prot · GJ0980 · 1996-04-16 00:00:00 — 7 ()Fru talman! Jag vill första hälsa väl-kommen i sin nya roll som finansminister. Jag harförstått att han har tre ganska hektiska veckor bakomsig. Arbetet med vårpropositionen om ekonomin harsäkert varit krävande - inte minst med tanke på attÅsbrink representerar en minoritetsregering. Tidenhar varit knapp för landets nye finansminister, och detkanske är därför som det ser ut som det nu gör.För varför, , skall de som ofta behö-ver vård och läkemedel betala för höjd ersättningsnivåi socialförsäkringarna? Varför skall de som fått ont itänderna och måste uppsöka en tandläkare för att fåhjälp vara de som skall betala för att ersättningen isjuk- och föräldraförsäkringen skall höjas från 75 till80 %?Höjningen av ersättningsnivån i kronor och örenräknat blir naturligtvis störst för dem med höga in-komster. Det betyder att de som ofta behöver vård,läkemedel och tandläkarhjälp främst får betala tilldem som har höga inkomster. Det är, , enomvänd fördelningspolitik av den sämre sorten!Gissa vilka som inte kommer att gå till tandläka-ren eller vårdcentralen när det blir ännu dyrare! Gissavad det får för konsekvenser för hälsa och välbefin-nande hos dem som redan har det sämst! Vill ErikÅsbrink att vi redan på tänderna skall se hur fet ellertunn plånboken är?Vi i föreslår i stället att ersättningsni-vån i sjuk- och föräldraförsäkringen höjs till förden halva av befolkningen som tjänar minst och sombehöver det mest, genom att man minskar ersätt-ningsnivån för den halva av befolkningen som tjänarmest. Ju mer man tjänar desto mindre procent fårman, men det betyder fortfarande mer i kronor ochören. Med en sådan lösning skulle ni socialdemokra-ter inte behöva försämra för de sjuka och för demmed ont i tänderna för att kunna höja ersättningsnivånför dem som behöver mer ersättning. Med en sådanlösning skulle ni finansiera behoven hos dem medsmå inkomster och små ekonomiska marginaler justgenom att vara litet mindre generösa med ersättningartill dem som redan har det ganska hyfsat. Det är det vimenar med fördelningspolitik.Det finns faktiskt inget vettigt skäl för att öka destatliga ersättningarna till dem som inte behöver -särskilt inte på bekostnad av dem som redan har eko-nomiska svårigheter. Det finns inget vettigt skäl för ensocialdemokratisk regering att komma med sådanaförslag till . Jag tror att svenska folket väl-digt gärna vill veta varför ni går fram med sådanaförslag, talman! är nog det parti som tyd-ligast av alla gjort klart att vi människor inte kan levaöver våra tillgångar. Vi lovar inte guld, men grönaskogar. Vi har alltid pekat på den växande miljöskul-den, den ökande miljöförstöringen och det självklarafaktum att det aldrig kan vara bra ekonomi att förstöranaturen. Vi har dragit konsekvenserna av vad veten-skapsmännen visat.Vi måste radikalt minska uttaget av råvaror frånnaturen. Vi måste radikalt minska energianvändning-en. Vi måste sluta sprida sopor och gifter omkringoss. Vi måste anpassa vår ekonomi och vår livsstil tillvad naturen tål.Vi har också redan från början insett att dennaekonomiska anpassning till ekologins lagar kräver enaktiv och radikal fördelningspolitik. Det är när vitvingas att spara som solidariteten sätts på prov. Detär när vi tvingas att hålla tillbaka utgifterna som vårförmåga att hjälpa dem som kommit i kläm på allvarprövas.På s. 45 i vårpropositionen finns ett diagram somvisar hur regeringen fördelat besparingar och skatte-höjningar på olika inkomstgrupper. Av diagrammetframgår att låginkomsttagarna tvingas avstå från enbetydligt större andel av sina redan magra inkomsterän vad de med högre inkomster gör.Det är, , en dålig fördelningspolitikatt kräva att de med små eller inga ekonomiska mar-ginaler, skall bidra med lika stor andel till statensbudgetsanering, som de med betydligt bättre ekonomigör. Ni socialdemokrater är på god väg att skapa enhelt ny klass av nyfattiga i vårt land. Inte för att ni villdet - det tror jag inte - utan för att ni inte klarar av attföra en tillräckligt bra fördelningspolitik när ni tving-as spara i statens utgifter.Fru talman, det går inte att enbart spara sig ur denstatsfinansiella krisen. Lika litet går det att bara sparasig ur miljökrisen. Vi måste också åstadkomma enlångsiktigt hållbar ekonomisk utveckling som tar tillvara de nya möjligheterna. Det kräver investeringaroch satsningar på utbildning och miljö.I början av hösten gjorde vi en uppgö-relse med regeringen - i den s.k. tillväxtpropositionen- om att göra just detta. Det är glädjande att regering-en nu fullföljer vår uppgörelse vad gäller ökade sats-ningar på komvux och högskolan. Det är helt nöd-vändigt för att minska utbildningsklyftorna. Det ärockså nödvändigt för att skapa en bättre grund förökad jämlikhet och för mer privat företagande.Men, , var tog de lika nödvändigasatsningarna på miljön vägen? Var är de nödvändigainvesteringsbidragen till ytterligare utbyggnad avvindkraft och allergisanering? Var finns offensivenför att få med i den internationellt snabbtväxande miljömarknaden? Den internationella tillväx-ten i miljörelaterade branscher är mycket hög, men iSverige är den, jämfört med andra , barahälften så stor. Vi släpar efter! Var, ,finns den offensiv på miljöområdet som vi harkommit överens om och som statsministern så välta-ligt utlovat i sitt installationstal? Är detta tal och dessaöverenskommelser bara Potemkinkulisser för att döljaatt ni saknar politik?Fru talman, det är faktiskt märkligt att regeringen,med sitt uttalande engagemang för att minska arbets-lösheten, i praktiken väljer bort de internationellt mestexpansiva delarna av näringslivet. Oförmågan attfullfölja påbörjade satsningar och att hålla löften påmiljöområdet utgör, liksom frånvaron av en offensivstrategi för att utveckla tjänstesektorn, ett svart hål iregeringens ekonomiska politik. Vårpropositionen ärett steg bakåt när det gäller de nya jobb som måstekomma.Regeringens oförmåga att minska arbetslöshetenblir närmast monumental när den dessutom vägrar attinse att åtta timmars arbetsdag inte är någon naturlag.Regeringen fortsätter att stoppa kraven på sänkt ar-betstid. Vi i vill ha låg arbetslöshet, ochdå inser vi att vi måste dela på jobben. Vi måstestegvis sänka arbetstiden till vad som redan är normalti vår omvärld, och den utvecklingen måste sedanfortsätta i takt med att produktiviteten ökar.Alternativet, , är att en ökande del avlandets befolkning förblir utanför arbetsmarknaden.En stor andel av de unga människor som under senareår gått ut i arbetslöshet kommer att tvingas stanna därom ni socialdemokrater fortsätter att stoppa kravet påsänkt arbetstid. Ni är redan på god väg att skapa ettsamhälle där av den villiga arbetskraften intetillåts att delta i produktionen. Det leder till socialaproblem, ökade klyftor och mer våld. Det ledersjälvklart också till en sämre ekonomi.Regeringen redovisar i vårpropositionen att maninte kommer att lyckas få ned arbetslösheten till hälf-ten . Det borde stämma till efter-tanke. Sänk arbetstiden, !Fru talman, det är i besparingstider som solidarite-ten med de fattiga och utsatta människorna sätts påprov. Den största nedskärning som föreslås gälleru-landsbiståndet. Det betyder att de allra fattigastemänniskorna tvingas att betala. Detta, om något,måste ses som ett svek av den socialdemokratiskaregeringen. Det är en ynkedom att vi, ett av de rikareländerna i världen, inte skall ha råd att avsätta en endaprocent av bruttonationalinkomsten till de allra fatti-gaste.Jag måste erkänna att jag grips av en känsla avförtvivlan och vanmakt när regeringen slår på demsom har det allra sämst. Har ni blivit fullständigt blin-da för mänskligt lidande och verklig fattigdom? Denstörsta enskilda besparingen ni föreslår sker på be-kostnad av de som inget har. Hur kan ni?Anf. 8 ()Fru talman! Först vill jag hälsa väl-kommen tillbaka till och tilldenna kammare. Jag ser fram emot ett givande samar-bete.Regeringen har satt arbetslösheten i fokus ändasedan den tillträdde. Man vann ju noga räknat valet1994 på ett löfte om att komma ned till enarbetslöshet på . De förslag man har samlat sigkring för att infria dessa löften är fem stora proposi-tioner. I samtliga dessa fem matcher som regeringengått mot arbetslösheten har man förlorat. Det står nufem-noll till den arbetslöshet som noteras tilltotalt ca 13 %.Sverige har under haft en alldeles för svagekonomisk tillväxt. Det är detta som är roten till da-gens arbetslöshet och ekonomiska problem. Då tyckerjag att det är ganska bekymmersamt att regeringenoch den nye finansministern fortfarande, så vitt mankan utläsa från dokumenten, saknar såväl ideologisom strategi för tillväxt. Det är hårda ord, jag är med-veten om det. Men jag grundar dem på de fem pro-positioner som regeringen har avlämnat.Man började ganska tragiskt. Man började nämli-gen med att gå åt helt fel håll. Man började med dens.k. återställarpropositionen med hös-ten 1994. Sedan kom budgetpropositionen 1995. Denvar tom på åtgärder för arbete och företagande. Ävenvårbudgeten saknade jobbfrämjande åtgär-der, men då aviserade man en särskild till-växtproposition. Denna kom mycket nära det totalamisslyckandet och den totala besvikelsen för alla -utom möjligtvis för och andra tradi-tionalister. Traditionalisterna firade stora triumfermed denna tillväxtproposition.Alla nytänkande och tillväxtfrämjande frågor la-des nämligen i utredningar, träda och långbänkar,främst för att inte störa en stundande partikongress.Nu har alltså ytterligare en vårbudget sett dagens ljusmed samma nedslående resultat. Man undrar hurlänge de arbetslösa på läktarna egentligen finner sig idessa ständiga uppskov med att åstadkomma nyajobb. Har de lika mycket tid som regeringen tycks ha?Med regeringens frånvaro av tillväxtpolitik kom-mer att fastna i massarbetslöshet. Jag trorfaktiskt, fru talman, att ekonomen inserdetta. Men han är uppenbarligen fjättrad av gamlaklasskampsparoller och av en kvardröjande socialis-tisk bild av den svenske familjeföretagaren, som kapi-talägaren, motparten som betraktas genom Jantela-gens glasögon.Saken förvärras ytterligare av att en populistiskpolitik i opposition ännu i denna dag up-penbarligen omöjliggör för regeringen att hanteratillväxtfrågorna rationellt såväl internt som externt.Det är klart att återställarna med hösten1994 gladde och stärkte enormt.Det blev tillväxt för och dess opinons-siffror. Det kändes naturligtvis ideologiskt rätt ochpolitiskt skönt. Här stämde såväl karta som kompassfantastiskt bra med den egna verkligheten. Men dessaåterställare drabbade med full kraft landets småföre-tagare; de som skall åstadkomma de nya jobben.Det fanns vissa förhoppningar om nytänkande ef-ter ett antal försöksballonger . Desändes upp av två här närvarande personer - de nyastatsråden på , ochThomas . Då var de av allt att döma fortfarandei full intellektuell och politisk frihet. Men dessa mo-desta försök till en mer småföretagarvänlig tillväxt-politik sköts brutalt ner av målsökande tungt artillerifrån alla traditionalismens och bastioner införpartikongressen.Socialismen är nog bra när det gäller att fördela enkaka som tillåtits växa. Det tror jag. Men den är intesärskilt mycket att hålla i handen om man skall skapatillväxt i mindre och medelstora företag. Både kartaoch kompass behöver uppdateras om skallkunna nå det högre tillväxtalternativ som regeringenredovisar i vårbudgeten och som klarar sysselsättning,statsfinanser och välfärd.Men enligt gällande karta och kompass skall nu istället småföretagen ytterligare hämmas och skräm-mas. skall dessa ofta späda plantor ta över ansva-ret för en hel månads arbetsgivarperiod i sjukförsäk-ringen. Detta kommer att bli en verklig judaskyss frånregeringen till de späda nyföretagarplantorna. Försla-get har redan med rätta kraftfullt avvisats av företaga-re och deras organisationer. Effekten av förslaget bliratt regeringen tvingar många hårt trängda företag attutöver rollen som för förtidamomsinbetalningar nu också fungera som försäk-ringsbolag och ta risker som definitivt minskar företa-gens benägenhet att satsa och nyanställa.Jag talade med ett av landets70 , som kallas and society.Man kommer där i kontakt med människor som skallgå från arbetslöshet - som kostar samhället minst100 för olika åtgärder och stöd - tillatt bli egna företagare som först skall tjäna in till sinegen lön och ovanpå detta lägga i socialaavgifter. Tanken att en sådan nyföretagare när enytterligare medarbetare skall anställas och gå frånarbetslöshet till ett fullbetalt arbete därutöver skall taöver en hel månad från sjukförsäkringen, vittnar omatt vårbudgeten är en hastigt hopkommen kameralskrivbordsprodukt. Den vittnar om en skrämmandebrist på förståelse för företagarnas situation. Bådekarta och kompass pekar fortfarande åt fel håll, ErikÅsbrink.Risken är stor att övervältringen av ansvaret för deanställdas sjukfrånvaro för hela kommeratt öka arbetslösheten. Det kommer också att försvåraför vissa grupper att över huvud taget få ett fast jobb.Om förslaget skulle gå igenom kommer företagarnamed ganska stor säkerhet att tvingas att börja forska ide arbetssökandes sjukdomshistoria. Detta främjarverkligen inte en väl fungerande och solidarisk ar-betsmarknad.Inte hjälper det heller dessa arbetssökande att re-geringen med hjälp halverat periodenför prov- och visstidsanställningar. Inser inte rege-ringen att risken för rutinmässiga uppsägningar är överhängande, inte minst i dagenskonjunkturläge? Vi kristdemokrater tror att massormed nya jobb skulle komma till om perioden därmänniskor tillåts vara visstidsanställda ökade ordent-ligt, kanske ända upp till . Då skulle det i varjefall inte finnas någon anledningtill de rutinmässiga uppsägningar som sker efteren sexmånadersperiod.Det är förvånansvärt hur okänsligt regeringen be-handlar utsatta grupper som pensionärer, barnfamiljer,landsbygdens folk och folket i tredje världen. Pensio-närerna och de fattiga i tredje världen har ingen strej-krätt och kan alltså inte strejka. Därför verkar delämnas därhän. De inbjuds antagligen inte heller tillkafferepen i framöver. Vi kristdemokraterkommer i vår motion att bestämt motsätta oss ned-skärningarna i bostadstillägget för pensionärerna,liksom modellen för högkostnadsskyddet. Vi är isocialdemokraternas på väg mot en situationdär allt fler av dem som varit med och byggt upp dethär fina landet knappast kommer att få råd att hämtaut den medicin som de är helt beroende av. Detta äricke acceptabelt.Nedskärningarna av biståndet är enligt min me-ning rent ut sagt fegt. De drabbade är på betryggandeavstånd. De är värnlösa, medan vi i i dagköper läsk och snask för dubbelt så mycket som bi-stånd var innan vi började nedskärningarna. Sverigeborde ha råd att avsätta en hundradel av vår bruttona-tionalinkomst till de allra fattigaste bröderna ochsystrarna på vår gemensamma planet.Inställningen till landsbygdens folk tycker jagockså är litet märklig. Genom att avveckla ännu merav jordbrukarnas avbytarverksamhet försvårar rege-ringen och även , förvånansvärt nog, föratt människor i hela landet skall kunna leva av lant-bruksverksamhet. Detta tillsammans med bensinskat-tehöjningar utan kompensation till glesbygden ärverkligen ett kortsiktigt sätt att förvalta vår hårt träng-da landsbygd.Vi kristdemokrater är övertygade om att svenskekonomi med en politik som fokuserar på ökat per-sonligt ansvarstagande, företagande och tillväxt kannedbringa arbetslösheten till en väsentligt lägre nivåsamtidigt som den långsiktigt säkrar ett hållbart so-cialt trygghetssystem där även pensionärer och barn-familjer får en dräglig tillvaro. Men om de nya jobbenskall kunna skapas i den privata sektorn måste ettgynnsammare klimat för små- och nyföretagandeåstadkommas över hela landet. För att detta skall ske,fru talman, behövs uppenbarligen en ny rege-ring.Anf. 9 Finansminister ()Fru talman! Jag vill börja medatt uttrycka min högaktning för riksdag, somär och skall vara centrum i landets politiska liv, naveti ett livskraftigt parlamentariskt folkstyre. Jag ser framemot många intressanta debatter både med dagensmeddebattörer och med många andra.Sverige har fått en finansminister som hatar ar-betslösheten. Arbetslösheten förhindrar för enskildamänniskor att ta till vara sin vilja och sin förmåga tillarbete. Den ökar klyftorna. Den skapar mänskligtlidande. Den innebär ett slöseri med ekonomiskaresurser.Sverige har fått en finansminister som hatar infla-tionen. Inflation göder girighet och spekulation, grö-per ur köpkraften och slår ut jobb och företag.Sverige har fått en finansminister som hatar klyf-torna. Jag tror på människors lika värde.Jag tror att de yttersta strävandena för den ekonomis-ka politiken skall vara att minska, inte att öka, klyf-torna.Det här handlar om de olika faser som vi skall ar-beta inom i den ekonomiska politiken.Vi befinner oss fortfarande i den första fasen, sa-neringsfasen. Det gäller att sanera statens finanser, attbekämpa inflationen och att se till att vi kan betala föross i våra utrikesaffärer. Vi har kommit mycket långtmed saneringen, och och dess ledamöterhar gett stora bidrag i saneringsprocessen. Men vi ärinte klara. Det måste göras mera för att vi skall kunnavara säkra på att klara de mål vi har satt upp.Den andra fasen handlar om att skapa bättre be-tingelser för arbete och tillväxt: att få ökade investe-ringar, att få produktion och att skapa nya jobb i vårtsamhälle.Den tredje fasen är att skörda resultatet av denekonomiska politiken: att öka människornas inkomstoch välfärd och att minska klyftorna i levnadsbeting-elserna.Dessa faser går delvis in i varandra. , sedanden socialdemokratiska regeringen tillträdde hösten1994, har vi framför allt ägnat oss åt saneringsfasen.Och som jag sade är den inte avslutad.Vi har formulerat tre mål för budgetpolitiken.Det första är att vi skall stabilisera den offent-liga skulden. Den skall inte få öka mer utan börjaminska efter 1996.Det andra målet är att nedbringa underskottet i denoffentliga sektorns sparande till högst 1997. Detär ett mål som överensstämmer med ett av de s.k.konvergenskriterierna, för att man skall kunna väljaom man gå med i den europeiska monetära unionen.Det tredje målet har vi formulerat själva, och detär mer ambitiöst än så. Året därpå, 1998, skall vi heltha eliminerat underskottet i de offentliga finanserna.Den bedömning som vi har gjort nu tyder på att viinte helt ut klarar dessa mål, om vi inte vidtar ytterli-gare åtgärder. Bedömningen bygger på att vi ser enviss, tillfällig svacka i den ekonomiska utvecklingen iSverige och internationellt. Detta överensstämmermed vad de flesta andra bedömare också har kommitfram till. Vi räknar med att tillväxten på nytt tar fartmot slutet av det här året och in på nästa år.Det är detta som ligger bakom den vårpropositionsom lades på bord i går och som kan sam-manfattas i fem punkter när det gäller budgetsane-ringen.1. Saneringsprogrammet, 118-miljardersprogrammet, skall genomföras fullt ut. Deåterstående konkreta beslut som är nödvändiga skallfattas.2. I den mån det förekommer överskridanden, attutgifter blir större än vad vi utsprungligen har tänktoss, skall de finansieras fullt ut.3. Reformer, antingen det handlar om skattesänk-ningar eller utgiftsökningar, skall finansieras fullt ut.I propositionen finns ett stort reformpaket. Dethandlar om den kanske största utbildningssatsningsom har gjorts i modern tid. Vid fullt genomslag sat-sar vi ytterligare på att höja kom-petens och utbildningsnivå hos en stor del av svenskafolket och ökar anställningsbarheten hos människornai ett samhälle som förändras i allt snabbare takt.Till detta kommer också reformer av socialför-säkringen. Vi höjer ersättningsnivån från till80 % i arbetslöshets- och sjukförsäkringen.Dessa reformer skall finansieras fullt ut, och vilägger fram förslag om detta.4. Vi föreslår att nu inför utgiftstaket,den nya budgetprocessen. Vi lägger också fram för-slag till hur det skall se ut.Jag tror att det här är en mycket viktig reform. Vihar haft en dåligt fungerande budgetprocess i Sverigetidigare. skapar vi ordning och reda i budgetpro-cessen, och vi ger framför allt - det är det viktiga -utrymme för riktiga politiska prioriteringar.Vi skall genom politiska beslut bestämma vilkaområden vi skall satsa på. Det skall inte ske genomtillfälligheter, slarv eller marknadskrafter utan genombeslut i denna kammare.Utgiftstaket ger oss det instrument som vi behöverför att kunna påverka utgifternas sammansättning ochpolitiken på det sätt som vi vill göra.5. Detta är den nya punkten. Vi ger förslag till yt-terligare budgetförstärkningar, så att vi kan klara demål som vi har satt upp.Det handlar om budgetförstärkningar i storleks-ordningen 10 miljarder och 12 miljarder 1998.Det finns journalister som felaktigt har adderat dessabelopp, men det har inte vi gjort. Vi har inte utgett detför att vara någonting annat är 12 miljarder 1998.Den varaktiga budgetförstärkningen är ca 8 mil-jarder kronor, som skall läggas till de 118 miljardersom vi har aviserat.Detta är förslag både på inkomstsidan och utgifts-sidan. Det är mer på utgiftssidan, men vi höjer ocksåvissa skatter. Min bedömning är att det är nödvändigt,både för att få inkomsterna men också för att få denuppslutning kring saneringspolitiken som är nödvän-dig. Det är fördelningspolitiska och miljöpolitiskaskäl som ligger bakom de skatter som vi föreslår.Jag har i den debatt som har ägt rum fått beteck-ningen kamrer, och jag tar gärna emot den. Jag bärtiteln med stolthet och ser den som en ärebetygelse.Vi får inte ge upp kampen för att sanera statsfi-nanserna. Den kampen är inte slutförd. Varken Sveri-ge eller jag själv är världsmästare i budgetsanering,men vi har satt upp mål. Når vi de målen kan vi blivärldsmästare, men inga segrar skall tas ut i förskott.Jag tänker inte mattas i strävandena att fullfölja pro-grammet tills det är helt genomfört.Varför gör vi det här? Gör vi det för att plåga folkoch bära oss illa åt? Vi gör det föratt vi vill återvinna handlingsfriheten i den ekonomis-ka politiken.Är man skuldsatt och beroende av långivarna harman ingen handlingsfrihet. Då är man helt och hålletberoende av marknadens nycker. Det gäller även häratt politiken skall återta kommandot över marknaden.Det gäller att återskapa en handlingsfrihet i den eko-nomiska politiken som vi inte har haft idet här landet.Med sanerade statsfinanser bygger vi under förfortsatta räntesänkningar, fortsatt låg inflation och fastpenningvärde. Det bör vara målet för strävandena.Med lägre räntor får vi inte bara en lättnad förmånga skuldsatta hushåll, utan vi ger också bättrebetingelser för företagen i att börja investeraoch bygga ut, öka produktionen, anställa fler männi-skor och skapa nya jobb.Ingen insats kan vara viktigare än denna för att fåen tillväxt på nytt i svensk ekonomi. Likväl är dedominerande insatserna fortfarande budgetförstärk-ningar, och jag har inte utgett dem för att vara någon-ting annat.Men jag vill understryka att det ändå finns någraandra insatser som har en klart offensiv och direkttillväxtfrämjande karaktär.Jag har redan nämnt den stora utbildningssats-ningen, som är i det närmaste unik. Det är ingen tve-kan om att den leder till högre kompetens, högreutbildningsnivå och därmed bättre möjligheter förhundratusentals människor att hävda sig på en förän-derlig arbetsmarknad . Detta är en brafördelningspolitisk åtgärd, och den leder till högretillväxt.I propositionen föreslår vi också vissa andra insat-ser som är värda att nämna i detta sammanhang.Vi förlänger ROT-avdragen, som är en stimulanstill byggsektorn, och vi genomför lättnader för ettstort antal mindre och medelstora företag när detgäller momsreglerna.Detta är naturligtvis ingen uttömmande lista. Jag och många andra statsråd i rege-ringen kommer att lägga storkraft vid att utarbeta ytterligare förslag som är gynn-samma för tillväxten och de nya jobben.Målet att halvera den öppna arbetslösheten till år2000 ligger fast. Det är ett svårt mål att uppnå, ochdet kommer inte att gå automatiskt.