prot · GJ0968 · 1996-03-13 00:00:00 — Vimåste vara noggranna med att inte äventyra detta.Jag har fortfarande uppfattningen att parterna är desom är bäst skickade att komma överens när det gällerarbetsrätten. Jag är faktiskt optimistisk. Parterna, somumgås och förhandlar i många andra frågor, har lärtsig att klara av denna typ av förhandlingar. Jag tror kommer att hitta en lösning ävenpå detta problem. Jag tror att detta är det bästa. Somjag sade tidigare skall ju parterna sedan mötas ute påde enskilda företagen, och då är det alltid en fördel attde centralt har närmat sig varandra och kompromissat.Då har de också en förmåga och en möjlighet attkunna fungera på ett smidigt sätt.Avslutningsvis vill jag säga att jag uppskattar attFolkpartiet tog initiativ till denna debatt. Jag tycker attdet har varit en bra debatt , men låt oss inte stan-na vid den. Låt oss fokusera på nödvändig-heten av att ha en bra småföretagarpolitik. Jag inbju-der även i fortsättningen till breda lösningar på pro-blem kring det som är så viktigt för vårt land, nämli-gen småföretagens villkor.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Meddelande om svar på interpellationTill hade inkommit följande skrivelser:Interpellation 1995/96:104Till riksdagenInterpellation 1995/96:104 av ommöjligheterna att motverka segregation i skolan.Interpellationen kommer att besvaras fredagen den19 april 1996.Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor.Stockholm den 8 mars 1996Ylva JohanssonInterpellation 1995/96:106Till riksdagenInterpellation 1995/96:106 av omdet ökande narkotikamissbruket.Interpellationen kommer att besvaras tisdagen den26 mars 1996.Skälet till dröjsmålet är att det intehar planerats in något tillfälle för interpellationssvar.Stockholm den 11 mars 1996Anna Hedborg6 § Hänvisning av ärenden till utskottFöredrogs och hänvisadesPropositioner1995/96:136, 137, 139 och 140 till utrikesutskottet1995/96:142 till trafikutskottet1995/96:151 till näringsutskottet1995/96:153 till utrikesutskottet1995/96:156 till justitieutskottet1995/96:157 till utbildningsutskottet1995/96:159 till försvarsutskottet1995/96:160 till konstitutionsutskottet1995/96:161 till kulturutskottet1995/96:162 och 163 till arbetsmarknadsutskottet1995/96:175 till jordbruksutskottet1995/96:177 och 179 till lagutskottet1995/96:180 till justitieutskottet1995/96:182 till lagutskottet1995/96:184 till utbildningsutskottet1995/96:185 till utrikesutskottetMotioner1995/96:Ju18 och Ju19 till justitieutskottetMeddelande om samlad voteringFörste vice talmannen meddelade att näringsut-skottets betänkanden NU11 och NU17, konstitutions-utskottets betänkanden KU23 och KU24, jordbruksut-skottets betänkande JoU19 samt arbetsmarknadsut-skottets betänkande AU12 skulle avgöras i ett sam-manhang efter avslutad debatt7 § Clearingverksamheten m.m.FöredrogsNäringsutskottets betänkande 1995/96:NU11Clearingverksamheten m.m. (prop. 1995/96:50)Förste vice talmannen konstaterade att ingen talarevar anmäld. (Beslut fattades efter 12 §. )8 § Kärnavfall m.m.FöredrogsNäringsutskottets betänkande 1995/96:NU17Kärnavfall m.m.Anf. 37 ()Herr talman! "Varje gång en familj kokar middagpå kärnkraftsel produceras lika mycket plutoniumsom förslår att ta livet av familjen. "Det sade . Kärnfysikprofessorn ochnobelpristagaren gjorde en helom-vändning angående kärnkraften när han arbetade iUSA. Kärnkraftens radioaktiva avfall med bl.a. plu-tonium menade han var dödens gift, och fullt riktigt ärPluto dödens gud. , en miljondels gram,plutonium är dödande om det och sätter sig ilungan. Detta gift produceras - år ut och årin. Tala om tillväxt!För oss i de gröna är det helt ofattbartatt inte någon från linje 3-partierna reserverat sig idagens betänkande, som handlar om något så allvar-ligt som kärnavfallet - en olöst fråga. Här finns 44motionsyrkanden att hänga på. De handlar om lokal-befolkningens inflytande över slutförvarsprocessen,om Studsviks kommersiella drift med importeratkärnavfall, om avsaknaden av miljökonsekvensbe-skrivning för verksamheten i Studsvik, om Ågestare-aktorn, om kärnavfallet i , om amerikansktkärnvapenmaterial som stannat i , om slutför-varet och om dess brister.Farorna med kärnavfallet och avfallslagringen kani princip inte värderas. Trots förvaringens faror i formav läckage, attentat, materialets utnyttjande somframtida terrorvapen - kärnkraft och kärnvapen ärsiamesiska tvillingar - och förvar under ofattbaratidsrymder, upplever vi dessa risker som icke jämför-bara med den potentiella kärnkraftsolycka som kanske i Sverige.För oss miljöpartister är det helt obegripligt hurnågon politiker kan ta ansvar för att driva kärnkraftenvidare. Ozonhål och växthuseffekt är globala problemsom alla nationer skall ta ansvar för. Men en svenskkärnkraftsolycka är enbart de svenska ja-politikernasansvar. Det är ett dilemma för oss att vi inte förstårhur någon över huvud taget kan ta de fasansfulla ef-fekterna av en svensk kärnkraftsolycka på sitt ansvar.Hur kan man någonsin ta det ansvaret bara för atttillfredsställa den här generationens krav på bekväm-lighet och standard?Herr talman! Under kärnkraftens långa inlednings-skede 1940-1960 fanns inget avfallsproblem. Utåt settexisterade inget avfall. Avfallet var eftertraktat ochhemligstämplat militärmateriel. Det existerade knap-past några avfallsproblem före . Ett forskningsprojekt startades som uppgavs visahur avfallsfrågan skulle lösas, men bl.a. i fannsett antal forskare som var kritiska, och visade att denpåstådda lösningen var ett önsketänkande. Kärn-kraftsintressenterna startade då ett nytt projekt somvisade en annan, och absolut säker, metod att ta handom avfallet. När denna kritiserats ihjäl kom ett nyttförslag som rönte samma öde. Så har kräftgångenfortsatt - även in i Sverige.Euforin över kärnkraften , dåman talade om självförsörjning med uranbrytning,tungvattenreaktorer och upparbetning var ett kärnva-penprogram under förklädnad. I i norraBohuslän planerades en plutoniumfabrik. Denna idégavs upp först i slutet av 60-talet.Med anledning av uppslag omatt kan montera en atombomb och moderatenBertil motion här vill jag påminna omatt den svenska kärnkraften var ämnad just för att tafram en blågul atombomb. 1959 sade nejtill detta, efter en hård kamp av de socialdemokratiskakvinnorna och . Menkärnkraften byggdes ut. planerades24 reaktorer enligt AKA-utredningen.Först började en seriös of-fentlig kärnkraftsdebatt. Avfallet diskuterades inte,utan mest drift- och säkerhetsfrågor. Som kuriosamåste jag nämna att , vår före dettastatsminister, inte visste något om avfallets farlighetförrän efter starten. Denna bekännelse gjordehan för mig , 1996! Det enda man hadekontrollerat före starten av 1 var, enligtFälldin, den marinbiologiska miljön och effekterna påden.Det gjordes ingen ekonomisk planering för av-fallshanteringen, och någon allmän medvetenhet omsvårigheterna att ta hand om avfallet fanns inte. Ivanlig god ordning tillsattes en utredning, som komfram till att avfallet skulle inkapslas och placeras på500 meters djup i berggrunden. På detta djup, påstodutredningens geolog, skulle sprickfritt berg hindraspridningen av radioaktiva ämnen. Utredningen dela-de också upp ansvaret på så sätt att staten fick enpassiv, övervakande roll, medan kärnkraftsbolagenfick ansvar för allt praktiskt arbete för lösningen avkärnavfallsproblemet.Men sprickfria berg finns inte. ,forskare vid , presenterade 1994 endoktorsavhandling som visar att det inte existerarsprickfria berg. Det kan inte heller ges någon garantiför att sprickor inte skall uppstå under den oerhörtlånga tid som ett slutförvar av kärnavfall kräver.En ännu färskare doktorsavhandling, med enkartläggning av berggrunden, presenterades av DanNisca på i år.Doktorsavhandlingen visar på nya metoder att hittasprickor - ett genombrott i forskningen, sägs det. DanNisca har satsat av egnamedel för att kunna agera som fristående forskare.Processen med att få tillstånd att starta ytterligarereaktorer krävde "en helt säker förvaring". Detta varett villkor. Året var 1976.Detta mål kunde inte uppfyllas. Man hittade inga bergsom uppfyllde kraven. Det gjordes borrningar ochkompletterande borrningar, s.k. politiska hål. Sju avåtta geologer underkände bergen. be-stämde sig ändå för att godkänna KBS1, som antogs1978. Man godkände, för att inte helt gå emot ex-pertutredningen, en del av berget där inga borrningarhade skett. "Betydelsen av bergbarriären bör ej över-drivas om övriga barriärer fungerar tillfredsställande",hette det. Laddningstillstånd gavs 1979. "Helt säker"hade devalverats till "tillräckligt säker" för start avytterligare sex reaktorer.Godkännandet av KBS1 var horribelt ur teknisk,juridisk och moralisk synvinkel och även formellt.Med dessa i mina ögon kriminella beslut i bottentilläts och tillåts tolv reaktorer köras vidare, trots attdet inte finns någon godkänd slutförvaring. Varje dagproduceras högaktivt avfall. Ingen har enlösning på hur det skall förvaras helt säkert, vilket varvillkoret för att få starta.Denna process fortsätter i samma anda. När man försökt få platser för att studera lämpligheten avett slutförvar, utgår man inte från några vetenskapligtbaserade översiktstudier eller kriterier utan från om delokala politikerna är välvilligt inställda till förstudien.Man lockar med arbetstillfällen, kompetenshöjningtill bygden och framtida turistmål(! )Kritik har kommit från myndigheter, universitetoch miljörörelser mot SKB:s - - lämplighet att hantera slutförvarings-frågan.Till saken hör att ägarsammansättningen i SKBbestår av kärnkraftsbolagen och . Att SKBskulle vara både kärnavfallsentreprenör och förmedla-re av objektiv kärnavfallsinformation var från börjanett huvudlöst missgrepp. SKB vill givetvis kunnapresentera en sådan lösning att man kan fortsättakärnavfallsproduktionen - helst längre än till år 2010.Herr talman! Om det hade funnits ett krav pålivscykelspecifikation för kärnkraftverken och krav påatt dessa skall ingå i kretsloppet, så hade de aldrigkunnat startats. I hela kärnkraftskedjan bryter manmot och kretsloppstanken - uranbrytning-en, driften med risk för katastrof, förvaret som skallövervakas på grund av det farligaradioaktiva innehållet. Det är den långa tidsrymdenför avklingningen innan avfallet är ofarligt - ej mäng-den av avfall - som är det allvarliga.När SKB går ut med braskande helsidesannonserom att man löst avfallsfrågan och gör jämförelser meden uranfyndighet i , så undrar jag var veder-häftigheten finns. Att i detta sammanhang jämföranaturligt uran med utbränt kärnbränsle är för mig ettfalsarium. Var och när upplyser SKB om att en 15grams urankuts om 220 har ökat aktiviteten,när den förbrukats i reaktorn och benämns utbräntkärnbränsle, till 750 miljarder Bq? Bränslet är därmedmer än 3 miljoner gånger så radioaktivt som tidigare -3 miljoner gånger högre!SKB:s lämplighet att hantera slutförvaringen avkärnavfallet bör ifrågasättas. Dess propaganda ochinformationsmaterial förringar just farligheten medavklingningen av kärnavfallet.Jag gjorde en KO-anmälan angående SKB:s osak-liga propaganda , men svaret blev att avfal-let inte betraktades som en vara och därför inte gickunder marknadsföringslagen. KO instämde dock i minkritik.Senare följde jag upp detta genom att anmäla SKB tillRiksrevisionsverket. Det resulterade i två rapporter.RRV utfärdar grava anmärkningar och varningarpå 109 s. mot det intima samarbetet mellan myndighe-terna SSI och SKI och tillsynsobjektet, kärnkraftsbo-lagens bolag varnar för risken Capture ofregulator. RRV menar att rågången mellan reakto-rägarna och tillsynsmyndigheterna måste stärkas. Manmenar att- det skall tydliggöras att myndigheten måste upp-rätthålla förtroendet som oberoende instans,- personalen skall göras medveten om riskernamed ett för nära samarbete med tillsynsobjektet och- att det skall planeras för rotation av personalenefter ett antal år.Det gäller även myndigheternas löpande arbete,t.ex. att inte göra sig beroende av informationsmate-rial, undersökningsdata, samåkning eller annat stödfrån tillsynsobjektet.Jag kan referera från informationsmöten i Över-kalix för allmänheten, där myndigheterna SKI ochSSI har upplevts vara i maskopi med SKB.Herr talman! Det är märkligt att det är så mångasom vill fortsätta att driva kärnkraften och uttalar sigom att vi inte kan klara oss utan kärnkraft. Jag harännu inte hört någon av dem som vill ta hand omkärnavfallet. Alla tycks lida av syndromet NIMB, notin my backyard, dvs. inte på min bakgård.Ingen har kunnat presentera en lösning under dedryga som man forskat på området, och inteheller har någon miljökonsekvensbeskrivning förvärldens farligaste gift tagits fram i hela världen. Detverkar med andra ord vara ett hopplöst fall - ett dyrtexperiment för människa och miljö.Som ni vet har den ena kommunen efter den andrasagt nej till kärnavfallet. Till dagens debatt bad jagMalå opinionsgrupp, Op-gruppen, skriva ner litet omläget i deras kommun. Det kom sex sidor. Jag kanbara referera en del.Op-gruppen består av av befolkningen på4 000 invånare. De aktiva motståndarna består av enkärna på ca 20 personer. Ungefär lika många är i Ja-gruppen, dvs. den klick som sitter vid makten i sam-hället, politikerna m.fl.Op-gruppen arbetar för brinnande livet efter enideologi som ser ut på följande vis. Man vill- verka som en motvikt till kärnkraftsintressenter-na,- ge en saklig och fristående information till folketoch- verka för att det tas hänsyn till naturens kretslopp,att avfallet inte göms i berg m.m.Op-gruppen delar in folket i de nonchalant likgil-tiga, ungdomarna, de kommunanställda, de i tysthetsvärande, de som tagit ställning emot, de aktiva mot-ståndarna och jasägarna.De kommunanställda - kommunen är ortens störstaarbetsgivare - vågar inte säga sin mening högt pågrund av rädsla för repressalier. De i tysthet svärandeär den största gruppen. De dänger näven i bordet såkaffet skvätter: Varför skall vi ge våra rikedomar tilldem där nere? Vad får vi tillbaks?Ungdomarna har varit svårast att nå. SKB har in-formerat i skolorna. Op-gruppen har fått ett halvt löfteom att få informera i skolorna under våren.I början av året hade Op-gruppen planer på att an-ordna en uppsatstävling för skolans nionde klass.Ämnet skulle vara barnens tankar kring kärnavfalletsamt ett slutförvar. För att genomföra detta såg mansig tvingad att utföra tävlingen tillsammans med pro-jektledningen för den kommunala granskningen avförstudien. Denna grupp, med ispetsen, ansåg det dock vara för känsligt med kärnav-fall som tema. Den ville blanda in andra teman, t.ex.miljöeffekten av vedeldning(! )Alla medel tycks vara tillåtna. Ta t.ex. SKI:s an-sökan om medel ur Kärnavfallsfonden, där man fram-håller följande:Erfarenheterna av förstudiearbetet visar attdet finns en uppenbar risk för att misstroende frånallmänheten gör att ingen slutförvarsplats kan identi-fieras med nuvarande strategi. De samhällsekonomis-ka konsekvenserna av ett sådant misslyckande skullebli enorma.Vad menar man? Skall man pressa på folket slut-förvar? Skall man tvingas godta ett slutförvar trotsbättre vetande? Tala om manipulation!Samtidigt vet vi att PreussenElektra och det frans-ka kraftbolaget köper in sig mer och mer isvensk kraftproduktion. Det har nått ända upp tillNorrland, eftersom man har köpt in sig i BÅKAB. Defår därmed också andel i kärnavfallslagren, och hotetom förvar i ökar. EU är en gemensam mark-nad. Så sent som togs frågan om kärnavfal-let i och om destination upp. ÄrSverige aktuellt ?Kärntekniklagen garanterar inte att slipperutländskt avfall, tvärtom. Runt årskiftet 1994/95 god-kändes ett avtal om att utöka lagring av utländsktkärnavfall vid Studsvik "av synnerliga skäl" i enlighetmed kärntekniklagen. Det finns i praktiken inget reelltförbud mot slutförvar av utländskt kärnavfall.Vi i de gröna kräver ett totalförbudmot utländskt kärnavfall och att detta förbud skrivs ini kärntekniklagen. Annars är risken stor att Sverigetvingas ta emot kärnavfall från EU.Den 28 juli 1994 beslutade regeringen och dåva-rande miljöminister att föra ut 64bränsleelement från Forskningsreaktorn iStudsvik, s.k. MTR-material, Material Test ResearchReactor Fuel, som lagrats vid Studsvik sedan 1986.MTR-bränslet är höganrikat bränsle av USA-ursprungmed en anrikningsgrad av . Detta är kärnvapen-material som skall återbördas till enligt avtal,men amerikanerna protesterar, för de har inget slut-förvar byggt för ändamålet. Vi har fortfarande flerasådana här element kvar, och ingen vet hur de skallomhändertas.Jag känner en olust över att så många blundar förkärnavfallets risker. Var finns motståndet frånVänstern, och kds?Herr talman! Givetvis står bakom allareservationer, men jag yrkar bifall till reservationerna1, 5, 6 och 7.Anf. 38 ()Herr talman! gick larmet attförhöjd strålning hade noterats vid Forsmarks kärn-kraftverk. Eftersom man hade haft falska larm ochprovlarm tidigare fanns det nog på många håll en vissskepsis, men den här gången var det på riktigt. Detrörde sig dock inte om en inhemsk olycka utan omnedfall från det svåra reaktorhaveriet i Tjernobyl. Entid av mer eller mindre förvirrad krisinformationföljde. Folk uppmanades att inte dricka regnvatten.Vem gör väl det? Den som hade kommit på denidén hade behövt dricka för att en riskabelnivå skulle uppnås.Det osynliga hotet väckte rädsla, och situationenblev inte lugnare genom att s.k. experter fick göra demest bisarra uttalanden i etermedierna. Eftersomkärnkraftverk blivit en symbol för fara hos alla demsom lyssnar okritiskt på Nej-till-kärnkraft-aktivisternas skrämselpropaganda var det inte svårt attskapa ångest hos många. Becquerell blev ordet påallas läppar.Detta, herr talman, har jag inte hittat på själv, utandetta läste jag i en krönika i av BirgitBjörneskog, politisk redaktör på Nordvästra . Jag tror att hon har gjort en ganska braanalys. Jag tror att det är viktigt med korrekt informa-tion.Eftersom jag själv bor från Forsmark kanju var och en förstå hur det kändes denna dramatiskamåndagsförmiddag när jag i lokalradion hörde detta,som sedan gick ut i riksradion. Sedermera visadeutvärderingar att den mest sakliga informationen komjust från kärnkraftverket i Forsmark.Vi har kärnkraftverk i vårt land. Det blir avfall,och vi vill alla att det skall tas om hand på ett tillför-litligt sätt. Därför är det också viktigt att våra till-synsmyndigheter fungerar på ett bra sätt och att detfinns ordentliga föreskrifter för hur hanteringen skallgå till. Hanteringen måste vara ytterst noggrann ochdärför krävs också noggranna förberedelser, medforskning och undersökningar. Detta har vi krävt frånriksdag, regering och kommuner, och därför finnsockså FUD-programmet.Låt oss ta SFR i Forsmark som exempel. Jag kän-ner till det ganska bra. Jag har följt ärendet under allaår med förundersökningar och beredningar i olikaorgan. Berget som omtalas i motionerna undersöktesytterst noga och befanns vara tillräckligt säkert. Denomtalade skjuvzonen, ibland kallad Singölinjen, varväl känd. Noggranna undersökningar om placeringföregick beslutet som togs av kommunfullmäktige iÖsthammars kommun.Vad som var vägledande för beslutsfattarna varvad som hade sagts av de myndigheter som hade tilluppgift att förbereda och övervaka ärendebehandling-en, bl.a. SKI och SSI. De kom fram till att det var tillfyllest, och därför ligger nu SFR där det ligger, fortfa-rande under tillsyn av myndigheterna.Ett viktigt påpekande är, tycker jag, att även sjuk-husavfall förvaras i SFR. Någonstans och på någotsätt hade vi blivit tvungna att ta hand om det.Jag vill gärna understryka att alla vill se att slut-förvar och mellanlagring av kärnavfall skall skötas påett säkert sätt. Jag har stor respekt för Miljöpartietsoch andras oro, men jag har också respekt för detkunnande och den kompetens som finns hos SKB,SKI och SSI. Jag tror att vi alla tjänar på att informa-tionen blir korrekt och att allt kommer fram i ljuset,och jag tror inte att någon är betjänt av skrämselpro-paganda.Jag är medveten om att dessa frågor väcker mångakänslor, och jag och utskottsmajoriteten menar att detär viktigt att fortlöpande följa dessa så viktiga frågor.Jag vill också understryka vikten av en saklig debatt.Strålning är för många ett känsloladdat ord. Vad ärdet då som gör att just det ordet fått en sådan emotio-nell klang? Det finns flera orsaker till detta. Detokända vållar oro. Kärnkraft associeras med kärnva-pen och med den förstörelse dessa kan åstadkomma.Strålning kan inte förnimmas med våra sinnen, ochfaran kan därför inte upptäckas av gemene man. Fe-nomenet strålning är svårt att beskriva utan att använ-da komplicerade tekniska begrepp.Låt oss titta på vår strålmiljö och den strålningsom finns i vår vardag. Stråldosen från den naturligastrålningen varierar beroende på var man bor. Delsinnehåller berggrunden olika mängder av naturligtradioaktiva ämnen, främst uran och torium, dels vari-erar den kosmiska strålningen med höjden. Även vårkropp innehåller radioaktiva ämnen. Den totala aktivi-teten i kroppen uppgår till ca 9 . Medelvärdetför den effektiva dosen från den naturliga strålningenär 1 mSv i Sverige.Det är inte bara naturen som ger oss en dagligstråldos. Radondöttrar i bostaden ger i många fall ettbetydande tillskott. Det kan ge över 100 mSv ,men medelvärdet är omkring 3 mSv.Vid medicinska behandlingar, t.ex. strålterapi motcancer, används höga doser. Ofta bestrålas en begrän-sad del av kroppen. Tumören får då en dos på kanske10 000 mSv. Det dödar tumören, men patienten taringen skada.Ser vi på den totala strålningen i vår vardag kom-mer från strålning i boendemiljön, frånnaturlig bakgrundsstrålning, från medicinskastrålkällor och från övriga strålkällor. Blandövriga strålkällor finner vi kärnkraft.Vad beträffar slutförvaret för utbränt kärnbränsleär det ju så att det inte finns några beslut, vare sig omlokalisering eller metod. Dock jobbar SKB efter me-toden om slutförvar med olika inneslutningar i berget,som man diskuterar förstudier i flera kom-muner. Jag vill här än en gång understryka vikten avyttersta säkerhet vad gäller metoden, somjag utgår från att valet av placering kommer att ske isamråd med berörd region och kommun. Detta ärdock ännu inte aktuellt.En saklig information är synnerligen viktig, ochjag utgår från att SKB kommer att se till att så blirfallet. SKI och SSI liksom länsstyrelserna och kom-munerna kommer att ha ett stort ansvar för detta. Jagtror också att de kommer att ta detta ansvar, så somskedde när SFR kom till stånd.Herr talman! Jag yrkar bifall till näringsutskottetshemställan och avslag på reservationerna.Anf. 39 () replikHerr talman! uppehöll sig vidSFR-lagret, som ligger i närheten av hennes bostad.Jag måste hålla med henne: Att gå dit är som attgå ned i tunnelbanan. Det ser ut ungefär som i tunnel-banan.Men jag talar om tillståndet efter det att förvaretstängts och vattnet rinner till. Det är inte mitt påhitt.Det är myndigheterna som säger att det kommer attläcka.Om förvaret är armerat med järn går det inte attlåta det stängas utan att se till att det finns en möjlig-het för vätgas att komma ut. Man måste göra hål ilocket på den silo som finns i SFR-lagret, annarssprängs den. Det innebär att om vätgas kommer ut,kommer vatten in. Ingen vet hur alla ämnen tillsam-mans kommer att reagera. Man vet inte hur det gårmed korrosionen. Med andra ord kommer detta attflöda över åt alla håll. Det är risken med lagret.Det blir inte som matjord , som manhar sagt i propagandan. Jag anser att det är skrämsel-propaganda och inte vetenskap. De som jag har råd-gjort med är f.d. plutoniumforskare som har tagit framuppgifter om vad som kommer att hamna nere i slut-förvaret för driftavfall. Det är inte bara låg- och me-delaktivt avfall, det kan faktiskt följa med även annati hanteringen. Forskarna har gjort en sammanställningav det.Det går inte att förringa risken. Det är dumt att gö-ra det.Jag vill höra närmare hur man har tänkt att manskall bemöta problemet när den dagen kommer. Skallvi skjuta det eller skall vi försöka klaraav det ?Anf. 40 () replikHerr talman!