prot · GK0937 · 1996-12-03 00:00:00 — Men en svårt sjuk människa, som dess-utom är trakasserad i systemet, orkar inte överklaga.Är det så att hon inte heller har sjukpenning eller atthon har en minskad sjukpenning, så har hon inte hel-ler råd att överklaga. Hon får inte de kostnadsersätt-ningar som vi har beslutat här i att hon skallfå. Människor med lichenförändringar, något som juändå är början till ett värre tillstånd i munnens slem-hinnor, får inte heller någon kostnadsersättning fast vii ett av våra beslut har sagt att de skall få det.Vinner patienten i länsrätten så överklagar till kammarrätten, och så fortsätterdet hela än en gång. Det kan inte hålla på på det viset.Här i är det tydligen så, om socialministernvill lyssna, att det är myndigheterna som avgör huru-vida läkaren ställer rätt diagnos utan att ta hänsyn tillom patienten blir bättre eller frisk. Det måste på någotsätt vara en etisk kod i vårt land att den läkare sombotar, den tandläkare som finner lösningar på proble-men, har rätt. Det får inte vara så att det är myndighe-terna som har rätt mot dem som verkligen försökeråtgärda det här. Tycker inte socialministern att detborde finnas medicinsk expertis på det här områdett.ex. bland dem som finns på amalgamenheten?Det verkar som om det skulle vara alldeles rätt attlägga ned amalgamenheten, och då får naturligtvismänniskorna återigen vända sig till den reguljäravården som inte har lyckats att göra dem bättre. Vaddet kan komma för positivt av en sådan förändring,begriper jag inte. Jag litar inte på Socialstyrelsensprogram, för har inte backat upp riks-dagens beslut i den här frågan.Jag ber att som socialministerverkligen visa större förståelse för de här frågorna ochta itu med problemet.Anf. 23 Socialminister ():Fru talman! Det där var ett alldeles onödigt utfall.Svaret innehöll ju svar på frågor. Detär det som förväntas när man ger ett interpellations-svar. vill väl ha svar på sina frågor?Sedan är det inte alls så att jag har grävt någonvallgrav, utan det är alldeles tvärtom. Jag har åkt tillTandvårdsskadeförbundets möten. Jag har varit hosdem i . Jag tar emot uppvaktningar, och jagtänker fortsätta att göra det. Jag lyssnar mycket noga,och framför allt har jag mycket stor respekt för män-niskor som säger att de far illa i ett system, att de intebehandlas på ett värdigt sätt och med respekt. Det ärväldigt viktigt att se till att man hjälper människor värdig behandling i sjukvårdssystemet. Det skall visjälvfallet göra.Jag utgår också från att inte tyckeratt man vid en amalgamenhet skall ha sämre säkerhetän vid andra medicinska enheter. Det är klart att manskall ha en journalföring och att man skall sköta sinverksamhet efter vetenskap och beprövad erfarenhet.Det måste vi väl utgå ifrån, annars hamnar vi förstås iett gungfly.Det här är en diskussion som vi kommer att få föraunder . Den är komplicerad. Det är intealldeles lätt att hantera den medicinskt heller eller attalltid påvisa alldeles klara samband. Det får manockså ha en viss respekt för. Det kan finnas sådanaproblem i hanteringen av den här frågan.Att påstå att jag gräver vallgravar eller säga att jagskulle strunta i att använda våra myndigheter till justde uppgifter som myndigheterna skall utföra, det är attsäga att vi skall byta till ett helt annat parlamentarisktsystem eller förvaltningssystem i . Det tyckerjag inte behövs bara för att vi har problem med denhär frågan. Sedan är det självklart att vi också skall setill att vi använder den politiska kraften till att göramålen tydliga och till att ställa oss på patienternassida. Det är viktigt, men vi skall inte ge avkall påkraven på professionalism. Vi skall se till att vi fak-tiskt får största möjliga kvalitet i det arbete vi utför.Anf. 24 vice talman ():Fru talman! Det är klart att jag är engagerad i dethär. Jag ser ju att det inte blir någon förändring. Detväller brev över oss som engagerar oss i den här frå-gan. Det kommer brev som beskriver män-niskoöden, och jag tycker inte att vi tar tag i det här isystemet. Det är därför jag tar upp frågan.Sedan tycker jag faktiskt att det finns andra åsikterän när det gäller amalgamenheten.Jag tänker inte ta upp hela den diskussionen här ,men de försöker ständigt gå i svaromål. Det är bra attde får tid att utvärdera, men det ju står 1000 patienteri kö. Var skall de landa? Dessa människor har juremitterats till amalgamenheten av läkare ute i denreguljära vården. Det är inte bara fråga om ett allmänttyckande hos dem som har ont någonstans att det ärbra att komma till amalgamenheten. Det är en totalmissuppfattning. Dessutom är det ju så att folk i storutsträckning blir bättre och friskare.Jag fick inte svar när jag tog upp den klinik somfinns i . EU:s försäkringskassesystem kantydligen backa upp att vi har människor härifrån somfar ned till för att få hjälp där i stället för attfara till . Vad det är som blir billigare genomdet begriper jag inte heller.Jag upplever att också socialministern försökervrida sig förbi ansvaret för EU:s arbetsgrupper. Ifråga om de arbetsgrupper som man beslutar om ikommissionen inbjuds ju också regeringarna att tyckatill om vilka man tycker skall ingå. I arbetsgruppeningår allt annat än personer som företräder patientfö-reningar och som har bearbetat problemet från dethållet. Det ingår i stället sådana som i mångt ochmycket har ekonomiska intressen. Vi har ju faktisktvarit föregångare i världen på det här området.Våren 1994 gick som första land frammed ett beslut i vad gäller amalgamet. Se-dan får vi t.ex. höra som sitter i ad hoc-gruppen säga att det inte kommer att finnas några somhelst begränsningar i amalgamanvändningen efter detatt rapporten har offentliggjorts.Vad kommer man att göra åt saken om inte Sveri-ge har någon vetorätt i ministerrådet när den här frå-gan tas upp, vilket en av parlamentarikerna i EU på-står? Jag vill ha den här frågan klarlagd. Jag tycker attdet är viktigt att känna förtroende för att regeringenföljer upp att har gått i bräschen i den härfrågan och att man verkligen kämpar för att få av-vecklingen genomförd i hela EU, och att vi inte måstebacka när det kommer till kritan.Jag känner en viss förtvivlan. Det pågår ständigtutredningar. Visst är det bra att regeringen följerfrågor, och det är bra att man utvärderar. Men manmåste också se till att ge signaler som följer upp i ettpositivt avseende.Även den gode , som harpåstått att det inte existerar några samband mellanhälsa och amalgam, har t.o.m. gett ut en vetenskapligartikel där han säger att sammantaget antyder kvick-silverexponeringarna och sjukdomsförloppet att detkan vara ett uttryck för kvicksilverpåverkan.När han kan vända på steken och säga så är detdags att hela börjar verka i den rikt-ning som har fattat beslut om och inte ob-struerar beslutet, vilket man har gjort när man förväg-rar människor att kunna byta ut sina tandfyllnadsma-terial.Anf. 25 ():Fru talman! I den här frågan har SocialstyrelsenJO-anmälts. Vi får avvakta vad som händer. Fråganom avveckling av amalgam, fullständig innehållsdek-laration av tandvårdsmaterial och obligatorisk bi-verkningsrapportering fortsätter att dras i långbänk,trots att beprövad erfarenhet sunt förnuft och en väx-ande vetenskaplig dokumentation talar för ett snabbtagerande.Den av beslutade amalgamavvecklingengår inte i den takt som avsågs. Det är helt klart. I enrapport från Kemikalieinspektionen rapporteras attamalgam fortfarande används i fyllningar där andraalternativ finns. Påfallande ofta används amalgam imindre lagningar av barntänder, trots riksdagsbeslutom avveckling från den 1 juli 1995.Med förvåning kan man konstatera att och har träffat enöverenskommelse för om undantagfrån amalgamförbudet inom ungdomstandvården närdet kan motiveras av nyttan för den enskilde. Somexempel anges barn med stora tandvårdsbehov, därsalivavsöndringen är stor och för tandvårdsrädda sombehandlas under narkos. Hur många känner till dennaöverenskommelse? Det kan rimligen inte ha varitriksdagens mening att vissa utsatta barngrupper, så-som invandrarbarn, förståndshandikappade m.fl., medstora tandvårdsbehov skall utsättas för kvicksilver.Vidare kan konstateras att tandläkarhögskolornafortfarande, trots avvecklingsbeslutet, lär ut hur mananvänder amalgam. De som drabbas av ohälsa pågrund av tandlagningsmaterial behöver kvalificeradhjälp och tillgång till nya kunskaper som bäst kankomma fram i en bred tvärvetenskaplig forsknings-satsning. Företrädare för medicin, odontologi, toxiko-logi, biokemi, allergologi, materialkunskap m.m.måste börja verka inom samma begreppsvärld. Ett braexempel på tvärsektoriellt samarbete är Metallbiolo-giskt centrum vid i att poängtera är att det krävs samma respektför kroppsliga som psykiska reaktioner och att dessahör ihop. Kroppslig sjukdom, t.ex. förgiftning ellerannan störning, kan ta sig uttryck i psykiska symtomoch tvärtom. I samhällsdebatten har vi sett åtskilligaexempel på hur vissa experter missbrukar begreppetpsykosomatik.Både människor och miljö far illa medan de an-svariga med ljus och lykta letar uppgifter som kanfrikänna amalgam och andra tandvårdsmaterial. Riks-dagens beslut har inte respekterats, vilket också ärallvarligt ur demokratisynpunkt. EU-medlemskapetkomplicerar bilden och inskränker handlingsfriheten.Det är av yttersta vikt att kan agera kraft-fullt.I i tycker vi att man harlyssnat till experter som huvudsakligen velat se psy-kologiska faktorer som förklaringsmodell när detgäller ohälsa som förknippas med tandlagningsmate-rial. tjänstemän kan inte sägas ha levtupp till grundlagens krav på opartiskhet och saklighet.Den senaste expertrapporten från november 1994- det har kommer fler - har kritiserats förgrova felcitat av vetenskapliga arbeten, ofullständig-het och vinklade slutsatser. Redan sammansättningenav expertgruppen gav anledning att ifrågasätta slutre-sultatet, eftersom den inte hade en enda ledamot som iförväg lutade åt hypotesen att amalgam skulle kunnautgöra en hälsofara. En arbetsgrupp tillsatt av Social-styrelsen som har utarbetat ett handlingsprogram förpatienter med syndrom som förknippas med amalgameller el, som ju också är en liknande överkänslighet.Detta är inte ägnat att vinna allmänhetens förtro-ende.Anf. 26 ():Fru talman! Socialministern sade här alldeles nyssatt vi kommer att diskutera den här frågan under långtid framöver. Det är uppenbart att det blir så. Jagtycker att det är synd. Vi är väldigt många som harupplevt den här frågan och den här diskussionen un-der . Vi känner oss mycket frustrerade överatt inte ha kommit längre.Vi har sett människor bli bra som från början överhuvud taget inte satt sina besvär i något som helstsamband med sina tänder. Jag har mött många sådanamänniskor. Efter att ha prövat många olika behand-lingsmetoder har man blivit bättre först den dagenman har sanerat sina tänder, eller därefter.Någon slutsats borde man väl kunna dra av detta.Det finns läkare och tandläkare som framgångsrikt harbehandlat patienter på många olika håll i landet somständigt misstänkliggörs eller stoppas i sin verksam-het. Vi har Amalgamenheten i , jag kan t.ex.nämna i , och det finns flera.Socialministern talar om vetenskap och beprövaderfarenhet. Det är väldigt viktigt. Men varför inteförsöka ta lärdom av den mångåriga erfarenhet somfinns hos dem som har arbetat mycket länge medsanering och det här problemet och som har mycketdjupa kunskaper. De har inte haft resurser för attkartlägga eller verkligen dokumentera hela sin verk-samhet. Det är naturligtvis en brist. Men man bordeha en positiv inställning, så att de får dessa resurser.En viktig princip när det gäller t.ex. kemikaliehan-tering är försiktighetsprincipen. Det borde innebäraatt när man har skäl att misstänka att ett ämne är far-ligt skall man vara oerhört försiktig med det ochegentligen inte använda det. Vad som är störande iden här frågan är att man från våra myndigheter, ochdå särskilt , ganska tvärsäkert undermycket har uttalat sig om att amalgam ickeutgör någon hälsorisk.Jag tycker att det är mycket upprörande. Vi harsett många andra miljöproblem där inställningen harvarit densamma och där man frånmyndigheternas sida sedan har tvingats att tänka om.Man har insett att det faktiskt är en fara. Vi kan somexempel ta hormoslyrdebatten ,och liknande exempel finns.En ödmjukare inställning från myndigheternassida vore verkligen på sin plats när det gäller dessafrågor. Det finns väldigt mycket som jag skulle kunnasäga mer i den här frågan. Vi som har väckt motionerom behandlingar och hur man skall bemöta patienter,ökad forskning, tandläkarutbildningen, m.m. underårens lopp har fört fram alla dessa olika synpunkter.Riksdagen har uttalat sig ganska positivt, och sedanhar ingenting hänt. Det är väldigt upprörande.Fördelningen av forskningsresurserna är ägnat attha en särskild diskussion om egentligen. Där har att pengarna till allt övervägande del gått till demsom redan har den förutfattade meningen att det inteär farligt. Det är ganska märkligt att man kan ha deninställningen att kvicksilver är livsfarligt precisöverallt utom i munnen hos människor.Anf. 27 Socialminister ():Fru talman! I den proposition om tandvården somregeringen fick dra tillbaka fanns ett förslag om attamalgampatienter som ett led i en medicinsk rehabili-tering skulle hamna inom sjukvårdens ersättningssys-tem och betala sjukvårdens patientavgifter. Den pro-positionen stoppades av den borgerliga regeringen.Nu har vi påmint oss det.I dag använder man amalgam i avvuxenlagningarna och troligen i avbarnlagningarna. När jag besökte Tandvårdsskadeför-bundet sade en läkare där: Jag går själv omkring medamalgamlagningar. Kanske är det så att det är ett bratandlagningsmaterial för de allra flesta människor,men att det finns ett antal människor som helt enkeltfår något som man kan jämföra med en allergisk re-aktion. De tål inte amalgamet och reagerar därförmycket kraftigt.Han sade att det kanske är den troligaste förkla-ringen. Amalgam är ett billigt tandlagningsmaterialsom använts framgångsrikt under ett stort antal år.Därför blir det så jobbigt att diskutera det.Ni behöver inte argumentera mer med mig omamalgamets farlighet eller hur patienterna har det. Jagkänner till det. Det viktiga är vad vi gör . Hur han-terar vi detta? Hur tar vi emot patienter och hur an-vänder vi oss av myndigheter och andra för att få deträtt?Att säga att det är okomplicerat är fel. Det är inteså enkelt. Många är faktiskt allergiska mot plastmate-rialen och kan inte använda dem. Plasten innebärockså en dålig arbetsmiljö för många som arbetar medden. Det är alltså inte så enkelt som att man bara byterut amalgam mot någonting annat och så löser allt sig.Vi måste hantera allt detta, och därför kommer viförmodligen också att diskutera detta under en tidframöver. Men det viktiga, det som vi skall ta oss an,är att patienterna skall känna att de får komma nå-gonstans och få hjälp. I varje landsting måste mankunna känna att man blir respekterad, tas emot, kan fåhjälp och kan få prata med läkare och tandläkare somförsöker att hjälpa en.Självfallet har hela den här debatten gjort att frå-gan sakta men säkert tar kliv framåt. Inte minst ex-emplet från visar hur man kan samarbetaoch ta hand om patienterna på ett bra sätt.På amalgamenheten i får man helt enkeltse till att man kan leva upp till regler om journalföringoch arbetssätt så att man också i fortsättningen kan taemot patienter. Man måste se till att man lever upp tillde krav som vi har rätt att ställa på sjukvården. Detvar hopplöst att förstå att det var en viss klinik i Bay-ern som avsågs i en av frågor.Kunskaperna växer, och det är det viktiga. Jagtycker också att det är bra att det förs en ständig de-batt om dessa frågor. Det gör förhoppningsvis att manskärper sig och blir bättre på att ta emot patienterna,som känner sig misshandlade eller intehelt trodda vad gäller symtomen.Anf. 28 vice talman ():Fru talman! Jag hade numrerat både styckena ochfrågorna så att man skulle kunna koppla ihop dem,men det var kanske för svårt.Att vi inte gick med på det som stod i propositio-nen berodde på en rädsla för vad som skulle ske. Mankänner så stor osäkerhet, därför att man i den vanligamedicinska rehabiliteringen blir betraktad som psy-kiskt sjuk. Vi vet att många måste erkänna att de ärpsykiskt sjuka för att få sjukpenning.Det är inte alla barn som blir allergiska mot all-ting, utan det varierar mellan människor. WHO menaratt vi inte kan sätta exakta trösklar, när varje männi-ska har sin egen tröskel i fråga om känslighet pågrund av att vi lever i olika miljöer.Den arbetsgrupp som ministern och Socialstyrel-sen hänvisar till är framför allt sammansatt av perso-ner som inte tror att denna sjukdom existerar. Hurskall de då kunna ta fram ett trovärdigt sjukvårdspro-gram?Redan lovade i brev patienter attamalgamfrågan skulle lösas, och har drivitfrågan . skrev till patienteri det senaste valet att socialdemokraterna anseratt amalgamfrågan är en hälsofråga.Därför föreslår jag att Socialdemokraterna ochCentern som en ytterligare del i det politiska samarbe-te vi har, lever upp till våra löften och löser frågan -inte så att det passar myndigheterna utan verkligenutifrån det beslut vi har fattat, utifrån medborgarnashälsa och utan prestige. Jag tror att det har gått väldigtmycket prestige även hos myndigheterna i den härfrågan.Kanske skulle vi kunna visa att vi har vilja också ipolitiken och att det inte bara är myndigheternas viljasom skall få genomslag. Myndigheterna är redskap,och det skall vi komma ihåg så fort de uttrycker sakeroch ting.Anf. 29 ():Fru talman! Jag kan se något av en linje från as-betsfrågan. försäkrade man inte längre asbet-sarbetare i , därför att man märkte att de blevsjuka och dog. Man märkte det, men man kunde intebevisa det.Amalgam är ju inte dödligt på samma sätt, och vikan delvis bevisa verkningarna. Men vi borde ocksåtro på folk, ta hänsyn till beprövad erfarenhet och sehur människor mår.Första gången jag hörde talas om amalgamets far-lighet var för i hälsokoströrelsen. Jagfortsatte ändå att plocka in amalgam i min egen mun,eftersom jag inte trodde att det gällde mig. Men detfick jag ändra sedan och ta bort.Nu har vi också elallergierna, som har blivit nästasteg. Jag vet och har förståelse för att det tar väldigtlång tid att ändra en sådan viktig sak, som berör näs-tan varje människa i . Men snälla socialminis-tern, skynda på detta! Det är viktigt. Nya människordras in i det, och vi behöver verkligen komma tillrätta med det här problemet.Det är positivt att det har fattats bra beslut i riks-dagen, men det behöver också effektueras. Det är intealls lätt att få förståelse för att man amalgamöver-känslig. Det är fortfarande mycket svårt. Jag träffarmånga som har dessa problem, och de blir fortfarandeganska hånfullt bemötta på sina håll. Det kommer intefrån eller regeringen, det vet jag. Men dethänder alltså fortfarande ute i vården. Alla tandläkaretar heller inte bort amalgam. Det är också en risk fördem.Det är viktigt att vi kommer till skott, och det be-hövs inte mindre forskning på området utan mer. Vadskall man ersätta det med? Hur skall man arbeta? Detär alldeles fel att lägga ned en fungerande forsknings-avdelning där det finns stor kunskap.Anf. 30 ():Fru talman! Detta är en komplicerad fråga, sadesocialministern. Den är enormt stor och komplicerad.Tänk om det blev internationellt erkänt att amalgametär farligt - vilka enorma skadeståndskrav skulle intekunna resas i t.ex. ! Jag hoppas att det inte ärnågot av detta som ligger i botten på den här frågan,men tanken infinner sig emellanåt.Socialministern talade också om forskning kringnya material, och det är viktigt. Det är klart att en delav de nya materialen inte är ofarliga. En del männi-skor tål dem inte.Vi är många som har krävt att manskall ha ett produktregister, så att man vet vad somfinns i de olika tandlagningsmaterialen, vilket skullekunna vara till hjälp. Vi har krävt att man skall upp-rätta biverkningsregister. Sent omsider börjar det växafram, men på frivillig väg.Under många år har det funnits en senfärdighetoch en ovilja att klara ut problemen också med nyamaterial. Det finns sådana som passar många andra.En utav de största politiska frågorna just nu är hurvården skall kunna finansieras. Det borde därför varaav största intresse att förebygga sjukdom.Det skulle kunna vara något bra i det samarbetesom pågår mellan Socialdemokraterna och Centernom vi kunde samarbeta också i den här frågan och setill att människor med dessa problem blir friska så fortsom möjligt. Då skulle vi kunna frigöra resurser tillannan angelägen vård. Det vore det allra bästa.Jag är alldeles säker på och övertygad om attmycket av vårdresurserna satsas på människor i onö-dan på grund av att de inte får hjälp. Socialministernsade ju att det är viktigt att ta hand om patienterna,och där är vi eniga. Jag hoppas att vi kan komma framtill något så att det verkligen sker någonting hand-gripligt och positivt.Anf. 31 Socialminister ():Fru talman! Man får ofta höra en mycket tragiskhistoria från många patienter. De har inte blivit trod-da, de har blivit betraktade som psykiskt sjuka ochmånga gånger har symtomen negligerats. Det rör sigom ett stort antal symtom, som ofta kan ofta vara litetdiffusa. Patienten har haft svårt att hävda och bevisasambandet.Jag tror att det är riktigt att beskriva hela dennaprocess som trög. Det handlar ju om att utmana ettetablissemang och en etablerad metod, och därför ärproceduren också väldigt jobbig. Man måste ändåpåpeka att detta är på väg att försvinna på ett naturligtsätt, därför att patienterna väljer bort amalgamet. Devill inte ha det. finns det inget tandlag-ningsmaterial som är riskfritt och som inte ärfarligt. Plastlagningarna innebär också mycket storarisker, både för personalen som skall arbeta med democh faktiskt också för de patienter som inte tål dem.Vi kan inte komma ifrån att amalgamet inte är någon-ting som är alldeles enkelt att ersätta. Men det är påväg att försvinna - av vuxenlagningarna görsmed amalgam.Det är alltså viktigt att betona patientens ställning,rätt till information och rätt att välja. Socialstyrelsenhar i uppdrag att inrätta ett register över biverkning-arna. Jag tror att det är en fördel attdetta är frivilligt. Det är riktigt att börja så. Det ärockså viktigt att satsa på forskningen, vilket EU ocksåkommer att göra. Jag kan försäkra att i varje fall minamedarbetare på som sitter med iarbetsgruppen inte har något egenintresse av amal-gambranschen, och att de inte är några amalgamföre-trädare.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 1996/97:44 om EUoch personer med funktionsnedsättningAnf. 32 Socialminister ():Fru talman! har frågat han-delsminister vad regeringen gjort idet interna EU-arbetet för att förbättra framkomlighe-ten för personer med funktionshinder, om frågankommer att aktualiseras i EU:s regeringskonferensoch i så fall på vilket sätt den kommer att tas upp medövriga medlemsstaters regeringar. Arbetet inom rege-ringen är så fördelat att det är jag som skall svara påfrågorna.Först vill jag påpeka att det är mycket lägligt attinterpellationen behandlas just . Den 3 decemberär nämligen den europeiska handikappdagen, och pådet här sättet får den dagen uppmärksamhet också idet här sammanhanget - i parlamentet.Jag vill sedan klargöra regeringens generella synpå handikappfrågorna i ett EU-perspektiv.Regeringen anser att handikappolitiken skall varaen nationell angelägenhet. Den är en del av vår gene-rella välfärdspolitik, och vi i skall självabestämma över den.Många av de beslut och åtgärder som genomförspå gemenskapsnivå berör dock i hög grad personermed funktionshinder. Det är därför nödvändigt attåtgärder vidtas på denna nivå för att behoven av till-gänglighet, delaktighet och lika möjligheter skallkunna tillgodoses. Regeringen aktualiserade av dennaanledning handikappfrågan i sin skrivelse till riksda-gen om , vilket ocksåHolger nämner i sin interpellation.Handikappfrågorna kom första gången upp i för-handlingarna i samband med diskussionen om enickediskrimineringsklausul i fördraget.