgarna, upplevde den.Man har aldrig haft så höga tal på "nöjdindex" inombarnomsorg och skola som under den tiden. Det bästasättet att mäta kvaliteten är onekligen att mäta det ihuvudet på dem som verksamheten finns till för. Ärde nöjda är det en indikation på att kvaliteten är bra.Däremot har naturligtvis rätt i attom man genomför nedskärningar och omstrukture-ringar inom bibehållna monopol, som gör att männi-skorna inte får rätt att välja och känner sig instängda,då kommer ett missnöje. Det är naturligtvis en avgrunderna till den förbittring som går över hela landetför de vårdköer som på nytt växer på ort efter ort.Dessa pånyttfödda vårdköer är ett tecken på hur deoffentliga monopolen misslyckats. som företrädare för en social ingenjörskonstlitet närmare tänka över vad det kan bero på.Anf. 167 () replik:Herr talman! Det där med företrädare för ingen-jörskonsten tror jag att vi får ta . Det ärlättare att kalla för en sådan. Menundersökningarna skall jag gärna ta närmare del av.De undersökningar som jag har sett har framför allthandlat om de ökande klasskillnaderna. Jag är överty-gad om att de också kommer att spegla sig i under-sökningarna om hur nöjd man är på olika ställen inomden offentliga verksamheten.Det är självklart att folk är bittra, framför allt demänniskor som har förlorat sin inkomst, fått sinabidrag sänkta och kvaliteten på skolan sänkt. Underdet borgerliga styret har man flyttat pengar från demest utsatta områdena, från skolor som redan tidigarehade det svårast, och gett dem exempelvis till privat-skolor. Då är man nöjd på privatskolorna, det förstårjag.Det finns andra undersökningar som visar hur folkväljer om de tvingas välja mellan höjd skatt och bättrevård. Det visar entydigt att de flesta svenskar ,även många moderater, är ganska klara på den punk-ten: Man föredrar faktiskt höjd skatt om alternativetär sämre vård.Anf. 168 () re-plik:Herr talman! De undersökningarna har också jagkunnat ta del av. Där ställs frågan på ett sådant sätt får det intrycket att om skatten höjs kommerprecis de pengarna att gå till den verksamhet som mansjälv prioriterar högt. Kunde visa attskattehöjningar fungerade på det sättet, kanske hanskulle få större förståelse bland människor för höjdaskatter. Men med det skattetryck vi har och med upp-levelserna av inte minst skattechocker de senaste årentror jag att alltför många inser att detta är nonsenss-nack.Höjda skatter leder inte till att människor uppleveratt de områden som de själva prioriterar högt kommeri fokus, tvärtom. Det innebär att deras egen valfrihetminskar, eftersom de då får mindre pengar att självafatta beslut kring.Anf. 169 () replik:Herr talman! Om vi ser litet längre tillbaka i tidenhar det totala skattetrycket i det här landet faktisktfallit. har helt enkelt inte rätt på denpunkten.En del av produktivitetsökningarna inom vård ochskola visade att det fanns en del luft. Det var möjligtatt genomföra rationaliseringar och effektivitetshöj-ningar utan att det gick ut över kvaliteten, vilket jagockså sade tidigare. Men finns det en mycketstark känsla av att smärtgränsen nu är nådd. Det gårinte att komma längre. Verksamheten måste tillförasmer resurser.Undersökningarna som görs om viljan att accepte-ra skattehöjningar är färska. De visar att en stor ma-joritet av svenska folket har förstått att smärt-gränsen nu är nådd. Trots att ingen älskar höjda skat-ter - självfallet inte - är man beredd att i solidarite-tens namn acceptera detta, om alternativet är attmänniskor skall ligga och dö i sjukhuskorridorer.Anf. 170 () replik:Herr talman! talade om att mankan producera varor fortare men att man inte kan läsasagor fortare. Det här är väl ett sätt att förlöjliga deekonomiska teorierna på, vilka kanmera om än jag. Men jag tycker framför allt att dettaär ett utslag av ett oerhört förlöjligande av den verk-samhet som bedrivs och den pedagogik som tillämpasav den professionellt utbildade personalen i förskolan.Alla undersökningar som har gjorts visar entydigt attdet inte finns något absolut samband mellan insattaresurser eller mellan antal anställda och kvalitet. Detär andra faktorer som är avgörande.För det första är en oerhört viktig faktor just per-sonalens kunnande, professionalism och utbildningsamt personalens möjligheter att få förverkliga deidéer som man har. Det är detta som är viktigt förbarnen i förskolan. Jag hyser den tilltron till persona-len, men jag vill fråga : Har JohanLönnroth och någon som helst tilltrotill alla de människor - framför allt kvinnor - somarbetar inom förskolan, äldreomsorgen och sjukvår-den? Hyser man den tilltron, då går man in för heltandra system som tillåter personalen att driva verk-samheten.För det andra verkar det som att har fattat någonting av detta med överklass,pengar och privatskolor. Det var tidigare som bara desom var rika kunde starta skolor, och det var då somdet blev överklasskolor. Genom det skolpengssystemsom infördes kunde även andra starta och drivafriskolor. Det är därför som det har startats inte mindre än fem friskolor inorra . Jag kan försäkra attdet inte är några överklassungar som går där. Det ärpersonal som inom den kommunala verksamheten intehar kunnat få utlopp för sina idéer och det är föräldrarsom har gått ihop och startat dessa friskolor. Där gårdet helt vanliga elever. Men man hade möjlighet attstoppa det fristående gymnasiet. Jag bävar för det somkommer att hända i och med dagens beslut. Dessaskolor kommer säkert att svältas ut.För det tredje vill vi i omfördela inomramen för det kommunala skatteutjämningssystemetså att , och andra kommuner fårmera pengar. Vad vill ni?Anf. 171 () replik:Herr talman! Jag förlöjligar inte. Det är i självaverket ett antal liberala ekonomer som har gått i spet-sen för just det här konstaterandet, att det är skildavillkor för tjänsteproduktion och varuproduktion. Detmest berömda exemplet är detta med symfoniorkes-tern. Symfonier kan inte spelades fortare. Därför ärdet svårt att rationalisera en symfoni. Jag har integjort något förlöjligande, utan det var en konkretbeskrivning av hur det förhåller sig i verkligheten.Sedan har jag en mycket stor respekt för dem somarbetar inom vård och skola. Jag har speciellt högrespekt för dem som arbetar i den tunga vården ochden klassbestämda vården, dvs. de som får jobba medpatienter som har den allra svåraste livssituaitonen.Jag har också allra största respekt för lärare ochannan personal som arbetar på de skolor som har desvåraste förhållandena, där en mycket stor andel aveleverna kommer från hem utan studiebakgrund ochhem där arbetslösheten är stor. Jag har speciellt storrespekt för just dessa lärare och denna personal.Jag har också konkret upplevt i hur ertskolpengssystem har lett till att föräldrar i de skolorsom har de största problemen har valt att flytta sinabarn till privatskolor, vilket har lett till att pengar harflyttas från skolor i arbetarstadsdelar till överklassensprivata skolor. Så är den reella verkligheten, KarinPilsäter.Anf. 172 () replik:Herr talman! säger att detta medproduktivitetsökningar och bristande förutsättningarär en beskrivning av verkligheten. Men det är inte enkonkret beskrivning av verkligheten inom förskolan.Alla undersökningar som har gjorts visar ju - och deterkände själv - att man i många fallhar kunnat göra stora produktivitetsökningar utan attdet har gått ut över kvaliteten. Men det finns ocksåandra exempel där man har gått för långt eller där detinte har fungerat.En av de avgörande frågorna här är att man skallge makten åt dem som verkar i respektive verksamhe-ter, framför allt till den personal som har idéer ochsjälv vet hur den skall arbeta bättre med sina resurserför att få ut det mesta möjliga. Detta vill vi bejaka,men ni vill vara med och förhindra dessa möjligheter.Varför får inte den personal, som att han har respekt för, dessa möjligheter? Var-för vill man beskära dem?Vi tror att det är viktigt för de enskilda eleverna,föräldrarna, de sjuka och de gamla - dvs. nyttjarna -att man anstränger sig för att få resurserna att räckatill mycket. Det är inget självändamål att satsa extra-pengar i form av skattehöjningar, men det låter nästanså på . Det är tungt att betala höjdaskatter. Kan man få mer valuta för pengarna, måstedetta ändå vara bättre.Jag skulle också gärna vilja ha ett svar på den sistafrågan som jag ställde om hur ni ser på omfördelning-ar inom systemet i enlighet med Kommunalekono-miska utredningens förslag, vilket skulle ge merpengar till de mest utsatta områdena.Anf. 173 () replik:Herr talman! Att det är möjligt att höja produktivi-teten i offentlig verksamhet är en sak. En annan sak ärom påstår att det inte finns något somhelst samband mellan kvalitet och insatta resurser. I såfall lever i en drömvärld.Det är möjligt att ge mera makt till de anställdainom offentlig verksamhet inom ramen för en solida-riskt finansierad sådan. Det finns alla möjliga formerför föräldramedverkan, elevmedverkan och engage-mang för dem som är brukare inom vård, skola ochomsorg. Men felet med idéer är att deegentligen i grunden går ut på att ge de stora valmöj-ligheterna till just dem som har de tjocka plånböcker-na.Jag vill avsluta med att svara på den sista frågan.Jag har varit kommunalpolitiker i och imånga år kämpat tillsammans med socialdemokrateroch miljöpartister för att omfördela pengar efter be-hov och då gett mera pengar till de mest utsatta sko-lorna och stadsdelarna.