prot · GJ0960 · 1996-02-22 00:00:00 — Det finns säkert i vissa sociala skikt i det härlandet en känsla av detta. Men det viktiga för osssocialdemokrater är den reella möjligheten att påverkasin vardag, inte bara känslan utan realiteterna. Dåhandlar det om jobb, om bostad, om att veta att manhar en barnomsorg som man kan lita på och att denoffentliga barnomsorgen eller andra typer av barnom-sorg - det finns faktiskt en hel flora - har en omfatt-ning och kvalitet som inte kommer att gröpas ur av ettvårdnadsbidrag som kostar kolossala summor. Dethandlar om att veta att tryggheten i en bra sjukvårdinte försämras av att vi har en etableringsfrihet som ärtill för läkare och sjukgymnaster, icke för patienteroch medborgare.Det tror jag är ett sätt att översätta den här ideo-logiska debatten till just det som kan kallas för var-dagsmakt, alltså vanliga människors vardag. När mankommer ner dit tror jag att man ser skillnaderna mel-lan det som vill kalla för kollekti-vism och det som han kallar för individualism.Anf. 152 ()Herr talman! Det handlar självfallet inte bara omhur människor känner utan om hur det är reellt. Det ärbelysande att civilministern väljer att direkt tala omde olika områden där Socialdemokraterna och denregering som hon företräder har gjort medvetna re-former för att föra över beslutsfattande från den en-skilda familjen, från den enskilda individen till statoch kommun. Det bottnar självfallet i den demokrati-traditionen men inte i dem som civilministern refere-rade till tidigare, för de finns inte i den moderna stats-vetenskapen. Det finns säkert någon som har sagt sånågon gång, men det är en ytlig beskrivning somegentligen visar hur svårt socialdemokratin har attidépolitiskt orientera sig.Regeringens föreställningsvärld grundar sig på attdet är det kollektiva beslutsfattandet som sådant somockså ger den enskilde möjlighet att påverka sin var-dag. Men så är det inte. Låt oss inte stirra oss blindapå olika formuleringar utan se ut i verkligheten, hurdet är runt omkring i det svenska samhället. Är det såatt svenska familjer kan välja den barnomsorg, densjukvård och den skola som man själv vill kunnavälja? På en del håll har det skett förändringar, t.ex.när det gäller skolan. Men det är förändringar sommotarbetades och motarbetas av socialdemokratin.Den fråga som jag skulle vilja ställa, med en vissupprepning av den fråga som jag inledde med är:Anser civilministern inte att det finns skäl att ifråga-sätta den offentliga maktutövningen, hur långt den fårgå? Det har betydelse för människors egen möjlighetoch förmåga att påverka den egna vardagen.Det socialdemokratiska 90-talsprogrammet be-skriver samhället så här: I nedslitna förorter splittrasfamiljer. Ungdomar blir rotlösa. Gamla känner oro föratt gå ut . Klotter och vandalisering ska-par otrevnad och besvikelse. Många undrar vart degamla sociala nätverken, den sociala kontrollen, vårtgemensamma ansvar för varandra och för ungdomensfostran tagit vägen. Har välfärdssamhäl-let i all sin välvilliga omtanke tagit över så mångasociala uppgifter från familj, vänner och oss själva attlivet blivit opersonligt och ansvarslöst och vi självablivit hjälplösa?Känner inte civilministern att det finns någon re-levans i den typen av ifrågasättande - att för mycketoffentlig makt leder till för litet personlig makt attsjälv bestämma?Anf. 153 Civilminister ()Herr talman! Mitt svar till är:Visst finns det länder och situationer - och t.o.mtidsperioder i - där jag tror att man kan kännaatt det offentliga beslutsfattandet, framför allt denoffentliga verksamheten, kanske gick litet för långt idetaljstyrning och nyfikenhet. Men det typiska för dentid som vi nu lever i, mitten av 90-talet, är att väldigtmånga människor upplever att den offentliga verk-samheten trycks tillbaka, att det blir för stora glipor idet stödjande nät som vi kan behöva. Om ett 90-talsprogram skrevs skulle det handla om detta.Jag kan villigt erkänna att det nog fanns mer av de funderingar som kommer fram i90-talsprogrammet än vi har anledning att fun-dera över. Detta föranledde den socialdemokratiskapartikongressen att anta ett särskilt program, Ett le-vande medborgarskap. Kolossalt mycket har häntsedan dess just när det gäller att man skall kunna sägatill om betydligt mer i sin nära miljö. Det är klart attde allra flesta beslut som handlar om den egna varda-gen fattas av oss själva.Vi kan titta på vad erbjuder i form avalternativ till det som jag har beskrivit. Vi kan då tittapå förslag och på diskussioner som fördes exempelvispå senaste partistämma. Men inte blirdet mer egenmakt, mer av självständighet och mer avvardagsmakt om man skall gå in i sociala system sominnebär att människor verkligen lämnas ensamma ochsvaga, att människor lämnas i en utsatthet där de intekan klara sig. Som vanligt skall skatter sänkas för desociala skikt som är oerhört starka ochstöddiga och i stället skall kraftiga försämringar ochgigantiska systemskiften genomföras för dem somredan har det väldigt illa ställt. Inte blir det någonegenmakt av det!Anf. 154 ()Herr talman! Det börjar komma fram en någottydligare bild av vad socialdemokratin, i varje fallregeringen, menar med egenmakt. Det som MaritaUlvskog sade handlar om att kunna hålla bidra-gen uppe, att se till att den offentliga verksamheteninte minskas utan att just människors egen makt skallförverkligas genom det som man får genom den of-fentliga verksamheten - genom bidragen och genomden offentliga verksamhetens olika institutioner.Men det är just den typen av politisk föreställningsom urholkar alla olika funktioner i det civila samhäl-let, gemenskapen med familjen och den enskildeindividens möjligheter att påverka.Om saker och ting bara handlar om att hålla uppebidragen, handlar det definitivt inte om den enskildesmakt. En god och sund politik borde i stället inriktaspå att minska behovet av bidrag, på att göra männi-skor mindre beroende av bidrag. Det handlar alltsåinte om att öka bidragsberoendet.Har man en politik som konsekvent urholkar detcivila samhället - det är ju det som är analysen ävenbeträffande Socialdemokraternas eget 90-talsprogram- händer något med människor. Då kan blåsa upp bidragen hur mycket som helst - omman tror sig ha råd med det - och bygga ut den of-fentliga verksamheten för att på det viset kunna pre-sentera för människor hur barnomsorg, skola m.m.skall hållas till handa. Men människors makt att självabestämma blir inte ett smack större för det! I grundennonchalerar man då en rätt så allvarlig och seriösdiskussion, nämligen diskussionen om den enskildamänniskans möjlighet att i samverkan med andra ochi samhällslivet som sådant, utan att behöva ta en om-väg för att få majoritetsbeslut av den offentliga mak-ten, rå sin vardag.Som jag tidigare pekade på: Om egen makt intehandlar om att man själv skall kunna bestämma övervalet mellan olika alternativ inom barnomsorg, sjuk-vård, skola, äldreomsorg och mycket mera utan om attden offentliga makten skall tillhandahålla detta, vad ärdå den egna makten som ni vill se till att människorsjälva skall ha? Vad innebär det som när hon talar om ett "levande medborgarskap",nämligen att beslut skall ligga så nära som möjligt?De skall alltså ligga nära, men inte hos. Det är densocialdemokratiska regeringens analys av det svenskasamhället och det är en politik som verkar för ökadsegregation och maktlöshet.Anf. 155 Civilminister ()Herr talman! Denna debatt illustrerar vad jag troratt vi på förhand visste, nämligen att det är ett gigan-tiskt avstånd mellan den moderata och den socialde-mokratiska synen på frihets- och valfrihetsfrågorna.Vi talar för en valfrihet för alla, åtminstone för såmånga som möjligt, medan har ett merabegränsat perspektiv.Gunnar tyckte sig utifrån debatten så härlångt ha sett något nytt här. Det skulle ha blivit entydligare bild av vad Socialdemokraterna menar medsitt tal om egenmakt. Jag tycker att det är väldigtkonstigt, eftersom säkerligenmycket intensivt har följt diskussionen om egenmaktinom socialdemokratin. i somrasskrev, och det tror jag att har läst,mycket tydligt att egenmakt handlar om rättvisa, omjämlikhet, om en offentlig verksamhet och om trygg-hetssystem. Detta är alltså inget nytt. Det är natur-ligtvis där som skillnaderna finns.När jag lyssnar på kan jag för ettögonblick föreställa mig i talarstolen.Han brukar också tala om just den stora staten somförtrycker de små människorna. Men inte är det desmå människorna som han talar för, och jag tror attinte heller gör det!Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 1995/96:46 om fi-nansieringen av de multilaterala utvecklingsaktivi-teternaAnf. 156 Statsrådet ()Herr talman! har bett mig att be-skriva skälen till den fördjupade finansiella krisen idet multilaterala systemet och vilka effekter jag be-dömer att den kan få för det multilaterala utvecklings-samarbetet.Detta är en central fråga som regeringen för närva-rande ägnar både tid och kraft åt.Under de senaste åren har det internationella bi-ståndet minskat. I stor utsträckning är denna utveck-ling ett resultat av bristande betalningsförmåga. Iflertalet stora givarländer har ökade ränteutgifter förstatsskulden trängt ut andra budgetposter, både för denationella välfärdsprogrammen och för det internatio-nella utvecklingssamarbetet.Långt allvarligare är dock att betalningsviljan ochbetalningsdisciplinen är på väg att undermineras.Drastiska nedskärningar i bidrag från framför alltUSA har aviserats. Detta agerande kan undergrävahela det multilaterala systemet genom den risk somuppstår för konkurrerande neddragningar från andrabidragsländer.FN-organisationerna väntas bli hårdast drabbade.Dessa organisationer har även tidigare som bekanthaft svåra ekonomiska problem. Det nya är att ävende multilaterala utvecklingsbankerna kan råka illa ut.Bankernas finansieringsmodell bygger ju på regel-bundna påfyllningar och på att givarna delar på fi-nansieringsbördan på ett rimligt sätt. Detta system harlänge setts som en garant för stabilitet, men kan nuvändas till det motsatta när och andra givaretvekar och minskar sina bidrag.Det allvarliga är att krisen har brett ut sig ochfördjupats som behoven av internationellautvecklingsinsatser och multilateralt samarbete harökat. Det gäller främst arbetet med fattigdomsbe-kämpning, ekonomisk anpassning och tillväxt samt enmiljömässigt hållbar utveckling. Det gäller ocksåflyktingfrågor, fredsbevarande och humanitära insat-ser. På alla dessa områden utför de internationellautvecklingsbankerna och FN viktiga uppgifter. Det ärsvårt, och ibland omöjligt, för andra aktörer att ersättadem. Frågornas globala och gränsöverskridande ka-raktär förutsätter just multilateralt samarbete.Viola Furubjelke frågar vilka åtgärder regeringenvidtar för att motverka krisen på kort och lång sikt.Jag anser att krisens lösning och reformeringen avfinansieringssystemet måste vara en del av ett bredarereformarbete. har länge varit ledande på re-formområdet. Tillsammans med de övriga nordiskaländerna har genomfört det nordiska som resulterade i förbättrade styrformerinom FN:s biståndsverksamhet. Arbetet med att stärkaFN har efter hand intensifierats och diskussioner försinom en rad reformgrupper under FN:s generalför-samling.På kort sikt måste alla krafter mobiliseras för attövertyga den amerikanska kongressen om att USAbehövs som en partner i det multilaterala samarbetet.Vi hoppas därför att omvärldens stöd till den ameri-kanska administrationens ansträngningar i någon månbidrar till att den lyckas genomdriva rimliga budget-förslag på biståndsområdet i . Rege-ringen har i många olika sammanhang tagit upp dethot mot det multilaterala samarbetet som de kraftigaamerikanska nedskärningarna innebär. Detta har sketti bilaterala samtal på olika nivåer med såväl företrä-dare för och andra länder som med företrädareför olika multilaterala organ. Dessutom har vi inomEU:s ram strävat efter att slå vakt om det multilateralasamarbetet. I samband med FN:s 50-årsjubileum i fjolunderströk statsminister vikten av attalla medlemmar betalar sina bidrag till FN fullt ut ochi tid. I det nordiska talet vid ioktober betonade finansminister av att lever upp till sina förpliktelser.Strax före jul fick vi veta att beslutat att intebidra under det närmaste året till den elfte påfyllnadenav "mjuka fond" för de fattigaste län-derna, dvs. till Internationella utvecklingsfonden(). Vid det laget hade också bilden av nedskär-ningarna till FN:s fonder och program klarnat. Jagöverlämnade då till ambassadör för vidarebefordran till en promemoria somsammanfattar regeringens syn på och djupa oro överUSA:s agerande. Även övriga EU-länder har tagit uppdenna fråga med USA.Positivt är att vi har fåttvissa indikationer om en förändrad hållning i USA.Det är dock ännu för tidigt att dra några slutsatser avdetta. Vi får avvakta den kommande budgetprocessen.På kort sikt måste vi också arbeta för ett fortsattoch förstärkt reformarbete. De nordiska biståndsmi-nistrarna beslutade i attfortsätta de gemensamma ansträngningarna för attstärka, utveckla och effektivisera FN. Vi beslutade dåatt påbörja "Nordiska FN-projektet-96". Det skall somnamnet antyder pågå och bli en uppfölj-ning av det tidigare framgångsrika nordiska . EU-länderna har tillsammans i FN presente-rat ett förslag till finansieringsformer när det gällerden reguljära budgeten. På initiativ av statsministerIngvar har vidare en särskild s.k. vängruppbestående av stats- och regeringschefer från 16 länderbildats. Syftet är att följa och verka som en katalysa-tor för det fortsatta reformarbetet inom FN. Det avgö-rande är att man inom olika reformprocesser når kon-kreta resultat.På litet måste vi finna nya vägar att fi-nansiera FN och de internationella utvecklingsban-kerna. Redan nu börjar vi se att nya finansieringsstra-tegier växer fram.För det första är det för de nya industrilän-derna att dela på finansieringsbördan i det multilatera-la utvecklingssamarbetet. Vi ser redan nu tendensertill en bredare bas av givare. Allt fler länder når s.k. i-landsstatus och kan ge betydande tillskott tilldet multilaterala utvecklingssamarbetet. Några exem-pel: Inom Internationella jordbruksutvecklingsfonden() står inklusive de olje-exporterande ländernas organisation, OPEC, för ca25 % av bidragen. I den pågående förhandlingen ompåfyllnad av hittar man bland de nya givarnat.ex. Vi har förstått att avser attöka sina bidrag till . Vi hoppas nu också att Syd-korea kommer att öka sina bidrag till Asiatiska ut-vecklingsfonden. Politiskt tryck måste också utövaspå de s.k. asiatiska tigrarna, bl.a. , Taiwanoch , att delta som nya givare till den inter-nationella utvecklingsfonden och den asiatiska ut-vecklingsfonden.För det andra visar det sig att bidragen till vissaorganisationer ökar från icke-statliga givare. -- får av sin budget frånnationella kommittéer. Efter och är t.ex.den tyska den tredje största giva-ren.För det tredje har man börjat tillämpa s.k. motta-garfinansiering inom vissa organisationer, t.ex. inomUNDP - . Detta innebär attmottagarländer med högre BNP betalar en del avkostnaden för framför allt det tekniska biståndet. I taktmed ökande differentiering mellan vad gällertillväxt och BNP-nivå torde mottagarfinansieringkunna ge allt större resurser. Inom utvecklingsbanker-na är systemet institutionaliserat genomdifferentierade lånevillkor.För det fjärde erbjuder självfinansiering, dvs. attorganisationerna baserar sin verksamhet på återbetal-ning av tidigare krediter, en möjlighet. Även inomFN:s fackorgan finns möjligheter att öka självfinansi-eringen genom att öka avgiftsbeläggningen på tjäns-ter.Som ett mer långsiktigt inslag i arbetet med att sä-kerställa finansieringen av FN och de multilateralautvecklingsbankerna måste vi också identifiera ochutveckla nya alternativa finansieringskällor.Anf. 157 ()Herr talman! Jag vill börja med att tacka statsrådetför det mycket utförliga svaret. Det är när det gälleranalysen mycket nedslående, kanske värre än jag hadeföreställt mig. Men jag är positivt inställd till rege-ringens agerande och till att så mycket ändå hargjorts. Tyvärr kan vi inte från - vare sig re-geringen eller - besluta över kon-gress, men vi kan ändå göra våra försök att övertygaUSA om nödvändigheten av att man ställer upp.Att FN har levt under knapphetenskalla stjärna är väl känt, men den ekonomiska krissom FN nu befinner sig i är värre än någonsin.Den berör både sekretariaten och ,och äventyrar den också de regionala utvecklings-bankerna. Att detta sker just , bara några månaderefter det att FN:s 50-årsjubileum avslutats, står i oer-hört bjärt kontrast till de lovord och den välvillighetsom världens ledare uppvaktade FN med under 50-årsfirandet.Den bristande betalningsdiciplin som demon-streras, där går i spetsen, är väldigt oroande,men den är inte den enda orsaken till att FN uppleveren stor kris. Den andra är av mera positivt slag, näm-ligen att FN:s uppgifter genom alla åtaganden ochhöga ambitionsnivåer i alla dessa världskonferensersom vi har sett ställer krav på långtmer resurser än FN har tillgång till.För att vi skall få ett grepp om hur skuldsituatio-nen och bristerna i FN:s budget ser ut kan jag nämnaatt medlemsländernas totala skuld till FN uppgår till3,3 miljarder. Av denna äger 1,2 miljarder,fördelat på den reguljära budgeten och fredsbevarandeoperationer. FN:s hela reguljära budget är på 1,3 mil-jarder US-dollar. Därav har en andel på ,som utgör ungefär 315 miljoner US-dollar.Denna skuld har man konsekvent låtit bli att betalaunder . inställer man kanske också be-talningarna till . Man har annonse-rat att man tänker reducera sina bidrag till fackorga-nen kraftigt. Det är naturligtvis mycket bekymmer-samt för hela det multilaterala samarbetet och för FNsom organisation.I sekretariatet har man en litet speciell traditionsom man går igenom i stort sett . Närman gör sin morgongenomgång brukar en av FN:stalesmän rapportera vilka länder som har betalat sinavgift fullt ut. , för ungefär en veckasedan, sade generalsekreterarens talesman som då varAhmed följande: Jag har tyvärr ingen att lyftapå hatten för . Ingen ytterligare medlem harbetalat . Det innebär att endast 30 medlemsstaterhar betalat sin fulla avgift hittills.Nästa dag, den 15, lyfte han på hatten för SanMarino, som hade betalat sitt bidrag på . Man blev då den trettioförste betalaren.Detta tycker jag illusterar mycket tydligt hur FNlever ur hand i mun , och hur verkligt ange-lägna och långsiktiga planeringsområden kommer tillkorta.Jag välkomnar att det sannolikt blir ett nytt nor-diskt FN-projekt. Det är nödvändigt med en reforme-ring och en effektivisering av FN, men det är inte såsom många gärna vill påstå, dvs. att FN drar på enövertung byråkrati och alltför många anställda. Denkris som FN nu befinner sig i innebär att generalsekre-teraren har varslat ungefär 1 000 personer. Det äregentligen uppemot 1 100, men av demsom arbetar i FN-sekretariaten skulle få sluta medganska omedelbar verkan om ingenting mycket radi-kalt händer på den ekonomiska fronten.Vid utgången av detta år har FN inga kontantamedel alls kvar enligt den senaste rapporteringen.Såvitt jag förstår innebär en sådan likviditetskris kon-kurs. Detta kan medlemsstaterna bara inte åse.Jag vill ställa en fråga till statsrådet. Utöver de in-satser som har gjorts skulle vi kanske kunna tänka ossytterligare påtryckningar på . Jag vet inte vadpromemorian innehåller. innehar ungefär50 % av tjänsterna inom . Man hartopposterna i , UNDP och i . Detskall ses som en kompensation för att betalar enså stor andel av FN:s budget.Men när nu inte betalar innebär det de factoatt man ger mest makt till den som betalar minst.Detta borde kanske vara känsligt för om vi ak-tivt krävde ett större inflytande som ett av de ländersom faktiskt betalar och fullt ut.Min fråga är: Hur aktivt har regeringen krävt attSverige och andra betalande medlemmar skall hamera inflytande? Hur ställer sig regeringen på kortsikt till att föreslå en justering i bidragsskalorna så attUSA:s andel inte blir så stor, dvs. att göra FN mindreberoende av ?Anf. 158 ()Herr talman! Jag välkomnar att dessa frågeställ-ningar kommer upp i , och jag tycker att detär ett utförligt och bra svar som har kommit från re-geringens sida. Jag skall inte upprepa de frågeställ-ningar eller den bakgrundsbeskrivning som både finnsi svaret och i anförande. Jag skallkoncentrera mig kring några ytterligare frågeställ-ningar som jag ändå inte tycker har blivit belysta i detutförliga svaret.Jag vill också inledningsvis säga att jag välkomnaratt regeringen tar så allvarligt på dessa frågor och attdet är centrala frågor för regeringen, och likaså nu kommer att gå in i ett nytt nordiskt FN-projekt. Det tidigare var som bekant en stor framgångmed bra och konkreta förslag. Jag tror att det är väl-digt värdefullt att vi lägger tonvikt vid det nordiskasamarbetet och inte i och med EU-medlemskapetenbart koncentrerar oss på EU-samarbete. Jag tyckeratt det har funnits en sådan tendens i FN-arbetet, sådet här blir en bra motvikt.De ytterligare frågor jag skulle vilja ställa rörUSA:s roll. Vi har varit inne på några sätt att påverkaUSA. Jag vill också ta upp den uppgift som harkommit ut från Parismötet , där detfanns förslag om att skulle förlora sin röst i IDAunder till dess att man hade betalat. Jag harförstått att det var ett preliminärt beslut eller ett för-slag till beslut, och att det skall tas upp i igennu . Jag undrar naturligtvis hur den svenskaregeringen har ställt sig och hur ni tänker agera i To-kyo.Vidare, vad gäller , nämnde med tjänster inom FN-systemet, som är enmöjlighet. En annan som har framförts är möjlighetenatt flytta FN:s huvudkvarter från . Varförmåste det ligga just i ? Världen är stor.Möjligheten har framförts, men jag vet inte hur seriöstdet är och i vilken mån man kan fundera på någotsådant.Till slut, herr talman, skulle jag vilja återkommatill det som tar upp på slutet, nämligennya finansieringskällor. Vi har tidigare med intresse iriksdagen följt frågan om nya möjligheter till inkoms-ter, t.ex. avgift på finansiella transaktioner såsomflygbiljetter. I svaret står nu att det behövs ytterligareforskning och analys. Det är vad också harsagt på det området.Hur långt har det kommit? Det är ju inte helt nyaförslag. De har funnits . Hur lång bered-ningstid beräknar man från regeringens sida? När kanvi alltså se konkreta analyser av om det är möjligt attgenomföra?Vad gäller det långsiktiga arbetet vill jag säga attdet har förts en diskussion om att sälja guldreserveninom . Jag frågade självGöran om detta . Dåvar frågan för tidigt väckt. Sedan har vi tagit upp denigen, och då uppfattades det som om den var för sentväckt. Men jag vet att den fortfarande finns med idiskussionen som ett sätt att föra in ytterligare medeltill de mest skulddrabbade länderna för att få ordningpå ekonomin inom IMF och stärka de fattigaste län-derna.Hur ligger det till med de frågorna? Vad gör manfrån regeringens sida?Anf. 159 ()Herr talman! Det är en mycket viktig diskussion viför. Det multilaterala biståndet är kanske det mesteffektiva när det gäller fattigdomsbekämpningen ochdärmed skyddet för både utveckling och säkerhet iframtiden. Just Bretton Woods-institutionerna harvisat sig vara utomordentligt effektiva när det gälleratt byta bistånd mot framsteg och också när det gälleratt informera om verksamheten och att ha utvärde-ringsfunktioner som fungerar på ett utmärkt sätt.De har ibland använts som något slags syndabock-ar när man i har skolat försöka förklara im-populära men nödvändiga reformer i strukturomvand-lingen, men jag tror att man måste säga att det är enväldigt positiv insats som har gjorts med tanke på detresultat man har fått med den nya inriktningen påframför allt och är det viktigt att som taupp den här frågan och den här diskussionen.