prot · GK0932 · 1996-11-22 00:00:00 — Men vi kan också säga att detär bra med fri grundforskning, eftersom vi inte vetvart den för oss.Jag läste en historia om detta i femtioårsskrift. En forskare berätta-de där om elektromagnetism för några studenter. Enstudent frågade: Vad har man för nytta av det? Fors-karen fräste ifrån sig: Vad har man för nytta av ettnyfött barn?Detta manar till eftertanke.Sverige har tillhört ett av demest utvecklade länderna i världen, och svenskforskning har nått stora framgångar. , Linnéoch har följts av dagens imponerande fors-kare. Jag kan räkna upp allt från ,, till omvårdnads-forskningens grand old . Forskar-nas ansträngningar har givit ny kunskap som har re-sulterat i nya produkter, nya organisationsformer, nyförståelse för mäns och kvinnors olika villkor ochderas samband med historia, miljö och samhälle. Dethar resulterat i nya vårdformer och nya medicinskabehandlingsmöjligheter. Allt har bidragit till vårtvälstånd och vår livskvalitet.Forskning är naturligtvis hårt arbete och ett leve-bröd. Men vad de allra flesta män och kvinnor somforskar ändå betonar är forskarglädjen, den lust ochden glädje som de upplever när de prövar nya idéeroch frågeställningar. Och den nyfikenheten och lustenmåste vi vara rädda om. Den är förutsättningen försökandet efter ny kunskap och nya erfarenheter. Närdenna forskarglädje förenas med frihet att pröva nyavägar och ifrågasätta de accepterade föds också endjärvhet att ställa ytterligare nya frågor eller att ställafrågorna på nya sätt. Det är då som förutsättningarnaför något nytt skapas.Nya infallsvinklar och nya synsätt behövs alltef-tersom kunskapsmängden ökar, tekniken utvecklasoch konkurrensen om forskarna och deras resultatökar. Detta ställer allt högre krav på . Vimåste vara bra för att stå oss i konkurrensen, eftersomvi också måste kompensera våra nackdelar. Vi är ettlitet land, vi talar ett litet språk, och vårt land liggermycket avsides.Vi har faktiskt tappat i jämförelse med de främstaOECD-länderna, och konkurrensen från ochLatinamerika är jättehård. Vad vi behöver är därför enmålmedveten, kraftfull och uthållig satsning på högreutbildning och forskning för att stå oss i konkurrensenmen också för att målsättningen om detta gigantiskakunskapslyft av hela befolkningen som vi nu alla harockså skall uppfyllas.Herr talman! anser att vi tillsammansmed de andra borgerliga partierna under den förramandatperioden lade grunden för denna uthålliga,medvetna och långsiktiga satsning. En del i den grun-den var beslutet om att använda löntagarfondsmedlentill dessa långsiktiga och strategiska forskningsinsat-ser och till forskarutbildning. Att avveckla löntagar-fonderna och att rikta pengarna till forskning viastiftelser hade , och igemensamma motioner varit överens om redan frånslutet av , och det var det som vi gick tillval på 1991. fattade i demokratisk ordningbeslut om stiftelserna.Vi folkpartister har alltid betonat forskningens fri-het och oberoende. De nuvarande forskningsråden ären väg. Forskningsstiftelserna är en annan väg för attforskare skall få sina forskningsplaner diskuterade,finansierade och bedömda.Tanken med stiftelserna är att de skall vara entydlig och strategisk bas för svensk forskning. Deskall självständigt, kompetent och uthålligt ge stöd tillforskning i olika gränsöverskridande ämnes- ochfakultetskombinationer som kanske för dagen inte är"nyttig" men som långsiktigt visar sig vara ovärderlig,men det vet vi ju inte i dag.Hur förvaltas då detta av den socialdemokratiskaregeringen? Vad vill och hans utbild-ningsdepartement med den högre utbildningen ochforskningen? Ja, i alla fall betonar han inte forskning-ens frihet eller att det är viktigt med olika kanaler förforskningsfinansieringen.Regeringen med utbildningsministern som härfö-rare har närmast förföljt forskningsstiftelserna ochständigt ifrågasatt deras demokratiska ordning. Menför mig ger tilläggsproposition, forskningspropositionoch budgetproposition ändå ett svar på vad regeringenvill, nämligen centralisera, kontrollera och likrikta.Anf. 31 ():Herr talman! Önskan om bättre överblick ochökad samordning av forskningsresurserna är för ossden självklara och principiella ståndpunkten - offent-liga medel skall kontrolleras av offentliga organ. Detär det som utgör grunden för vårt ställningstagande dådet gäller de s.k. löntagarfondsstiftelserna och ocksåför vår överenskommelse med Socialdemokraterna.För är förändringen av stiftelsela-gen inte motiverad av finansiella skäl utan av demo-kratiska skäl, vilket jag här vill slå fast.Det är alltså viktigt att man i debatten tydligt skil-jer mellan förändringen av stiftelselagen och de före-slagna kraftiga nedskärningarna i forskningsanslagen.Vänsterpartiet accepterar inte nedskärningarna avfakultetsanslagen med 100 miljoner och inteheller minskningen av anslagen till forskningsrådenoch sektorsorganen med drygt 500 miljoner kronor.Vi anser dessa nedskärningar vara mycket olyckliga.Genom den utveckling som skett har andelen fa-kultetsmedel kontinuerligt minskat sedan mitten på70-talet. Det är allvarligt med tanke på att fakul-tetsanslagen utgör basfinansieringen för universitetoch högskolor. En stor del av pengarna går till fastautgifter, som löner till bl.a. teknisk och administrativpersonal, för lokaler och även för gästforskare.Forskningsrådens främsta uppgift är att stödjagrundforskningen. Den rådsstyrda forskningen bidrarockså till forskningens internationalisering. Risken ärnu uppenbar att balansen mellan grundforskning ochtillämpad forskning ytterligare rubbas av nedskär-ningarna. Regeringen tycks bortse från att grund-forskningen är basen för mycket av den tillämpnings-nära forskningen och för den industriella utveckling-en. Den fria, förutsättningslösa grundforskningenbidrar också till att lägga den nödvändiga kunskaps-basen för samhällsutvecklingen.Nu menar regeringen att nedskärningarna avforskningsanslagen skall kompenseras med medel frånlöntagarfondsstiftelserna. Att detta skall kunna skeredan under 1997 betraktar jag som ytterst orealis-tiskt. Tidsramarna är alltför knappa. Besparingarnaföreslås ju träda i kraft , ochredan nu i november beslutar forskningsråden omanslagsfördelningen för nästa år.De nya styrelserna i löntagarfondsstiftelserna skallnomineras och tillsättas av regeringen under våren1997. Innan styrelserna har tillsatts och blivit funk-tionsdugliga har vi förmodligen kommit en bra bit inpå . Det betyder att det kan uppstå ett be-slutsglapp om , vilket skulle kunna fåytterst allvarliga konsekvenser för den pågåendeforskningen.Vänsterpartiet menar att om forskningsprojektskall kunna fortsätta, avslutas eller initieras på etttillfredsställande sätt får det inte uppstå ett finansie-ringsglapp till dess att eventuell kompensation kanutgå från forskningsstiftelserna. Forskningsstiftelsernamåste få tid på sig att ta upp konkreta diskussionermed forskningsråden och sektorsorganen för att seri-öst pröva möjligheten att dämpa effekten av nedskär-ningarna. Jag tror att det kommer att ta tid och ävenkan vara komplicerat att passa ihop stiftelsernas än-damålsparagrafer med forskningsrådens och sektor-sorganens uppgifter och behov av kompensation.Om den förespeglade kompensationen från forsk-ningsstiftelserna uteblir eller fördröjs, försvåras rå-dens möjligheter att främja sådana angelägna uppgif-ter som förnyelser, satsningar på unga forskare, jäm-ställdhet och tvärvetenskap. Fakulteterna kan tvingasatt säga upp forskarstuderande.Nedskärningarna på om totalt 286 miljo-ner åren 1 och 2 slår väldigt hårt. Totalt satsarNUTEK omkring 600 miljoner på högskolorna ochfinansierar av doktoranderna vid vissainstitutioner på de tekniska högskolorna, och det är desom nu drabbas hårt, trots att planerar någonform av nödprogram under våren 1997.Med tanke på att industrin efterlyserfler kompetenta forskare som avlagt doktorsexamen,vilket regeringen i andra sammanhang sagt sig viljauppmuntra och stödja, måste förslaget om stora ned-skärningar betraktas som mycket inkon-sekvent. Dessutom står vi ju inför en kraftig utbygg-nad av grundutbildningen . Omcirka hälften av varje årskurs som slutar gymnasietskall kunna gå vidare till högra studier och om nyagrupper skall få tillträde till universitets- och högsko-leutbildning, krävs det tillgång till disputerade lärare.Annars finns det stor risk för att kvalitetskraven intekommer att uppfyllas.Jag är redan nu bekymrad över den brist på läraresom kan uppstå vid den i och för sig önskvärda krafti-ga utbildningsexpansionen, framför allt vid de mindreoch medelstora högskolorna. Om vi förlorar markunder inom betydelsefulla forsknings-områden är det ytterst allvarligt, eftersom det tar långtid att återskapa kompetens av det här slaget. Godaforskargrupper tar mellan fem och att byggaupp, men man kan rasera dem ganska snabbt. Dess-utom går utvecklingen oerhört fort inom många om-råden.Vi håller egentligen på att få en märklig situationpå våra universitet och högskolor. En generationforskare håller på att gå förlorad. Professorerna finnsgivetvis kvar, och satsning sker på de unga forskarna,vilket är bra, men positionerna på mellannivån mins-kar stadigt. Vi får ett slags hoptryckt pyramid.Det sätt på vilket budgeten utformas då det gällerforskning och även utbildningsministerns agerandehar skapat osäkerhet i forskarvärlden om de framtidaspelreglerna. Det finns en överhängande risk att fors-karstuderande inom de hetaste tekniska områdena flyrfrån universiteten för att i stället ta jobb inom indust-rin.Det av regeringen också omhuldade industri-samarbetet lider skada av bristen på förutsägbarhet.Kontakterna med samarbetspartner försvåras, och detupplevs som litet genant för forskarna när man intevet och kan ge besked om huruvida det finns pengareller inte för nästa år.Intresset för har varit stort från högtekno-logiska företag tack vare ett samarbete och utbytemed universiteten, som har varit fruktbart, och svenskforskning har haft ett gott internationellt rykte,men jag är rädd för att man med det sätt som rege-ringen och även beter sig är på väg attspoliera detta goda rykte.Jag vädjar alltså till Socialdemokraterna ochCentern att tänka om och ta forskarvärldens oro påallvar. Lyssna på dess företrädare! Överge presti-geskäl och tänk om! Ha inte så bråttom! Vänta mednedskärningarna till dess att förutsättningar för eneventuell kompensation från forskningsstiftelsernanoggrant har genomarbetats av berörda parter! Kon-frontationspolitik skapar dåliga förutsättningar förframtiden.Så över till . Jag tycker att dess age-rande är väldigt märkligt. I den förra budgetomgång-en, , pläderade varmt för oför-ändrade anslag till fakulteterna och forskningsråden.Nu har man helt ändrat ståndpunkt. kan tala om för mig vilka bedömningar Cen-tern har gjort när man har utformat sin nuvarandeforskningspolitik. Vad är det som har hänt som harfått att ändra sig.Till sist: En effektiv målstyrning av universitet ochhögskolor förutsätter faktiskt, , ett förtro-endefullt samarbete och att man lyssnar på varandra,både från den politiska ledningen och från myndighe-ternas sida.Anf. 32 ():Herr talman! I årets forskningsbudget finns ned-skärningar som en följd av de sparkrav som landetsekonomi kräver inom budgeten i dess helhet. Det ärnaturligtvis tråkigt, men nödvändigt. Även inriktning-en av forskningsbudgeten återspeglar samhällets ak-tuella problem. Tydligast är skrivningarna om beho-vet av ökad samverkan mellan högskolor och samhäl-le bl.a. för att gynna utvecklingen inom svenskt nä-ringsliv. Budgetens brister ligger främst i den allvarli-ga försvagningen av grundforskningen samt oförmå-gan att styra över delar av tillämpad forskning motområden som gagnar en långsiktigt hållbar utvecklingav samhället, främst miljöforskningen. Budgeteninnehåller också en rad tveksamheter när det gällermetoderna för att finansiera olika forskningsverksam-heter.Jag vill först ta upp problemen för svensk grund-forskning. Forskarutbildning och den vetenskapligautvecklingen sker till stor del inom ramen för grund-forskningen. En väl utvecklad grundforskning är ennödvändig förutsättning för bra tillämpad forskning.Sviktar grundforskningen, får det drastiska effekter påkvaliteten i den tillämpade forskningen.Sedan länge har svensk grundforskning varit un-derdimensionerad i förhållande till den tillämpadeforskningen. Denna obalans har ökat ytterligare ge-nom att den tillämpade forskningen har fått ca 800miljoner kronor genom EU-medlemskapet, ochen ännu större finansieringskälla har tillkommit ge-nom inrättandet av löntagarfondsstiftelserna. Införårets budget är alltså obalansen större än någonsin.Detta har inte uppmärksammats tillräckligt i åretsbudget, och lämpliga åtgärder för att komma till rättamed problemet lyser med sin frånvaro.Miljöpartiet har föreslagit att genomgripande åt-gärder skall vidtas i syfte att nå en god balans mellangrundforskning och forskarutbildning å ena sidan ochtillämpad forskning å den andra. Den metod vi före-språkar är införande av ett särskilt grundforsknings-avdrag. Grundforskningsavdraget skall vara ett pro-centuellt avdrag som görs direkt vid källan hos deninstans som ger anslag för tillämpad forskning ellersom själv bedriver sådan forskning, t.ex. vissa statligaverk och departement. Dessa medel fördelas sedandels som förstärkning till de statliga forskningsråden,dels som förstärkning av universitetens fakultetsan-slag, varvid en viss del är tänkt att gå till inrättande avnya doktorandtjänster.För närvarande används lågt räknat 20 miljarderför tillämpad forskning, industriforskningen ej med-räknad. Ett grundforskningsavdrag om skullealltså ge en förstärkning av grundforskning och fors-karutbildning om 1 miljard. Fördelas medlen likamellan universitet och forskningsråd blir ökningen avstorleksordningen för forskningsråden och ca10 % för grundforskningen och forskarutbildningenvid universiteten. Skulle universiteten använda sin deltill doktorandtjänster, skulle det innebära ytterligare2 5000 tjänster, alltså en ökning med avantalet doktorandtjänster. Detta skall då jämföras medregeringens förslag som innebär relativt stora ned-skärningar både för forskningsråden och för universi-teten. Grundforskningsavdraget belastar inte budge-tens totala anslag alls utan handlar bara om en omför-delning mellan utgiftsposter.Om förslag genomfördes skulle viredan från 1997 slippa nedskärningarna inom grund-forskning och i stället få en kraftig och välbehövligförstärkning av grundforskning och forskarutbildning,och detta till priset av ett mycket måttligt rationalise-ringskrav på tillämpad forskning. innebär detsnarast en förstärkning av den tillämpade forskningengenom den kompetenshöjning som långsiktigt kom-mer den forskningen till del.Så till problemet med styrningen av tillämpadforskning till viktiga områden. Här har samhället ettstort ansvar att verkligen leda utvecklingen i rätt rikt-ning. Om man läser årets regeringsförklaring ochställer sig frågan hur den återspeglas i årets forsk-ningsbudget, ser man brister på flera punkter. Rege-ringsförklaringens vackra ord om satsningar inommiljöområdet med sikte på en långsiktigt hållbar sam-hällsutveckling har ingen motsvarighet i årets forsk-ningsbudget. Vi finner i stället en minskningav forskningssatsningarna inom just detta område.Miljöpartiet har föreslagit inrättande av ett miljö-tekniskt institut i där flera universitet,högskolor, och m.fl. i samverkan med näringslivetskall arbeta med miljöteknik och utveckling av miljö-anpassade produkter. Detta skulle bidra till en för-bättring av miljöarbetet i men också bidra tillutveckling av svensk industri genom den ökade kon-kurrenskraft som miljöanpassade produkter innebärpå den framtida världsmarknaden. Vi föreslår ocksåatt miljöforskningen stärks i olika former genom sär-skilda anslag, t.ex. anslaget till och via Statens natur-vårdsverk.Slutligen några ord om tveksamheterna när detgäller finansieringen av olika forskningsverksamheter.På flera ställen i budgeten föreslås nedskärningar,med tillägget att nedskärningarna skall kompenserasgenom anslag från någon av löntagarfondsstiftelserna.Detta är ett nytt och främmande inslag i svenskforskningspolitik. Att ministern på detta sätt tänkersig att fördela stiftelsernas forskningsanslag är illanog. Att det dessutom inte finns några som helst ga-rantier för att detta tekniskt eller tidsmässigt går attgenomföra utan allvarliga avbräck i forskningsverk-samheten gör saken än värre.Regeringens klåfingrighet tar sig också andra ut-tryck i årets budget. Att forskningsmedel till de statli-ga forskningsråden är öronmärkta för vissa områdeninnebär ett direkt intrång på utrymmet för den friaforskningen. När så regeringen i propositionen dess-utom uppmanar forskningsråden att de vid bedöm-ningen av ansökningar skall lägga speciell vikt vid ivilken utsträckning de vetenskapliga projekten ärnyttiga för samhället kan man inte undgå misstankenatt regeringen har dålig förståelse för vilka drivkraftersom leder grundforskningen framåt.Miljöpartiet har en annan syn på hanteringen avforskningsmedel och vilka grundförutsättningar somskall gälla för svensk grundforskning och forskarut-bildning. Vi tar bestämt avstånd från dessa inslag iårets budget. Vi hävdar att löntagarfondsstiftelsernaskall få samma arbetsbetingelser och verksamhets-former som övriga anslagsbeviljande råd och fonder,att man inte bryter den demokratiska tradition somsvensk forskningspolitik följt under snart ett halvtsekel.Vi har i motioner hemställt att talet om nedskär-ningar med kompensation från forskningsstiftelsernatas bort och ersätts med direkta anslag över statsbud-geten. Vi föreslår att öronmärkning av forskningsrå-dens medel skall tas bort. Vi ser det också som själv-klart att de statliga forskningsråden, som har att an-svara för utvecklingen av svensk grundforskning,skall se till den vetenskapliga betydelsen och kvalite-ten och ingenting annat när de bedömer vilken forsk-ning som skall få statligt stöd - självfallet med derestriktioner som en etisk bedömning kan leda till.Jag yrkar bifall till reservationer 50och 57.Anf. 33 SKÅNBERG (kd):Herr talman! Vi debatterar fastställandet avhela budgetramen, i det här fallet vad gäller utgifts-område 16, Utbildning och universitetsforskning.Debatten och beslutet vi fattar är utomordentligt vik-tiga. Efter beslutet är ramen antagen, och riksdagenshandlingsutrymme kraftigt beskuren.Det finns mycket inom utgiftsområde 16 som vikristdemokrater har synpunkter på, vilket framgår avvår kommittémotion. Det jag här begränsar mig till attta upp är en ödesfråga, det vägval som om en nedskärning av grundforskningenmed innebär. Frågans vidd och betydelse är såstor att om Thams förslag går igenom varnar sakkun-skapen att vi mister den vetenskapliga kompetensenatt ens kunna utse nobelpristagare. Det blir naturligt-vis inte tal om att vi själva skulle kunna prestera enforskning där vi kunde vara med och tävla om att fånobelpris.Vari ligger då det ödesdigra i dagens debatt ochbeslut? drar ned statens satsning på tekniskforskning och forskarutbildning med i storleksord-ningen , med verkställighet ombara en månad. Hundratals, möjligtvis tusentals, avvårt lands skarpaste hjärnor kommer att tvingas tillavsked från sina forskningsprojekt, gå in i arbetslös-het, söka sig till industri eller fly landet. Stora delarav vår möjlighet till spetsforskning och till medverkani internationell forskning kommer att gå förlorad.Siffran 2 000 förlorade forskare har nämnts av Hög-skoleförbundet.Carl hänvisar till att motsvarande medel kantas ur forskningsstiftelserna. Förutom att vi kristde-mokrater motsätter oss Thams dogmatiska sätt attvåldföra sig på stiftelserna, är inte hans förslag prak-tiskt möjligt att genomföra. Det minsta man kan sägaom den finansieringen är att den i optimala fall kom-mer att vara osäker och långsam. Det vi vet är attTham slaktar forskningsprojekt somtagit att bygga upp och som i bästa kommeratt ta att åter bygga upp. förråderen genererande okunnighet om hur forskningssamhäl-let är uppbyggt och fungerar. Med en normal processbehöver man planeringstid för forsk-ningsplanering, ansökningar, god vetenskapliggranskning och beslut.Det är inte lätt att säga något gott om utbild-ningsminister insats för forskning ochhögre utbildning. Skulle man ändå försöka kan mansäga att ingen någonsin före honom gjort så mycketför att ena den vetenskapliga världen. Med en munhar forskarsamhället fördömt Thams rasering avgrundforskningen. KTH, hundratals professorer ochandra biomedicinska forskare, Kungliga vetenskapsa-kademien, forskare vid och lan-dets alla universitet och många flera har kraftfulltprotesterat. Vi har tagit del av brev och artiklar idagstidningar och personliga samtal där man meddjupaste allvar varnar för följderna av Thams förslag.Jag samtalade i går med min egen institution vidLunds universitet där jag är forskarstuderande. Stäm-ningen gränsade mellan vrede och uppgivenhet överThams arrogans och ovilja. Det är en fruktansvärdtanke att en enda mans oförmåga inom sitt ansvarsom-råde skall komma att föröda ett helt lands möjlighetatt kunna hävda sig inom internationell forskning ochutplåna våra möjligheter till banbrytande spetsforsk-ning och nya upptäckter.Som kristdemokrat med ett särskilt hjärta för sjuk-vården gör det mig ont att väljer att skära nedanslagen till det medicinska forskningsrådet med17 %. Vi vet ju att vår läkemedelsindustri som ärberoende av denna grundforskning utgör själva rygg-raden i vår exportindustri. Vi är många som hoppasatt svenska forskare skulle kunna lösa cancerns gåta,ge hopp om syn och friska njurar hos diabetessjukabarn, finna bot mot autoimmuna sjukdomars gisselsåsom t.ex. reumatism. Anhöriga till patienter som harParkinsons sjukdom eller MS läser tidningeni hopp om att forskningen skall kunna lindraderas käras lidande. släcker ljuset och hop-pet.Vi har vant oss vid att på område efter område harSveige släppt sin tätposition och halkat efter. Men påett enda område är vi outstanding, och det gäller vårmedicinska forskning och vår läkemedelsindustri. detta sista grönskande och blommande träd sätterCarl yxan. En femtedel av barken och vedenhugger han bort vid årsskiftet.Vi har röstat om misstroendeförklaringmot . Det kan diskuteras om det verkli-gen var nödvändigt att driva det hela så långt. Mennär det gäller och hans forskningspolitikser jag inget utrymme för tvekan och tvivel. Det somhan nu gör berövar honom för all överskådlig framtidallt förtroende vad gäller forskning. Misstroendet frånden samlade akademiska världen, från medierna, frånledarskribenter och från politiker utanför regeringenär totalt. För att inse detta behövs inget misstroende-votum.Tham hänvisar till resurser från forskningsstiftel-serna. Som jag redan har sagt motsätter vi och övrigaborgerliga partier oss av rent principiella skäl motdetta. Men låt oss rent hypotetiskt anta att lyck-ades i debatten att omvända oss alla till att medövertygelse och iver avveckla den fria forskningen viaforskningsstiftelserna. Vore det ens då möjligt attundvika en omfattande skada på svenska grundforsk-ning?Herr talman! Nej, inte ens då. Det kommer attuppstå ett glapp då pengar från forsk-ningsstiftelserna inte ens i teorin kommer att kunnarädda den svenska forskningen. Under bästa tänkbaraomständigheter, om vi tolkar stiftelsernas ändamåloch stadgar på de mest tänjbara sätt med allas benäg-na bistånd, kommer svensk grundforskning om CarlTahms förslag går igenom ändå att få oreparablaskador. Till detta kommer att de flesta i den akade-miska världen aldrig kommer att dela synpå forskningsstiftelserna och för alltid kommer attmisstro honom.Varje minister verkar att vilja bygga ett litet egetmonument till minne av sin gärning. Thams monu-mentala gärning är att ta in fler studenter med lägrekrav på förkunskaper, t.ex. i svenska och engelska,färre och mindre kvalificerade universitetslärare ochen förödande slakt av grundforskningen. Jag kan intese annat än han genom detta blir förbrukad somforskningsminister.Herr talman!