prot · GK0936 · 1996-11-29 00:00:00 — Böndernai har ju sagt att man vill minska användningenav lågdospreparat. Jag förstår inte alls varför jord-bruksministern skall lovorda detta.Det finns många andra aspekter som vi säkertkommer att ta upp i flera debatter om GMO, t.ex. kanman se en effekt som är mycket litet undersökt. Det ärdet faktum att en stor del av genomet är mycket pas-sivt. Men man kan se att det aktiverar vissa gener.Genom att stoppa in främmande gener kan man se attandra gener än de som brukar vara aktiva i en växthelt plötsligt börjar bli aktiva. Vilka effekter det fårvet man inte. Där står än så länge forskningen frågan-de.Jag undrar: Skall inte vara ett land somverkligen går före när det gäller miljö och som gårföre när det gäller konsumentintressen? På vilket sättskall konsumenterna kunna vara säkra på vet om man får detta eller inte? Såvitt jag kan seär enda möjligheten att veta att vi slipper GMO-sojanatt vi säger nej i . Kan man inte tänka sig att visäger nej innan vi vet att det finns en märkning som vikan acceptera, en märkning som faktiskt skulle göraatt vi även kan märka produkter där det finns t.ex.sojalecitin?Jordbruksministerns svar tycker jag andas uppgi-venhet, och det är beklämmande.Anf. 25 ():Fru talman! Jag skulle vilja ha svar på de frågorjag ställde om vart förhandlingarna om novel foodleder och hur pass omfattande förordningen är. Migförefaller det vara en för begränsad del av livsmedlensom omfattas av detta. Kan man få det att bli på detsättet att alla livsmedel som innehåller genförändradesubstanser kommer att vara med? Det är kravet, ochdet är det som jag tycker är viktigt.Jordbruksministern pratade om arbetet med gen-förändringar. Visst har vi ett sådant arbete i ,fast inte så mycket på det här området. På det medi-cinska området har vi ett mycket utvecklat sådantarbete i , där det gör väldigt stor nytta och därvi kan ha det under kontrollerade former. När detgäller det här området har vi försök i , just påraps och sockerbetor. Men det är kanske inte såmånga svenska intressen som har varit med. Försökenhar visserligen varit omgärdade med en del restriktio-ner, men jag har varit tveksam också till dem, måstejag säga. Jag tycker att jordbruksministern skönmålaranvändningen av genförändringar när hon talar omvilken nytta de gör.Om man nu skall använda genförändringar i dethär sammanhanget, är det då förnuftigt att användadem för att göra växterna mer toleranta mot gifter?Vore det inte rimligare att man använde dem för attväxterna skulle klara de problem som de möter i natu-ren, så att vi inte behöver använda gifter? Detta visarganska väl vad som är orsaken till att man gör de härförändringarna. Det är för att kunna sälja sina egnaprodukter. Det här är ett bekymmer.Jordbruksministern säger att det är godkända pre-parat. Men det är de godkända preparatenvi skall minska användningen av, för vi använder intenågra andra än godkända preparat.Sedan sägs det att det här är mindre giftigt och attdet är nedbrytbart. Jag har också pratat med de härintressenterna. Jag vet att de, när de använder de härpreparaten säger: Men du skall inte så sockerbetoråret efter. Jo, för sockerbetor är känsligaoch skulle kanske inte växa då. Då faller ju hela reso-nemanget.Jag förstår att jordbruksministern har bekymmermed det här, för det är starka intressenter som jobbar.Men vi vill ha över jordbruksministern på rätt sida, dåskall vi hjälpa till och slåss mot de här intressena, detlovar jag.Anf. 26 Jordbruksminister ():Fru talman! Jag anser nog att jag befinner mig pårätt sida. Rätt sida är att ha en restriktiv hållning tillanvändning av genteknik men inte en helt avvisande,som jag förstår att t.ex. har.Genförändringar använder vi oss redan av. Växt-förädling och husdjursavel går ut på att förändra ge-ner hos växter och djur. Belgisk blå, en köttdjursrassom vi tycker väldigt illa om, är inte förändrad medgenteknik utan med s.k. vanlig husdjursavel. För migleder det till slutsatsen att vi skall vara restriktiva. Viskall ha etiska och moraliska bedömningsgrunderoavsett om vi använder genteknik eller inte.Allergiframkallande ämnen skall vi naturligtvisundvika, men om vi t.ex. stoppar nötter i kaksmetenär det inte vispen som är allergiframkallande - det ärnötterna. Samma sak gäller med gentekniken. Om vianvänder genteknik för att föra in någonting som ärallergiframkallande i en annan produkt är det integentekniken det är fel på utan det som vi stoppade in.Vi skall självfallet vara oerhört restriktiva och se tillatt vi inte använder allergiframkallande medel.Det är dock riktigt som ni båda säger: Vi vet inteallt om de här teknikerna. Men vi vet vid det här lagetändå en hel del. Det handlar inte om nya och osäkratekniker utan om tekniker som har använts i mer än20 år. Man kan säga att det här står i början av sinutveckling när det gäller växtförädling, och det är justdärför det är viktigt att vi är restriktiva. Men det finnsen oerhört omfattande användning inom forskning ochinom t.ex. läkemedelshantering.Genteknik som har använts för läkemedel ledernaturligtvis också till att produkterna så småningomkommer ut i samhällets kretslopp. Är det er uppfatt-ning att man i så fall också skall säga nej till den ty-pen av användning, med hänsyn till att det kan inne-bära risker för miljön? Och vad skall man i så fall istället erbjuda de människor för vilka det inte finnsnågra andra läkemedel?Jag menar att vi självfallet skall sträva bort frånanvändningen av kemikalier. Det gäller naturligtvis iförsta hand de allra sämsta medlen, som vi måste bliav med. I andra hand skall vi försöka bli av med dehär medlen också.Man kan då ställa sig frågan: Om man har en växt-förädling som leder till att en växt i sig blir mot-ståndskraftig mot t.ex. ett insektsangrepp, är det dåacceptabelt eller inte om man har använt genteknik?Är det att föredra att man fortsätter att använda olikatyper av traditionella kemikalier som bekämpnings-medel?Jag vill än en gång understryka att regeringen me-nar att vi skall vara oerhört restriktiva i användningenav genteknik, men vi skall trots allt inte säga totaltnej. Vi är inte så lyckligt lottade att vi lever i en si-tuation där vi har goda alternativ till all användningav genteknik. Vi är i själva verket i den situationen attvi har ställt till många stora miljöproblem. Vi måsteförsöka hantera dem; vi måste försöka komma bortfrån kemikaliesamhället.Rätt använd - det är min övertygelse - kan gen-teknik vara en av vägarna att nå det målet. Jag trorinte att gentekniken innebär en ljus framtid och att viskall bejaka allting som händer, tvärtom. Vi prövarvarje fall för sig. Men till skillnad från vill jag inte säga nej till tekniken som sådan utanbehålla just inställningen att pröva varje fall för sig.Det är därför vi t.ex. säger nej till tillämpningar i rapseller i majs, där diskussionen också är aktuell. Mendet är också därför vi kan acceptera användningen idet här fallet - efter det att en prövning har gjorts, enprövning som också har reglerat vad man får användaden här sojabönan till.När det gäller förhandlingarna om novel food kanjag med glädje konstatera att det äntligen ser ut somom det håller på att lossna. Förhandlingarna ser nu utatt kunna föras till ett lyckligt slut som innebär att vifår en klar och tydlig märkning. Det är vi naturligtvisoerhört angelägna om, för det är viktigt att människorfår göra sina egna val.Anf. 27 ():Fru talman! Det är en oerhörd skillnad mellanvanlig växtförädling och avel å ena sidan och gen-manipulation å den andra. Här går vi över de biolo-giska barriärerna på ett sätt som naturen själv aldrigskulle kunna göra. Det är inte möjligt för soja attnormalt få avkomma med . Det är precis detsom är den stora och avgörande skillnaden: Vi görnågonting som aldrig kan göras i naturen.Naturligtvis är det så att alla växter alltid föränd-ras. får de växter som lyckas få små gene-tiska förändringar som ger större motståndskraft bätt-re möjligheter att klara sig i naturen. Den förändring-en sker , men det är något helt annat än detvi gör . Vi går över genbarriärerna, plockar vissagener och stoppar in dem i växter där de normaltaldrig skulle kunna förekomma. Därmed skapar viegentligen helt nya arter.En annan skillnad är att i de här fallen kan genernaspridas vidare på ett okontrollerat sätt. Jag har hittillsinte hört någon forskare som håller på med det här,, som kan garantera att det inte kanske. Tvärtom har det stått flera artiklar i Forskningoch Framsteg där bl.a. danska forskare mycket kraf-tigt har varnat för att det finns en risk att de gener somär resistenta mot t.ex. Roundup sprids till just deogräs, t.ex. åkerkål, som man vill bekämpa med Ro-undup. Det kan innebära att vi står inför ett gigantisktmiljöproblem. Då, , kan det kommabetydligt aggressivare gifter än den glyfosat-Roundupman använder i dag.Jag och menar att den stora farlighe-ten är just detta: Vi sprider de här organismerna imiljön på ett sätt som gör det svårt att kontrolleraföljderna. Naturligtvis finns det vissa användningsom-råden för gentekniken inom den medicinska forsk-ningen - där man ser till att manipulera enskilda cel-ler och vet att en spridning inte kan ske - som vi kanacceptera. Men när, , skall vi använ-da försiktighetsprincipen om inte i det här fallet? Ochskall verkligen vika sig för EU så att svenskakonsumenter tvingas äta genmanipulerad föda pågrund av EU-medlemskapet? Stå upp, säg nej, vågagå före och visa att menar allvar i de härfrågorna!Anf. 28 Jordbruksminister ():Fru talman! Vi människor gör mycket som natureninte kan göra. Vi använder oss t.ex. av mutagenes,dvs. att man bestrålar cellkärnor, och använder kemi-kalier för att få celler att smälta samman och förändrasig. Cellfusioner och mutagenes är sådant som viräknar till de traditionella metoder som inte hör tillgentekniken men där man använder cancerframkal-lande ämnen och inte alltid kan förutsäga vad resulta-tet av processerna innebär.Jag tycker att vi bör vara restriktiva - jag upprepargärna det. Det är inte vår inställning att vi skall låtagenteknik eller andra nya tekniker välla in över varesig eller andra länder på något okontrolleratsätt. Vi skall vara restriktiva. Det finns i själva verketinga tekniker som är så kringgärdade med riskvärde-ringar och säkerhetsbestämmelser som just gentekni-ken. Jag skulle vara lycklig om vi hade hälften såstrikta bestämmelser när det gäller en hel del av detsom vi traditionellt tillåter oss att göra.När nämner forskare vill jag gär-na säga att forskare i själva kände attdet här fanns anledning att vara restriktiv. Forskarnabelade sig själva med ett moratorium, dvs. ett stopp,för forskning medan man analyseradeoch satte sig bättre in i vad gentekniken kan innebära.För sedan skrev två av de pionjärer som varmed om att införa moratoriet, och , en artikel där de konstaterade att det var braatt vara restriktiv. konstaterade de dock efteråt kan notera att inget av de hot mandå såg faktiskt har infallit, trots att man i hundra-tusentals olika verksamheter använder gen-teknik.Miljöpartiet anser uppenbarligen att vi skall nöjaoss med att ha ett samhälle som lever med stora mil-jöproblem. Vi skall tydligen inte, restriktivt och för-siktigt, försöka finna nya vägar. Försiktighetsprinci-pen, , skall alltid gälla! Jag menar attvi måste våga prova även nya vägar, eftersom vi är ien situation där vi har stora problem som måste lösas.Men vi måste alltid vara försiktiga - oavsett om vianvänder genteknik eller inte.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1996/97:71 och 73 omprinciperna för krigsmaterielexportenAnf. 29 Statsrådet ():Fru talman! har ställt två ochBengt åtta frågor till mig som rör regelverketför den svenska krigsmaterielexporten. Jag skall be-svara frågorna omsorgsfullt i tur och ordning.Annika frågar om jag avser att vidta åt-gärder så att inte tillåts att i samarbete medutländskt företag fortsätta att utveckla nya ubåtarenbart för exportmarknaden och om jag avser att vidtaåtgärder så att de ubåtar som snart tas ur tjänst ur densvenska försvarsmakten inte exporteras.I riktlinjerna fastslås att exporten skall bedömas"erforderlig för att tillgodose det svenska försvaretsbehov av materiel eller kunnande eller i övrigt ärsäkerhetspolitiskt önskvärd". Det är således inte för-enligt med riktlinjerna att exportera krigsmateriel förexportens egen skull.Jag delar det tidigare statsrådet syn närhan konstaterade att det i denna formulering i riktlin-jerna ligger något mer än målsättningen att förbilligaförsvarets anskaffningskostnader genom längre pro-duktionsserier. Det svenska försvarets beställningarsker med ganska långa mellanrum, konstaterade i ett frågesvar till den21 februari . Det är därmed viktigt att kompetensoch produktionskapacitet vidmakthålls inom densvenska försvarsindustrin även mellan beställningarför det svenska försvaret.Vad avser eventuell export av materiel som tas urFörsvarsmaktens tjänst så omfattas även denna avregelverket för krigsmaterielexport, och därmed kanendast ett begränsat antal länder komma i fråga someventuella mottagare. Om sådana kunder inte står attfinna får ubåtarna skrotas.Bengt första fråga gäller huruvida jag av-ser att följa den ambition som den tidigare utrikes-handelsministern uttryckte, om attfölja en mer restriktiv politik än vad den borgerligaregeringen gjorde.Min ambition på detta område skiljer sig inte frånden som kännetecknade mina båda företrädare. Politi-ken har blivit strängare iflera avseenden. Sålunda har exempelvis granskning-en och analysen av de mänskliga rättigheterna i deberörda länderna blivit betydligt mer noggrann än vadsom var fallet tidigare. Likaså görs en mer omsorgs-full prövning än tidigare när det gäller huruvida enaffär kan betraktas som en följdleverans eller ej. Ettstabilt regelverk och genomtänkta beslut minskarrisken för oklarheter. Det är av vikt både för industrinoch för mottagarländerna.Den andra frågan gäller nya krigsmaterielaffärermed länderna i Mellanöstern.Det svenska regelverket är som bekant uppbyggtpå en prövning från fall till fall av individuella ex-portärenden. Krigsmaterielexporten till mycket begränsad, något som framgår av regering-ens årliga skrivelse till . Denna mycketbegränsade export har gått till länderna vid Gulfen.Till övriga länder i har ingen exportöver huvud taget förekommit . Detillstånd som givits har praktiskt taget uteslutandegällt materiel som ej är direkt användbar som strids-medel, s.k. övrig krigsmateriel.Den tredje frågan är om jag menar att man skallvara restriktiv med följdleveranser och så långt sommöjligt bedöma varje ärende efter dess egna meriter.I enlighet med de riktlinjer som gäller bör det gestillstånd till följdleverans om inte ovillkorligt hindermöter. Det finns sålunda ingen automatik i dennatillståndsgivning. I den helhetsbedömning som skallgöras i varje enskilt ärende prövas i vad mån förhål-landena i mottagarlandet förändrats sedan det ur-sprungliga tillståndet gavs. Detta tycker jag är en braordning som jag inte avser att luckra upp.Den fjärde frågan är om jag anser att ytterligarekanoner till inte skall kunna betraktas somföljdleveranser.Frågan om följdleveransbegreppets tillämplighetvid leveranser av kanoner har utförligt behandlats avkonstitutionsutskottet i betänkande 1986/87:33. Där-med finns noggranna analys och bedöm-ning att tillgå som vägledning vid en helhetsbedöm-ning av ett utförselärende av det slag som interpellan-ten tar upp.Den femte frågan är om jag avser att behålla hit-tillsvarande praxis att eftersträva största möjliga par-lamentariska enighet.Regeringen fäster stor vikt vid att nå ett brett par-lamentariskt samförstånd kring exportkontrollpoliti-ken. Detta är en tradition som vi värnar om. Ett tydligtexempel är den breddning av representationen i som regeringen initierat och genom-fört. är, till skillnad från tidigare, samtliga riks-dagspartier representerade i rådet. De beslut somfattas har bredare stöd än vad som brukar förekommainom något annat politikområde som jag känner till.Den sjätte frågan är huruvida jag avser låta densocialdemokratiska partikongressens beslut vara väg-ledande för den dagliga hanteringen av vapenexport-politiken.Den sjunde frågan är om jag avser tillsätta en nyutredning i syfte att skärpa regelverket och vapenex-portpolitiken.För mig, liksom för hela regeringen, är den social-demokratiska partikongressens beslut vägledande förden dagliga hanteringen av alla politikområden.Det nuvarande regelsystemet har varit i kraft se-dan 1993. Så sent som genomfördes engenomgripande omorganisation av hela exportkon-trollverksamheten och hela beslutsprocessen. Jagtycker det är rimligt att den nya ordningen får verkaen tid innan det är dags att utvärdera de erfarenhetersom vunnits sedan de senaste ändringarna av regel-verket trädde i kraft. Vad gäller följdleveransbegrep-pet vill jag dock påminna om den granskning som justnu genomförs i konstitutionsutskottet.Den åttonde frågan är om jag avser att ta initiativför att öka öppenheten kring den svenska vapenexpor-ten.Regeringen strävar, inom ramen för de krav somsekretessen ställer, efter största möjliga öppenhet ochhar, som jag nämnde tidigare, i denna strävan gåttlängre än någon tidigare regering då vi sett till attsamtliga riksdagspartier är representerade i det parla-mentariskt sammansatta , gente-mot vilket det visas fullständig öppenhet.Denna strävan efter största möjliga öppenhet visarsig också i regeringens årliga redovisning till riksda-gen av föregående års krigsmaterielexport, där viredovisar såväl mottagarländerna och exportens värdesom materieltyper. Få andra länder i världen redovisarsin krigsmaterielexport med motsvarande öppenhetoch detaljeringsgrad.Denna strävan efter öppenhet begränsas dock avden kommersiella sekretessen och utrikessekretessen.Regeringen har såväl företagens som de mottagandeländernas intressen att ta hänsyn till. Sekretessen äremellertid inget självändamål, och som jag tidigareframhållit eftersträvar regeringen öppenhet.Anf. 30 ():Fru talman! Jag vill tacka för svaret på BengtHurtigs interpellation. Jag vill också konstatera att jagtycker att det är litet olyckligt att de här interpellatio-nerna har lagts ihop. Jag för min del tycker nog att deåtta frågor som ställde till statsrådetPagrotsky mer än väl skulle kunna täcka den tid viavsett för den här debatten. Att dessutom ta uppubåtsfrågorna tycker jag gör att det är svårt att överhuvud taget beröra dem i mitt svar till statsrådet.Jag vill inledningsvis konstatera att jag naturligtvisvälkomnar statsrådets synpunkter och avsikt med enrestriktiv vapenexportpolitik, och att han står fast vidden. angav detta väldigt tydligt närhan tillträdde ämbetet hösten -94. Däremot får vi välse hur det blir i praktiken efter avslutad statsrådstid.Jag kan tänka mig att kan ta FidelCastros ord "Historien får frikänna mig" som måttoför att se vad den här perioden utvisar. Det är alltsåingen av oss som kan ställa det slutgiltiga avgö-randet på den punkten.Jag skall kort kommentera några av frågorna. Jag menar att det där finnsuppenbara problem. Det finns starka företrädare frånförsvarsindustrin som offentligt har framfört klaraönskemål, och vi vet att det finns vissa förslag ochbeslut på det området.Vad gäller frågan om följdleveranser, som jag sersom den huvudsakliga frågan i denna interpellation,menar jag att det är uppenbart att detta begrepp behö-ver benas ut. Vi behöver ha en betydligt mer omfat-tande diskussion om detta.Leif hänvisar till ett tidigare KU-betänkande /87, men det var ju sedan.Den granskning som KU nu skall göra har ju ännuinte påbörjats. Det som däremot finns på området ären promemoria, som vad jag har förstått är offentlig,från ISP. Där har man hänvisat till att det finns otaligasituationer där följdleveransbegreppet kan användas.Som jag ser det bör denna enorma utveckling ochmöjlighet till följdleveranser definitivt skärpas till.Det är mycket beklagligt att man kan tolka följdleve-ranser så pass vitt.Jag vill också där hänvisa till de konkreta exempelsom har nämnts om , där det är uppenbartatt leveranser kan gälla för att vara följdleveranserunder hur som helst. Jag skulle gärna viljaha besked om hur länge detta har kunnat användas ifallet . Vad jag har förstått rör det sig omsäkerligen 30 år.Jag vill också hänvisa till en intressant artikel aven partikamrat till statsrådet, nämligen , för ungefär sedan. I den krävdeman även från socialdemokratiskt håll förtydligandenav följdleveransbegreppet.När det gäller följdleveransbegreppet tar i svaret upp att mottagaren skall kunna kännatrygghet. Men hur är det med landets befolkning? I enskrivelse från hänvi-sade man till att av vapenexporten gick till län-der som enligt Amnestys bedömning allvarligt krän-ker mänskliga rättigheter. Det stämmer alltså rättdåligt med våra önskningar att sådant inte skall före-komma.Jag menar att man måste bedöma följdleveranserpå det här området med samma skärpa som man görmed förstaleveranser till ett nytt land. Där tycker jagatt bedömningen från regeringen måste bli betydligtstriktare.Anf. 31 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka statsrådetför svaret på min interpellation. Min interpellationhandlar ju speciellt om ubåtar, men principfrågan ärgemensam för alla vapenslag. Tyvärr tror jag att vikommer att få anledning att komma tillbaka till dessagrundläggande principfrågor under denärmaste åren.Jag måste först konstatera att jag är väldigt trött pådessa eviga omskrivningar, tolkningar, ordbyten ochslingringar i syfte att dölja vad man är ute efter närdet gäller vapenexporten. Ubåtar är ett väldigt braexempel för att tydliggöra detta.I försvarsutskottet ställde jag frågan om det fannsen avsikt att beställa Ubåt 2000. Som svar på denskriver utskottsmajoriteten i försvarsutskottets betän-kande om försvarspolitiken, som vi justerade i utskot-tet i går, i stort sett: God dag - yxskaft. Man upprepardet som man har hört ministern ofta säga, nämligen attkompetensen skall vidmakthållas. Man svarar inte påom det finns någon avsikt att beställa Ubåt 2000 ellerinte.Detta är viktigt. Det pågår utvecklingsarbete påjust denna ubåt, och för att kunna konstatera om dettastrider mot gällande regler eller inte måste man fak-tiskt veta om det finns någon avsikt att beställa deneller inte. Gällande regler säger nämligen att det inteär tillåtet att utveckla krigsmateriel bara i avsikt attexportera, dvs. om man inte har för avsikt att inhandlamaterielen till det svenska försvaret.En modern ubåt har en livstid , om denmoderniseras . Enligt vad FMV planerade1992 skulle de moderniserade Sjöormenubåtarnatjänstgöra . kommer den svenskamarinen att ha tre helt moderna Gotlandsubåtar, somkan vara i tjänst till 2030-2040, fyra Västergöt-landsubåtar, som kan vara i tjänst till 2025-2030 samttvå Näcken- eller Sjöormenubåtar i materielbered-skap. Med den nuvarande inriktningen i den svenskaubåtsflottan - sju ubåtar i aktiv tjänst och två i mate-rielberedskap - kommer det att dröja minst 25 årinnan det över huvud taget blir aktuellt med någonnyanskaffning av ubåt.Då tycker jag att det är helt orimligt att godkännadels utveckling av en ny ubåt för exportmarknaden,dels samarbetsprojekt med andra nordiska länder närdet gäller ubåtar, vilket förekommer just nu i falletmed ubåten . Detta är två projekt som enligtmin mening uppenbart strider mot gällande praxis, omministern inte vill avisera att vi skall beställanya ubåtar till det svenska försvaret, vilket försvarsut-skottet inte har sagt något om.Då blir min fråga: Hur länge anser ministern attdet är rimligt att man håller den här kompetensen vidliv för att i en avlägsen framtid eventuellt köpa ettvapensystem till det svenska försvaret? Det är enprincipfråga som jag tycker att det vore viktigt att fåklarhet i. Den gäller ubåtar men också andra vapen-slag och vapensystem. Finns det någon gräns för det-ta?