prot · GK0932 · 1996-11-22 00:00:00 — Där kan just enskilda organisa-tioner göra betydande insatser.I svarar t.ex. kyrkorna för ungefär hälf-ten av sekundärutbildningen i landet, eftersom stats-makten är så inkompetent att den inte klarar sådanauppgifter i någon större omfattning.Det här är områden där vi moderater vill stärkabiståndsinsatserna, men på ett mycket stort område ärvi betydligt mera återhållsamma än vad regeringenföreslår, nämligen det som gäller bistånd till statsmak-ten i ett land, framför allt stort bistånd till statsmakteni ett land. Erfarenheten visar att sådant bistånd ofta ärkontraproduktivt. Många av de länder där fattigdomenökat är sådana som har fått ett mycket stort bistånd tillstatsmakten. Exempelvis är är ett land somhar fått av BNP i bistånd undermer än tre decennier. Det har getts inte bara av Sveri-ge utan också av många andra länder och internatio-nella organisationer. När man ser efter vad som haråstadkommits med de här pengarna blir man ledsen.Det finns inte någon allmän skolutbildning för allabarn och ungdomar. Det finns inte någon allmän häl-sovård. Tvärtom får man ofta muta sig fram för attöver huvud taget få någon hälsovård. Man har enkorrupt statsmakt - den svenska ambassaden ochandra klagar bittert över bristen på rättsstat. Vägaroch avlopp finns praktiskt taget inte eller är illa un-derhållna. Det kunde vi själva tydligt avläsa vid vårtbesök där.Vad beror det här på? Jo, på att det ofta är stats-makten som är utvecklingshindret. Det är den somhindrar människor från att utvecklas. Man skall na-turligtvis inte stödja en statsmakt som själv utgörutvecklingshindret.Vi kan i de framgångsrika länder som mycketsnabbt har utrotat fattigdom se att ett bistånd, exklusi-ve skuldtjänstkvot - låt mig säga det för att vara pre-cis - om av BNP förefaller vara ungefärdet lämpliga. Inom den ramen kan man finansiera enallmän skolutbildning för alla pojkar och flickor -inte minst flickor, vilket är särskilt viktigt, eftersomdet ofta negligeras i många länder. Man kan få engrundläggande hälsovård. Man kan bygga en rättsstat,och man kan ha en rimlig satsning på en grundläg-gande infrastruktur, vägar, vatten och avlopp.Vi moderater menar därför att det är ungefär påden nivån man skall satsa på att biståndet till stats-makten i ett utvecklingsland skall ligga. Vi har godaerfarenheter från länder som ligger kring detta. Mångaav de mycket framgångsrika ligger just där.Ett intressant exempel är , som börjadeutvecklas när det våldsamt stora sovjetiska biståndetföll bort. Det var en gudagåva för att få bortdet biståndsberoende och den felaktiga inriktning somdet biståndet gav.Vi kan i notera att man inte heller därvill ha särskilt mycket bistånd. Man har satt ett tak förbiståndet till statsmakten vid av BNP, eftersom,som den biträdande finansministern sagt, vi där måsteutveckla oss själva - ett visst bistånd är bra för att fåkunskapsutbyte med omvärlden, särskilt i ett land somhar varit isolerat, men i allt väsentligt måste vi förlitaoss på egna resurser.Vi skall komma ihåg att bistånd är särskilt känsligti f.d. kolonier, där man kan se att ett tidigare beroendeav främmande statsmakter på andra sidan haven,kolonialmakterna, ofta har ersatts med ett stort bi-ståndsberoende. De har blivit mera beroende avfrämmande länders regeringar och biståndsmyndighe-ter än av beslut i det egna landet.En av de mest tragiska iakttagelser som vi kundegöra i var att landet egentligen inte bestäm-de själv. Fanns det ett samhällsproblem, förväntademan sig att någon biståndsmyndighet från ett annatland - i eller i - skulle identifiera detoch dessutom finansiera och genomföra åtgärder. Detvar en förlamande attityd, som på detta sätt varmycket negativ.Därför, herr talman, föreslår vi förstärkningar påde tre, fyra områden som jag angav men en betydandeåterhållsamhet med bistånd till statsmakten.Anf. 97 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp):Herr talman! blir vi påminda, via press,radio och TV, om de stora klyftor som råder mellan i-världens rika och u-världens fattiga människor. Dettakan exemplifieras på olika sätt. Ett är att gå in iUNDP:s senaste årsrapport . Av den framgår bl.a. att bruttonatio-nalinkomsten per person i i-världen ligger runt 400 krper dag. Motsvarande siffra för de fattigaste ligger runt per dag, alltså en fyrtiondel.Den fråga vi måste ställa oss är: Har vi, som råkatfödas i ett i-land och lever på en standardnivå somvida överskrider , något ansvar för attmedverka till att lindra nöden och bidra till att defattiga folken får möjlighet till ett drägligare liv ochbättre livschanser?Frågan är högst berättigad och måste ställas ochständigt upprepas.Dagens diskussion om internationellt samarbetehandlar just om detta - vårt globala ansvar. Jag kom-mer nu mera att gå in på penningfrågan än på detal-jerna i hur vi sedan använder pengarna. Vi återkom-mer till det i en debatt , då vi får tillfälle diskutera effektiviteten i biståndet och hur vianvänder pengarna. Jag kommer att uppehålla migkring enprocentsmålet.Internationellt samarbete har sin naturliga ut-gångspunkt i ett globalt rättvisetänkande. Utan dettaglobala perspektiv blir hela frågan om enprocentsmå-let i det svenska biståndet helt obegriplig. Tänk glo-balt - handla lokalt! Det är just det som det är frågaom.Detta globala rättvisetänkande har en lång tradi-tion och djupa rötter såväl i det svenska samhälletsom i den svenska riksdagen.Det första regeringsförslaget om enprocentsmåletför u-landsbiståndet lades såvitt jag förstår fram iproposition nr 1968. Då föreslogs en långtids-plan för det statliga utvecklingsbiståndet samt riktlin-jer för planens förverkligande. I långtidsplanen före-slogs att det statliga biståndet för de närmaste årenskulle planeras med sikte på att den totala anslagsvo-lymen för biståndet skulle motsvara av bruttona-tionalprodukten. I verkligheten nådde man detta mål1975/76.Jag har tittat litet i riksdagsprotokollet från denbiståndsdebatt som ägde rum , enmycket intressant läsning. Jag vill gärna ge någraexempel på hur man då resonerade från olika partier.Jag skulle vilja att de partier som föreslår kraftiganedskärningar i biståndet lyssnar mycket noga.Så här sade t.ex. socialdemokraternas företrädaredå, :"Låt mig till att börja med säga att vi nu undermånga år har haft en intensiv debatt i riksdagom den svenska u-hjälpen. Vi har upp-nått enprocentsmålet, vilket innebär att av brutto-nationalprodukten anvisas för hjälpen till andra län-der. som detta har skett kan vi emellertidkonstatera att klyftan mellan rika och fattiga länderförstorats i förhållande till vad som var förhållandetför . Att den svenska insatsen över-skridit av bruttonationalprodukten hoppas jagemellertid i riksdag framstår som myckettillfredsställande. Det är glädjande att vi har nått dit-hän, och jag hoppas att vi också skall kunna vidmakt-hålla denna enprocentiga andel av vår bruttonational-produkt. "Detta har socialdemokraterna somgått alltså kraftigt svikit och är nu nere på0,7 %.Moderaternas talesman, , sadeföljande i den debatten: "Knappast har vi anledningatt blygas över våra insatser totalt sett. Först av allanådde vi, som påpekats, det av FN uppställda målet.Vi marscherar nu vidare och når en procent av 1976års bruttonationalprodukt. Och det skall inte stannahärvid; därom är utrikesutskottet enigt. Naturligtviskan och skall vi göra mera. Stark åstundan härtillfinns i alla partier. Å andra sidan finns också en annanopinion, vars motstånd det gäller att övervinna. In-formation och upplysning kan bidra härtill. Men detär också angeläget att biståndsmedlen av regering ochriksdag förvaltas så att det inte ger näring åt olust ochnegativism. "Det tredje partiet som skär kraftigt i biståndet ärCenterpartiet. Jag skulle vilja att lyss-nar noga på vad hennes företrädare, han hette TorstenBengtson, sade:"Det var som i ladefram förslag om . tog upp förslaget ien motion i . anslöt sig till för-slaget året efter. För socialdemokraterna tog detmånga år innan man accepterade förslaget om enpro-censtmålet. Sedan har det varit ett oavbrutet tillbaka-hållande från socialdemokraterna, och vi har måstmotionera . Det har alltså varit en mödosamväg till detta mål. "Så lät det . har de tre partiernagjort ytterligare nedskärningar i det förslag som liggerpå bord . Vi är nere på en historiskt lågnivå. Jag menar att detta är en olycklig trend. Folk-partiet menar att det är en olycklig utveckling. Detkommer att bli en mödosam väg att försöka gå tillba-ka för att återvinna den anda som fanns här en gång itiden, den globala solidaritetsandan.Vad har egentligen hänt med svensk biståndspoli-tik ? Vad har hänt när de här före-trädarna kunde vara så klara och tydliga på dennapunkt under det att vi i dagens riksdag får finna oss ihelt andra beslut?Folkpartiet menar att vi måste anträda vä-gen mot enprocentsmålet och inte som gå i motsattriktning. Vi föreslår därför i vår reservation till da-gens betänkande att biståndsanslaget höjs med 1,2miljarder kronor för , och att en suc-cessiv ökning sker under de därpå följande åren.Detta skall ställas i kontrast till Socialdemokrater-nas och överenskommelse om nedskärningartill och till nedskärning medytterligare 871 miljoner kronor.Anf. 98 ():Herr talman! "Varning för minor" står det på denskylt som jag här håller upp. Det är en syn som möterbarn och vuxna i , ett land som undermånga år varit mycket drabbat av antipersonella mi-nor. är det 40-50 barn som varje årdör direkt eller senare av skador från minor. Likadanär situationen i , och andra länder.Sverige satsar åtskilliga i Mo-çambique, och andra länder för att göra demfria från minor. Det är ett mycket mödosamt arbete,och man utför det för hand. Den maskin som hardiskuterats, Glufs Glufs, är knappast användbar i dehär terrängerna. Om man satsar så mycket som ärmöjligt, kommer det ändå att ta bara iMoçambique. I länder som är ännu värre drabbadekommer det att ta . försesmånga andra länder med nya minor. Det här är alltsånästan ett oändligt arbete som aldrig tar slut.Trots det måste man göra allt för att stoppa nyaminor och för att se till att barn och ungdomar somväxer upp i dessa länder kan fåväxa upp i länder där man inte, varje steg man tar,behöver vara rädd för att få armen eller benet avslitetav en mina. Det är bl.a. till sådana projekt svenskabiståndsmedel går. Jag ser det som ett oerhört effek-tivt, oerhört nödvändigt arbete som vi borde satsaväldigt mycket mer på.Andra viktiga biståndsområden är återvändandeflyktingar i exempelvis och andra länder.Människor som har befunnit sig på flykt under fleraår, ibland , får, med hjälp av framförallt FN och frivilliga organisationer, många gångerkyrkliga, möjlighet att återvända till sina hemländeroch där börja om på nytt.Vi har vattenprojekt i som svenskaSIDA är inblandade i, där man med relativt liten eko-nomisk insats tillsammans med lokala krafter ser tillatt få vattenförsörjning och dricksvatten i mindrestäder.Vi har demokratiprojekt i många länder. Svenskabiståndsmedel används mycket effektivt för att gestöd till organisationer för mänskliga rättigheter, tillatt bygga upp ett rättssamhälle och till att få funge-rande rättsinstitutioner.I har vi t.ex. bidragit med skattereformeroch andra insatser för att få system där staten fårinkomster som är nödvändiga för att kunna bygga ututbildning, hälsa osv.Vi har skuldsanering. talare har varit innepå hur nödvändigt det är. Man kan se på , ettland som vi i utrikesutskottet som sagts be-sökte . satsar av sin budgetför att betala skulder, och var och en kan förstå hurfullständigt vansinnigt detta är när man i skolorna kanha 150 elever i varje klass. Alla tänkbara pengar bor-de gå till undervisningen. Därför måste Världsbankenoch andra multilaterala organ, men också påsin kant, bidra till att se till att skuldlättnader genom-förs för att de mest fattiga länderna i världen skallkunna satsa på det de mest behöver: utbildning, häl-sovård och nödvändiga projekt för sysselsättning.Jag kan fortsätta att göra listan lång. Det finns enoändlig rad av mycket nödvändiga och väldigt effek-tiva och bra biståndsprojekt som direkt ellervia olika FN-organ är inblandat i. Det gäller t.ex.arbete för barns och ungdomars rätt att växa upp påett bra sätt.Det hindrar inte att det, som vi alla vet, finns pro-blem med bristande effektivitet, korruption osv. Detär självklart inte så biståndspengar skall användas.Det måste förändras, och det är man på god väg attgöra.Vi vet också att bistånd inte alls är det som för-ändrar världen så att det blir utveckling och materielltvälstånd i alla länder. Vi vet att det krävs utökadhandel och bättre handelsförbindelser för fattiga län-der. Vi vet att det krävs att man stoppar vapenhandelnfrån de rika västländerna som tjänar mycket påatt exportera vapen till de fattigaste länderna.På den konferens som FAO, FN:s matprogram,har anordnat har man diskuterat fördelningen av demånga hungriga människorna runt om i världen. 800miljoner människor har inte tillräckligt att äta.Egentligen är det inte fråga om att förse dem medmat, utan det handlar om att ändra maktstrukturen såatt människorna själva skall kunna odla och få denmat de behöver.Det är nödvändigt att se på dessa andra faktorer,men har vi biståndet, som vi med politiskamedel tillsammans i demokratisk anda kan fatta beslutom. Det gäller både hur mycket pengar vi satsar ochvilken inriktning biståndet skall ha. För den sakensskull behöver vi inte bortse från de andra viktigafaktorerna.Vänsterpartiet har, liksom , med be-störtning kunnat ta del av hur ,och frångått det man tidigarehaft som önskemål, nämligen enprocentsmålet. ärvi nere på 0,7 %.Jag undrar naturligtvis var vi har biståndsminis-tern, som gärna är ute och talar om internationellsolidaritet, global rättvisa osv. Varför är han inte häroch försvarar att regeringen tillsammans med en ma-joritet av vill sänka biståndet till ?Det är skammens gräns som vi har diskuterat ochframhållit tidigare. Jag skulle vilja höra igen. Den håller inte i det långa loppet.Vänsterpartiet har protesterat mot denna budge-tordning, som innebär att vi bara pratar ompengar och anslagsnivåer och att vi tar inriktningensedan. Vi tycker att detta skall göras vid samma till-fälle, och att vi i parlamentet skall ha möjlighet attockså se till vilka olika anslag som skall kunna för-ändras och hur vi skall kunna få mer pengar. Genomdenna budgetordning är det oerhört svårt, för att intesäga omöjligt, att göra detta.Vi i kräver en återgång till enpro-centsmålet. Vi anser att en sådan är möjlig. Vi villbörja med att höja nivån till 1997 och därefterfortsätta för att 1999 vara uppe i . Vi vill anslå 1,8miljarder kronor 1997.Därmed yrkar jag bifall till bud-getförslag, som innebär att vi fortsätter att satsa påinternationell solidaritet.Anf. 99 ():Herr talman! förslag på utgiftsområ-de 7 - internationellt bistånd - innebär att budgetra-men utökas med 1997 och attden utökas ytterligare . Det betyderutökade anslag till fyra FN-organisationer och ökadeanslag till bistånd genom folkrörelser och organisa-tioner.Regeringen har föreslagit tillsamarbete med att fördelasunder en femårsperiod. önskar att dennamiljard fördelas i stället, och att miljöinrikt-ningen i programmet förstärks.Den största delen av den summa fö-reslår går till miljöinsatser och miljöprojekt i olikabehövande utvecklingsländer. I dagens samhälle gri-per miljöfrågorna in i olika verksamhetsfält på ett sättsom aldrig . Stöd till miljöåtgärder kommer helasamhället till godo. Det kan gälla utbildningsinsatser,projekt inom alternativjordbruk och livsmedelsför-sörjning, förnybar energi och insatser på lokal nivåinom näringsliv och handel. Inom alla dessa sektorerhar kvinnor ofta en nyckelroll och ett stort ansvar,utan att ha motsvarande rättigheter. Detta är alltsåområden där orättvisor i jämställdhet mellan kvinnoroch män kommer och kan tacklas och rättastill. Förhoppningsvis kan också en förändring kommatill stånd. har lagt ett sjätte bistånds-mål till de övriga övergripande fem: jämställdhetmellan kvinnor och män, dvs. att alla samhällsmed-borgare har samma rättigheter, skyldigheter och möj-ligheter inom alla väsentliga delar av livet.I regeringens budget ligger biståndsanslaget fort-farande kvar på . Jag undrar varför regeringeninte har försökt att åstadkomma en höjning av bistån-det eller att sätta en preliminär tidpunkt för när manönskar att detta skall uppnås. menar attdet finns tunga skäl för att höjningen mot det utlovadeenprocentsmålet måste prioriteras och starta genast.Den traditionella säkerhetspolitiken har ändrat inne-håll i och med att hotbilden mot jordens gemensammasäkerhet har ändrat karaktär. Man ser en tydlig kopp-ling mellan detta och fattigdom och sociala klyftormellan rika och fattiga i utvecklingsländerna. Vi vetatt jordens befolkning ökar okontrollerbart, att miljönförstörs och att naturresurserna krymper. Ett land medproblem av det här slaget är ett hot mot grannsämjanoch en risk för upprätthållande av global fred.Överutnyttjande av naturresurser och miljöförstö-ring hänger starkt ihop med en ökande fattigdom,brist på livsmedel och försörjningsmöjligheter. Dettaskapar hos en befolkning ett samhällsklimat som är engrogrund för vrede och uppror och som i förlängning-en leder till väpnade konflikter. Det är här biståndetkommer in som ett nytt säkerhetspolitiskt instrumentsom skapar en ny och annorlunda säkerhetspolitiskagenda.Jag skall nämna en hotbild. Enligt många riskpro-gnoser för 2000-talet kommer miljöproblemet attorsaka de svåraste väpnade konflikterna ländernaemellan. Det gäller speciellt de problem som har medvatten att göra. skrev en av våra in-ternationellt kända forskare, , en boksom heter Gränser för vår tillvaro. Om man läser denför första gången känns den tyvärr lika aktuellsom den var 1964, när den kom ut. Ett av kapitlenheter Vattnet i storpolitiken. Där finns en genomgångav olika spänningsfält på jorden där vattnet har hu-vudrollen på den politiska arenan.Här är några nya siffror från : Om harvärldens befolkning ökat till långt över 8 miljardermänniskor. av denna befolkningsökning sker iutvecklingsländerna. har vi redan nu vat-tenbrist i 20 av jordens länder, och vi behöver vattenför att producera mat till den växande befolkningen.Rent dricksvatten är en bristvara i många länder.Enligt beräkningar som har gjorts i dör ca25 miljoner människor av förorenat vatten.Här behövs konfliktförebyggande insatser - inte iform av traditionella militära insatser utan i form avbiståndsinsatser som prioriterar just tillgången påvatten, som är vårt viktigaste livsmedel.I praktiken måste detta enligt leda tillminskade försvarsutgifter och ökade biståndsanslag.Varför inte börja på vägen upp mot enprocentsmålet? "Skammens gräns", som biståndsministern kallade0,7 %-gränsen är en mycket farlig gräns sedd ur sä-kerhetspolitisk synvinkel. Det är en gräns som jagtycker att vi skall lämna så fort som möjligt, och börjavandringen mot enprocentsmålet.Jag yrkar bifall till reservationer 50och 57.Anf. 100 ():Herr talman! Man skulle kunna säga att världenssituation och världens nöd är vårt ansvar - ett ansvarsom vi aldrig kan avsäga oss. Vi hör allesammansihop.Det är naturligt att en budget handlar om siffroroch om att få inkomsterna att täcka utgifterna. Men idebatten väntar sig människor att få veta varför vi villsatsa på ett område och spara på ett annat. Med andraord vill de veta vad vi har för underliggande ideologi.De undrar vad det är som driver oss i vårt politiskaarbete. Prioriteringar säger en hel del om vad olikapartier betraktar som viktigt. Det är när vi måste sparasom det blir tydligt vad vi anser vara oundgängligt.När vi har gott om pengar räcker det både till det somär viktigt och till det som vi skulle kunna undvara.Vi kristdemokrater tror att det finns många männi-skor i som delar vår syn på att det internatio-nella biståndet bör höra till de områden som skallprioriteras. Det finns fortfarande en stark biståndsviljai . Det gäller människor i alla åldrar, men inteminst unga människor. Undersökningar visar att enmajoritet vill att biståndet skall vara kvar på minstden nivå vi hade innan Socialdemokraterna börjadenedmonteringen av det svenska biståndet.Jag är inte förvånad över att unga människor i än-nu högre grad än andra vill ha bistånd på hög nivå. Enannan undersökning visar att var fjärde ung människagärna skulle betala högre skatt om de visste att dengick till bistånd. Den idealiteten skall vi vara mycketrädda om. Jag vågar påstå att idealitet, människokär-lek och känsla för rättvisa har varit drivkraften för denspontana verksamhet som utgör grunden för vårtbistånd. Kyrkor och andra ideella organisationer bör-jade med katastrofhjälp, sjukvård och skolverksamhetlångt innan statligt bistånd ens var påtänkt. Biståndöver statsbudgeten infördes först . Biståndsviljan, som ytterst är en vilja till per-sonligt engagemang, får vi absolut inte låta gå förlo-rad.Det finns många skäl att uppehålla en hög bi-ståndsnivå. Respekten för de mänskliga rättigheterna,som kommer till uttryck i FN-normerna är en grundför viljan att bistå människor i fattiga länder. Medbiståndet vill vi stödja människor i deras egna an-strängningar att fritt och utan fruktan forma sitt egetsamhälle. Grundläggande är också solidaritetstanken- att vi alla hör samman och att vi därför har ansvarför varandra. Principen om alla människors lika värdeleder till övertygelsen om att vi bör bidra till att höjade fattiga folkens levnadsnivå och verka för derasekonomiska och sociala rättigheter.Behoven är oerhört stora och har ingalunda mins-kat. Stora framsteg har gjorts när det gäller grundut-bildning och bekämpning av vissa sjukdomar. Krigoch interna oroligheter som leder till att hundratusen-tals, ja miljontals människor tvingas till flykt från sinahem och länder är de största hindren för en positivutveckling. Vi har sett vilka förödandekonsekvenser i form av mänskligt lidande och för-ödelse krig och folkmord för med sig både i och i Bosnien. På utgör också för-tryck av mänskliga rättigheter och bristande demo-kratiutveckling stora hinder för framsteg.80 % av världens befolkning lever i u-länderna.En dryg miljard lever i yttersta fattigdom utan garan-terad tillgång till dagligt bröd, hälsovård eller utbild-ning. Denna sjättedel av jordens befolkning förbrukarbara av världens produktion av varor ochtjänster. Om vi jämför det med den miljard som be-finner sig i toppen - dit hör vi i vårt land - och somkonsumerar av världens samlade BNP, får manlitet perspektiv på vad det hela handlar om. Ändåsäger vi att ett av våra problem i dagens är attvi inte konsumerar tillräckligt.Jag skall inte nu gå in på vad detta innebär, inteminst för de barn som aldrig får en chans att växa upppå grund av sjukdom och umbäranden till följd avyttersta fattigdom. Via har vi fak-tiskt förbundit oss att till det yttersta av vår förmågasöka förverkliga barnens rättigheter, oavsett var debor. I det ljuset kan vi verkligen fråga oss om de ned-skärningar som majoriteten kommer att beslutaom är försvarbara. Det tycker inte jag.Den oerhörda klyftan mellan fattiga och rika fort-sätter att vidgas. Det beror delvis på i-världens bris-tande intresse för biståndsinsatser. Inte minst berordet på vägran att upphäva orättfärdiga handelsrestrik-tioner. På så sätt försvåras möjligheter tillexport, vilket leder till lägre inkomster, sämre konkur-rensförmåga och därmed också sämre förutsättningarför ekonomisk tillväxt och utveckling. Den totala skuldbördan till väst uppgår till13 000 miljarder, en ofattbar summa som vi måstekomma till rätta med på något sätt. Vi måste ställa ossfrågan hur vi gemensamt kan forma en framtid somerbjuder ett värdigt liv för människor också i de delarav världen som inte är lika lyckligt lottade som vi.Utan hopp om utveckling mot ett bättre liv blir detingen trygghet och säkerhet för någon i världen. Bi-ståndet kan inte ensamt vända strömmen, men det ärett verksamt bidrag till en positiv utveckling.Därför är det oroväckande att i-världens samladebistånd är det lägsta , som manvägrar att upphäva de orättfärdiga handelsförbindel-serna.