prot · GK0948 · 1996-12-18 00:00:00 — Personalen måstevara välutbildad, och finnas som en spjutspets, ochmåste då ha den kunskap som erfordras.Det är också nödvändigt att se till att unga välut-bildade människor får arbete inom vård och omsorg.Det som sker nu är en sorts förgumning av vården,också i positiv bemärkelse förstås. Det handlar ommänniskor med lång erfarenhet och stor säkerhet.Men det är också större risk för att de blir utbrändaoch inte orkar med de snabba förändringar som sker.Jag vill återvända till vårdens huvudperson - pati-enten. Det finns stora skillnader mellan hur olikagenerationer upplever vården. De äldre, som är fost-rade i ett mer auktoritärt samhälle som såg avsevärtannorlunda ut, finner sig. De är relativt nöjda. Där-emot är de yngre oftare missnöjda med både bemö-tande och behandling. De vill också aktivt vara medoch diskutera och påverka den behandling som skallges. Att finna nya former för att involvera patienternai vården är för mig en av de viktigaste framtidsfrågor-na. De yngres önskan om ökad delaktighet och med-bestämmande måste tas på allvar om det också iframtiden skall finnas stöd för en solidariskt finansie-rad sjukvård.Det är naturligtvis viktigare än någonsin att före-bygga sjukdomar och främja folkhälsan. Arbetsmiljö,boendemiljö, social situation, andra levnadsvillkoroch förstås inte minst arbetslösheten har en avgörandebetydelse för människors hälsa. Därför är det så vik-tigt att arbetet nu kommer i gång i den parlamentaris-ka kommitté som skall utarbeta nationella mål förhälsoutvecklingen. Den kommer att vara en bra hjälpnär dessa frågor skall diskuteras.Allra sist vill jag fråga: Menar verkligen opposi-tionen att hälso- och sjukvården och äldreomsorgen är mest hjälpta av att man nu skulle göra storaorganisatoriska förändringar genom att avskaffalandstingen? Tycker oppositionen att huvudet på spiken när han sade att de föränd-ringar som gjordes i och med husläkeriet och andraorganisatoriska förändringar verkligen innebar storaadministrativa kostnader?När jag är ute tycker jag mig i själva verket höra:Låt oss nu få någon sorts arbetsro! Tro inte att det ärmer av köp-och-sälj och marknadslösningar som skalllösa vårdens problem. Låt oss i stället få komma ut urdet som ändå har skett så hastigt, med så hög fartoch så genomgripande resultat ,så att vi får en chans att leva oss in i det och integreradet i vårt sätt att arbeta och förstå verkligheten. Det ärden bästa hjälp ni kan ge. Se också till att vi får resur-ser och mer pengar så att vi kan bemanna sjukhusenoch skaffa oss utbildning! Det är grunden för att klaraen bra hälso- och sjukvård i fortsättningen.Jag måste säga att jag är alldeles övertygad om attdet ser ut på det här sättet. Det är inte nya stora orga-nisatoriska reformer man skall göra , utan det be-hövs mer av samverkan mellan privat och offentligvård. Det behövs en fred mellan de olika aktörerna föratt kunna se till att sätta patienten och människornasbehov i centrum för hälso- och sjukvården i framti-den.Anf. 37 () replik:Fru talman! Försenad kan man bli, och jag tyckeratt det var väldigt trevligt att statsrådet kom hit trotsförseningen.Jag tycker också att det är bra att vi är ense om attvi alla vill se en god vård. Det är också bra att statsrå-det säger att det finns möjligheter att effektiviserasystemet. Det finns mer att ta ut, om man kunde göradet på ett bättre sätt. Hon har också på ett bra sättbeskrivit den enskildes vanmakt.Men drar inte statsrådet några slutsatser av dethär? Hon säger att hon är öppen för okonventionellalösningar, men jag undrar hur okonventionella de är.Sedan säger hon nämligen att man inte kan ändra pålandstingssystemet, och att man inte kan göra någrastora systemförändringar nu därför att folk är trötta.Det är rätt så till vida att det har skett många föränd-ringar. Men det har inte skett någoN stor förändring,utan det har varit fråga om plotterförändringar somhar gjort att det aldrig är lugn och ro och att persona-len känner sig utbränd. Statsrådet borde dra slutsatserav dessa system som bara drar mer pengar utan att fåfram de effektiviserade medel som hon talar om. Manborde nu göra den stora förändringen, så att persona-len sedan kan få arbeta i lugn och ro i systemet.Eftersom statsrådet är okonventionell kan hon vältänka sig att detta litet grand beror på att sjukvårdenjobbar utan konkurrens. Det finns ingen konkurreran-de arbetsmarknad. Det är inte så att allt är bättre föratt det är privatägt, utan det är bättre därför att detfinns många arbetsgivare. Då kan man gå till en annanarbetsgivare om ens egen är dålig. har vi ett defacto-monopol på arbetsmarknad och produktion avvård.När man nu säger sig vilja vara okonventionell -kan man då inte se att det system vi har haft så längefaktiskt fortfarande dras med samma bekymmer somdet har gjort i varje fall de ? Dethar inte hjälpt att stoppa in pengar. Kan regeringen nuinte tänka sig att vara okonventionell, göra en ordent-lig förändring och sedan ge vården ro så att vårdper-sonalen får fler arbetsgivare, patienten får välja vemhan vill gå till och produktionen ske i konkurrens?Anf. 38 Socialminister ():Fru talman! Nej, jag tänker inte lägga fram någotförslag om att avskaffa landstingen. Jag tror inte påLeif och förslag till lösningar,och att det skulle vara bättre med någon sorts fri kon-kurrens eller marknadstänkande på detta område.Däremot tror jag att vi kan behöva mer och bättresamverkan mellan privat och offentlig vård. Jag villinte överideologisera frågan på så sätt att jag säger attdet alltid är bättre med en offentligt organiserad vård.Jag tror att man alltid skall leta efter det som är bästför patienten, som uppfyller de mål man uppställer fören bra hälso- och sjukvård och som också är kostnad-seffektivt.Man kan titta på vad den fria etableringen leddetill. Det blev väldigt mycket etablering på Östermalm.Det är klart att om man kan välja sina patienter ochvälja sin personal på ett helt annat sätt blir jämförel-sen med den offentliga vården inte alltid tillräckligträttvisande.Det går att inom den offentliga vården åstadkom-ma väldigt mycket av förändringar och utveckling iden riktning vi vill. Men jag tror inte att man är mestbetjänt av att säga: skall vi upplösa landstingenoch göra en stor organisatorisk förändring. Vem vetvad som händer om på detta område? Nuär det mer av arbetsro och en möjlighet att fullföljasina uppgifter som hälso- och sjukvårdspersonalenbehöver.Jag tycker inte att det ligger något nytänkande imycket av det för fram. Vi har redan settför mycket av det i en del andra länder för att varaimponerade.Anf. 39 () replik:Fru talman! Statsrådet har i varje fall den insiktenatt det är svårt att säga vad som händer några årframåt i tiden. Det tar jag som intäkt för att någon-stans ligger kanske tanken att vi måste göra en för-ändring.Arbetsro är faktiskt vad personalen behöver. Mendet kommer den inte att få så länge som man har ettsystem där man måste göra förändringar ochbesparingar så att man inte ens hinner se att den inves-tering man har gjort kommer till användning, eftersomman då har lagt ned och skall flytta till ett nytt ställe.Det har man gjort här i , och så håller manpå. Det ger ingen arbetsro. Gör det i stället ordentligt.Jag undrar vad statsrådet stöder sig på när hon sä-ger att hon inte vill ha in konkurrens i vården. Finnsdet något område där konkurrens inte leder till effek-tivitet och till att kundens, i det här fallet patientens,ställning stärks just genom att man har fler att väljapå?Vården är en speciell marknad. Det är ingen tve-kan om det. Men den skillnaden betyder inte att kon-kurrens inte ger patienten möjlighet att välja, och detger en effektivitet genom att man pressar den somproducerar att göra det på bästa möjliga sätt. Det ägergenerell giltighet. Varför man inte vill ha det här ärobegripligt och rätt oförståeligt, speciellt om mansäger sig vara okonventionell.Att hålla på att utreda varför det är skillnadermellan kostnader på olika ställen ger inte så väldigtmycket. Det är just konkurrensens fördel. Utsätter vivården för en konkurrensmöjlighet kommer det attvisa sig vilka metoder som var billigast och vilka somvar bäst.Vi behöver då inte undra varför det i monopolsys-tem uppstår ställen där det är billigare och där det ärdyrare beroende på hur politiker handskas med poli-tiska beslut och vilken vårdfilosofi som för tillfälletgynnas. Människor kommer att få välja mellan desystem som fungerar bäst. Vi kommer automatisktoch utan något politiskt utredande att få system somär kostnadseffektiva och anpassade till vad patienter-na vill ha. Det är det som är marknadsekonomi.Anf. 40 Socialminister ():Fru talman! Är det en ren slump att det är så fåprivata läkare etablerade i ? Varför fungerarinte dessa system inom hälso- och sjukvården? Därföratt det är skillnad på behov och efterfrågan, och manmåste lära sig att inse den skillnaden. Här handlar detom att fördela resurser efter behov. Det är ofta frågaom människor som inte kan visa en efterfrågan på detsätt som krävs i ett renodlat marknadssystem.Det är därför det är viktigt att fundera på hur manskall organisera hälso- och sjukvården så att man blireffektiv. kan man mycket väl ha en brasamverkan mellan privata vårdgivare och landstingen.Man skall se till att hitta samverkansmöjligheter somär bra. Men man skall inte tro att detta är det trollspösom man kan vifta över hälso- och sjukvården ochlösa problemen med.Anf. 41 () re-plik:Fru talman! Jag var väldigt glad för det sätt på vil-ket socialministern började sitt anförande. Att visa depersoner som finns bakom gör att det blir en tydligarebild. Dessa människor med stort vårdbehov kan intevänta på att arbetslösheten minskar, osv.Jag vill ställa en fråga till socialministern. Det härgäller en brandkårsutryckning, en ambulanstransporteller något liknande. Vilka akutåtgärder är socialmi-nistern beredd att vidta så att människor , elleråtminstone inför det nya året, kan få bekräftat att mankommer att få ökade resurser? Alla organisationsför-ändringar som kan komma tar ju också tid. Jag tror attdetta är den stora frågan.Sedan vill jag ställa en fråga till. Det gäller sjuk-vårdspersonalen. Hur skall dessa människor kunnagöra ett ännu bättre jobb när de känner att deras jobbär i fara? har gjort en prognos att25 000 till skall sägas upp. De är ständigt oroligabåde för jobben och för att olika projekt som gerkvalitet osv. inte skall kunna fullföljas.Hur skall man kunna ge sjukvårdspersonalenframtidstro så att den kan vara den resurs för svårtsjuka människor som verkligen behövs ?Anf. 42 Socialminister ():Fru talman! vid den tid det är dags att gö-ra budgetar, i varje fall , har vifått rapporter av detta slag: är det svårt för kom-muner och landsting, och man vet inte hur framtidenkan se ut.Vad kan vi göra i regering och riksdag? Vi kan fördet första beskriva våra prioriteringar. För det andramåste vi ta med dessa frågor och visa det i handlingnär vi skall anvisa pengar och göravåra framtidsbedömningar. I varje landsting och varjekommun sitter man nu och arbetar med den här frå-gan. Det skall heller inte vara panikåtgärder.Vi skall ge besked som är så långsiktiga som detöver huvud taget är möjligt. Vi skall garantera attkommuner och landsting skall får resurser för attfullfölja sina uppgifter. Det är klart att man alltid kanönska att man skulle kunna dela ut julklappar. Mendet är kanske inte bara det man vill ha.Jag tror i själva verket att det man nu väntar på ärnär regeringen skall ta ställning i vårpropositionen.Det är det första formella tillfälle vi har. Sedan harvarje parti här i lagt fram sina budgetar ochförhoppningsvis presenterat mer eller mindre realis-tiska bedömningar av framtiden.Man måste pröva varje punkt i de andra utvägar-na. Kan vi göra mer för att garantera en bra arbets-ledning, att vara tydligare i våra prioriteringar och attföra över medel? Det sitter man på varje nivå ochägnar sig åt just nu.Anf. 43 () re-plik:Fru talman! Det är naturligtvis sant. Men vi vet i alla landsting och kommuner har tvingats attgöra besparingar i kärnverksamhet på grund av attpengarna inte räcker. Dessutom vet man att det krävsännu mer långtgående uppsägningar för att få eko-nomin i balans.Samtidigt ser vi att alltfler människor väntar i köför en operation. Ändå utnyttjas bara opera-tionssalarna med i snitt av sin kapacitet. Detkänns så fel. När andra verksamheter i företag ochliknande får ökad efterfrågan börjar man att jobbatvåskift eller kanske treskift. Men när fåren större efterfrågan, eller sjukvårdsapparaten får enstörre efterfrågan, stänger man ännu mer.Personalen har kompetensen, kunskapen och alltannat. Men den får inte utföra vården för svårt sjukamänniskor. Man kan som normalbegåvad människainte förstå hur man kan slänga ut människor som defacto behövs och ändå måste ha betalt i arbetslöshet.Jag vill med anledning av detta ställa en fråga.Varje människa har ett absolut värde och också rätt attfå del av all den kompetens och kunskap som finns.Finns det inget sätt att akut kunna lösa detta problem- jag tänker på olika samarbetsprojekt med försäk-ringskassor osv. - för att klämma in resurser just därde akut behövs?Anf. 44 Socialminister ():Fru talman! Vi i regeringen vill naturligtvis inte attmänniskor slängs ut i arbetslöshet. kan vi seatt det på många håll sker en nödvändig strukturför-ändring inom hälso- och sjukvården som t.ex. innebäratt man måste ställa andra krav på kompetens ochutbildning.Men jag ser också att väldigt många utbildade un-dersköterskor verkligen skulle behövas i äldreomsor-gen. Det tror jag är en sådan stor förändring som vikommer att se . De personernakommer i hög grad att gå till äldreomsorgen. Därbehövs också ökad utbildningsnivå och kompetens.Det finns redan en rad bra samarbetsprojekt somvisar vägen, som visar hur man bättre kan utnyttja deresurser som finns. Vad vi i regeringen kan göra är attgenom utbildningsväsende och annat se till att vihjälper till. Alla de här frågorna har vi naturligtvisunder bevakning.Anf. 45 () re-plik:Fru talman! Jag skall börja med att spara på soci-alministerns fråga. Jag antar att hon räknar in Folk-partiet i oppositionen. Vi har inte föreslagit någrastora organisatoriska förändringar, utan vi är ocksåangelägna om att man får arbetsro ute i vården.Jag kan instämma i en stor del av vad socialminis-tern sade i sitt anförande. Jag känner igen mycket avFolkpartiets förslag i det som socialministern fördefram. Så vi är kanske överens i stora drag i de olikapartierna om hur vi skall slå vakt om sjukvården.Men det finns en sak som oroar mig och Folkpar-tiet väldigt mycket. Det är de ökande köerna i vården.Många människor får vänta väldigt . Det ärofta äldre människor som står i kö, med allt vad detbetyder av lidande och extra kostnader.När vårdgarantin infördes minskade köernadrastiskt. Det finns ju ett bidrag, 430. Genomdet har man fått speciella pengar för rehabilitering.Det har visat sig vara väldigt effektivt. Skall resurserföras över är det också viktigt att man vet vart peng-arna går. Därför tycker vi att 430 är en väl-digt bra form för det här.Därför vill jag fråga: Varför vill inte regeringenfortsätta att satsa på det här? har föreslagitatt man skall få 620 miljoner extra till det här områdetför att just kunna korta köerna.Anf. 46 Socialminister ():Fru talman! Ambitionen är gemensam och måletär gemensamt från regeringens och från landstingetssida. När vi har diskuterat årets Dagmaröverenskom-melse har det varit självklart att man skall fortsätta attkorta köer. De har inte något värde i sig, det är allde-les självklart.Jag medger gärna att vårdgarantin hade sin bety-delse när den upprättades. Då var den braför att korta köerna. Men i dagens läge, så som det serut med de prioriteringar som måste göras, kan detverka litet märkligt att just prioritera tolv specielladiagnoser och att säga att planerade kirurgiska in-grepp skall gå före allt annat. Jag måste säga att jagtycker att vi i det fallet också har stöd av professionensom menar att det inte blir någon rimlig behovsbe-dömning när man är låst av tolv tydliga diagnoser.Man frågar sig också varför det är just dessa tolv.I själva verket stämmer det bättre och ger bättremöjligheter för vården att planera utifrån de priorite-ringsdiskussioner man har haft och, ,utifrån prioriteringspropositionen. Där handlar detfaktiskt om att ge dem som är svårast sjuka, de kro-niskt sjuka, hjälp i allra första hand och om att se tillatt man hjälper människor som är döende och i livetsslutskede, medan det andra är en mycket tydlig in-riktning på planerade kirurgiska ingrepp.Samtidigt måste man naturligtvis alltid söka eftermetoder för att korta köer och för att använda opera-tionssalar och operationsresurser effektivare. Inrikt-ningen är på tillgänglighet, på att patienten skall fåklara besked om när patienten kan få komma till.Anf. 47 () re-plik:Fru talman! Vi har ingenting emot den nya typenav vårdgaranti; vi ställer oss bakom det.Samtidigt vet vi, det har regeringens egna utvär-deringar visat, att det är effektivt att satsa extra medeljust för att få bort olika köer inom vården. När manvet att någonting är effektivt tycker jag ändå att det ärväl satsade pengar som man använder. Därför tyckerjag att det är väldigt tråkigt att socialdemokraterna harövergett det här, när vi ser att köerna snart är tillbakavid samma nivåer som de var före 1992.Anf. 48 Socialminister ():Fru talman! Jag tycker att vi ständigt måste föra endiskussion om hur man skall korta köerna. Jag inbillarmig att det också kommer att vara ett ämne som vi fårdiskutera när vi pratar om resurstillskott till landsting-en och kommunerna fram över. Frågan är hur manskall använda detta på effektivaste sätt.Men att låsa pengarna på det mycket tydliga ochegentligen begränsande sätt som gjordes i den gamlavårdgarantin fungerar inte längre som det mest verk-samma instrumentet. talar vi i stället om tillgäng-ligheten. Men därför skall man ju inte tolka det somatt vi nu har övergett tanken på att korta köerna ellersom att vi nu vill att de skall växa. Så är det ju inte.Jag menar att vi får fortsätta att diskutera hur opera-tionsköerna på ett effektivt sätt kan kortas ned och hurresurserna kan användas på ett effektivare sätt.Anf. 49 () replik:Fru talman! Min fråga till socialministern gällerpersonalen. God vård och omvårdnad kräver att detfinns tillräckligt med personal. Under de senaste årenhar statens kraftiga neddragningar på det generellastatsbidraget medfört att landstingen har fått görastora besparingar. De besparingarna har i stor ut-sträckning lett till att man minskat på personalen.Man har sagt att det här är nödvändigt att göramed tanke på ekonomiska läge. Då undrarjag: Har socialministern tagit del av AMS rapport omen nettobesparing vid uppsägning inom landsting ochkommuner? Den visar att man inte sparar någontingeller åtminstone väldigt litet. I vissa lägen är kostna-derna större än besparingarna. Jag undrar vad man hargjort för vinst genom att göra de här besparingarna.Har man gjort någon konsekvensanalys? De storaneddragningarna har inte lett till någon förtjänst. Dehar enbart lett till en förlust genom att vi har tappatgod vård och omvårdnad.Anf. 50 Socialminister ():Fru talman! Det är klart att man kan resonera så,med visst stöd i ekonomiska uträkningar.Men det som har skett inom hälso- och sjukvårdenär t.ex. att man har krävt en mycket högre grad avutbildning. Man har krävt en högre kompetens. Dethar varit nödvändigt därför att hälso- och sjukvårdensarbetssätt har förändrats. Det har inneburit att framförallt undersköterskor har fått gå.Men det är inte något jättestort tapp av personaltotalt sett i den offentliga sektorn. säger man attom det fortsätter som kommer det att bli ettstort tapp. Det som har hänt är också att de äldre harblivit fler. Därför har trycket på dem som är kvar ioffentlig sektor blivit desto hårdare. Det har blivittyngre. Vi måste vara på det klara över vad som irealiteten har skett. Det är inte något jättestort tapp avpersonal på det enkla sätt som beskri-ver.Vi måste se till att vi kan stödja en nödvändig ochbra strukturomvandling, om man nu kan kalla det så,inom hälso- och sjukvården, med mer resurser tillöppenvården, mer specialiserad vård förstås och merav dagkirurgi och annat. Vi behöver hjälpa till med attutbilda personal för det och se till att un-dersköterskorna får arbete.Det här ingår också i vår bedömning och i deöverläggningar vi har med kommuner och landstingom hur vi skall garantera att man inte behöver sägaupp fler utan kan ta hand om personalen på allra bästasätt. I dagens läge hindrar egentligen inte det härutvecklingen. Det uppstår inte flaskhalsar eller hinderför utvecklingen på andra områden. Det finns storabehov som vi kan förutse, och därför är det klart att vimåste ta hand om personalen på allra bästa sätt.Anf. 51 () replik:Fru talman! Det finns ju faktiskt rapporter somtalar om att det har försvunnit 50 000-75 000 arbets-tillfällen från vårdsektorn. Det är väl en stor avtapp-ning?Socialministern berättade om som behöverhjälp ur sängen. Då är det viktigt att det finns tillräck-ligt med personal så att inte får vänta halvadagen innan han får hjälp ur sängen. Jag har varit ute iverksamheten ganska mycket, och jag tycker tyvärr attden bild man ser i medierna av hur det ser ut ivårdsektorn stämmer. Det hängermycket på att det inte alltid finns personal så det räck-er till. Jag har talat med folk på en hospiceavdelningsom sade att de inte har någon personal alls ,utan då får de förlita sig på att folk från andra avdel-ningar kan komma och titta till patienterna. Det finnsmånga liknade händelser.Det saknas även personal ute i osv.Där beskriver man att det senaste man hjälper uppmänniskor ur sängen och ger dem frukost är vidlunchtid. Det beror på att det inte finns tillräckligtmed personal.AMS-rapporten visar att man spar mycket litet el-ler ingenting alls, och ibland har man kostnader för friställer personal. Jag har mycket svårt att förståhur detta hänger ihop.Anf. 52 Socialminister ():Fru talman! Vi ärju överens om att vårt gemensamma intresse är att detinte skall bli fler uppsägningar i den offentliga sek-torn. Det är viktigt att man behåller personalen. Vikan också se att det blir behov av mer personal fram-över av demografiska skäl. Vi får en befolkning medallt fler äldre äldre, dvs. personer som är över 80 åroch kan bli mycket vårdkrävande. Då är det viktigt kan bemanna. Men vårdtillfällen är inte alltiddetsamma som personal. Det skall man komma ihåg.Det som har hänt är att det har blivit ett störretryck på dem som finns i vården. fanns detinga undersköterskor i primärvården. ÄDEL-uppföljningen visade att det fanns 1 500 undersköter-skor i primärvården. Det är också en stor förändring.Här sker stora strukturförändringar av det slaget. Detär viktigt att hjälpa till så att detta blir bra.Anf. 53 () replik:Fru talman! Socialministern säger att det inte rådernågon tvekan om att pengarna skall tas fram. Dettycker jag lät bra, om jag nu har antecknat rätt. Jaglovar att vi skall ställa upp och stötta socialministernhelhjärtat om det blir aktuellt till vårpropositionen.Men sedan var det några saker som jag reageradelitet fundersamt på också. Det skall bl.a. bli hearingsom regionala skillnader i sjukvården. Jag är litetskeptiskt till detta. Det är lätt att man hamnar i ettutredningsförfarande igen, och det kan förskjuta helaprocessen. Jag tycker att den här frågan är ganskaordentligt utredd. Det är ingenting onaturligt att detfinns regionala skillnader. Det finns inte mycketpengar att hämta där.Sedan var jag också litet betänksam inför argu-mentet från SBU och om att man skallkunna spara miljarder på läkemedel. Jag tror att detger fel signaler. HSU tittade ju noga på Werkös ar-gument och beräkningar och kom fram till att det intefanns några pengar att spara. Vad skall det ge förintryck hos allmänheten om man säger att här går detlätt att spara en massa miljarder?