prot · GK0935 · 1996-11-28 00:00:00 — Därutöver framhölls att det var vik-tigt att medel också skulle kunna komma sådanforskning till del som då inte fick stöd inom ramen förden statliga forskningspolitiken.Med ledning av förslag och synpunkter från uni-versitet, högskolor, företag, forskargrupper och orga-nisationer sattes fem viktiga mål för det fortsatta arbe-tet.För det första: Det skulle ske en koncentration avinsatserna där internationell slagkraft kan nås.För det andra: Program som innebär gränsöver-skridanden mellan discipliner skulle framhållas.För det tredje: Vi skulle ha insatser för att främjaforskarutbildning och rekrytering.För det fjärde: Det skulle handla om projekt därsamverkan mellan högskolor och näringsliv betona-des.För det femte: Forskares rörlighet här hemma ochinternationellt skulle främjas.Tre områden gavs i detta steg medel: strategiskforskning, miljöstrategisk forskning och kulturveten-skap. Två stiftelser bildades och gavs vidgat uppdrag och nya resurser.I ett andra steg bildades ytterligare fem nya stiftel-ser. Deras inriktning skiljer sig något från de tidigare,bl.a. inriktas uppgifterna på forskning vid mindre ochmedelstora högskolor, främjandet av informations-teknik och forskningssamverkan mellan universitet,högskolor och näringsliv.Jag vågar påstå att den inriktning och - låt oss sä-ga - de ändamål som formulerats utifrån dessa anta-ganden står sig mycket väl. Jag vågar också påstå attforskningsstiftelserna, trots att de knappt kommit uppi full kapacitet när det gäller utdelning av medel,redan bidragit och bidrar till synnerligen betydelsefullforskning, som kompletterar och förstärker de forsk-ningsinsatser som även framgent borde vara ett stat-ligt ansvar.För knappt sedan drev Socialdemokra-terna tillsammans med igenom en storbesparing vad avser de statliga forskningsinsatserna. fullföljs beslutet att växla ned ambitionerna försvensk forskning genom en politisering av dessaforskningsstiftelser.Socialdemokraterna vill använda medlen till attfylla igen hål som de redan gjort i forskningsrådensoch andras verksamhet. Att det finns komplikationermed den operationen vet alla. Medlen är inte direktöverförbara. Därtill kan man inte förneka att forskareoch forskningsprojekt ställs utan medel. Det handlarom projekt som är statligt finansierade, och detkommer naturligtvis också att handla om projekt somskulle kunna ha stötts av de fristående forskningsstif-telserna. Det blir kort sagt mindre forskning med densocialdemokratiska politiken.Men är det inte bara volymen som minskar. Vifår dessutom sämre finansiering av svensk forskningän vad vi skulle kunna ha. De fristående forsk-ningsstiftelserna utgör nämligen en poäng i sig: deinnebär en väsentlig riskspridning. I stället för attsatsa alla pengar på en häst - CarlTham, som är utbildningsminister - finns genomfristående forskningsstiftelserna mer än en som kanbedöma, pröva och fatta beslut om var resurser skallanslås.Att veta var ny kunskap finns eller vad som kanutvecklas till intressanta produkter är inte enkelt.Därför är det viktigt med olika kriterier, olika ut-gångspunkter, olika sammansättningar i beslutandeorgan osv. Det är kort sagt viktigt med mångfald ochpluralism i forskningsfinansieringen.Inom ramen för statens forskningsverksamhetfinns olika institutioner, och det är väldigt bra. Detligger i sakens natur att husbondens röst påverkar. Detfinns i det statliga systemet en inneboende, säkertoavsiktlig, konservatism, som ofta ger företräde fördet etablerade och välkända. Därför har privata ochfristående forskningsfinansiärer en väldigt betydelse-full roll.Den statliga forskningsfinansieringsutredningenhar pekat på en rad kriterier som påverkar förmågantill förnyelse, exempelvis ämnesöverskridande forsk-ning, rörlighet, samverkan mellan forskare och nä-ringsliv - just sådant som den forskning stiftelsernabekostat visat sig vara så bra på. En annan viktig saksom påverkar förmågan till utveckling hänger ihopmed hur stor del av forskningsanslagen som kan gåtill forskare som inte har fått pengar. Vad vivet är, som vi diskuterade , att forsk-ningsrådens verksamhet till stor del är så kalladefortsättningsanslag. Många forskare kan vittna om attderas forskning inte skulle ha fått några medel alls omde fristående forskningsstiftelserna inte hade kunnatbidra. Det finns en risk för att den centralisering avbeslutsfattande som är avsikten med dagens ärendeminskar förmågan till förnyelse i svensk forskning.Vem vinner på det? Vart leder det oss?Till sist vill jag säga några ord om demokrati.Utbildningsministern har i mycket starka ordalagdomderat om de fristående forskningsstiftelserna ocht.o.m. påstått att deras tillkomst skulle ha inneburit ettförakt för demokratiska spelregler. Det har funnitsolika invändningar i debatten. Jag har redan pekat påatt avskaffandet av löntagarfonderna och inrättandetav stiftelserna skedde i sedvanlig demokratisk ord-ning. Därtill kommer att frågorna inte bara fanns medutan var framträdande i den valrörelse som föregickbesluten.Att socialdemokraterna inte ville avskaffa lönta-garfonderna och inte inrätta dessa forskningsstiftelserär sant, men också socialdemokratiska uppfattningarröstas ned i en demokrati. I ett demokratiskt samhälleär det dessutom inte ett problem, utan det ligger ettvärde i att alla beslut inte fattas på ett enda ställe ochatt den politiska makten begränsas, kontrolleras ochbalanseras mot olika maktcentrum. Det är pluralism,kort sagt - mångfald. Det är också därför som vi harprinciper för lag och rätt och internationella konven-tioner - ramar som det socialdemokratiska förslagetligger på gränsen till.Det går inte heller, vilket socialdemokrater gjort,att påstå att politiker måste bestämma över de medelsom har kontrollerats av politiker för att han-teringen skall kunna kallas demokratisk. En sådaninställning får oanade konsekvenser inte minst för destatliga företag som ombildats eller privatiserats, ochdet finns ganska många sådana exempel.Demokratiargumentet är svagt. Man behöver barafölja den hoppiga och motsägelsefulla argumentationsom socialdemokraterna har haft för att konstateradetta. Dessutom kontrolleras forskningsstiftelserna avrepresentanter för olika delar av samhället.Pär-Axel talade tidigare om sluten pri-vatisering. Om han hade varit kvar i salen hade jagkunnat upplysa honom om att exempelvis verksamhet granskas av både och samtav . Alla stiftelser har regler somligger i linje med, eller är strängare, än de som destatliga forskningsråden använder. Det finns anled-ning att understryka att Forskningsfinansieringsut-redningen konstaterat att möjligheterna till allmäninformation om stiftelsernas verksamhet är goda. Manklagar inte på detta.Det finns, herr talman, ett enda genomgående skälför de socialdemokratiska förslag som kantat forsk-ningsfrågorna . Det är makten och tronpå att politiker alltid vet bäst. För att fritt citera vaden av de stora tidningarna skrev kan jagsäga att utbildningsministern just nu utgör ett levandebevis på motsatsen. Detta är en fråga som drivit med våldsam intensitet. Jag beklagar att haninte kunde stanna och delta i debatten.Svensk forskning tar ytterligare ett stort kliv bakåtom kammaren bifaller det framlagda förslaget omändringar i reglerna för statliga stiftelser. Det är ettviktigt skäl för mig att avvisa förslaget. Jag yrkarbifall till reservation 1 i betänkandet.Anf. 110 () replik:Herr talman! Med anledning av vad på slutet av sitt anförande vill jag säga att ingenhar ifrågasatt det demokratiskt tillåtliga i att fatta ettbeslut om löntagarfonderna, dvs. den formella sidanav beslutet. Vad som däremot kan diskuteras är inne-hållet. Jag vill än en gång anföra vad Per sadeinför , nämligen att han menadeatt det var ett riktigt beslut att se till att de demokra-tiska organen i fortsättningen icke har att befatta sigmed detta ärende. Då menar jag att beslutets innehållär tvivelaktigt ur demokratisk synpunkt, även om detnaturligtvis var demokratiskt oantastligt i formellmening.Anf. 111 (m) replik:Herr talman! Först vill jag kommentera det somsades om innehållet i beslutet. Jag hoppas verkligenatt inte tycker att det är fel att lägga såstora resurser på långsiktig forskning, vilket faktisktär innehållet i beslutet. Sedan har vi olika uppfatt-ningar om formerna.När det gäller hänvisningarna till Per villjag säga att jag inte känner till citatet och att jag intehar haft möjlighet att läsa det eventuella protokollsom man hänvisar till. Jag förstod också att citatet,som även tog upp, är litet hårdra-get. Per kan dock inte ha uttalat sig om attsätta verksamheten utanför demokratisk kontroll,vilket har hävdats. Jag vet att varken Per ellernågon av de andra som satt i den borgerliga regering-en tycker så. Däremot var det, när vi bildade forsk-ningsstiftelserna, viktigt att hitta en form som skulletillförsäkra forskningen medel långsiktigt, utan attdenna långsiktighet skulle kullkastas av politiskastormvindar.Man kan fråga sig vilken kritik socialdemokrateroch andra riktar emot de beslut och de satsningar somstiftelserna har gjort. Vad är det för fel på det arbeteforskningsstiftelsernas styrelser har bedrivit? Detmåste ligga ett missnöje med själva verksamhetenbakom dessa angrepp, som bl.a. stårför.Anf. 112 () replik:Herr talman! Alla har tillgång till konstitutionsut-skottets granskningsbetänkande och dess bilagor -även . Jag förstår att alla inte ger sig tidatt läsa dessa intressanta aktstycken. Icke desto mind-re är det jag säger ingen förvanskning av vad PerUnckel yttrar. Han har uppfattningen att man görforskningsstiftelserna till, som han säger, privaträttsli-ga subjekt därför att de skall ligga bortom demokra-tisk kontroll. Det är själva poängen. Han betonade detflera gånger under den utfrågning som konstitutions-utskottet hade med honom.Anf. 113 (m) replik:Herr talman! Jag skäms naturligtvis för att jag intehar läst protokollet. Det borde jag ha gjort. Vad jagförsökte göra var att förklara innebörden. Det är inteså konstigt om det finns och har funnits en vilja attsäkra pengarna till svensk forskning, eftersom vi nuser exempel på hur Socialdemokraterna envist villanvända stiftelserna som något slags mjölkkossor, föratt fylla igen hål när man själv inte lyckats att göra engod prioritering som givit pengar till långsiktigforskning.Anf. 114 ():Herr talman! Gång på gång har vi i den här kam-maren diskuterat hur viktigt det är med samarbete föratt lösa den ekonomiska krisen, och handen på hjärtat,det måste vara svårt för någon att påstå att det blirlättare att lösa problem, att det blir lättare attåstadkomma samarbete genom att vi än en gång skallbehöva se de gamla stridsyxorna från löntagarfonds-striden grävas upp igen. Jag tror knappast att Sverigeär hjälpt eller några problem lättare blir lösta genomnygammal strid om löntagarfonderna.Under fyrklöverregeringens tid placerades 18miljarder kronor av löntagarfondspengarna i ett antalolika forskningsstiftelser. Det har lett till att det i mycket stora pengar till svensk forskning. Detinnebar sammanlagt en stor ökning av resurserna ochså stark att inte heller en socialdemokratisk regering,trots sanering av budgeten, har kunnat hindra en ök-ning. Tvärtom kommer de sammanlagda resursernaför forskning från staten, från forskningsstiftelsernaoch från EU att öka även , närmarebestämt med trefjärdedels miljarder kronor fram till1999.Ett viktigt motiv när forskningsstiftelserna bilda-des var att öka mångfalden och skapa fler av varandraoberoende forskningsfinansiärer. Från Centerpartietssida har vi menat att det finns ett värde i sig att på detsättet skapa mångfald också i fråga om de medel somhämtats från den offentliga ekonomin för att satsa påforskningen. Därmed ges forskare möjlighet att vändasig till flera olika finansieringskällor, och makten överforskningspengarna har spritts.Vi har också från sida tyckt att detvar klokt att utveckla detta på några olika sätt. Vi hartyckt att man, som har diskuterats , kun-de vidareutveckla reglerna för styrelsernas samman-sättning. Det är rimligt att inte forskningsstiftelsernasstyrelser själva utser sina efterträdare, utan att detillsätts på i stort sett samma sätt som forskningsrå-den. Det skulle också öka forskningsstiftelsernaslegitimitet i forskarsamhället.Den andra förändringen och utvecklingen av sys-temet som vi har föreslagit är att åstadkomma sam-verkan mellan statliga finansiärer och forskningsstif-telserna. Man kunde t.ex. låta forskningsberedningenfå bjuda in till samverkan och samplanering inomolika forskningsområden. Stiftelserna och statligafinansiärer skulle kunna samarbeta om finansiering avolika projekt. På det sättet skulle forskning som hit-tills har betalats av staten kunna få ett tillskott avpengar utan att man behövde rubba stiftelsernassjälvständiga förvaltning. Stiftelserna skulle ganskasnabbt och okomplicerat, men utan att förlora sinoberoende ställning, kunna länka resurser till forsk-ningsområden som har betalats av staten.Men kommer det tyvärr inte att bli på det sättet.Socialdemokraterna här i väljer att i ställetgöra upp med och fatta beslut sominnebär att forskningsstiftelserna riskerar att förlorasin beslutskraft . I stället för att väljalösningar i samförstånd, väljer man strid. Man vill,visar det sig när man läser de här papperen och deförslag till beslut som finns, till varje pris ha makt attkunna avsätta samtliga ledamöter i forskningsstiftel-sernas styrelser och byta ut dem mot andra ledamöter.Det här är inte första gången vi debatterar frågan iriksdagen och inte heller den sista. Men inläggenförtjänar att en gång till jämföras med vad regeringen tidigare sade. I det brev som manskickade till forskningsstiftelsernas styrelser i decem-ber 1994, alltså för nära nog , sade manmycket tydligt så här: "Regeringen bör utse endastordföranden och högst tre ledamöter i styrelserna. Imotsats till vad som på sina håll påståtts i debattenavser regeringen således icke att ta makten över stif-telserna utan tvärtom att ge forskarsamhället ochandra intressenter inflytande över dessa medel när detgäller projekturval och kvalitetsbedömning. Ledamö-ter utsedda av regeringen skall vara i minoritet. "Så tydligt uttryckte sig regeringen den gången. har vi hört långa utläggningar om att det för de-mokratins skull är nödvändigt att regeringen skallkunna avsätta samtliga ledamöter och tillsätta samtli-ga på nytt. Men det måste vara en demokratisk insiktsom regeringen och socialdemokraterna inte hade . Vad är det som har gjort att det som varmöjligt då, dvs. att regeringen bara skall utse en mi-noritet, för demokratins skull är absolut nödvändigtatt det blir på ett annat sätt , dvs. att regeringenskall kunna utse samtliga ledamöter?I de försök man har gjort att förklara det här harman sagt: Men det här var ett erbjudande till forsk-ningsstiftelserna, och när de inte ville göra så har vivarit tvungna att gå längre.Det är precis det sätt att tala maktspråk som mankan använda om man bara vill ta för sig och ta makt,precis som det står i det här brevet. Det är att vilja tamakten, att helt enkelt säga att gör ni inte som vi vill,skall vi byta ut samtliga. Eller också är det en medve-ten vilja att inte samarbeta här i riksdagen.Det som var nytt sedan det här brevet skrevs var att det visade sig att man också iriksdagen skulle kunna få en majoritet för det somCarl den gången sade. Man hade, påstår jag,t.o.m. kunnat få en mycket bred majoritet med flerapartier ur den förra fyrpartiregeringen. Men det villeinte socialdemokraterna. Man ville i stället göra uppmed i den här frågan.Sedan påstår man att detta på något sätt skulle gö-ra det lättare att föra över pengar till forskningsområ-dena. Man skriver så här på ett ställe i budgetproposi-tionen: "- - - regeringen skall utse ledamöterna istiftelsernas styrelser. Därmed ökar möjligheterna tillsamordning mellan stiftelsernas insatser och andrastatliga insatser, främst inom forskningens område. "skulle jag vilja veta: Hur skall det konkret gåtill? Hur lyckas man föra över mer pengar till forsk-ning och skapa mer samarbete genom att man harmöjlighet att avsätta samtliga ledamöter i stiftelsernasstyrelser? Justitieministern gör allt hon kan för attunderstryka stiftelsernas självständiga förvaltning,och det är ju självklart. Annars skulle man ifrågasättamycket av grunderna för vad stiftelser är. Samtidigtlovar att pengarna skall kunna användasom han bara får utse samtliga ledamöter. Hur skall detgå till? Skall de ges direktiv? Det är ju svårt, för då ärde inte självständiga. Är det fråga om små diskretavinkar? Gör så här, annars kan ni avsättas! Vad kon-kret är det som gör att man genom att få utse styrel-serna skall kunna påverka pengaförvaltningen? Det ärdags att ge besked om det.Jag tror tvärtom att detta är ett sätt att försvårasamverkan om forskningen. I ett läge där man mer ännågonsin behöver beslutskraft förlorar man den därföratt man skall avsätta och byta ut styrelser. I ett lägedär det mer än någonsin skulle behövas kontinuitet försnabba beslut om forskningsfinansiering river man istället upp himmel och jord. Och det förbättrar natur-ligtvis inte ett samarbetsklimat att man omigen gräverupp gamla strider om löntagarfonderna. Det får vihoppas är sista gången.Det har redan tidigare yrkats bifall från centerföre-trädare till de reservationer som fogats till lagutskot-tets betänkande. Jag upprepar inte det.Anf. 115 ():Fru talman! operationer för att"demokratisera" forskningen och ta kontrollen överstiftelsernas forskningsmedel får oundvikligen negati-va effekter för forskningen. Det är omvittnat avmånga inifrån själva forskarvärlden. Alla dessa namn- hundratals - kan inte avfärdas med epitetetsärintressen. Bland dessa namn finns många nyanse-rade, lågmälda röster.Vi har fått omvittnat att samtal som förts mellanforskningsrådens sekreterare och stiftelsernas led-ningar visar att möjligheterna till den kompensationsom förväntar sig är begränsade - dels avatt medlen är uppbundna av långa åtaganden, dels avatt forskningsråden och stiftelserna har olika roller iforskningssystemet. Vi har också fått veta att stiftel-sernas ändamål inte skall förändras med de nya leda-möter som skall utse.Jag vill upprepa samma fråga som AndreasCarlgren ställde till : Ge oss äntli-gen besked om vad de nya stiftelseledamöternas upp-gift är i stiftelsernas styrelse!Stiftelserna skall ju i huvudsak ge stöd till tilläm-pad forskning inom ett begränsat antal områden ochtill internationellt forskningssamarbete över fakultets-gränser, oberoende av fakultetsgränser och i nya äm-neskombinationer. De skall också se till att vi ökarantalet kvalificerade forskare genom att finansierat.ex. doktorandtjänster.Detta har också lyckats. Utskottet träffade bl.a.forskningschefen vid i när vi besökteIndustriförbundet. Han sade, på tal om den strategiskastiftelsen, att den har tagit ett större och mer strate-giskt grepp än han trodde var möjligt. Han var mycketallvarlig när han pläderade för att vi inte skulle med-verka till att det greppet lossnade - för skull.Nej, fru talman, problemet är att genom de bespa-ringar som görs i budgeten minskar anslagen tillgrundforskningsråden, som stöder obunden grund-forskning. Detta kommer inte att kunna ersättas avstiftelsens medel om så de nya styrelseledamöternatänjer aldrig så mycket på ändamålen.Stiftelsernas medel är, som jag sade, uppbundna ifleråriga avtal med universitet och högskolor, i avtalmed doktorander och i avtal med enskilda forskare.Detta är avtal som de varken kan eller bör släppa.Regeringens nyutsedda styrelseledamöter sätts enligtmitt förmenande i en knipa. Antingen skall de aktivtbryta avtal i strid mot stiftelsernas ändamål, eller såkommer forskningsråd, sektorsorgan och de nya hög-skolorna inte att få del av utlovade nyaresurser.Fru talman! Tyvärr är inte kvar. Hanhar dock talat om varför, och det har vi alla accepte-rat. Jag tror inte att är omedveten om atthan anses både nonchalant och inte lyssnande avmånga av landets forskare. Det beror på att han inteens kan tillstå att det även om det går som smort bliren tidsförskjutning, en lucka, mellan avtrappning avrådsmedel och infasning av stiftelsemedel. Forskarnaär oroade av denna lucka. I den faller nämligen mångapåbörjade projekt och nya projekt som måste vänta.Och som jag har tagit upp i en interpella-tionsdebatt finns det nu också rapporter om att manmåste börja varsla laboratorieassistenter, t.ex. påmedicinsk klinisk forskning vid Lunds universitet.Men, fru talman, forskning är inte bara pengar.Det är också tid, samarbete, engagemang och förtro-ende. Detta tar att bygga upp men rivs nedmycket fort. Jag tror att forskarna hade kunnat hanteraden här neddragningen om de hade fått mer tid på sig.Att återupprätta förtroendet mellan ochforskarna, fru talman, är däremot betydligt knepigare.Jag tycker att DN:s ledare beskri-ver en alternativ strategi som också hadekunnat använda sig av. Där jämförs han med kungSalomo i i ,som när två mödrar strider om vem som är barnetsmoder beordrar att barnet skall huggas mitt itu. Denriktiga modern avstår då raskt från sin rätt hellre än attse sitt barn dödas. skulle ha kunnat disku-tera så här:"Jag ogillar starkt vad den förra regeringen gjorde.Jag tycker att det var manipulativt att försöka placeralöntagarfondspengarna på ett sådant sätt - - -. En såkraftig överföring av pengar till forskningsstiftelservar inte heller rimligt med tanke på det svåra statsfi-nansiella läget. Men det viktigaste för mig som ut-bildnings- och forskningsminister är ändå att med deförutsättningar som faktiskt råder tillförsäkraforskningen i goda villkor. "Då hade han vunnit respekt för sin vilja att intelåta forskningen bli lidande bara för att han ogilladevad den föregående regeringen hade haft för sig ochför att han hade en annorlunda syn på hur de gamlalöntagarfonderna skulle avvecklas.Anf. 116 ():Fru talman! Propositionen om forskningsstiftel-serna berör frågan om vilka demokratiska principersom skall gälla för svensk forskningspolitik.Sättet på vilket under förra mandatperi-oden flyttade över löntagarfondsmedlen till forsk-ningsstiftelser är anmärkningsvärt och innebär etttydligt försök att reducera inflytande överbl.a. forskningspolitiken.Löntagarfondsstiftelsernas verksamhetsformerskiljer sig i väsentliga avseenden från vad som sedanlänge är brukligt när det gäller andra institutioner somdelar ut forskningsanslag. Om vi tar forskningsrådensom ett exempel ser vi skillnaderna tydligt. Forsk-ningsråden är öppna gentemot forskarvärlden ochsamhället. Ansökningsförfarandet är öppet, och vill-koren för behörighet att söka är klara och har godkvalitetssäkring. Rådsledamöterna utses i demokratiskordning med god representation från universitetensforskare och samhället i övrigt.Stiftelserna å andra sidan är betydligt mer slutna,med krångliga och delvis oklara villkor för anslags-givning. Styrelsernas ledamöter tillsätts utan rimligamöjligheter till demokratisk påverkan osv. Bildandetav stiftelserna och i viss mån också utformningen avderas arbetsformer var ett tydligt brott i den traditionsom svensk forskningspolitik följt under snart etthalvt sekel.När så den nuvarande regeringen ger sig i kastmed att ändra den borgerliga regeringens konstruktionuppstår nya problem. De förslag till lagändring somnu föreligger innehåller förvisso en viktig del av för-bättringar. Men problem uppstår när regeringen delshastar fram lagändringen utan att analysera effekternaför den pågående forskningsverksamheten, dels visartydliga tecken på att vilja utnyttja den frilagda möj-ligheten till styrning genom att själv ingripa och diri-gera stiftelsernas forskningsmedel på ett sätt som förtankarna till ministerstyre.I årets budget förekommer till mångas häpnad påflera ställen att regeringen föreslår nedskärningar ochsamtidigt skriver att kompensation skall erhållas iform av stiftelsemedel, inte sällan också med angi-vande av vilken stiftelse man tänker dela ut anslagenfrån.