prot · GJ0965 · 1996-03-07 00:00:00 — Det ärinte säkert att det blir riktigt som arbetsgivaren hartänkt sig.Det är faktiskt rätt märkligt att just staten och destatliga arbetsgivarna är de som behöver de högstabidragen för att kunna anställa arbetshandikappade.Det är inte alls så att de arbetsplatser som är svårastatt anpassa till en arbetshandikappad finns hos staten.Det får tjäna som svar på den frågan.Regeringen har inte infört någon ny politik. Detvar svar på den andra frågan.Margareta tog egentligen upp en fråga,utslussningen från . beslut var justatt öka volymen för att klara den utslussningen. Detdär är en ständig diskussion som även jag möter. Manförhandlar så att säga med varandra mellan arbets-förmedling och . Mina informationer är attSamhall nu har tillgång till den volym som krävs föratt klara den utslussning som det är fråga om genomdet förändrade riksdagsbeslutet.Isa sade att vi slänger ut dem somfinns på arbetsmarknaden. Jag var kommunalrådunder den tid då ersättningen sänktes från till90 %. Jag känner igen den debatt som förs från dentidpunkten. Det var ett beslut som ledde till att manför de pengar man hade kunde ge fler arbetshandikap-pade jobb. Jag är helt övertygad om att bidragsprocen-ten inte alls står i relation till handikappets storlek.Det råder inget tvivel om att det med de tidigare högabidragsnivåerna var så att ett stort antal arbetshandi-kappade faktiskt inte blev erbjudna ett arbete. Detborde uppröra lika mycket.Man kan ställa sig just denna fråga om verksamhe-ten i : De här människorna gör en oerhörtstor nytta för några andra finansiärer i samhället, ärinte de finansiärerna beredda att bidra till den härverksamheten? De här människorna gör ju insatsersom minskar kostnaderna för t.ex. sjukvården iVärmland. Jag tycker på något sätt att det är rättorimligt att andra arbetslösa arbetshandikappade skallstå tillbaka för att staten ger ett organisationsstödeller, i det fallet, ett stöd till sjukvården. Det blir pånågot sätt inte heller speciellt bra.Dan sade att lönebidraget försvinner. Detgör det ju inte. Vi satsar faktiskt litet mer pengar ilönebidrag än vi gjorde tidigare. Men vi försöker attnå alla dem som är utestängda. Jag vill säga att det ärallvarligt att 600 personer varslas. En del av den siff-ran tror jag faktiskt inte heller är korrekt. Man jäm-ställer inte de arbetshandikappade med dem som inteär arbetshandikappade.5 000 personer byter jobb inom löne-bidragssystemet. Det är den normala omsättningen avpersoner i lönebidragssystemet. Det är inte så att detinte finns möjligheter att ta fram nya arbetsplatserinom lönebidragssystemet. Året innan var det faktisktbetydligt fler, det var nästan 10 000 förutom en om-sättning på 5 000, alltså storleksordningen 15 000 nyajobb som togs fram inom lönebidragssystemet. ide förhållandena är 600 ingen katastrof.Jag tycker att pekar utkonflikten. Hon anger hur många arbetslösa arbets-handikappade som finns på arbetsförmedlingen, hurmånga som finns anställda med mycket höga bidragoch, som t.ex. visat på, hos en statligarbetsgivare. Är det mer angeläget att klara några fåmed en bidragsprocent som är långt högre än vadhandikappet motsvarar än att se till att försöka ge allaeller i vart fall så många som möjligt chans till ettjobb? Den frågan är vi alla skyldiga att besvara.Anf. 141 ()Herr talman! Jag skall först be att få tacka arbets-marknadsministern för det tydliga och koncisa svaretnär det gäller statliga arbetsgivare och deras ansvarför lönebidragsanställda. Jag tycker att det var ett brasvar på den punkten.Jag tycker att det var en tydligmarkering av att ambitionsnivån när det gäller delönebidragsanställda på intet sätt har förändrats frånregeringens sida. Det var ett bra svar. Tack för det.När det i övrigt gäller de lönebidragsanställda ärjag mer tveksam till vad arbetsmarknadsministern haruttryckt. Jag kan dela synen att man kan fördela bi-dragen på flera om man sänker bidragsnivån. Men detligger ett problem i botten, och det är att en tredjedelav de lönebidragsanställda finns hos ideellaorganisationer. De har inte lönebärkraft. En tredjedelfinns hos statliga arbetsgivare och offentlig sektorsom förhoppningsvis kommer att ta sitt ansvar efterden här interpellationsdebatten. En tredjedel finns iprivat sektor.Vi vet att den tredjedel som finns i de ideella or-ganisationerna finns på en arbetsmarknad som skapa-des när lönebidragen infördes. Vi vet att de arbets-handikappade inte har tillgång till en alternativarbetsmarknad. Den existerar inte. Så i alla fall i ettövergångsskede kommer alla dessa arbetshandikappa-de med stor sannolikhet - vilket håller på att visa sigjust nu - att ledas ut i passivt bidragsberoende ava-kassa, sjukpension eller förtidspension. Det kanskeinte låter så mycket i exempel med 600personer, men för varje individ är det ju en katastrof.Regeringen borde beakta alla de synpunkter ochsiffror som kommer från , länsarbets-nämnder och fackföreningar och som visar vad somhåller på att hända just när det gäller de löne-bidragsanställda. Man bör också beakta att den alter-nativa arbetsmarknaden är den som skulle ta ett störrelöneansvar vilket jag tror är rimligt . Jag trorfaktiskt att arbetshandikappade i vissa lägen har varitöversubventionerade. Arbetsgivare har överutnyttjatden här bidragsformen, särskilt statliga arbetsgivare,vilket i sig är en nesa för staten.Vad jag var på jakt efter när vi reserverade oss,när förändringen skedde och när vi i arbetsmarknads-utskottet sade att man behöver utvärdera det hela äratt den här förändringen, som kanske är rimlig ,inte skall drabba de arbetshandikappade. Det är ju desom nu betalar priset för förändringen. Det är ju desom skyfflas ut från anställningar de har haft undermånga år och där de har gjort ett nyttigt arbete. Jo, det passiva bidraget, utanförskapetoch allt detta som jag vet att ochjag har en gemensam vilja att undvika. Jag tror att detär dags att titta på det här systemet igen, och jag hop-pas att tar till sig de synpunkteroch de fakta som börjar strömma in från olika håll.Anf. 142 ()Herr talman! Jag är ledsen, men den tendens somvi såg från och som de hävdade var riktig varatt det hade varit ganska besvärligt under tidigare årfram att få ut arbetshandikappade på denöppna marknaden och att den nu verkade vara nästanlåst. Man fick inte med någonting, och i stället för attha en omsättning på av de anställda verkadesiffrorna dra sig ned mot ett par procent, och det ärganska litet. Framför allt är det en väldigt otäck in-riktning på det hela. Jag hoppas att vi tillsammans kanhitta lösningar.Det är många människor som står utanför och sominte har chans att få en lönebidragsanställning mensom behöver komma in på . Många kan ge-nom rehabilitering och föregående utredning viaSamhall komma ut i ett vanligt arbete, men Samhallmåste ha resurser. Just nu upplever man på Samhallatt resurserna utnyttjas av dem som finns på ,men att det är alldeles för liten omsättning på denpersonal som finns där. Man kommer inte vidare. Dethär är ett problem som jag tror att vi måste ta upp ochdiskutera mera.Anf. 143 ()Herr talman! Jag är mycket besviken. Jag villverkligen slå fast att man inte kan säga att lönebidragtill arbetshandikappade är ett stöd till sjukvården. Jagtyckte faktiskt att det var direkt stötande. Jag är ledsenatt behöva säga det, men jag tyckte att statsrådets talvar ett uttryck för mycket trångsynt kameralt tunnel-seende.Man kan verkligen ifrågasätta den samhällseko-nomiska vinsten i detta. De människor som jag taladeom blir i stället förtidspensionärer. Jag kan heller inteförstå vitsen med att det bara skall vara arbetsgivaresom kan betala som kan anställa människor med lö-nebidrag. Det kommer att bli så att vi får en marknadför människor med lättare funktionshinder: Lagomfunktionshindrade personer får arbeta med lagombetalt hos lagom arbetsgivare. Men vad händer medalla andra som har svårare funktionshinder och inte ärså där lagom?Människor som har gjort ett gott arbete påhandikappanpassade arbetsplatser får nu gå hem tillett enahanda, passivt och deprimerande liv borta frånarbetsgemenskap och meningsfyllt arbete. Jag önskarverkligen att statsrådet går hem och funderar vidarepå det här, för man måste göra någonting åt det.Anf. 144 ()Herr talman! Min utgångspunkt är vad ministernhar framfört rätt : Vi skall ha en flexi-bilitet när det gäller de arbetsmarknadspolitiska åtgär-derna, och vi skall ha samverkan lokalt för att lösaproblematiken där.Det var det exemplet, herr talman, som jag försök-te förmedla här. Det man säger ute på fältet är att manjobbar bra med samverkan och rehabilitering. blir klara för att kunna gå ut i arbetslivet, mendet finns ingen arbetsmarknad. Lönebidraget harfungerat väldigt bra som ett sätt för dessa människoratt få in en fot på arbetsmarknaden.Det är precis som jag sade: finns inte den möj-ligheten för dem som är färdigrehabiliterade och skallut därför att det inte finns pengar. Det är det som ärproblemet. Det är den bilden som finns ute i verklig-heten, man anstränger sig litet och försöker leva upptill talet om flexibilitet och ökad samverkan måste detgå att inom systemet finna lösningar för att ta sig urdetta så att man kan omfördela pengar och se till så attparterna på den lokala nivån själva får hantera den härproblematiken. Resurserna måste finnas så att mankan fullgöra det rehabiliteringsarbete som gör attmänniskor kommer ut i arbete.Det är uppenbart, herr talman, att min uppgift om600 varslade stämmer eftersom det är flera som harnämnt det . Det viftade ministern bort med att dethar varit en omsättning på 5 000 personer. Vad gördet i sammanhanget om 600 är varslade? Men jagtycker att det är en väldigt oroande inställning frånministerns sida. Är det inte allvarligt att 600 personerär varslade i ideella organisationer? Vi vet att dessajobb inte återkommer om vi inte på något sätt kanrädda dem genom att höja nivån för lönebidraget igen.Det är allvarligt för varenda en av dessa personer, ochsamhället kommer att få en ökad kostnad. Jag tyckerinte att ministern verkar ha sett allvaret i detta.Min fråga kvarstår: Är ministern beredd att om-pröva detta? När kan vi förvänta oss den redovisningtill som faktiskt har begärt omutvecklingen för lönebidragsanställda?Anf. 145 ()Herr talman! 600 personer är alltså varslade omuppsägning eller har verkställda uppsägningar i mittenav februari månad. , ochNorrbottens län svarar för hälften av dessa varselenligt de uppgifter jag har.Jag vill också säga till arbetsmarknadsministern attjag ställer upp på att det skall omförhandlas. Jag stäl-ler också upp på anpassningen till de handikappade.Jag ställer upp på att de arbetsgivare som har ekono-miska möjligheter skall betala mer. Men problemet äratt vi har ekonomiskt svaga arbetsgivare som inteklarar av det här , och det gör att dessa män-niskor går ut i arbetslöshet.Det jag vill ha är en övergångsperiod. De ekono-miska förutsättningarna har ju ändrats för dessa ar-betsgivare och för de lönebidragsanställda.Jag vill vädja till arbetsmarknadsministern att seöver det här. Jag vill också upprepa frågan: Är ar-betsmarknadsministern beredd att ompröva det här?Det handlar om människor. Ute på länsarbetsnämn-derna säger man också att detta bara är början, att flerkommer att varslas. De går ut i arbetslöshet. Jag seringen vinst med det här, när det är människor somdrabbas. Jag vädjar: Ompröva detta!Anf. 146 Arbetsmarknadsminister ()Herr talman! Det är tre saker som kokar ihop i denhär debatten, och jag skall försöka reda ut dem.Det första är, vilket är naturligt, att när vi försäm-rar bidraget för arbetsgivaren kommer ett antal ar-betsgivare inte att klara av att behålla sina anställda.Då är frågan: Är de anställda som berörs så passmånga att vi inte klarar att via arbetsförmedlingenförhandla fram nya lönebidragsanställningar? Nuredovisas här 600 stycken. De skall dock jämförasmed de 50 000 som finns i lönebidragssystemet. Hararbetsförmedlingen förmåga att förhandla fram 600nya arbetsplatser för dem som ramlar bort? Förrabudgetåret gjorde jag en grov uppskattning att arbets-förmedlingarna förhandlade fram i storleksordningen15 000 sådana här arbetsplatser.Den här frågan är naturligtvis viktig. Om detskulle bli en väldigt stor volym uppsägningar blir detsvårt att klara en sådan omställning. Men kanjag inte säga att vi befinner oss i den situationen. Jaghar inte heller fått några sådana rapporter från fältet,där arbetsförmedlingarna finns. är det arbets-förmedlingarnas bedömning att vi även med densänkta bidragsnivån kommer att kunna ta fram ar-betsplatser, som förbrukar det anslag som riksdagenhar beviljat för den här typen av verksamhet. Det ärden ena frågan. Det är alltså inte brist på arbetsplatser,enligt deras bedömning . Om de skulle göra enannan bedömning, att de inte klarar av det, är jagnaturligtvis beredd att ompröva och diskutera detta.Men jag har inte fått några sådana signaler.Det andra som kokar ihop här är frågan om orga-nisationsstöd. Jag vet inte om medve-tet eller omedvetet missförstod mig - jag hoppas attdet var omedvetet. Min synpunkt är att den verksam-het som ni beskriver i , och som finns påmånga andra ställen, också finns i den verksamhetsom bedrivs i organisationer och som framför alltkommuner och landsting har glädje av. Då är det klartatt de förtroendevalda i kommunen - eller i lands-tinget i fallet i - skall bedöma om de tyckeratt denna verksamhet har den digniteten att de ärberedda att utifrån sina resurser satsa på den.Där är min uppfattning, i varje fall utifrån den er-farenhet jag har som kommunalpolitiker, att den in-sats som kommunen gör i detta organisationsstöd ärpengar som man får tillbaka. Om jagskall vara krass, kan jag säga att man får tillbaka det iden kommunalskatt som den individ som berörs beta-lar. Man behöver alltså inte ägna sig åt så våldsamtmycket räknande för detta. Den är den andra sakensom jag vill peka på.Den tredje saken som jag vill ta upp är det somIngrid pekar på, nämligen hur fördelningenav de lönebidragsanställda är. Där är det så, vilket jukan vara olyckligt, att en väldigt stor andel av deanställda med lönebidrag finns hos arbetsgivare medsvag betalningsförmåga och där man inte har byggtupp ett organisationsstöd ute i kommuner och lands-ting utan har finansierat detta via det här stödet. Dethar naturligtvis i sin förlängning haft till konsekvens -det förvånar mig att man pratar så litet om det - attett stort antal arbetslösa handikappade står i kö påarbetsförmedlingen därför att vi inte lyckats förhandlafram arbetsplatser med bättre betalningsförmåga. Detupprör i varje fall mig att vi för dessa miljarder intehar lyckats få ut betydligt fler handikappade i jobb,bara därför att vi har valt svaga arbetsgivare.Anf. 147 ()Herr talman! Vad som upprör mig är att arbets-handikappade förlorar jobbet och riskerar arbetslöshetoch förtidspensionering som alternativ.Det är sant att 600 varslade kanske inte låter såmycket om det är 15 000 platser som omsätts. Menkom då ihåg att de 15 000 platserna skall ta emot allasom går från ! Tyvärr har jag inte siffrornamed mig , då jag inte trodde att diskussionenskulle handla om just detta, men det är ett antal tusen.Kom ihåg att de skall ta emot de människor som ärfärdigutredda och färdigrehabiliterade, som skall ut iarbetslivet och som har ett funktionshinder och ärarbetshandikappade. Sedan skall de räcka åt dem somvarslas och skall ha nya platser. Så enkelt är det intemed den ekvationen.Sedan är det sant att det här bidraget aldrig går tillarbetsgivaren, utan det går till individen och det görsen individuell prövning. Om man hade tillämpat dethär regelsystemet och gett en subvention, ett löne-bidrag för arbetshandikappet - det kunde vara 20, 90,95 eller 100 - och om man hade haft tålamod att full-följa det och gett arbetsförmedlingen resurser, tid ochmöjlighet att förhandla , tror jag att vi hadefått ett lönebidragssystem som hade varit ganska bra.Vad jag menar att vi måste göra nu är att ge ytter-ligare medel för att kunna öka antalet lönebidragsan-ställningar. Visst kan vi vara med och bidra till attleda det till arbetsgivare som har en bättre lönebetal-ningsförmåga. Men det får aldrig ske på bekostnad avde arbetshandikappade, så att de ,lång eller kort, måste gå ut i en förödande arbetslöshetoch ett vid-sidan-av-liv.Anf. 148 Arbetsmarknadsminister ()Herr talman! Jag vill bara understryka att jag anseratt arbetsförmedlingen har ett mycket stort ansvar förde människor som sägs upp som ett resultat av på arbetsgivarsidan inte klarar detta. lägger manken till, så länge det rör sigom de volymer vi nu pratar om, finns den volymen atttillgå i den naturliga omställning som sker varje år.Därmed skall det alltså finnas möjlighet att erbjuda dehär människorna ett arbete. Det är en väldigt viktigprioritering.Om man via lönebidrag skall klara de somSamhall säger att man skall få ut, och ingen kommerut direkt på arbetsmarknaden utan lönestöd, rör det sigom 900-1 000 personer. Det är alltså inte så att detinte går att hantera. Det finns också en övergångsre-gel, i den meningen att reduktionen till inte slårpå alla omedelbart.Men alla blir svaret skyldiga när man konstateraratt det är på det sättet att det finns, precis somnågon av er redovisade, ett stort antal arbetslösa han-dikappade som är beroende av lönebidraget för attöver huvud taget kunna komma ut. Då måste vi sättahårdare press på arbetsförmedlingen att förhandlafram bättre resultat, så att fler arbetshandikappade fårchansen till ett jobb.Jag vill också säga att det finns en flexibilitet i denmeningen att arbetsförmedlingen har möjlighet att gåöver för dem som är gravt handikappade.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1995/96:80 om situ-ationen på arbetsmarknadenAnf. 149 Arbetsmarknadsminister ()Herr talman! har frågat mig om re-geringen är beredd att lägga fram förslag tillriksdagen i syfte att förebygga en kommande ökningav den öppna arbetslösheten.Regeringens två främsta uppgifter är att sanerastatens finanser och bekämpa arbetslösheten. Sedanden socialdemokratiska regeringen tillträdde har vitagit itu med saneringen av statsfinanserna samtidigtsom vi haft en exceptionellt stor ökning av syssel-sättningen. har sysselsättningenökat med 135 000 jobb.Trots denna mycket kraftiga ökning av antalet sys-selsatta har vi en fortsatt alltför hög arbetslöshet, somnu måste nedbringas.För några veckor sedan redogjorde jag här i kam-maren för det sjupunktsprogram som regeringen avseratt genomföra i syfte att bekämpa arbetslösheten.Programmet omfattar:För det första, fortsatt arbete med att sanera de of-fentliga finanserna.För det andra, en kraftfull satsning på utbildningom sammantaget 100 000 nya utbildningsplatser iutbildningsväsendet.För det tredje, ett utbyggt näringsliv.För det fjärde, en kraftfull arbetsmarknadspolitik.För det femte, att ta till vara tillväxtmöjligheternai den gröna sektorn.För det sjätte, att utnyttja tillväxtkraften i alla de-lar av landet.För det sjunde, europeiskt samarbete.Regeringens mål är att halvera den öppna arbets-lösheten . Med denna djärva målsätt-ning är det svårt att ifrågasätta regeringens stridsbe-redskap i kampen mot arbetslösheten.För närvarande arbetar en rad utredningar medfrågor som berör arbetsmarknadspolitiken. Inom kortskall flera av dem avrapportera sina förslag. En pro-position om den framtida sysselsättnings- och arbets-livspolitiken kommer därefter att överlämnas tillriksdagen. Regeringen avser också att lägga förslagom arbetsmarknadspolitiken som kan taställning till . Jag ser därför inget omedel-bart behov av att lägga ytterligare en särskild proposi-tion om arbetsmarknadspolitiken under våren.Jag har också gett besked om att regeringen är be-redd att pröva varje förslag till lösning av massarbets-löshetens problem. Självfallet ser jag därför positivtpå alla förslag som kan komma från . 150 ()Herr talman! Jag tackar arbetsmarknadsministernför svaret. Jag tror att det är uppriktigt, men jag måstesäga att jag känner mig mycket bekymrad.Syftet med min interpellation var att visa på denstora oro massor av människor i vårt land känner.Främst de arbetslösa, men också de många som har enambition att försöka åstadkomma en bättre arbets-marknad. är situationen alarmerande och vi har, ien högkonjunktur, inte lyckats pressa ned det somstatsrådet kallar massarbetslöshet.Det alarmerande ligger i att den öppna arbetslös-het som stod för dörren redan är öveross.Anders tar upp två viktiga saker, näm-ligen statsfinansernas sanering och arbetslösheten,som de två främsta uppgifterna. Jag tycker dock attdet är för tidigt att som statsrådet luta sig tillbaka ilänsstolen med konstaterandet att vi har haft en ökadsysselsättning. Han kallar den t.o.m. exceptionell.De 135 000 nya jobben är naturligtvis en nödvän-dig del, men är det som interpellationssva-ret säger en alltför hög arbetslöshet. Jag vill barapåminna om att som statsrådet talarom var ökningen av nya jobb 1994, dvs. under denförra regeringens tid, dubbelt så stor som under 1995.1995 var ju det år då socialdemokraterna skulle pressaned arbetslösheten bara man kom i rege-ringsställning.Att i en högkonjunktur så radikalt ha misslyckatsmed arbetsmarknadspolitiken är självfallet ett stortpolitiskt nederlag, men vad värre är: Människor, ochdå särskilt unga människor, har farit illaoch vår samhällsekonomi har haft kraftiga störningarpå grund av den höga arbetslösheten.Nu säger arbetsmarknadsministern att vi ju har ettsjupunktsprogram. Det har han redan redogjort för ikammaren. Vad mer skulle behöva göras, synes hanretoriskt fråga. Statsrådet påstår t.o.m. att han inte sernågot behov av att lägga något särskiltförslag om arbetsmarknadspolitiken. Det har natur-ligtvis med ambitionsgrad att göra. Men jag är förvå-nad över att regeringen tar så lätt på en mycket svårsituation.Så några kommentarer om de sju punkterna.När det gäller den omskrivna satsningen på ut-bildning genom 100 000 nya utbildningsplatser är detju närmast chockerande, eftersom samma regeringföreslog en halvering av utbildningsplatserna förarbetslös ungdom vid folkhögskolorna.När det gäller punkterna om det utbyggda nä-ringslivet kan väl inte statsrådet mena det dråpslagman gav mot småföretagen då man lade om momspe-rioderna.När det gäller punkten om en kraftfull arbets-marknadspolitik vill jag säga att vi från Folkpartietssida hävdar en aktiv arbetsmarknadspolitik. Vi harvarit med om att driva fram satsningar, framför alltför de arbetshandikappade. Vi är lika bestämda i våruppfattning att situationen är alltför tung för att bärasupp enbart av arbetsmarknadspolitik.Den avslutande sjunde punkten om det europeiskasamarbetet vill jag helhjärtat ställa upp på. Problemetär ju att halva den socialdemokratiska EU-delegationen är emot europeiskt samarbete.Talet om en rad utredningar som just nu pågår ärinte någon tröst. Det är närmast en del av problemet.De är dåligt samordnade, flera är försenade, de ser utatt innehålla få konstruktiva lösningar och dessutomhar regeringen givit en del utredningar löfte om upp-skov.Kvar står ett nödrop från en arbetsmarknadsminis-ter som ser problemen övermäktiga och vädjar: Kommed förslag. Jag skall positivt pröva dem.Herr talman! När jag nu har varit så kritisk motregeringen krävs det att jag också kommer med för-slag. Det får bli en del i mitt nästa inlägg.Anf. 151 ()Herr talman! Arbetsmarknadsministern efterlyser isitt svar till förslag från andra partierom vad man skall göra åt den höga arbetslösheten.Det har han fått bl.a. från Centerpartiet.Jag förstår otålighet. Varför kom-mer inte förslagen från regeringen när det är så viktigtatt något sker snabbt? Medan gräset växer dör kon,sade man i det gamla bondesamhället.