prot · GJ09104 · 1996-06-03 00:00:00 — har ratificerat FN-konventionenmot tortyr och annan grym, omänsklig eller förned-rande behandling eller bestraffning och även deneuropeiska konventionen mot tortyr. Som en följd avratificeringarna infördes utlänningslag ettgenerellt förbud mot att verkställa beslut om avlägs-nande till ett land där det finns grundad anledning troatt utlänningen löper risk för dödsstraff, kroppsstraffeller tortyr. Förbudet är undantagslöst. Motsvarandehinder hade dock enligt praxis gällt tidigare. Ävenartikel 3 i den europeiska konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna och de grund-läggande friheterna, vilken numera är en del av vårnationella lagstiftning, utgör hinder mot att återsändatill hemlandet en person som löper risk att utsättas förtortyr. Berörda myndigheter har att följa lagstiftning-en och att beakta de internationella åtagandena påområdet samt att tillse att skyddsbehövande erhållerdet skydd de har rätt till.Utgångspunkten i behandlingen av enskilda asylä-renden är att det ankommer på den asylsökande attpresentera skälen för sin ansökan och i möjligastemån söka styrka sina anspråk. Enligt (Handbook on Procedures and Criteria for De-termining Refugee Status) ligger bevisbördan i princippå den asylsökande. Däremot delas skyldigheten attsöka utreda alla fakta mellan sökanden och utredaren.UNHCR:s handbok ger även klara riktlinjer för hurbevisregeln the benefit of the doubt bör tillämpas. Därsägs bl.a. att en sökandes påståenden inte alltid låtersig bevisas. Om dennes redogörelse förefaller trovär-dig bör utredaren hellre fria än fälla, såvida det intefinns starka skäl för ett motsatt beslut. Även i förarbe-tena till utlänningslagen erinras om det angelägna i attden asylsökande ges the benefit of the doubt ifall denasylsökande har lämnat en allmänt trovärdig ochrimlig berättelse.När Invandrarverket och fat-tar beslut i enskilda asylärenden har de att beakta ochpröva samtliga uppgifter och omständigheter i ären-det. I de fall den asylsökande uppger sig ha utsatts förtortyr måste uppgiften härom - och i förekommandefall läkarutlåtande i saken - granskas synnerligennoggrant. Uppgiften och intyg om tortyr utgör en delav underlaget och skall värderas tillsammans medövriga väsentliga omständigheter vid den slutligabedömningen. Detta kan i vissa fall innebära, även omuppgiften att den asylsökande varit utsatt för tortyrgodtas, att personen i fråga ändock inte får stanna.Detta beror t.ex. på ändrade förhållanden i hemlandet.Så skedde vid bedömningarna av chilenska asylsö-kandes ärenden efter det att en demokratiskt valdregering ersatt Pinochetdiktaturen.Det avgörande vid skyddsbedömningen är huruvi-da det finns grundad anledning tro att utlänningen vidett återvändande till hemlandet är i fara att utsättas förtortyr. För att fastställa om det finns anledning befaratortyr måste således vägas in bl.a. de aktuella förhål-landena i hemlandet. Även om myndigheterna finneratt vederbörande är i sådan fara har dedock möjlighet att i det enskilda fallet, under vissaförutsättningar, bevilja uppehållstillstånd på humani-tär grund.Anf. 85 ()Herr talman! Jag tackar statsrådet för sva-ret. Jag är glad över den tydlighet med vilken statsrå-det framhåller den betydelse frågan om tortyr måsteha vid asylprövning. Det är en signal som jag hoppasnår ända fram.När det gäller rapporter om hur tortyrskador han-teras kan jag t.ex. hänvisa till det seminarium somanordnades av Frivilligorganisationernas Fond förMänskliga Rättigheter här i i slutet avmars.Jag medger att frågan om tortyrskador är svår. framhåller att det ankommer på den asylsö-kande att styrka sina påståenden börjar jag emellertidundra om statsrådet verkligen menar allvar. Hur skallen asylsökande kunna styrka att han eller hon utsattsför tortyr? Bör vi kräva av dem att före flykten hosberörda hemlandsmyndigheter anhålla om ett skriftligtintyg om den behandling vederbörande utsatts för?Tortyren kan också ha genomförts på ett sådant sätteller så långt tillbaka i tiden att tortyrskador endastsvårligen kan identifieras efter det att asylansökaninlämnats i Sverige.Som statsrådet själv väl känner till förekommerdet att uppgifterna avvisas av utlänningsmyndigheter-na, även när svenska läkare, väl insatta i de svårafrågor det gäller, intygar att vederbörande utsatts förtortyr som efterlämnat ett antal bestående skador. Detkan t.ex. heta att det inte kan uteslutas att de omfat-tande skadorna skulle ha kunnat orsakas på annat sätt- genom att vederbörande blivit överkörd av ett tåg,eller vad? Finner inte statsrådet detta pinsamt?Statsrådet framhåller i det skrivna svaret att upp-giften om tortyr dock alltid utgör en huvudpunkt vidett asylärendes avgörande. Likaså säger statsrådet attuppgiften "skall värderas tillsammans med övrigaväsentliga omständigheter vid den slutliga bedöm-ningen". Jag förmodar att statsrådet därvidlag anseratt det måste krävas mycket starka övriga omständig-heter för att uppgifter om tortyr inte skall fälla utslag.Det kan då inte röra sig om oegentligheter i pappers-hanteringen eller undanhållande av andra uppgifter,inte heller att vederbörande gör en annan bedömningav hemlandsmyndighetens demokratiska sinnelag.Statsrådet säger också i sitt svar att det avgörandevid skyddsbedömningen är om det finns grundadanledning befara att vederbörande vid ett återvändan-de är i fara att åter utsättas för tortyr. Det kan väl intevara möjligt. Varje möjlighet måste väl vara fullstän-digt utesluten för att ett återsändande över huvud tagetskall övervägas.Att de politiska förhållandena förändras till detbättre kan givetvis innebära att riskerna minskat avse-värt för att nya människor skall råka ut för sådant somtvingar dem på flykt. Men i åtskilliga länder i tredjevärlden innebär det, som statsrådet väl vet, inteatt den som tidigare utsatts för t.ex. tortyr i det för-gångna inte skulle löpa fortsatta risker. Då hjälper detföga att hänvisa till att det skulle vara en fråga för detlandets rättsvårdande myndigheter.Avslutningsvis vill jag upprepa mitt påpekande iinterpellationen, att åberopande av tortyr som inte kanvederläggas med stor säkerhet rimligtvis inte kanavfärdas med att den asylsökande i övrigt inte befinnstrovärdig. Denna bedömning begränsar sig alltför oftatill en enstaka omständighet i asylansökan.Statsrådet är naturligtvis medveten om det grann-laga i asylprövningen. Felbedömningen att låta någonfå asyl för att vi inte med säkerhet kan bedöma ansö-kan kan vi leva med som en, åtminstone relativt sett,rätts- och välfärdsstat. Motsatsen kan vi kanske ocksåleva med, men inte nödvändigtvis en asylsökande somtorterats.Anf. 86 (m)Herr talman! Jag blev väldigt orolig och litet lättupprörd när jag läste Rohdins fråga. Är det så att detfinns rapporter om att och tämligen summariskt avfärdar asylsö-kandes uppgifter rörande tortyr med hänvisning till attde bedöms som icke trovärdiga? Om det skulle varanågot som präglar och arbete är det ju fara å färde.Det skulle vara utomordentligt värdefullt omRohdin på olika sätt kunde ta fram dessa rapporter.Det är möjligt att man t.o.m. måste ta upp detta iriksdagen på annat sätt, kanske via reviso-rer eller i en hearing i socialförsäkringsutskottet. Detvore väldigt bra om Rohdin kunde komma med dessarapporter så vi fick titta på dem.Tortyr är något av det mest fruktansvärda männi-skor kan utsättas för. Därför måste man ta tortyrfrå-gorna på allra största allvar när man gör bedömningarom asyl eller uppehållstillstånd. I och för sig kan manibland konstatera att påstådd tortyr kanske inte har ägtrum. Det kanske inte alltid är trovärdigt. Därför måsteman alltid undersöka rätt noggrant och försöka fast-ställa detta. Men finns det tecken som tyder på att detär klart att det har förekommit tortyr, så vägs detta,såvitt jag kan förstå, mycket noggrant in i utredningenom asyl. Sker inte detta är det verkligen fara å färde.Det skulle i så fall vara rätt upprörande.Sedan till frågan om återsändande eller inte ävenom man har genomgått tortyr. Även där måste mangöra en utomordentligt noggrann bedömning. Det gårinte att sända tillbaka en person hur som helst ävenom man tror att läget har förbättrats. Man måste vägain tortyrfrågan väldigt noggrant i samband med ettåtersändande även om förhållandena har förbättrats.Men det innebär inte att alla tortyrskadade har rätt tilluppehållstillstånd. Det kan finnas länder dit det går attåtersända, där förhållandena är sådana att det nu ärmöjligt med avvisning. Men tortyr måste alltid varaen mycket viktig faktor när man gör en asylprövning.Jag hoppas att kan vidimera deantydningar han har kommit med i sina frågor, så attdet här kan komma till större kännedom här i riksda-gen, så att vi kan ta itu med det på allvar.Anf. 87 Statsrådet ()Herr talman! Jag anser inte att det är pinsamt attredovisa vad som är grunderna, nämligen att, som detstår, den asylsökande i möjligaste mån skall försökastyrka sina anspråk - alltså i möjligaste mån. Dess-utom är det UNHCR som i sin handbok i principlägger bevisbördan där. Men, som framgår av detföljande jag sade, vägs det upp mer än nog av detandra. Det är klart att det finns tydliga bevis för tortyribland, självfallet.Jag nämnde fallet för att tydliggöra någotsom, skulle jag vilja säga, nästan är ett undantag. Därser man en klar skillnad mellan en regim som tidigaretorterade systematiskt och en demokratiskt vald regimsom inte tillåter att polisen på någon station, inte ensute i provinsen, tillämpar tortyr. Sådana undantagsfallskulle man kunna tänka sig vid en ingående bedöm-ning.Jag är också angelägen om att få del av de rappor-ter som nämner i sin interpellation.Det är allvarliga frågor.Herr talman! Jag är tacksam för att LennartRohdin tog upp denna fråga. Det ger mig anledningatt informera om ett aktuellt fall som nyli-gen kommit till regeringens kännedom.Det rör sig om en zairisk kvinna som åberopat atthon är politisk oppositionell och att hon varit utsatt förtortyr i . har som sista in-stans meddelat att den zairiska kvinnan kan återförastill . mot tortyr har den 8 maj1996 i mål mot efter klagomål från kvinnanfunnit att ett återsändande av henne skulle innebära ettbrott mot artikel 3 i FN:s konvention mot tortyr, ochatt svenska staten är skyldig att avstå från att återförahenne till hemlandet med tvång. Det här är allvarligt.Det är därför jag tar upp det för kännedom.Nämnda avgörande understryker vilka grannlagabedömningar som skall göras vid våra utlänning-smyndigheter. Jag är medveten om hur svårt det är förmyndigheterna att bedöma vissa asylärenden, särskiltde som innehåller motstridiga uppgifter. Uppgifter omtortyr utgör dock alltid en huvudpunkt vid ett asylä-rendes avgörande. Ett stort antal asylsökande beviljasockså tillstånd att stanna i vårt land i de fall där myn-digheterna bedömt att det finns grundad anledning atttro att risk för tortyr föreligger.Avgörandet i mot tortyr inskärperändå ytterligare betydelsen av en synnerligen nogsamoch försiktig behandling av ärenden där uppgift omtortyr förekommer.Herr talman! Jag utgår ändå från att så sker.Anf. 88 ()Herr talman! Det är naturligtvis värdefullt attstatsrådet informerar oss om det senaste fallet i denhär . Det ger, tycker jag då, anled-ning att också ställa sig litet frågande till hur det för-håller sig; då har vi åtminstone ett fall som uppenbar-ligen har hanterats på det här sättet på hög nivå.Jag sade i mitt inledningsanförande att det ägderum ett seminarium härStockholm, ordnat av Frivilligorganisationernas Fondför Mänskliga Rättigheter, som avhandlade just dettatema. Detta borde inte vara okänt för vare sig statsrå-det eller företrädaren för utlänningsmyndigheterna häri . Detta ger oss naturligtvis anledning tilloro. Som enskild riksdagsledamot har jag naturligtvisinte tillgång till alla akter rörande alla asylärendendär tortyrskador åberopas. Som har sagts vid tidigaredebatter här får vi som enskilda riksdagsledamö-ter dock information om ett stort antal ärenden som påolika sätt tycks strida mot de uppfattningar som stats-rådet här för fram.Därför tycker jag att det var viktigt att ställa dennafråga till statsrådet, och som jag inledningsvis sade ärjag glad över den tydlighet som fanns i statsrådetssvar. Jag hoppas att den tydligheten når ända fram.Statsrådet sade i närmast föregående interpella-tionsdebatt att han hoppades snart kunna lägga framen proposition gällande flyktingpolitiken. Som stats-rådet väl vet ligger det bl.a. ett förslag från en enskildutredare - något som initierades av den föregåenderegeringen - om att regeringen skall få möjligheter attta egna initiativ när det gäller praxisbildningen.Jag tror att det skulle vara ytterst värdefullt inomdet här området att regeringen ser till att detta förslagfinns med i den proposition som läggs fram, och attregeringen dessutom tar en av sina första möjligheternär , vilket vi hoppas, har bifallit detta för-slag, att verkligen titta på de här sakerna så att det blirklara och entydiga besked mellan och rege-ringen å den ena sidan och utlänningsmyndigheterna åden andra.Sedan vill jag vända mig till är, det har vi konstaterat här , snabb attuppträda som utlänningsmyndigheternas försvarsad-vokat här i talarstolen när interpellanter ställer politis-ka frågor till de politiskt ansvariga i regeringskansliet.Jag kan bara konstatera att det naturligtvis alltid ärsvårt för den som är utomstående. ju inte utomstående, utan han kan lyssna till alla deresonemang som förs i både Invandrarverkets ochUtlänningsnämndens sammanträdesrum. Men detmåste ju ändå vara så att vi som får ta del av de be-slutshandlingar som föreligger i enskilda ärendenmåste utgå från att det som anförs som beslutsskäl iärendena är det väsentliga.Sedan kan det givetvis finnas annat som man avutrymmesskäl inte får plats med i dessa beslutsformu-leringar, men det kan ju rimligtvis inte ha varit deavgörande skälen, eftersom de då naturligtvis hadestått där. Jag återkommer därför till de uppgifter somjag har fört fram såväl i min interpellation som i mittförsta inlägg i denna debatt. Jag konstaterar och cite-rar vad som faktiskt skrivs och som måste bedömas havarit utlänningsmyndigheternas avgörande argumentnär de avvisar även av svenska läkare vidimeradetortyrskadade.Anf. 89 (m)Herr talman! var ju själv en gångstatssekreterare för dessa frågor och vet väl ungefärvilka möjligheter och roller enskilda riksdagsmän,statsråd och företrädare för departementen har. Jag ärdefinitivt inte någon företrädare för utlänningsmyn-digheterna, vad nu det är för något. Jag vet inte omdet finns något som heter utlänningsmyndigheterna,men låt vara att det kan vara ellerInvandrarverket.Den flyktinglagstiftning som finns och som prakti-seras är i huvudsak baserad på rätt stor enighet i riks-dagen. Vi skall ha en reglerad invandring, och vi skallha olika bestämmelser i vilka det tas hänsyn till dekonventioner som vi har och de åtaganden som vi hargjort. Det skall vara en human flyktinglagstiftning,och den skall helst vara tydlig. Allt detta försöker viefter bästa förmåga få ihop. Det finns för-bättringar som måste göras. En sak som jag självfaktiskt anser - och där har kanske jag en gemensam ståndpunkt - är att beslutsmoti-veringarna i de beslut som fattas både på nivå men också på nivåbehöver utvecklas ytterligare. De behöver förbättras.Barnens position när det gäller beslut som rör barnmåste tydliggöras i samband med dessa beslutsmoti-veringar, så att alla är överens om att man kan läsa utvad som menas. Det måste vara tydligt. Det tycker jagatt vi skall hjälpas åt med, och där finns det väl godautsikter bl.a. i att komma fram enbit till. Men detta är i grunden politik, och jag för minpolitik på detta område.Anf. 90 Statsrådet ()Fru talman! Jag valde den här debatten för att in-formera om domen mot i fallet med kvinnanfrån därför att det passade in här och därför attdet visar hur viktigt det är med försiktighet och nog-grannhet i sådana här frågor. Därmed vill jag intekritisera utlänningsmyndigheterna. Jag har ocksåstuderat det här fallet, och man ser hur andra länderagerar. Det är ingen ursäkt, men människor från Zaireförs tillbaka till sitt hemland med chartrade plan. Därförelåg också vissa motstridiga uppgifter. Men ärdet som det är. Detta fall visar hur svårt det är och hurnoggrann man måste vara. Och den här kvinnan kaninte utvisas.Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga att jag an-ser att det även på detta område inom flyktingpoliti-ken finns utrymme för förändringar och förbättringar.Därför avser jag att i den proposition som skall läggasfram att föreslå ett tydligare uttalat skydd närdet gäller skyddsbehövande och tortyrskadade.Anf. 91 ()Fru talman! Avslutningsvis vill jag tacka statsrådetför detta besked. Jag tror att det är ytterst välkommet.Den oro som jag har gett uttryck för i den här debattenär väl ett inslag i den utvecklingen. Som jag sade imitt förra inlägg, även om statsrådet valde att intekommentera det, hoppas jag att det blir möjligt förregeringen att på eget initiativ påverka praxisbild-ningen i asylhanteringen och att detta sker omgåendenär det gäller hanteringen av tortyrskadade.Jag är fullt medveten om att intehar någon mer möjlighet att gå upp i denna debatt,men jag vill ändå säga att hans påstående att jag tidi-gare har varit statssekreterare på detta område ger migkanske en viss möjlighet att bedöma formuleringar iärenden som kommer under mina ögon även efter detatt jag har slutfört den tjänstgöringen. Jag konstaterarbara att i de debatter som vi har hafti dag uppenbarligen är mer bekymrad över den orosom riktas mot och om inte praxis så ändå alltför ofta synbarli-ga agerande än över den verklighet som den här oronfaktiskt ger uttryck för. Men som , det är hans politik.Överläggningen var härmed avslutad.20 § Svar på interpellation 1995/96:244 ombesöksvisum för anhöriga till BosnienflyktingarAnf. 92 Statsrådet ()Fru talman! har frågat mig vilkaåtgärder regeringen avser vidta för att ge signaler omatt anhöriga till bosniska flyktingar i smidigtskall kunna erhålla besöksvisering.Med visering avses ett tillstånd att resa in i ochvistas i . Visering beviljas såvälför rena turistbesök som för besök hos släktingar. Av2 kap. 1 § utlänningslagen framgår att visering får gesför högst tre månaders vistelse ominte regeringen föreskriver annat. Genom ändring iutlänningsförordningen (2 kap. 6 §), som trädde i kraftden , har regeringen föreskrivit attvisering får ges även än ,dock för högst , om det föreligger särskilda skälför det. Ändringen har gjorts för att göra det möjligtatt ge en visering för släktbesök under en något längretid och därmed undvika att utlänningen måste sökauppehållstillstånd för besök.Grundregeln enligt 1 kap. 3 § utlänningslagen äratt en utlänning som inte har uppehållstillstånd eller ärmedborgare i ett annat nordiskt land skall ha viseringför att resa in i . Enligt utlänningsförordningengäller emellertid undantag för medborgare i en radandra länder, i regel grundade på ömsesidiga avtal omviseringsfrihet.Det är i första hand sombeslutar i ärenden om visering. fåremellertid efter samråd med Utrikesdepartementetbemyndiga svenska utlandsmyndigheter att besluta isådana ärenden. Alla svenska utlandsmyndigheter harpå så sätt fått mer eller mindre långtgående bemyndi-ganden att besluta i viseringsärenden. Om utlands-myndigheten är osäker om visering bör beviljas ellerinte skall ansökan alltid lämnas över till för beslut. Grundläggande förutsättningar föratt visering skall beviljas är att sökanden kan bedömasha för avsikt att lämna efter viseringstidensutgång och att han eller hon har tillräckligt med peng-ar för vistelsen här, såvida avsikten inte är att någonhär i landet skall stå för försörjningen.Det är av största vikt att kontakter mellan männi-skor i olika länder underlättas. Det gäller såväl i frågaom släktkontakter som kommersiella och kulturellaförbindelser på olika plan. Det övergripande måletmåste vara att skapa så stor frihet för rörelser övergränserna som möjligt. Mot önskemålet om fri rörlig-het måste emellertid ställas nödvändigheten av attupprätthålla den reglerade invandring som vi har ochsom vid ett flertal tillfällen ansett att vimåste ha. Det medför dels att vi ställer krav på vise-ring i förhållande till ett antal länder, dels att viseringkan nekas om det finns anledning att anta att avsiktenär att bosätta sig här i landet.Som jag framhållit är det av särskild vikt att vise-ringskrav inte i onödan försvårar släktbesök. Viktenav att sådana förbindelser underlättas måste därföralltid vägas in när viseringsansökningar prövas. Detgäller i särskilt hög grad när det är fråga om den somkommit till som flykting och som uppleversaknaden efter anhöriga som särskilt svår.Det kan i det enskilda fallet inte sällan bli frågaom svåra avvägningsproblem när det gäller att avgöraom visering skall beviljas eller inte. Det måste alltidbli fråga om en individuell bedömning i det enskildafallet.Enligt instruktionen för an-kommer det på verkets styrelse att besluta om riktlin-jer för beslut i ärenden om visering.I verkets styrelse ingår representanter för fem avriksdagspartierna, däribland Folkpartiet.Mot bakgrund av vad jag ovan anfört blir mitt svartill att det inte finns någon anledningför regeringen att ge några särskilda anvisningar omatt anhöriga till bosniska flyktingar skall kunna fåbesöksvisering.Anf. 93 ()Fru talman! Jag tackar statsrådet för svaret.Till skillnad från vad som gäller föregående svar kanjag inte annat än konstatera att detta var tämligenbyråkratiskt till sin utformning. Formerna för myn-digheternas hantering av viseringsfrågor torde varaväl bekanta för . Lika bekant börjar bli denutbredda misstänksamhet vilken många som ansökerom visum för att kunna besöka anhöriga i vårt landmöter hos handläggare.Den sökande är helt utlämnad och saknar varjemöjlighet att göra sin rätt gällande. För den sökandeliksom för de anhöriga i som faktiskt fåtttillstånd att vistas i utan inskränkning är möj-ligheten att åter få träffa sina anhöriga många gångerden viktigaste frågan i livet.Det långa kriget i Bosnien ärEuropas största skamfläck sedan andra världskriget.Det har statsrådet och jag tidigare här i kammarenhaft tillfälle att utbyta åsikter om. Väl så skamlig ärEuropas oförmåga och ovilja att ta sitt ansvar och attvisa den beslutsamhet och den solidaritet som allt vårttal om att nazismens folkmordspolitik inte får uppre-pas kunde ha givit anledning att tro på.I fick 1993 kanske så mycket som 60 000bosniska flyktingar rätt att stanna. framhållsdet som något storartat. I jämförelse med hurflertalet andra europeiska stater förhöll sig kan detkanske tyckas motiverat. Det finns väl ingen anled-ning att dölja att tveksamheten eller rent av kritikenmot den dåvarande regeringens ställningstagande varbetydande också på politiskt håll.I en debattartikel i kritiseradesdessutom beslutet av högre chefer för , som framhöll att de tvärtom, om de fått hållas,kunde ha sett till att de bosniska krigsflyktingarna intefått stanna.Genom har kriget i Bosnienupphört. Det är välkommet. Jag kunde själv vid ettbesök för någon vecka sedan konstatera den oerhördalättnad det här innebär för människorna, bl.a. i detunder hela kriget belägrade . Vi vet alla,beroende på omvärldens förhållningssätt, att det inteär någon rättvis fred som börjar byggas i Bosnien.Fortfarande leker folkmordets arkitekter katt och råttamed världssamfundets utsända.Men när nu kriget upphört kan människorna iBosnien ändå försöka bygga en ny framtid. Det blirsvårt, mycket svårt. Många kära är borta för alltid,andra befinner sig långt bort. Att kunna återses är oftaen grundläggande förutsättning för att kunna börjaom. Många av dem jag träffade i beklagadesig över hur omständlig och långsam hanteringen avansökningar om besöksvisum till är. Det-samma får jag höra också av de anhöriga här i Sveri-ge.