prot · GJ0956 · 1996-02-15 00:00:00 — Det fordras definitivt inga subventio-ner, som jag dessutom skulle vara helt emot, och ingakonstlade åtgärder. Däremot kan man tänka sig attbanksystemet på något sätt träder in och att ränteris-kerna garanteras av staten tillsammans med de företagsom ingår i systemet. Fördelningen kanske kunde vara80-20 %. Ett annat alternativ är att staten direkt till-sammans med småhusindustrin startar upp en kredit-fond eller vad man skall kalla den för. Om man nuskall blanda in i sammanhanget,kan man också tänka sig att en filial till bildas med inriktning just på att garanteraränteriskerna. Har statsrådet sett över dessa frågor?Anf. 153 Näringsminister ()Fru talman! Jag delar uppfattningatt det är oerhört viktigt att vi har en framgångsriksmåhusindustri. Jag delar också uppfattningen att det iavvaktan på att den inhemska marknaden ökar igen äroerhört viktigt att vi utnyttjar alla de möjligheter tillexport som finns. Det gäller inte bara export tillTyskland, utan det finns många andra intressantaländer i som skulle kunna vara intressanta försvensk småhusindustri.Jag vill inte nonchalera problemen, men jag villheller inte överdriva dem. Det finns exempel där mankan rikta kritik mot vissa enskilda affärers betalnings-rutiner. Men jag vill därmed inte gå så långt som attsäga att det är ett generellt problem i umgänget medTyskland, för det finns också exempel där betalnings-rutinerna fungerar.Men som jag sade i mitt interpellationssvar harEU-kommissionen generellt för EU:s område tagitupp att det måste vara ordning och reda i betalnings-rutinerna. Jag tror att det är den vägen vi måste försö-ka vandra och att vi måste försöka engagera oss för attdet skall fungera ordentligt.Sedan finns det faktiskt en annan sak som jag trorär väl så viktig, nämligen att uppmuntra till att kon-kurrensen fungerar inom byggmaterialindustrin, ditjag också för småhusindustrin. Där gäller det att se tillatt EU-länderna rättar sig efter de byggdirektiv som ärutarbetade, och att man bidrar till att öka konkurren-sen på detta område. Finns det något område som harbehov av ökad konkurrens, och det kan finnas mångaområden, är det byggmaterial jag särskilt vill peka ut.Där finns det ett oerhört viktigt och stort behov av attöka konkurrensen. Där tror jag att vi med gemen-samma krafter skall försöka sätta in en stöt.Låt mig återigen säga att vi har satsat 30 miljonerkronor för att underlätta detta. Vi fortsätter att följautvecklingen när det gäller småföretagen i allmänhetoch småhusbranschen i synnerhet.Anf. 154 ()Herr talman! Jag håller med näringsministern ifråga om behovet av att få konkurrens på byggmate-rialsidan.För att sedan gå över till detta med exporten så ärdet ju så vi , både från och från samhället i övrigt, försökt förmåträhusbranschen att engagera sig i ökad export. Dethar inte lyckats tidigare; så länge det gick att sälja husi och i hade man varken ork eller lustatt gå ut med export.Sedan några år har dock exporten faktiskt gått bra,framför allt exporten till norra . Företag somFågelfors och Ekefors i kan nämnas i dettasammanhang, de har varit mycket duktiga. Vi troddeatt alla övergångsbesvär nu var över, och att manskulle kunna komma loss ordentligt. Men tyckerjag att problemet med de långa betalningstiderna klarthotar att spoliera hela exporten. Det skulle innebäraatt man avvaktade tills en svensk marknad eventuelltkommer i gång. De som överlever fortsätter då på denmarknaden och struntar i exporten. Det tycker jagskulle vara väldigt olyckligt.Jag undrar ändå om detta med Exportkreditnämn-den. Kan de spela en roll också när det gäller exporttill övriga ? Kan de 30 miljonerna användas tillnågot annat än att underlätta exportsatsningar?Anf. 155 Näringsminister ()Herr talman! Jag vill inte gå så långt som LennartBeijer och säga att bristerna i betalningsrutinerna är såallvarliga att det hotar att spoliera hela småhussek-torn. Jag tror, precis som jag sade vid ett tidigareinlägg, att vi skall angripa detta genom att via få till stånd bestämmelser som gör attvi får ett likartat system för betalningsrutiner inomhela unionen.Sedan tycker jag rent spontant att det är något fel-aktigt att använda det viktiga instrument som export-garantier är i fråga om länder som vi har ingått enunion med, länder som i övrigt ändå betraktas sommedlemmar i den civiliserade demokratiska världen.Jag tror att det som behöver göras när det gäller ex-portkrediten skall vara förbehållet de marknader sombedöms som osäkra. Dit kan man inte med den bästavilja i världen påstå att marknaden i hör.Jag vill gärna säga att jag tycker att trähus- ochsmåhusbranschen har haft betydande framgångar ochatt man har varit duktig på att kapaåt sig marknadsandelar. Det finns säkert mer att görapå den punkten, och vi följer utvecklingen. Vi är na-turligtvis beredda att hjälpa till och underlätta fördenna viktiga bransch i dess värv med att exporterasvenska hus.Anf. 156 ()Herr talman! Jag bedömer nog situationen försmåhusindustrin, och för all del även för en stor del avträindustrin, som ytterst allvarlig. Vi trodde nog förkanske bara att utvecklingen skulle gååt rätt håll igen. visar det sig att det, trots att manegentligen har kommit ner på knäna, fortfarande skernedbantningar på träindustrisidan.Det finns tre saker att ta upp i samband med dennafråga. Den första är naturligtvis sysselsättningen. Fårvi snurr på småhusexporten, kommer vi att klara sys-selsättningen i , norra och kanskesödra över huvud taget.Exporten är viktig. Det gäller att få en större ex-portvolym. Likaså är det viktigt med vidareförädling.Det finns egentligen inget bättre sätt att vidareförädlaråvaran än att skicka i väg hus.Jag förstår att näringsminstern inte direkt kan ut-lova preciserade åtgärder i den här debatten. Men jagutgår från att statsrådet snabbt - och jag tycker attsnabbheten är viktig - ser över problematiken ochhittar de former som bäst passar i den här situationen.Anf. 157 Näringsminister ()Herr talman! Jag har samma uppfattning somLennart Beijer. Låt mig bara nämna en, som jag tyck-er, intressant öppning för småhusbranschen. Dethandlar om uppbyggnaden av det forna Jugoslavien.Där finns det ett enormt behov, och jag tycker att vimed gemensamma krafter skall se om vi kan hittalösningar. Det kan vara en intressant marknad försvenska småhus, särskilt som det finns behov.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1995/96:55 om gift-fritt slam till det svenska jordbruketAnf. 158 Miljöminister ()Herr talman! har frågat mig vadjag avser att göra åt anslutningen av lakvatten fråndeponier, dagvatten, industriella avfallsprodukter ochkemikalier till kommunala reningsverk. Hon har vida-re frågat vad jag avser att göra åt användningen avpolyakrylamid och liknande kemiska polymerer ireningsverken samt om jag avser att begränsa mäng-den avloppsvatten i förhållande till mängden metallersom kommer in till reningsverket. Slutligen har honfrågat mig vem som skall avgöra om slammet skallaccepteras för spridning på odlingsmark.I lagen om allmänna vatten- och avloppsanlägg-ningar (VA-lagen; SFS 1970:244), regleras bl.a. an-slutning av avloppsvatten till kommunala reningsverk.Lagen anger att anläggningen skall brukas så attdet inte uppstår svårigheter för huvudmannen att upp-fylla uppställda miljö- och hälsoskyddskrav. Dettainnebär att huvudmannen inte är skyldig att ta handom andra avloppsvatten än spillvatten från hushålloch liknande. Huvudmannen har således ingenlagstadgad skyldighet att emot industriella avlopp,lakvatten från deponier eller dagvatten. Kommunenkan i sina allmänna bestämmelser för brukande avallmänna vatten och avloppsanläggningar ställa kravpå föroreningsinnehållet i inkommande vatten.Vid prövning av en verksamhet enligt miljö-skyddslagen kan dessutom villkor ställas på verksam-hetens utsläpp till den kommunala avloppsledningen.Vidare finns gränsvärden för bl.a. metallinnehåll islam i förordningen om vissa miljöfarliga produkter(SFS 1985:840) samt i föreskrifterom skydd för miljön, särskilt marken, när av-loppsslam används i jordbruket (SNFS 1994:2). anges hur mycket slam som får spridasmed utgångspunkt från slammets metallinnehåll. Nyaoch betydligt strängare gränsvärden gäller från år2000.Naturvårdsverket, LRF och Svenska vatten- ochavloppsföreningen gjorde en överens-kommelse om kvalitetssäkring vid användning avslam i jordbruket. Överenskommelsen stöds av centralt och av KRAV. Parternaåtar sig bl.a. att verka för att slam återförs till jord-bruksmarken, att tillämpa gräns-värden för metaller vid gödsling av medslam samt att tillsammans vidta de åtgärder som be-hövs för att säkerställa att överenskommelsen full-följs. skall en mer omfattande genom-gång av utvecklingen och åtgärdsbehovet göras.Parterna skall också enligt överenskommelsenverka för att ett samråd mellan reningsverket, miljö-kontoret, konsumentföreträdare och företrädare förjordbruket sker före användning av slam inom jord-bruket, där man är överens om status på genomfördaåtgärder och om hur själva hanteringen skall ske.Vad gäller industriella spillvatten får dessa intesläppas till avloppsreningsverk utan förbehandling.Odefinierat lakvatten från deponier bör inte ledas tillavloppsreningsverk. Vad gäller dagvatten är målet attså litet som möjligt bör ledas till reningsverk. Dagvat-ten bör därför samlas upp i separata ledningssystemoch tas om hand lokalt. har itillståndsbeslut krävt att industrier och deponier tarhand om sitt avloppsvatten lokalt och att dessa vattendärmed inte får ledas till kommunala reningsverk.När det gäller användningen av polyakrylamid ochliknande kemikalier som är akut toxiska och bioac-kumulerbara har branschen själv starta ett projekt föratt undersöka hur dessa kemikalier skall kunna bytasut. Det är naturligtvis viktigt att farliga kemikalier såsnabbt som möjligt fasas ut.De frågor som lyfter fram ärsammanfattningsvis redan uppmärksammade, målenär att få en ett så rent avloppsvatten som möjligt frånindustrier, deponier osv. och att få ett rent slam somkan återföras till jordbruket. Det är alla parters ge-mensamma ansvar att uppfylla målen. Jag kan försäk-ra att jag fortsättningsvis kommer att verka för attmiljömålen vad gäller slamhantering följs och att defortlöpande anpassas till nya kunskaper.Anf. 159 (mp)Herr talman! Jag tackar för svaret. Men problemetär att slammet från de flesta kommunala reningsverk inte utgör den goda gödsel för åkermarker somdet skulle kunna göra och som vill att detskall vara. I själva verket är det olämpligt och farligtatt sprida det slam som fås vid re-ningsverken.Nu säger att slammet blivit sårent att man kan använda det på åkrarna igen. Detbedrivs nästan en liten kampanj för det. Vad är detsom har förändrats ? Det kan jag intefinna ut. Inga ledningar med farliga tillflöden fråndeponier, industrier och dagvatten har stängts av, utandet är samma slam. Flera organisationer och enskildaverksamma inom jordbruket och konsumenter vägraratt godkänna produkter för vilka slammet använts somgödsel, eftersom dessa produkter kan utgöra hälsofa-ra. Jordarnas giftinnehåll stiger till sådana nivåer attdet blir omöjligt att odla på dessa därför att metallernaju inte försvinner. Slammet blir tyvärr ett hot i ställetför en resurs. Slammet har inget i kretsloppet att göraförrän det blivit fritt från allvarliga föroreningar avolämpliga tillflöden. Varför har inte Naturvårdsverketföreslagit detta och en plan för kommunerna? fick uppdraget av regeringen, men mankan säga att har misslyckats med attutarbeta en lösning. Man säger i stort sett att det ärbra, utan att någonting har gjorts.Vad gör vi , när det inte hänt så mycket? Jo, istället försöker vi lansera en positiv inställning tillslammet och positiva miljöråd i sammanhanget. har dessutom fått med sig en del andraorganisationer som Krav och Naturskyddsföreningen.Det tycker jag är litet märkvärdigt. Tyvärr får detvissa följder om detta sprids.Miljöministern säger att bestämmelserna i va-lagen teoretiskt innebär att det är upp till kommunernaatt utarbeta planer. Men det görs inte därför att kom-munerna har sina ekonomiska ramar. Dessutom blirdet en väldigt svår konflikt. Kommunerna vill haindustrier och arbetstillfällen, men skall stenhårda gränser. Kommunerna klarar inte avdetta. Det måste vara gemensamma regler över helalandet för att hantera frågan.Jag skall nämna ett exempel från verkligheten somvisar att det inte är så lätt som va-lagen säger. Vi harett stort kemiskt industriföretag som heter iGöteborgsområdet. Det fick plötsligt ett beslut frånKoncessionsnämnden att tillfälligt få öka sin produk-tion av ättiksyra utan att få reglerade krav på att tahand om det som kommer ut i den processen. Detskulle gå till det kommunala reningsverket. Då sattkommunen i en rävsax. Hade man inte tagit hand omdetta i det kommunala reningsverket - det skulle hafått allvarliga följder därför att det skulle ha påverkathela den kemiska processen - skulle företaget ha fåttsläppa ut det i älven. Där har vi vår dricksvattentäkt.Det är inte så enkelt som det kan låta i svaret. borde ålägga alla industrier att tahand om sitt vatten.Anf. 160 Miljöminister ()Herr talman! Det som hänt är att det finns strängaföreskrifter för vad som får finnas i slammet. Eftersom de finns har man kommitöverens om att man, om man följer rekommendatio-nerna, också skall kunna utnyttja slammet. För enöverenskommelse med t.ex. Natuskyddsföreningenoch KRAV - det är ju inte vilka organisationer somhelst - ställs det starka kvalitetskrav. Därför kallas detockså en överenskommelse om kvalitetssäkring.Jag vet att det finns någon organisation, framförallt Arla, som inte har velat använda slammet. Men deandra organisationerna har sagt att de anser att kravenuppfylls i och med att man följer den överenskom-melse som skrevs se-dan.Det finns en arbetsgrupp inom Naturvårdsverketsom fortsätter att arbeta med detta. Jag förutsätter löser problemet. Har man med så här mångaparter i en överenskommelse, som är helt överens omprinciperna, bör också eventuella kvarvarande prak-tiska problem kunna lösas.Anf. 161 (mp)Herr talman! Det är bara ett fåtal organisationersom sagt att slammet är okej. Det finns väldigt mångaorganisationer inom miljörörelsen som har sagt tvärt-om. Det har faktiskt bildats en konsumentorganisationdär dessa andra organisationer är med och som harväldigt stor kunskap om livsmedel och hur olika gifterkan tas upp. Därför är det fel att ge den föreställning-en att miljöorganisationerna i ställer upp pådetta, för det är bara dessa två som gör det. organisationer har intetyckt att detta är bra.Min fråga till miljöministern är: Varför har det nublivit så positivt när vi ser giftinnehållet i metallerna?Det är bara ett fåtal metaller som prövats. Det ärmånga ämnen som inte har testats. Men man kan vetapå grund av tillflöden att de innehåller många farligasaker, och det vore inte bara om de kom ut i våraåkermarker. Varför är detta plötsligt legitimt när dettidigare inte varit det? Vad har hänt efter det att har utrett frågan? Det skulle jag viljaha svar på.Anf. 162 Miljöminister ()Herr talman! Jag förstår uppriktigt sagt inte KiaAndreassons bekymmer. verkar troatt man får släppa ut vad som helst i avloppet. Helamitt svar handlar om att man inte får göra det. Detfinns gränsvärden och regler för vad som får gå ut iavloppet. Det finns gränsvärden för t.ex. metaller föratt slammet skall anses godtagbart. När dessa följsskall slammet kunna användas på åkrarna. Men enöverenskommelse har träffats, och jag vidhåller att jaginte anser att SNF och KRAV är vilka organisationersom helst. Jag hoppas att man får en lösning i ochmed att en arbetsgrupp arbetar med frågan. Förhopp-ningsvis kan de olika intressenterna komma överens.Anf. 163 (mp)Herr talman! Värdena för det metallinnehåll somfår förekomma vid reningsanläggningarna är väldigthöga. T.o.m. de muddermassor i småbåts-hamnar och i hela älven som läggs i invallade områ-den har ett mycket mindre innehåll av metaller än detRyaverksslam som vi får i vårt kommunala renings-verk. Det är otroligt mycket högre metallinnehåll än iavföring och urin från människorna som har godkänt. Skulle det metallinnehåll somuppmätts vid t.ex. komma ut på åkermar-ker, skulle det innebära det hot som jag talar om. Vadsom händer med våra livsmedel vet vi inte, men vikan ana det. Därför har många, t.ex. Arla, sagt att detinte godkänner detta.Det sägs i svaret att det görs en översyn år 2003.Men det är en väldigt dit. Det är väldigt vik-tigt för kretsloppsfilosofin att slammet blir bra.Anf. 164 Miljöminister ()Herr talman! Finns det lokala skillnader och det dåinte kan sägas att de värden uppnås som bestämtsenligt överenskommelsen, får man väl sträva efter atthitta lösningar för det.När det gäller landet som helhet och hur vi använ-der slammet räknar jag med att Naturvårdsverkettillsammans med andra berörda parter kommer atthitta lösningar i den arbetsgrupp som arbetar meddetta. Jag räknar med att man gör det långt före år2003.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 1995/96:69 om av-gasutsläppens storlekAnf. 165 Miljöminister ()Herr talman! har frågat mig om re-geringen är beredd att tillsätta en oberoende utredningför att få klarhet i vem som har rätt när det gälleravgasutsläppen från vägtrafiken. Bakgrunden tillElver interpellation är att Svenska vägföre-ningen och har presenterat be-räkningar av avgasutsläppens storlek som är väsentligtlägre än de som publicerat.Jag vill inledningsvis konstatera att det kontinuer-ligt pågår ett omfattande arbete vid olika statligamyndigheter med flera instanser för att kartläggaavgasutsläppens verkliga storlek. Bland dessa kannämnas , , , dvs. , AB SvenskBilprovning, och . Dessa myndighetersamarbetar även med bilindustrin i denna fråga. Medsina olika kompetenser bidrar de till att kartläggabilden av hur stora utsläppen är samt hur de påverkarföroreningshalterna i omgivningsluften. Vägverketgör exempelvis en egen beräkning av avgasutsläppensstorlek i sin årliga miljörapport.Beräkningar av vägtrafikens avgasutsläpp är tek-niskt sett komplicerade. Utsläppens storlek är beroen-de av bilarnas körsträcka och av hur mycket de släp-per ut per kilometer. Utsläppen per fordonskilometerpåverkas av en mängd faktorer, exempelvis teknisktutförande, ålder, underhåll, bränsleval, hastighet ochkörsätt. Vad gäller såväl körsträckorna som utsläppenper fordonskilometer finns det brister i underlagetsom lämnar fältet öppet för bedömningar. Jag konsta-terar att det är svårt att komma till en exakt sanningpå grund av de stora beräkningstekniska problemen.Självklart finns det dock ett samhällsintresse i attförbättra precisionen i beräkningarna av avgasutsläp-pens storlek. Regeringen kommer därför att se till attde berörda myndigheterna tar sig an denna uppgift.Det är därvid viktigt att samarbetet mellan myndighe-terna och även andra intressenter, däribland industrin,stärks.Myndigheterna och andra intressenter som sysslarmed emissionsberäkningar av olika slag har ett närasamarbete. De utvecklar beräkningsmodeller somligger till grund för skattningar av avgasutsläppensstorlek. Ett samarbete med samma syfte som denutredning som efterlyser finns därförredan. Det bör i sammanhanget noteras att har uppdragit åt VTI att revidera de upp-gifter om utsläpp per fordonskilometer som används iverkets utsläppsberäkningar. VTI kommer att rappor-tera sitt uppdrag till inom kort.Verket kommer därefter att uppdatera sina beräk-ningsmodeller på viktiga punkter. Det är mot dennabakgrund min uppfattning att ytterligare en utredninginte skulle tillföra något.Det är viktigt att följa hur utsläppen från vägtrafi-ken förändras. I det sammanhanget är noggrannaberäkningar ett viktigt instrument, eftersom de utgörett viktigt underlag vid den politiska bedömningen avvilka åtgärder inom miljöområdet som bör prioriteras,bl.a. med tanke på deras kostnadseffektivitet.De brister som finns i beräkningarna vad gällerstorleken på vägtrafikens föroreningsutsläpp betyderinte att det råder någon osäkerhet om att vägtrafikensutsläpp är så stora att de har betydande negativa effek-ter. Utsläppen måste därför anpassas till denivåer som människor och naturen tål. Påtagliga för-bättringar vad gäller bl.a. luftföroreningshalterna itätorter har dock skett.Anf. 166 ()Herr talman! Tack för svaret, miljöministern!Det är naturligtvis bra att samarbete eftersträvas,men en oberoende utvärdering vore bättre än enbartsamarbete - det är min sammanfattande kommentar.Nu svarar statsrådet med att tala om Vägverketsegna beräkningar. Det sägs att det är tekniskt kompli-cerat, att det finns brister i underlaget och att det ärsvårt. Är det kanske rent av omöjligt? kan man frågasig.Det är glädjande att vissa utsläpp minskar. Jaghåller med statsrådet om att det är viktigt att ha nog-granna beräkningar. Men de bör också vara korrektasom underlag för oss som skall fatta politiska beslutom åtgärder och styrmedel, för annars kan vi beslutaom sådant som är varken verkningsfullt eller har i samarbetemed mätt och analyserat luften i svenska stä-der. Den rapporten visar att det skett en mycket på-taglig förbättring beträffande kväveoxidhalterna isvenska tätorter. Miljöministern konstaterar helt rik-tigt att det har skett en förbättring när det gäller luft-föroreningshalterna i tätorter.Naturvårdsverket har dock tidigare i sina rapportervarit avvisande här. Då kan man undra: Om luftenförbättrats , måste det rimligen bero påatt utsläppen faktiskt har minskat. Eller hur är det?Naturvårdsverket påstår i vissa sammanhang att ut-släppen av kväveoxider från bussar ökat för varje årsedan 1980, trots att man själv var med om att skärpalagkraven och införa miljödiesel. Naturvårdsverketpåstår att utsläppen från lastbilar har ökat med upp-emot i takt med trafikökningen och att lastbilaroch bussar inte har blivit renare på 15 år.Vad skall man tro? Miljödieseln minskar väl ändåutsläppen av kväveoxider. har juvarit med om att införa miljödiesel. Men varför redo-visar verket inte det i sin officiella statistik? osanning då miljöbränslet skulleinföras, eller undanhåller man sanningar nu?Jag tycker att statsrådet glider undan frågan omtrovärdigheten från verkets sida med sitt resonemangom hur svårt det är att beräkna de totala utsläppenfrån bilarna. Statsrådet avslutar med påpekandet attutsläppen är så stora att de får betydande negativaeffekter och att utsläppen måste anpassas till vadmänniskor och natur tål. Självklart är det så. På denpunkten tror jag inte att det finns delade meningar idenna kammare.Men har satt upp målet om en 30-procentig reduktion av kväveoxidutsläppen fram tillår 1995. Saknar det målet betydelse? Är det intressantatt veta om målet nås eller inte?Av regeringens skrivelse 1995/96:120 om vårmiljö framgår att målet enligt intenås. Min fråga är då: Har man rätt eller fel - når vialltså miljömålet eller inte?Statsrådet sade också att myndigheter skall ta sigan mätuppgifterna. Är det något nytt att man skall tasig an dem, eller är det fråga om att man intehar lyckats tillräckligt?Anf. 167 Miljöminister ()Herr talman! Jag tror att det delvis handlar om enmissuppfattning här. Man måste komma ihåg att dethandlar om olika sorters utsläpp. Att tätortsluften harblivit bättre är det ingen som förnekar. Även om denkanske inte blivit så mycket bättre, som vi ju skulleönska, har den blivit bättre.Det förekommer en diskussion framför allt om hurmycket kväveutsläppen har minskat. Då är det viktigtatt komma ihåg den 30-procentiga minskning somriksdagen satt upp som mål. Vare sig man har kommitnågot lägre än det, som sagt, ellerman har kommit något högre än det, som Biltrafikfö-reningen sagt, är det fråga om ett delmål. Kväveut-släppen måste alltså fortsätta att minska mycket dras-tiskt. Oavsett vem som har rätt så räcker inte ens denminskning av kväveutsläppen som man har lyckatsåstadkomma.Slutligen gäller det koldioxidutsläppen, som vi ti-digare har diskuterat här i kammaren. Där ser vi,tyvärr, fortfarande en ökning.Herr talman! Den misstänksamhet gentemot som ger uttryck för kanjag inte alls förstå.