prot · GK0920 · 1996-10-29 00:00:00 — Jag vill fråga ominte statsrådet utifrån den tid som ÄDEL-reformen harfungerat ändå är beredd att tänka över ett sådant ini-tiativ som innebär att det framläggs en sådan proposi-tion till om ändring av ansvarsgränserna.Anf. 25 Socialminister ():Fru talman! Den frågan är enkel att svara på. Nej,det tänker jag inte göra. Jag tror att det vore alldelestokigt i sak.Först var jag beredd att hålla med fall som han redogjorde för är fullständigt oaccep-tabla. Det får inte gå till så. Det finns också en samsyni sjukvårdsapparaten och mellan huvudmännen om i möjligaste mån skall undvika sådana situatio-ner. Därför sammanställer nu allmän-na råd om hur man skall bete sig, hur man skall få tillstånd en bra samordning, hur man skall informeraanhöriga och hur man skall hantera dessa svåra av-vägningsfrågor. Dem kommer vi aldrig ifrån.Jag trodde att jag genom att göra den historiskaåterblicken kunde visa hur det var dådessa problem riktigt växte sig stora. Jag vågar sägaatt dessa upprörande metoder att hantera gamla påändå är undantagsfall. Detta är då någonting som manständigt måste möta med olika åtgärder.Det är inte fråga om att göra en utvärdering. Vihar redan utvärderat ÄDEL-reformen och kunnatkonstatera att det var en bra reform. Vi har ocksåkunnat konstatera att det finns brister, och då skallman åtgärda dem. Men det finns väl ingen som i dagmenar att det vore klokt att ta tillbaka ansvaret frånkommunerna och överföra det till den medicinskasjukvården.I många fall handlar det nog också om informa-tionsbrister. Huvudmännen resonerar inte med var-andra om vad det är som är bäst för patienten. I någrafall är det inte någon bra lösning att ta in gamla män-niskor till akuten. Man måste kanske se till att detunder kommunernas ansvar blir ett bättre omhänder-tagande i det egna boendet eller i det särskilda boen-det.Det går inte att entydigt peka på att detta skulle rö-ra sig om systemfel. Det tror jag inte att det är. För-ändringarna när det gäller ansvarstagandet har varitviktiga. Men vi måste ständigt ha uppmärksamhet påom det uppstår bekymmer och om vi behöver rätta tillsådana missförhållanden som t.ex. detta med infor-mation. Om en gammal människa får veta vad somkan förväntas ifråga om vård och hjälp om han ellerhon kommer tillbaka till servicehuset eller till detegna hemmet kan situationen kanske bli en annan.Framför allt skall de anhöriga informeras. Det äralldeles självklart.Det finns fler åtgärder som kan förbättra situatio-nen. är en sådan. Där sägsdet mycket tydligt att det är den palliativa vården,dvs. den vård som ges till svårt sjuka människor ochmänniskor i livets slutskede, som skall ges högstaprioritet. Det är klart att detta är en viktig signal ut tillhela sjukvårdssystemet. Det handlar om lokala vård-program som skall upprättas. Jag tror mera på vård-personalen än vad synpunkter antydde.Man kan hantera detta om man får möjligheter ochhjälp av de allmänna råd som ger ut.Anf. 26 ():Fru talman! Jag citerar vad statsrådet sade inled-ningsvis: "Att mot sin egen eller anhörigas vilja somsvårt sjuk tvingas flytta från sjukhusvården under sinasista dagar i livet måste så långt möjligt undvikas. "Jag delar den uppfattningenJag sade inte att jag sköt skulden på vårdpersona-len. Jag sade tvärtom att vi inte får skjuta skulden påvårdpersonalen. Jag sade i stället att här ligger ettorganisatoriskt fel. Och måste statsrådet ge migbesked: Om en läkare anser, enligt lagen - och det ärSveriges riksdag som har tagit bestämmelserna - attfru är medicinskt färdigbehandlad och därförskall flyttas över till kommunala servicehuset, ävenom hon är mycket dålig, kan statsrådet då stå här ochsäga att den läkaren handlar fel?Statsrådet säger nu att hon inte är beredd att ändraen enda bokstav i den här lagen. Så tolkar jag det.Samtidigt säger statsrådet att det här skall skötasav vårdpersonalen; den vårdpersonal som följerlagen. Det är inte så att den läkare som skickade hemmin gode väns pappa eller den läkare som skickadehem den gamla tanten bröt mot den lag somSveriges riksdag har fattat. Det är så att de läkarnaföljde den lag som riksdag har fattat.Det är nu jag ställer frågan: Är det då inte så att viskall ändra på lagen, i stället för att räkna med attSocialstyrelsen skall utfärda allmänna råd, som iprincip skall upphäva lagen och som de ansvariga ikommuner och landsting sedan skall följa? Så, frutalman, stiftar vi inte lagar i riksdag.Vad jag anser är helt enkelt att vi måste revideralagen. Jag har inte sagt att vi skall upphäva hela detkommunala sjukvårdsansvaret, men jag skulle vilja gestatsrådet ett råd: Se till att vi i stället skriver in ilagen att de som är svårt sjuka skall ha rätt att väljaoch att de som är dödligt sjuka skall ha rätt att självavälja och bestämma om de vill bo kvar i det egnaboendet, hemma i villan eller i lägenheten. Jag tyckeratt man skall ha den rätten, och då får vi ställa uppmed service och vård där. Den som bor på ålder-domshem eller och vill dö där skall ha denrätten, och vi får ställa upp för att tillgodose de behovsom finns. Men den som ligger på sjukhus skall ocksåenligt lag ha rätt att dö där, utan att tvingas flytta. Föratt vi skall kunna garantera denna rätt krävs det att viändrar lagen.Jag vädjar än en gång till statsrådet: över reg-lerna! Se över de effekter som dessa regler har fått förenskilda människor! Kom igen med ett förslag!Från moderat sida är vi beredda att utgå från deenskilda människornas önskemål och att lita mera påderas omdöme än på råd och anvis-ningar. Därmed inget ont sagt om den ambition somSocialstyrelsen har när det gäller att utfärda råd ochanvisningar.Anf. 27 Socialminister ():Fru talman! Sådana här beslut fattas ivården, . Det är självklart. Akutsjukvårdoch kommuner samverkar och diskuterarhur man skall göra med svårt sjuka människor, hurman skall försöka att anpassa sig till deras vilja, hurman skall se till att omsorgen och omvårdnaden blirden allra bästa, om man skall se till att den enskildapersonen kommer tillbaka till sitt eget hem eller till ettsärskilt boende. Detta hanterar man , ochman gör det med utgångspunkten att det inte är så attdet allra bästa alltid är att stanna kvar på sjukhuset.Risken är att vi mycket snart är tillbaka i just densituation som var så förnedrande, då det låg mycketsvårt sjuka människor i korridorer, då de låg väldigtlänge på sjukhus, utan tillsyn.Det måste i stället vara vår ambition att vi skall setill att man samarbetar på det sättet att människor vet,att när de kommer tillbaka hem finns det någon somser till dem och som gör att de kan känna sig tryggaockså i livets slutskede. Detta är ingenting som ärovanligt, utan det sker . I de flesta fall klararman det alldeles utmärkt.Vi har inte indikationer på att detta skulle ha ökatoroväckande eller explosionsartat, men det är klart alltid hamnar i svåra situationer. Därför har viSocialstyrelsen, som skall ge ut allmänna råd, så undviker informationsmissar och undviker detsom är en förnedrande behandling, där man inte följerpatientens vilja. Det är också själva utgångspunkten ivår hälso- och sjukvårdslag att det är patienten som äri centrum, att det är patientens behov som vi skallutgå från på alla olika områden.Jag vet inte vilka förändringar som att vi skulle göra. Skall vi verkligen undvika attha bestämmelser som säger att människor inte skallligga på sjukhus i onödan när de är medicinskt färdig-behandlade? Förstahandsalternativet är självfallet attde då skall komma hem till sitt eget boende eller tillålderdomshemmet, dvs. där de bor i vanliga fall. Manmåste hantera de fall som handlar om vård i livetsslutskede med högsta prioritet.Anf. 28 ():Fru talman! Antingen har jag uttalat mig mycketoprecist, eller också försöker socialministern blandabort korten. Jag har väl inte sagt att den ordning sområdde före ÄDEL-reformen var bra, då det låg männi-skor på våra sjukhus som var färdigbehandlade, somkunde komma hem, som kunde sköta sig själva ochsom man kunde ta hand om. Det har jag givetvis ald-rig sagt.Vad jag har tagit upp är ju problemet med degamla och döende. Om det då är så att socialministerninte har fått några rapporter om detta måste telefoner-na i vissa fall ha varit stängda på Socialdepartementet.Här har vi sett det ena exemplet efter det andra justnär det gäller den här situationen.Jag ställde frågan: Anser statsrådet att läkare harhandlat fel enligt den lag som vi har stiftat? Är stats-rådet beredd att upphäva den lag som riks-dag har stiftat?Det är självklart att man skall ha samråd, och dethar man. I vissa fall har man det inte, och därför bris-ter det. Men det spelar ju ingen roll om man har sam-råd, när en gammal tant är så dålig att hon dör dagenefter det att hon har flyttats från sjukhuset till service-huset. Vad hjälper då samrådet, om hon de i sitt liv har uppfattat det på det sättet att honhar misshandlats så att hon inte längre har ett männi-skovärde?Det är ju detta som jag vänder mig emot. För att viskall få ordning på det måste vi givetvis också halagar som fungerar, som inte säger att man skallhandla annorlunda än vad som står i lagen.Jag vill än en gång understryka: Skjut inte överskulden på sjukvårdspersonalen i första hand! Samrådskall ske; det är en normal företeelse i normalt um-gänge. Det är lagen som det är fel på, och därförmåste man göra justeringar.Anf. 29 Socialminister ():Fru talman! Raljera inte om det här! Jag säger juatt jag håller med om att det inte skall få gå till så flyttar människor i onödan när de är döende ellermycket svårt sjuka. Det finns utrymme för att skötadetta i de lagar vi har nu.Jag säger också att sådana här frågor och fall be-handlas i svensk sjukvård. Vi blir båda likaupprörda över de fall som rapporteras till oss, och dåsäger jag att vi har en åtgärdsplan för att åtgärda det-ta.Vad är det som tror skulle bli bätt-re? Är det att återgå till ett annat ekonomiskt system,dvs. att ha andra ekonomiska incitament? Då är visnart tillbaka i just den situation som rådde när detuppstod en debatt om vad vi skulle göra med lång-vårdsavdelningarna, där svårt sjuka människor låg isjukhuskorridorerna därför att det inte fanns någonsom ville ta över ansvaret. Det hände också med svårtsjuka och döende människor, som var medicinsktfärdigbehandlade, och inte bara med dem som varfriska eller kunde tas hem.Det är alltid så att det åvilar läkaren att bedöma demedicinska effekterna. Det gäller också effekterna avatt flytta en människa; det är självklart att ansvaretligger på läkaren också i den situationen. Jag tror attde i de allra flesta fall kan hantera detta. För dem sominte kan hantera det skall det finnas råd och anvis-ningar så att de vet precis vad som gäller. Framför alltskall de samråda med de anhöriga och se till att re-spektera patientens vilja.Jag tror att allting som vi nu gör pekar i just denriktningen. Med , lokalavårdprogram, allmänna råd och före-skrifter, som har fått ett starkt stöd i remissomgången,och en bättre samverkan mellan huvudmännen, kan viklara denna fråga.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 1996/97:17 om myn-digheters saklighet och opartiskhetAnf. 30 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! har frågat mig vilka åt-gärder jag avser att vidta för att se till att de myndig-heter som sorterar under Arbetsmarknadsdepartemen-tet iakttar saklighet och opartiskhet samt förmedlarkorrekt information. har också ställtfrågan om vilka åtgärder regeringen är beredd attvidta för att kompensation skall kunna utgå till demsom drabbas av förluster till följd av felaktig infor-mation från myndigheterna.Ola frågor är föranledda av att ett före-tag har gjort gällande att det lidit skada genom infor-mation som givits i ett pressmeddelande från . I det fall som refererar tillhar Justitiekanslern efter prövning beslutat att lämnaett skadeståndsanspråk från företagets sida utan bifall.Naturligtvis måste höga krav ställas på att korrektinformation utgår från myndigheter. Kravet på attförvaltningsmyndigheterna iakttar saklighet och opar-tiskhet i sin verksamhet är grundlagsfäst (1 kap. 9 §regeringsformen).När det gäller enskilda ärenden som är eller harvarit föremål för behandling hos en myndighet vill jagpåpeka att jag som statsråd varken bör eller får ingri-pa. har dock informerat mig omatt ett arbete pågår vid ytterligareskärpa rutinerna kring granskningen av pressmedde-landen.När det gäller det allmännas skadeståndsansvarframgår det av 3 kap. 2 § i skadeståndslagen att stateller kommun skall ersätta personskada, sakskadaeller ren förmögenhetsskada, som har vållats genomfel eller försummelse vid myndighetsutövning. Omfelaktig information lämnas av det allmänna utan attdet sker vid myndighetsutövning, kan ansvar intekoma i fråga enligt den bestämmelsen.Kommittén för översyn av det allmännas skade-ståndsansvar föreslog i sitt betänkande (Det allmännasskadeståndsansvar, SOU 1993:55) att ansvaret förfelaktig myndighetsinformation skulle utvidgas till attäven omfatta vissa fall som inte har samband medmyndighetsutövning. Förslaget bereds för närvarandeinom tillsammans med kommit-téns övriga förslag. Det är ännu inte möjligt att gebesked om vilka åtgärder som regeringen anser varamotiverade. Med nuvarande planer räknar Justitiede-partementet dock med att regeringen skall kunnabesluta om en proposition under våren 1997.Anf. 31 ():Fru talman! Jag skall börja med att tacka för sva-ret, även om jag tycker att svaret är litet tunt. Jag hadehoppats att få höra - att tro är väl att ta i litet förmycket - säga: Vi är beredda attåtgärda det som är eller upplevs vara ett hinder förföretagsamheten. Det är ett av flera viktiga sätt för attfå ned arbetslösheten.I stället tycker jag att det svar som jag får höra an-das ointresse och litet nonchalans.Om någon hade frågat migom något sådant här kan hända i , hade jagsvarat att vi har höga krav på att myndigheter iakttarsaklighet och opartiskhet och att vi ställer myckethöga krav på att en korrekt information utgår frånmyndigheterna.Jag har sedan fått höra talas om detta fall, ett litetföretag, Ovolin i , som blev misshandlat aven myndighet som är underställd blev misshandlat i ett pressmeddelande somkom från Arbetslivsinstitutet.Låt mig citera vid Arbetslivsinsti-tutet: "Uppståndelsen orsakades inte av rapporten,men väl av en felaktig och totalt missvisande pressre-lease som Institutets informationsenhet lämnat ut tillmassmedia. Pressreleasen som lämnats till massmediavar en helt annan version än den jag godkänt. Påinformationsenheten hade man ändrat texten - spetsattill formuleringarna som dom uttrycker det. Som niförstår känner jag mig blåst, överkörd av vår egeninformationsenhet. Jag tror inte att en ny press-release skulle tjäna något syfte, annat än visa på bris-ter i vår organisation, därför kommer jag inte att för-söka mig på någon korrigering i massmedia, annat änvid nya, kommande intervjuer etc."Jag har full förståelse för att statsrådet inte kan gåin i det enskilda fallet. Men jag tycker ändå att dethade varit på sin plats att hadefrågat sig hur sådant här kan förekomma och att stats-rådet hade gett uttryck för en ambition i det här fallet.Tycker statsrådet att det är rimligt att en myndig-het kan lämna ut ett pressmeddelande som är uppen-bart felaktigt och som myndigheten i det här falletdessutom erkänner är felaktigt? Borde det inte vararimligt att ställa krav på ersättning från myndighetennär ett uppenbart felaktigt meddelande har gått ut? Istället andas svaret: Inga åtgärder, eller vänta och se.Jag tycker att det är beklagligt, därför att jag tror attom vi skall lyckas minska arbetslösheten så måste vistärka företagandets villkor. Vi måste ta bort de hin-der som plågar och misshandlar företag i deras kampför bl.a. nya jobb här i Sverige.Anf. 32 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! Först vill jag kommentera inledning. Det låter nästan som om den olyckasom har inträffat skulle vara ett generellt hinder förföretagsamhet i . Det är väl ändå att beskrivasaken något felaktigt.Hinder för företagande skall elimineras så långtdet låter sig göras. En debatt om detta skall vi ju t.ex.ha , då vi här i kammaren skall tala om ar-betslösheten och sysselsättningen.Vi har i väldigt höga krav på saklighet ochopartiskhet. Men det är klart att det kan inträffa feloch misstag, vilket ju är vad som har hänt i det härfallet. Detta är ingen regel, utan detta är verkligen ettundantag. Jag har full förståelse för att både företagetoch blir upprörda över att det har be-gåtts ett misstag, för det är ett misstag som har be-gåtts.Ola tycker också att jag borde ha ställtmig frågan hur sådant här kan förekomma. Det ärsjälvklart att jag har ställt mig den frågan. Det är baradet att jag inte kan redovisa alla samtal som jag ochmina tjänstemän har haft i detta ärende för att få enbild av hur detta kunde ske och vad som görs för attdet skall förhindras i fortsättningen. Vad jag har sagtär att rutinerna nu har setts över för att inte sådana härmisstag skall uppstå i framtiden.Jag kan inte heller här och säga att på grund avdet inträffade skall detta företag få ersättning, delsdärför att jag inte kan gå in i ett enskilt fall, dels där-för att vi har en lagstiftning att följa. Vad jag generelltkan säga är att denna lagstiftning blir föremål föröversyn i samband med att Justitiedepartmentet skri-ver en proposition på basis av den utredning som jagjust har redovisat.Anf. 33 ():Fru talman! Statsrådet inledde med att säga attproblemen skall åtgärdas så långt det låter sig göras.Men vilken är då regeringens ambition när det gälleratt skärpa skadeståndsansvaret? Vill man skärpa ska-deståndsansvaret? Vill man att det skall vara möjligtför företag att få ersättning i de fall man drabbas avfelaktig myndighetsinformation?Det är alldeles uppenbart så, att det förekommeratt företag drabbas av felaktig information. harde inte rätt till ersättning. Jag tror att det vore en väl-digt bra signal från statsrådet om hon sade att visjälvklart skall göra någonting åt detta och att visjälvklart skall skärpa skadeståndsansvaret. Det skullebetyda väldigt mycket för de företag som drabbas,medan det för staten skulle röra sig om mycket mar-ginella kostnader. Jag tror att den signalen eller sym-bolen skulle vara väldigt värdefull. För en gångs skullär arbetsmarknadsministern beredd att också se tillföretagens villkor.Jag tror att en av de allra viktigaste åtgärdernaframöver just är att plocka bort hinder, ett efter ett,allteftersom vi identifierar dem i den långa räcka avpolitiska frågeställningar som dyker upp. Då räckerdet enligt min uppfattning inte att som MargaretaWinberg bara avisera en kommande proposition, ochinte ens ha en ambition med i svaret.Anf. 34 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! Vad vi talar om här är ett misstag somhar begåtts. Det har skett i form av ett pressmedde-lande. Detta har prövats av Justitiekanslern. Justitie-kanslern har konstaterat att det som är gjort inte harsamband med myndighetsutövningen. Man kan alltsåinte säga att ett pressmeddelande eller den typen avinformation kan anses utgöra myndighetsutövning.Den lagstiftning som finns innebär att det skallfinnas ett klart samband med myndighetsutövning föratt företaget skall ha rätt till skadestånd. JK säger attså inte är fallet, och därför lämnar man skadestånds-anspråket utan bifall.Vad vi nu diskuterar är om vi skall förändra lag-stiftningen så att också t.ex. denna typ av information- ett pressmeddelande - skall kunna berättiga tillskadestånd. Det är en delvis ny princip som man skallsjösätta, om man nu skall göra det. Detta kräver litetomtanke och analys. Det finns en utredning. Dengranskas nu på . I vår kommerett förslag. Det är den beredningsprocess som vi har iSverige. Jag tror att vi skall vara måna om den. Denborgar för att de förslag som, visserligen ,kommer fram ändå är ordentligt genomlysta och ana-lyserade och också har en ordentlig förankring.Anf. 35 ():Fru talman! Jag anser att det är mycket allvarligtnär myndigheter sprider felaktig information. Jagtycker att ett skärpt skadeståndsansvar borde varaalldeles självklart när myndigheter gör så här, så attde får betala för de kostnader som den felaktiga in-formationen innebär.Det är sådant som framför allt drabbar de små fö-retagen. Det är de företag som inte själva har råd attbetala dyra annonskampanjer och annonskostnaderför att rätta till den information som en statlig myn-dighet har spritt - i detta fall en myndighet som ärunderställd ger en mycket bra redovisning av gäl-lande lagstiftning på området. Jag saknar fortfarandeen ambition eller avsiktsförklaring från MargaretaWinberg. Tycker statsrådet att detta är en bra ord-ning? Är det rimligt att företag som drabbas av felak-tig myndighetsinformation inte har rätt till skade-stånd? Är det rimligt att små företag själva genomannonskampanjer skall få gå ut och rätta felaktigmyndighetsinformation när myndigheten själv harerkänt att informationen har varit felaktig, men und-vikit att gå ut och rätta? Tycker detta är en bra ordning?Anf. 36 ArbetsmarknadsministerMARGARETA ():Fru talman! Jag delar uppfattningom att det är mycket allvarligt. Jag har också fullförståelse för att ett litet företag, till skillnad från ettsom är större, drabbas hårdare av ett sådant misstag.Justitiekanslern har överlämnat ärendet till Arbe-tarskyddsstyrelsen, därför att man också har klagat påArbetslivsinstitutets hantering av ärendet. Arbe-tarskyddsstyrelsen har i egenskap av central förvalt-ningsmyndighet att pröva dessa klagomål.Jag delar uppfattningen att det är allvarligt. Det som jag nu har redovisat görs. Jag ärför dagen inte beredd att föregå justitieministerns ochJustitiedepartementets beredning av frågan. Svar påde frågor som i övrigt har ställt kommertill våren.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1996/97:21 om ci-tytunnel i MalmöAnf. 37 Kommunikationsminister ():Fru talman! har ställt följan-de frågor om i . Vilka andra inves-teringar lyfts bort ur planeringen eller senareläggs föratt en citytunnel skall finansieras? Vilka samhällseko-nomiska bedömningar har gjorts av Citytunnelnslönsamhet i förhållande till andra investeringar? Påvilka sätt har regeringen uppfyllt kraven om miljö-konsekvensbeskrivningar?Bakgrunden till frågorna är att regeringen som fö-reträdare för staten samt och trafikhu-vudmannen för den 7 oktober 1996skrev under en avsiktsförklaring om genomförandeoch finansiering av en citytunnel i Malmö.Citytunneln är en långsiktig satsning som kommeratt effektivisera och miljöanpassa trafiksystemet iMalmöregionen. En huvuddel av den nytta som Ci-tytunneln skapar för den spårbundna persontrafikenväntas komma regionaltågen i , de s.k. Pågatå-gen, till godo. Naturligtvis kommer också förutsätt-ningarna för den framtida persontrafiken över sundetatt förbättras. En kollektivtrafikresa från kust till kustkommer att bli snabbare, bekvämare och mer mil-jövänlig. Därmed blir den spårbundna kollektivtrafi-ken mer konkurrenskraftig gentemot vägtrafiken iregionen. kommer en bekväm arbetspend-ling mellan och att möj-liggöras.I det nationella perspektivet finns två viktiga skältill . För det första är det i nationens in-tresse att tredje stad kan få en ökad tillväxtoch sysselsättning. har enmycket hög arbetslöshet, och det största kommunalaskatteutjämningsbidraget i . För det andra ärden internationella godstrafiken på järnväg av storbetydelse för det svenska näringslivets konkurrens-kraft samt för möjligheterna att minska vägtranspor-terna och miljöbelastningen.Genom att effektivt kan avlasta Kon-tinentalbanan genom med upp till två tredje-delar av alla tågtrafik kan godstågens tillgänglighettill och till hamnarna söder om . Miljön längs kommer meden citytunnel att förbättras jämfört med dagens situa-tion. Regeringen har därmed kunnat ge tillstånd ienlighet med miljöskyddslagen till fortsatt drift avtrafiken på Kontinentalbanan.Detta förhållande rättfärdigar dock inte att tågtra-fiken via leder till ytterligare miljöpåver-kan.