prot · GJ0991 · 1996-05-06 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:91Måndagen den 6 majKl. 12.00 13.15Det justerade protokollet beräknas utkomma ----------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 29 april.2 § Anmälan om återtagande av plats i riksda-genAndre vice talmannen meddelade att KarlHagström (s) fr.o.m. återtagit sin plats iriksdagen, varigenom uppdraget som ersättare upp-hört för § Meddelande om svar på interpellationTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellationerna 1995/96:151, 129 och 145Till riksdagenInterpellation 1995/96:151 av omköer i vården.Denna interpellation kommer att besvaras tisdagenden 7 maj 1996.Skälet till dröjsmålet är ändrad tidsangivelse förinterpellationssvaret den 25 april.Interpellation 1995/96:129 av omresursbehoven inom vårdsektorn.Denna interpellation kommer att besvaras fredagden 24 maj 1996.Skälet till dröjsmålet är att interpellanten ej kannärvara och att socialministernpå grund av arbetsanhopning ej kan svara.Interpellation 1995/96:145 av ökad valfrihet för medborgarna.Denna interpellation kommer att besvaras freda-gen den 24 maj 1996.Skälet till dröjsmålet är ändrad tidsangivelse förinterpellationssvaret och att socialminis-tern på grund av arbetsanhopning ej kan svara.Stockholm den 24 april 1996Margot WallströmInterpellation 1995/96:188Till riksdagenBeträffande fördröjt svar på interpellation1995/96:188 Finansieringen av ,av (), som skulle ha besvaratssenast den 7 maj.Skälet härtill är att en debattdag som passar bådeinterpellanten och mig inte stått att finna . Jag kommer att besvara interpellationenden 21 maj 1996.Stockholm den 2 maj 1996Marita UlvskogInterpellation 1995/96:195Till riksdagenInterpellation 1995/96:195 av () om vapenaffär med Thailand.Interpellationen kommer besvaras måndagenden kl. 10.00.Skälet till dröjsmålet är att jag inte kunnat finna endebattdag som passar.Stockholm den 2 maj 1996Thage G PetersonInterpellation 1995/96:179Till riksdagenInterpellation 1995/96:179 av ()om fastighetstaxeringen.Interpellationen kommer att besvaras måndagenden 6 maj 1996.Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning.Stockholm den 3 maj 1996Thomas ÖstrosAjourneringKammaren beslöt på förslag av andre vi-ce talmannen att ajournera förhandlingarna i väntanpå att statsrådet skulle infinna sig ikammaren för att besvara interpellation nr 177.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 12.11.4 § Svar på interpellation 1995/96:177 omasylsökande med barnAnf. 1 Statsrådet ()Fru talman! Jag ber om ursäkt för att jag inte komi tid, vilket berodde på en olycklig omständighet.Ragnhild Pohanka har frågat mig om jag avser attta del av "problemet" med att gett besked om att manåterupptar arbetet med barnfamiljers asylärenden ochom jag avser att vidta några åtgärder så att sådanaärenden blir vilande tills utredningom dessa frågor blir klar.Ragnhild Pohanka är själv ledamot i den parla-mentariska kommitté som på regeringens uppdraggör en bred översyn av hur lagstiftning och praxisförhåller sig till bestämmelser.Kommittén skall söka skapa större klarhet och ett ökatmått av samsyn om innebörden av begreppet barnetsbästa samt analysera eventuella målkonflikter. Barnsställning i ärenden enligt utlänningslagen behandlasmed förtur, och en rapport om dessa frågor skall läm-nas i år.Det var som regeringen beslutade atttillkalla en parlamentariskt sammansatt barnkommitté.Samtidigt uppsköts den migrationspolitiska proposi-tionen.När det gäller det fortsatta beslutsfattandet i ut-länningsärenden som rör barn vill jag först understry-ka att det inte rått något allmänt beslutsstopp i dessaärenden.Jag vill påminna om vad den då ansvarige invand-rarministern sade i den flyktingpolitis-ka debatt som hölls här i kammaren iår: "Medan den parlamentariska kommittén arbetarmed sitt uppdrag avser regeringen att inte ta någotbeslut om avvisning där barn som kommit att vistashär berörs och där barnens hälsa sätts ifråga. "avsåg alltså ärenden som lämnasöver till regeringen för beslut. Ett beslut av regeringeni ett sådant läge skulle kunna innebära att en praxislades fast som sedan kunde komma att ändras som ettresultat av kommitténs arbete. Regeringen bedömdeatt det skulle bli fråga om och attkommitténs förslag därför kunde avvaktas.Leif sade i debatten även att han utgickifrån att "myndigheterna för kommitténsarbete också kommer att iaktta stor varsamhet i han-teringen av sådana ärenden".Regeringen har heller inte meddelat några sådanabeslut. Något formellt vilandeförklarande i juridiskmening har det emellertid inte varit fråga om. Någonsådan möjlighet finns inte i utlänningsärenden.Statens invandrarverk och Utlänningsnämndengjorde den bedömningen, som själv-ständiga myndigheter, att det var möjligt även för dematt avvakta med beslut i dessa ärenden. Det gälldealltså sådana avvisnings- och utvisningsärenden därvistelsetiden i blivit lång och där barns hälsaär satt i fara.Myndigheterna utgick då från en tidig informationsom sade att ett förslag av skullelämnas eller i början av april.När det senare stod klart att detta inte skulle bli falletförklarade generaldirektörerna för att myndigheter-na, främst med hänsyn till dem som väntar på beslut,inte kan ta ansvaret för den väntetid som uppstår.Myndigheterna skulle därför återuppta beslutsfattan-det i barnärenden i mer normal utsträckning.Generaldirektörerna för dessa båda myndigheterinformerade mig om sitt beslut innan det offentlig-gjordes. Jag noterade då att generaldirektörerna un-derströk att besluten skulle fattas med försiktighet ochmed beaktande av att den parlamentariska kommitténtillsatts.Invandrarverket och skall lik-som andra myndigheter handlägga ärenden i enlighetmed gällande lagstiftning. Enligt förvaltningslagenskall varje ärende där någon enskild är part handläg-gas så snabbt som möjligt utan att rättssäkerheteneftersätts. I denna kammare behöver jag knappastpåminna om att det inte är tillåtet för vare sig rege-ringen eller ett enskilt statsråd att söka påverka myn-digheterna när det gäller hur de skall besluta i enskil-da ärenden.När och de övriga ledamöternaredovisat ställningstaganden i slutetav juni kommer dessa synpunkter att tillmätas storvikt i arbetet med den migrationspolitiska propositio-nen. Jag hoppas att vi med hjälp av Barnkommitténskall kunna nå ökad samsyn om hur barnens rätt ochbästa skall tas till vara i utlänningsärenden.Propositionen kommer sedan att presenteras förriksdagen så snart det är praktiskt möjligt, vilket in-nebär . Ledstjärnan för hela proposi-tionsarbetet är att på detta område skall föraen human och tydlig politik.Anf. 2 ()Fru talman! Jag tackar för svaret.Först vill jag ha några kommentarer till svaret. Jagär själv ledamot i den här barnutredningen, och det äranledningen till att jag har lagt fram den här interpel-lationen. Många fick ju inhibition efter det här; detkänner jag till. börjar dessa grupper återigen oroasig för att de skall bedömas innan ärfärdig med sitt arbete.Man trodde att kommitténs förslag skulle kunnaavvaktas. Det dröjde innan kommitténkom i gång, och det kan väl vara ett av skälen till nu inte väntar längre.Det står i svaret: "Något formellt vilandeförkla-rande i juridisk mening har det emellertid inte varitfråga om." Men jag menar att det också finns mora-liska lagar som man bör följa här. När det var så närasom kunde man ha avvaktat. Detdröjer ju ytterligare innan ett riksdagsbeslutkommer fram, men en utredning är också ett underlagatt avvakta.Vidare talas det i svaret om ärenden "där vistelse-tiden i blivit lång och där barns hälsa är satt ifara". Vad menar man med lång vistelsetid? Och vaddet där med att "barns hälsa är satt i fara" beträffar tarman mycket liten hänsyn till läkares, psykiatrers ochpsykologers olika intyg. Dessa sätter faktiskt hela sinyrkesheder i pant, och därför tycker jag att man börlita på dem. Förtroendeläkarna river dock upp det härväldigt ofta.Sedan undrar jag varför man inte kan vänta någramånader till med hänsyn till barnen. Det har jagmycket liten förståelse för, eftersom detta oftast ärsådana som redan har väntat . Om man vill visabarnen hänsyn bör man beakta barnkonventionen.I svaret står det att "besluten skulle fattas medförsiktighet och med beaktande av att den parlamen-tariska kommittén tillsatts". Jag hoppas att det blir så.Jag kan inte yttra mig om att det inte har blivit så, jagbara hoppas.Det är också så att regeringen och ministern intekan påverka enskilda fall. Det vet jag. Men man kangenom olika förordningar, uttalanden och direktivvisa hur man skall påverka för att det skall fattas be-slut. Det kan man väl göra.Den sista meningen tackar jag för: "Ledstjärnanför hela propositionsarbetet är att på dettaområde skall föra en human och tydlig politik." Jaghar även i socialförsäkringsutskottet vänt mig emot attdet i våra betänkanden står att vi i fortsättningen ock-så skall föra en generös och human flyktingpolitik, förjag tycker inte att vi gör det. Om det står att vi skallföra en, då måste det bli en förändring. Jag hoppas attdet blir på det sättet.Just för att jag ser så positivt på tillsättningen avbarnutredningen och dessutom fått förmånen att självsitta med i den blev jag så upprörd över beslutet att påInvandrarverket och i återupptabehandlingen av ärenden som rör asylsökande medbarn.Det finns mycket som jag tycker har gått snett iflyktingpolitiken, bl.a. den inställning som gör att manjagar gömda flyktingar, sätter barn i förvar och låter"samhällsintresset" av minskad invandring vara etttyngre vägande skäl än att följa barnkonventionen.Antalet asylsökande väntas bli ca 5 000 under år1996, efter transportbolagens effektiva arbete ochefter direktavvisningar vid gränsen. Om avdem får asyl är vi inte så långt över flyktingkvoten fördem som får stanna.Anf. 3 Statsrådet ()Fru talman! Egentligen talar tillgeneraldirektörerna i sitt inlägg. Jag har ju redovisatskälen för att det är omöjligt för ett statsråd och förregeringen att ingripa.Jag blev också överraskad när jag fick veta att detvå generaldirektörerna så att säga tänkte sätta i gångigen. Men de förklarade sig för mig, och jag förståratt det inte var av illvilja på något sätt. Det var i en-lighet med det de betraktar som sitt ansvar, vilket ärderas ansvar, och de klargjorde även noga, som jagsade i svaret, att de visste varför till-satts och att de därför också skulle hantera dessafrågor med stor varsamhet.Detta är läget. Jag tror också att de fäste vikt vidatt det hade kommit ett mycket stort antal förfråg-ningar och nya ansökningar till följd av att hade tillsatts, alltså ansökningar från såda-na som redan hade fått avslag. Det skulle bli en väl-digt stor arbetsbörda, men framför allt en tidsutdräktför i första hand barnen, som skulle få vänta ännu merom man dröjde med att fatta beslut. Det var den be-dömning de gjorde. Jag noterade den, och vi var pådet klara med att tillsatts i ett bestämtsyfte.Jag får säga att den interpellation som RagnhildPohanka har ställt säkert bidrar positivt till besluts-hanteringen från myndigheternas sida. Det utgår jagfrån. Det gläder mig också att , medsitt starka intresse för den här frågan, sitter med iBarnkommittén och där kan göra en stor insats.Anf. 4 ()Fru talman! Jag tror inte heller att det är av illvilja.Det är liksom mot hela min livsinställning att tro attmänniskor gör sådant av illvilja. Däremot kan det bliganska fatala följder av sådana här saker. Det är där-för jag har ställt den här interpellationen. Jag tackarför att jag tillmäts så stor betydelse, att jag skulle hanågon inverkan på ärendena. Jag hoppas att det är så,i positiv riktning. Men det får vi se.Med de ungefärliga siffrorna på 5 000 asylsökan-de borde skälet, att samhällsintresset attminska invandringen skall gå före barnens behov,egentligen vara rätt överspelat. Det är så få somkommer . Däremot finns det många i landet.I tveksamma fall, särskilt när det gäller barn, skallenligt min övertygelse ett positivt beslut bli resultatet.Trots det vill jag betona generositeten även när detgäller vuxna. En asylsökande torterad, f.d. fängsladman eller kvinna är lika hjälplös som ett barn utan derättigheter som vi som vuxna är vana att ha, arbete,sjukvård, yttrandefrihet och frihet över huvud taget.Jag tycker att det är ett brott mot konventionen attnärmast jaga barn. Det är ett så pass flagrant brott borde kunna ta hänsyn till det redan innan ut-redningen är klar.Första gången det mig veterligt skedde var på Al-sike kloster, då man gick in med hundar, och minst enbarnfamilj hade gömt sig bakom altaret. Sådana hän-delser är en skam i ett demokratiskt och humant sam-hälle. Något måste göras åt alla de rädda människorsom valt internflykten i vårt land. Det är ju gömdasom har blivit fredlösa. Om man hittardem, tar man dem och skickar ut dem.Det känns som om vi hade ett land där internflyk-tingar lever utanför lag och rum. Det är ju inget brottatt gömma sig, men det blir följder om de hittas.Jag tror inte att föräldrar gömmer sig och sinabarn om de inte har befogad rädsla för förföljelseoch/eller fängslande och straff om de återvänder tillsitt hemland. Är det inte dags för en ny amnesti snart?Dorothy Söller säger: Orättfärdigheten tar sig inteså mycket uttryck i enskilda handlingar som i det viunderlåter att göra och i det vi tillåter ske. Här tillåtervi det ske, att människor har det på det här viset ochatt de jagas.Jag känner till många familjer som har varit göm-da, både med och utan barn. De är övertygade om ochhar en befogad rädsla, som det står i flyktinglagen, förförföljelse i sitt hemland, för upprepad tortyr. Vi skallveta att av dem som har sökt asyl under de se-naste åren har haft synliga spår av tortyr.Det är djupt omänskligt att inte tro på dessa män-niskors berättelser. Jag hoppas att det sker en attityd-förändring. Kanske kan den minskade gruppen avasylsökande göra att vi hinner besinna oss och lyssnadjupare och allvarligare. Jag vet att det har kommitmånga och att och Utlänningsnämn-den har varit hårt arbetsbelastade, men jag hoppas påen förändring genom att vi får andas ut och ta ny satsinför kommande handlingar.Anf. 5 Statsrådet ()Fru talman! Vi strävar efter att det inte skall upp-stå några nya Åseleliknande fall eller några nya Alsi-keliknande fall. Det var därför som tillsatte och satte i gång ut-vecklingsarbetet genom att tillsätta en grupp somskulle förbereda en migrationspolitisk proposition.Det jobbet skall jag nu fortsätta. Syftet är att undvikasådana här traumatiska, dramatiska situationer, där detoftast är barnen som blir lidande. Vi skall ha en hu-man och en tydlig flyktingpolitik framöver. 6 ()Fru talman! Jag vill passa på att tacka förre in-vandrarministern för att han tillsatte denna utredning.Jag hoppas att den får en god effekt i framtiden.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 1995/96:187 om vål-det i anslutning till idrottsarrangemangAnf. 7 Statsrådet ()Fru talman! har frågat mig vad jagavser att göra för att motverka våldet i anslutning tillidrottsarrangemang.Under senare år har det bland supportrar uppståttbråk som även övergått till våldshandlingar i sambandmed idrottstävlingar. Genom ett ökat samarbete mel-lan idrottsklubbar och lokala polismyndigheter harproblemen i stor utsträckning också kunnat begränsas.Samarbetet mellan polisen och idrottens organisatio-ner är en viktig utgångspunkt för att förebygga såväldet allmänna bråket som det fysiska våldet i anslut-ning till idrottsarrangemang.Jag delar uppfattning att dettavåld måste bekämpas från många olika håll. Ansvaretgäller såväl åskådare som politiker, föräldrar, ledareoch spelare. Genom att i högre grad fästa uppmärk-samhet vid det positiva intresset för idrotten och en-gagemanget för laget eller enskilda idrottare minskargrogrunden för yttringar från sådana krafter som sökersig till idrotten för att göra denna till sin arena förbråk och våld. Dessa krafter måste kämpas tillbakadär de finns. Idrottstävlingar måste i än större ut-sträckning än vara säkra för besökarna vad gäl-ler både själva tävlingen och resan till och från den.En stor del av våldet i anslutning till idrotten harsatts i samband med fotbollsmatcher. Den överväldi-gande delen av detta våld sker utanför själva idrottsa-renan i anslutning till tävlingen. Utöver de ansträng-ningar som redan vidtagits har inför årets säsonginitiativ till en nationell kraftsamling mot våldet påarenorna tagits av , Fotbollförbun-det och elitserieföreningarna.Rikspolisstyrelsen har för sin del betonat betydel-sen av ett fortsatt arbete genom supporterpoliser.Fotbollförbundet har utarbetat ett åtgärdsprogram somsyftar till goda förutsättningar att förebygga läktarvåldinne på arenorna. Bland åtgärderna kan nämnas attmoderföreningar skall ha ansvariga personer med påorganiserade resor för supportrarna vid bortamatcher.Vidare har varje förening ett särskilt ansvar för sinasupportrar, på såväl borta- som hemmaplan. Såledespågår en omfattande förebyggande verk-samhet.Det är bra, men vi får naturligtvis inte stanna här.Vi måste undersöka om polis och arrangörhar behövliga redskap för att motverka våldet påarenorna. Ett sådant redskap som skulle kunna utveck-las är användningen av övervakningskameror. Dengällande lagstiftningen ses över. In-tresset för att förhindra och utreda brott skall i dennaöversyn få ett ökat utrymme vid prövningen av över-vakningskamerornas användning. För min del har jagbeslutat att inkalla företrädare för såväl idrottsrörelsensom andra organisationer och myndigheter till enöverläggning i fråga om våld i anslutning till idrott-sarrangemang.Regeringen följer således utvecklingen nära och ärberedd att vidta nödvändiga åtgärder för att motverkavåldet i samband med idrottsarrangemang. Det är minövertygelse att vi genom ett samlat arbete skall kom-ma till rätta med dessa allvarliga händelser.Anf. 8 ()Fru talman! Jag vill tacka för svaret. Det är ettmycket bra svar. Framför allt uppskattar jag initiativetatt inbjuda till överläggningar med idrottsföreningar-na. Även om det säkert finns en del punkter där lag-stiftningen kan skärpas och där även tillämpningen avde lagar vi har kan skärpas, är det i första hand genomett aktivt samarbete med klubbarna som våldet kanstoppas. Det är jag helt övertygad om.Jag har tagit del av det program som statsrådetnämnde i sitt svar, och på två punkter känner jagfortfarande att det finns brister, även om väldigtmånga initiativ som har tagits av klubbarna och poli-sen är bra. Det finns alltså två punkter där jag känneren viss otillfredsställelse.För det första har jag en känsla av att vi reagerarför sent. De allra flesta idrottsledarna har äntligentydligt markerat att man inte accepterar våldsbrott ochatt man har ett stort ansvar för att förhindra den typenav oerhört tydliga övergrepp, men fortfarande har vien alldeles för flat inställning till beteenden som jagtycker är oacceptabla kring idrottsarenor, även om deinte är direkt brottsliga.Jag tillhör dem som, när jag har möjlighet, går påfotboll och försöker njuta av spelet. Men när jag serhur spelare och ledare efter matchen tackar en hejar-klack som har vrålat oförskämdheteroch på gränsen till rasistiska och ibland t.o.m. rasis-tiska tillmälen om motståndarna, då känner jag enolust. Det här gör naturligtvis att jag undrar hur ung-domarna i hejarklacken tänker, vilka värderingar defår, när de ser att de får spelarnas förtroende ochtacksamhet trots att de har vrålat de här sakerna.Jag tror att den här frågan är oerhört viktig. Vi vetatt det i de här supportergängen finns en kategori somverkligen är gravt kriminell. Vi vet t.ex. att det finnskopplingar mellan mc-gängen och supportergängen.Om vi skall kunna isolera den här kategorin, se till såatt de inte vinner anhängare bland övriga supportrar,som ändå i första hand är intresserade av fotboll,ishockey, osv., då är det viktigt att vi drar en tydliggräns och att vi gör det långt innan det hela övergår idirekt kriminella handlingar.Jag tycker alltså att det är viktigt att få ledare ochspelare att på ett mycket tidigare stadium reagera motsådant som inte rimligen borde höra hemma i sam-band med idrott eller i några andra sammanhang.För det andra menar jag - vilket jag också tar uppi min interpellation - att även om klubbarna i förstahand måste ta ett ansvar måste vi som lagstiftare,samhälle, markera att det finns en definitiv gräns förhur långt vi kan gå när det gäller bevakning och över-vakning för att skydda övriga åskådares hälsa ochsäkerhet. När det krävs 230 poliser för att klara av ens.k. högriskmatch tycker jag att man har börjat tange-ra en gräns. När det har gått så långt måste man sägaatt om nu inte arrangörerna klarar av att själva, medordningsvakter och annat, hålla samhällets bevakningpå en rimlig nivå, då är det faktiskt orimligt att getillstånd till den här typen av publika arrangemang.Det är viktigt att vi markerar att det finns en sådanyttersta gräns vid vilken vi inte anser oss ha råd, ork,kraft eller möjlighet att ställa upp med hur mångapoliser som helst för att möjliggöra den här typen avarrangemang, och då är den enda lösningen att mat-chen får spelas inför tomma läktare. Det här hotetmåste finnas från vår sida.Anf. 9 Statsrådet ()Fru talman! Jag håller med om attsamarbete och dialog är det mest verkningsfulla.Lagstiftningen fyller sin funktion, den sätter gränser,och den gör att man kan beivra klara överträdelser.Det är väldigt viktigt att samhället har den gränsen.Men för att vi skall kunna föregripa och förhindra attden här typen av händelser inträffar är det dessutomnödvändigt med ett samarbete mellan å ena sidanmyndigheter och politiker och å andra sidan förening-ar, spelare och supporterklubbar. Det gäng som hållerpå att stöka och böka utgörs ju av ett antal personer isupporterklubben - det är dessa som ställer till detmesta av problemen. Det gäller då att identifiera depersonerna för att komma åt dem, för att kunna föraett samtal med dem men kanske också med derasanhöriga, med deras mammor och pappor, och se tillatt de förstår att deras beteende är något som vi abso-lut inte accepterar. Jag tycker ändå att idrottsrörelsenhar tagit ett ganska stort ansvar för det här.Jag håller med om att spelarnaborde ta ett större ansvar, och den synpunkten har viockså framfört i de kontakter vi har haft med idrotts-rörelsen. Man skall inte gå fram och tacka en hejar-klack som har gapat och vrålat rasistiska slagord ellerandra otrevligheter. Man skall inte tacka för ett os-portsligt uppträdande på läktaren. Jag håller med omdet, och jag tycker också att vi har all anledning attställa större krav på spelarna. Dessa spelare kan jutjänstgöra som stora förebilder för hur man skall upp-träda men kan också sätta gränser och markera att omgränsen passeras säger man heller inte tack, utan dålämnas supportrarna åt sitt öde. En sådan sak kankanske ta ganska hårt på ett gäng supportrar som ändåser upp till de killar eller tjejer som lirar på fotbolls-planen. Jag tror också att ledarna i det här samman-hanget måste känna av ett större ansvar för att, somLars säger, sätta tydliga gränser.Det är bl.a. den här typen av frågor som vi haranledning att ta upp när vi skall träffa de berördaparterna i de här sammanhangen. Vi kommer då attfråga oss vad man mer skulle kunna göra och på vil-ket sätt det skall gå till samt sätta upp litet tydligareagendor för att komma till rätta med den här typen avföreteelser.Det är klart att det någonstans finns en ytterstagräns. Det inser också jag. Var den gränsen går, omden t.ex. går vid 230 poliser, kan man alltid diskutera.Det är klart att det är något fullständigt onaturligt omdet på en fotbollsmatch dit folk går för att ha kul, föratt få spänning, se litet finlir och så, måste finnas 230poliser som skall hålla ordning på en liten klick avdem som kommit för att se matchen, om polisenmåste hålla isär ett mindre antal supportrar från var-dera laget så att dessa inte brakar samman, enderainne på arenan eller efter matchen.Även detta är en fråga som vi har anledning att taupp med de parter som är inblandade.