prot · GJ0981 · 1996-04-17 00:00:00 — Ofta ärdet tidsbrist det handlar om.Det är just för att ge föräldrarna möjlighet till mertid för sina barn som vi har detta förslag som vi envi-sas med att upprepa, statsrådet, nämligen ett vård-nadsbidrag. Det är inte så att förslaget bara diskute-rats i . Det var 166 000 föräldrar som frivil-ligt valde vårdnadsbidraget framför en kommunaldagisplats för sina ettåringar och tvååringar som vårdnadsbidraget fick finnas till. Det ärinte heller så som påstår. Hon har gåttpå myten om att vårdnadsbidraget är en reform förvälutbildade medelklassfamiljer med god ekonomi.Detta är en flexibel reform, vilket jag sade i mitt in-ledningsanförande, som kan användas på olika sätt avolika personer och familjer.Statsrådet kallade här - liksom - vårdnadsbidraget för en kredit-finansierad kosmetisk reform. Jag menar att varkenMaj-Inger eller vet vad detalar om i det här fallet.Om bara några procent av de föräldrar som annarsskulle begära en mångdubbelt dyrare kommunalbarnomsorgsplats för sina ettåringar och tvååringar,vilket de har rätt till, i stället valde vårdnadsbidrag, såvore kalaset betalt. Eftersom långt mer än hälften avde föräldrar som var berättigade till vårdnadsbidragtidigare valde detta vet vi att detta är en lönsam re-form.De positiva effekterna i form av möjligheter tillmer tid för barnen, som nästan alla föräldrar efterfrå-gar , är den viktigaste fördelen med bidraget. Jagtror att den kan betecknas som kosmetisk bara avnågon som har umgåtts mer i finans- och aktieägar-kretsar än med småbarnsföräldrar, som gjort. Jag vill också uppmana statsrådet att gå utoch fråga småbarnsföräldrar, vars barns ettårsdagnärmar sig, hur många som skulle föredra att få någotmer tid för sina barn eller åtminstone en möjlighet attjobba halvtid tills barnen blir litet större.Jag tror också att arbetslivet måste förändras, omvi skall kunna sätta barnens behov i första rummet.Det var inte bara vårdnadsbidraget som drogs in avSocialdemokraterna utan också rätten att vara tjänst-ledig . Detta har jag ännu svårare att för-stå. Är ni så säkra på att er modell är den rätta? Var-för är ni rädda för att öppna möjligheten för små-barnsföräldrar att vara hemma längre utan att behövamista jobbet? Rätten att få komma tillbaka är ju enviktig förutsättning för att man skall våga avstå frånförvärvsarbete . Att rätten finns tvingar juingen till ett beteende som ni tycker är felaktigt. Mendet är också ett viktigt budskap till arbetsmarknadensparter från politikerna att man faktiskt har rätt att födabarn och att vara förälder utan att helt avstängas frånarbetslivet.I dag kommer det rapporter om att unga männi-skor av sina arbetsgivare tvingas att skriva på baby-kontrakt. Detta är fullständigt vansinnigt. Jag menaratt Socialdemokraterna har bäddat för ett sådant bete-ende, bl.a. genom att de tagit bort rätten till tjänstle-dighet för småbarnsföräldrar. Arbetsgivarna måste juockså ta ansvar för utvecklingen i samhället. De ärockså beroende av att barn och ungdomar inte mår sådåligt att de inte klarar att fullfölja sin utbildning.Arbetsgivarnas insats borde vara att ordna vikarierunder tjänstledigheten och erbjuda viss kontinuerligfortbildning för att göra det smidigt att komma tillba-ka.Vad jag efterlyser är en parlamentarisk kommitté.Jag vet att det redan finns kommittéer. Men jag troratt vi behöver göra en översyn, utifrån de resursersom vi har, för att försöka komma fram till ett merflexibelt omsorgssystem, som ger föräldrarna möjlig-het att anpassa sig till barnens behov såsom de ut-trycks i . Jag vill fråga statsrådet omhon är beredd att överväga tillsättandet av en sådankommitté för att se över hela systemet.Anf. 11 ()Herr talman! Att inom ramen för nuvarande famil-jepolitik och ekonomiska politik påstå att familjer har valmöjligheter är magstarkt, statsrådet . Talar inte statsrådet med vanligt folk? Det kanväl inte vara så att statsrådet är omedveten om attmånga familjer har det bekymmersamt? Det ärväl också ansvaret för samhällets mest utsatta som ärvälfärdens innebörd.Jag tycker också att statsrådet skall tänka på att detinte är krispaket som behövs utan framtidspaket ochlångsiktiga, varaktiga lösningar. Det handlar inte baraom att fördela. Det handlar om att få fart på tillväxteni , så att det finns någonting att fördela. Dethandlar också om att se till att människor har sin för-sörjning, att de kan leva på sin lön, och att man tarhänsyn till hur många det är som skall leva på enfamiljs samlade inkomst. Det handlar om skatt efterbärkraft.Familjepolitik handlar också om hur ansvaret skallfördelas mellan den enskilde, familjen, staten ochmarknaderna. Här anser åtminstone jag att det ärfamiljens ansvar som måste öka.När föräldrar känner trygghet och vet att tillvaronär säker och förutsägbar, ökar också möjligheten förbarn att känna trygghet i vardagen.De rapporter vi har fått ta del av- rapporten om ensamstående föräldrars situation,rapporter angående bidrags-fusk i miljardklassen och senast Barnombudsman-nens rapport - är tydliga tecken på att det föreliggerbrister i det nuvarande systemet. Systemet klarar inteav sina åtaganden, framför allt inte i lågkonjunktur.Välfärdsstaten står vid vägs ände, statsrådetKlingvall! Det är bara att inse det. Det ser vi inteminst på det familjepolitiska området. Det måstefaktiskt vara något allvarligt fel när man inom ramenför mer än , som det familjepoli-tiska stödet uppgår till, inte kan gestöd till de barn och familjer som är mest utsatta isamhället.Jag vill ställa en fråga till statsrådet har statsrådet för belägg för att föräldrar och barnskulle ha fått det sämre genom den valfrihetsreformsom genomfördes under den borgerliga regeringsperi-oden gällande föräldrars möjlighet att välja skola ochbarnomsorg för barnen?Anf. 12 vice talman ()Herr talman! I Rädda Barnens kommunstudier,som jag talade om tidigare, framgick också att kom-munerna inte använder sina resurser på bästa sätt. Detvar dålig samordning. Vi har fortfarande en massaförvaltningsgränser och sektorsgränser i vårt samhällesom omöjliggör att man kan sätta barn och ungdomari centrum för de beslut som handlar om dem.Vi har ju stor kunskap om barn i . Det ärfaktiskt känt internationellt. Vi måste börja användaden kunskapen, kopplad till prioriteringar av resurser,för att vi verkligen skall kunna stödja där människorbehöver stöd och göra det i tid.Vi kan lyfta fram detta med barnhälsovård. Detkommer signaler om att man drar in resurser från justbarnhälsovården. Det finns inte tillgång till barnläka-re. Det är nog nödvändigt att se över detta, för justinom barnhälsovården säger man att man får de tidigasignalerna om vilka barn som kommer att fara illa.Det förundrar mig att vi fortfarande inte har ett sätt attta tag i de signaler som når barnhälsovården för attverkligen följa upp och stödja de familjer som behö-ver stöd för att inte barn och ungdomar skall fara illa.300 000 kvinnor blir enligt slagnaoch utsatta för våld här i . Då skall vi ocksåveta att i av de fallen står ett eller flera barn ochser på. I de flesta fallen finns barnet eller barnen inärheten. Hur påverkar inte detta deras syn på framti-den och på sina möjligheter att använda det godainom sig för att åstadkomma en bra framtid för sigsjälva? Vi måste börja titta på varför barn är rädda. Ihemmen begås väldigt många våldshandlingar, ochvåld är ju ett rop på hjälp. Det kan beropå långvarig arbetslöshet, drogmissbruk och sjukdom.Det kan ha många olika orsaker.Vad ger vi, om vi tittar på det här med våldet, försignaler? Tar vi itu med barnet som kommer hem meddjävulstecken på skivomslaget? Diskuterar vi rätt ochfel och moral och etik med barnen på ett sätt somvisar att vi faktiskt respekterar dem som individermed lika stort värde som vuxna? Gör vi det på ettsådant sätt att de förstår att vi vill lyssna på vad de haratt säga och diskutera med dem?Varje dag när jag går från ner till riksda-gen går jag förbi en förskräcklig affär. Allt som säljshandlar om krig och strid och våld. En stor låda liggeri skyltfönstret. På den står: The Blood Bowl. Dethandlar om fotboll! När mina pojkar var små handla-de det om en tidning som hette . Den handladeom en fotbollsspelare som var duktig på att spelafotboll, men som dessutom var snäll. Vilka förebilderhåller vi på att ösa över barn och ungdomar i vårtsamhälle utan att diskutera saker och ting med dem?Hur många vuxna går in i den butiken och köper tillsina barn och ungdomar? Hur många pojkar får sinaförebilder via den sortens affärer?Denna diskussion är väldigt viktig. Och kom-mer jag till männen. Männen styr och ställer fortfa-rande väldigt mycket i vårt samhälle. De hör till dehögsta beslutsfattarna i högre grad än vad kvinnornagör - även om vi har ett väldigt jämställt samhälle.När det kommer till ekonomiska prioriteringar ochkalkyler handlar det till övervägande delen om män.Men när det är stora bekymmer i familjerna saknasofta papporna. Männens engagemang i fråga om vårabarn och ungdomar måste öka.Anf. 13 ()Herr talman! Jag vill gärna ta vid där slutade, och ta upp diskussionen om familjen. Förmig verkar det litet grand som om vårdnadsbidragetför kds är som ett slags Columbi ägg. Man vet inteexakt vad det är, men det passar alltid väldigt bra in.Jag tycker att det vore angeläget om man kundehitta en reform där småbarnsfamiljer fick möjlighettill kortare arbetstid och till att utnyttja den hur devill. Men det förslag som vi genomförde under denförra mandatperioden innebar inte det för stora grup-per, framför allt inte för ensamföräldrar. Det medgavinte en förkortad arbetstid, utan det var fråga om ettval antingen eller. För många var det väldigt bra.Problemet med reformen var att den innebar en utgiftsom vi inte riktigt hade råd med.I sitt första inlägg jämför 50-taletmed 70-talet. Men är det 90-tal. Då, på 50-taletoch , handlade det om att mamma antingenmåste vara hemma eller jobba, men det var fortfaran-de mamman som hade det hundraprocentiga ansvaretför barnet oavsett vad hon valde. , herr talman,handlar det om delat ansvar och om nya möjligheter.När vi pratar om mer tid för barnen handlar det om attskapa möjligheter, både inom jobbet och inom famil-jeekonomin, så att människor skall kunna välja själva.Det handlar om att stödja familjerna att ta delat an-svar. Barnen behöver både mamma och pappa. Närmamma och pappa delar på ansvaret får barnenmycket mer tid av de vuxna. Delat ansvar ger mer tid.Vi behöver ett arbetsliv där det de facto går attförena föräldraskap med arbete. Man skall kunna varahelt frånvarande, man skall kunna jobba deltid ochman skall kunna jobba i mycket mer flexibla former.Delat ansvar ger större möjligheter.Vi vet att det är ensamföräldrarna som har denstörsta pressen, både när det gäller tid och när detgäller pengar. Det är där vi måste sätta in de förstastötarna.Barn behöver båda sina föräldrar, särskilt när deär små. Det var den viktigaste drivkraften för ossliberaler när vi drev fram den s.k. pappamånaden.Det var motigt, men vi fick nästan hela medoss. Vi ville villkora försäkringspengarna just för attvisa att barnen har rätt till sina pappor och att pappor-na har rätt till sina barn - oavsett vad mamman, che-fen, arbetskamraterna eller svärmodern säger. Denpappa som en gång har fått komma nära sitt barn ochsom tidigt har fått skapa den viktiga, nära relationenförsvinner inte sedan. Han låter sig inte köras bort.Vi tycker därför att det är mycket allvarligt att so-cialdemokraterna använder sin välbekanta osthyveläven här. Sänkningen av ersättningsnivån på de indi-viduella delarna är mycket mer än en inskränkning avpengar. Det är en inskränkning av signalen att barnhar rätt till sina pappor.Herr talman! Många särskilt utsatta barn bor i seg-regerade områden. Det är en grov förenkling, för attinte säga en förvanskning, att säga att segregationenskulle öka när man även där får större möjligheter attvälja och att ha makten över sitt eget liv. Dessutomvisar alla utvärderingar att det ger helt fel resultat ochatt det är helt fel tänkt.Att ge även de utsatta, dem med dålig ekonomioch sociala problem, makt över sin vardag är tvärtomett sätt för dessa att kunna stärka sin roll som föräld-rar och att kunna stärka sin situation.Herr talman! Några av de allra mest utsatta barnenär barn med handikapp. Återigen: På initiativ avFolkpartiet och fick de rätt tillpersonlig assistans. Det är ett avgörande steg när detgäller värdighet och livschanser. Vi tycker att rege-ringens osthyvel är extremt okänslig nu när man, trotsatt många av förslagen dragits tillbaka, ändå kommeratt inskränka möjligheterna för barn när det gällerrätten till personlig assistans. Att de har fått möjlighe-ter att något litet mera vara som vanliga barn ochklara mera på egen hand tycker vi inte är ett utslag föratt låta barnperspektivet genomsyra här. Det måste gåatt göra andra ekonomiska prioriteringar.Anf. 14 ()Herr talman! Jag vet inte om med mig om att klyftorna i samhället har ökatoch att det märks tydligt då det gäller barn och ung-domar som mår dåligt och som saknar framtidstro. Jagvet inte om håller med mig omatt vi har fått en klassbunden utslagning som präglasav ekonomisk kris och isolering. Vardagliga svårighe-ter förstärks till fördjupade problem och till slut till ettmanifest behov av hjälp från socialvård och sjukvård.Jag skulle vilja ta upp något som står i slutrappor-ten Barns villkor i förändringstider, som publiceradesredan 1994: Vissa barnfamiljer har mycket begränsa-de möjligheter att ekonomiskt och på annat sätt kom-pensera sina barn för bortfall i den offentliga servicen.Grupper med små eller inga marginaler är familjermed låg inkomst, många barn och ensamstående för-äldrar. Ensamstående föräldrar har ofta mera begrän-sade möjligheter att vid behov ägna mera tid åt sinabarn.Som det nu ser ut har en spricka uppstått i väl-färdssamhället. Förskräckande nog har det rapporte-rats från de tre största städerna att det redan finnsbarnprostitution och hemlösa ungdomar som är ute-liggare. Det finns tendenser till att skjuta tyngdpunk-ten och ansvaret från förebyggande insatser i miljön,såsom satsningar på familjen, barnomsorgen ochskolan, till ett kontrollsystem byggt på ordningsmak-ten där utslagning blir ett alltmer accepterat utfall.Skillnaderna i samhället ökar mellan dem som hararbete och bra inkomster och dem som är arbetslösaeller låginkomsttagare. Allt detta drabbar inte bara devuxna i samhället. Även barnen påverkas av dessaförhållanden. Den mest dramatiska skillnaden mellanbarn och vuxna är att barn inte för sin egen talan utanär beroende av vuxna. De psykiskt sjuka och psyko-socialt utsatta barnen är dubbelt drabbade, eftersomäven deras föräldrar ofta tillhör de tysta i samhället.Ingen grupp kan ha större behov av det offentligasamhällets uppmärksamhet och hjälp.Barns liv är alltid mer eller mindre problematiskt.Den grundförutsättningen har dagens kompliceradesamhälle förstärkt. Desto viktigare är det då att demiljöer där barn lever sina liv är stabila, stödjande,hjälpande, förklarande, tröstande och läkande. Detgäller i första hand familjen, skolan, dagis och fritis.Det är i de miljöerna som livets normala svårigheterfår sin lösning innan de blir riktiga problem - dvs. omde miljöerna tillåts fungera.Problemet är att de samhällsförändringar som vi befinner oss mitt uppe i leder till sammanbrott ibarnens miljöer. Barnens livsmiljöer urholkas. Barn iriskabla livssituationer förlorar mest. De får merapsykosociala problem och riskerar en sämre prognos ilivet.Vad tänker regeringen göra åt situationen? Tänkerministern se till att de stora barnmiljöerna återupprät-tas och dimensioneras så att de kan ge barnen envärdig och utvecklande miljö med tillgång till godavuxna? Ett samhälle som så mycket tagit de vuxnasliv i anspråk måste också ta ett stort ansvar för socia-liseringen av barnen.Vi var på väg, men har utvecklingen väntbakåt. Det är tragiskt att se, tycker jag. Vårt egetsamhälle har också kopplats närmare den världspoli-tiska scenen. Stora grupper flyktingar och invandrareger samhället en ny bild av potentiella svårigheter omvi inte förmår ge de här människorna ett värdigt mot-tagande. finns det tendenser till att ghet-tokulturer skapas i storstäderna. De ungdomsgruppersom på det sättet ställer sig utanför samhället bekräf-tar ständigt att de löper stor risk när det gäller både enasocial och en kriminell identitet.Anf. 15 ()Herr talman! Vänta litet, lilla vän, vi skall utredahur du mår! Är detta det svar som vi tänker ge på deskrik som vi hör från barnen i samhället? Ärdetta det svar som vi vill ge på Barnombudsmannensoroande rapport? Är detta det svar som vi vill ge påde forskningsrapporter som visar att våra barn mårdåligt? Jag menar inte att alla barn mår dåligt, men andel av barnen mår dåligt. Det är de som intekan vänta på att vi återigen utreder om de mår dåligt.Herr talman! Statsrådet ver-kar utgå från att bara hon får en balanserad budget såfår vi automatiskt trygga barn. Först kan vi såledesvänta på att få en balanserad budget. Sedan mår vårabarn bra. Men så enkelt är det inte!Vi har t.o.m. haft budgetöverskott och ändå hardet funnits barn som mått dåligt. Det här har ingetsamband. Självklart måste vi sanera budgeten, så attvi inte lämnar över till våra barn att ta ansvar för detsom vi har levt upp. Men vi kan åtgärda barns situa-tion utan att det behöver kosta skjortan, utan att detbehöver innebära dyra reformer och stora kostnader -det är jag säker på - om bara den politiska viljanfinns.Vi har sett t.ex. många lyckade grannskapsprojektdär man har satsat på samvaro i grannskapet och därman har tagit sig an barnen och därmed fått en betyd-ligt bättre situation för barnen. Jag tycker att det ärdags att mynta ett nytt begrepp - barnen och framti-den kräver - i stället för att tala om att marknaden ochbudgetunderskottet kräver. Det är dags för oss attbörja fatta beslut utifrån barns behov!Vår ekonomi är dålig. Detta får vi ständigt höra.Och visst är det så, men det är också fråga om hur degemensamma pengar används som vi har. flyttarvi pengar från den ena påsen till den andra. Vi flyttarmänniskor från att ha ett arbete till att inte ha ett arbe-te. Där tycker jag att barnens situationborde beaktas. Om barnen hade fått behålla de vuxnapå skolan som tagit sig an dem, skulle barnen säkertha mått bättre.Jag tror inte att det går att bevisa att det varit ensamhällsekonomisk förtjänst att vi flyttat så mångamänniskor från ett arbete inom skolans värld ellerinom barnomsorgen ut i arbetslöshet. Även arbetslös-heten för med sig en mängd kostnader, och det kan debarn visa på som kommer från hem med arbetslösaföräldrar. Både föräldrarna och barnen mår sämre ochkostar samhället pengar inom andra instanser.Sedan en viktig åtgärd: Sänk arbetstiden! Det ärdags för oss att dela på jobben. Låt människor få varai arbete och få känna att de behövs; detta i stället fördet utanförskap som vi håller på att skapa!Anf. 16 Statsrådet ()Herr talman! Det jag tyckte lyfte diskussionen varfrågan om det delade ansvaret, den förändring somhar skett i familjernas syn på sina egna roller och påsina barn. Männen har kommit in på ett helt annatsätt. Papporna spelar en helt annan roll för sina barn . Detta var både och på. Det visar också hur en framtida familjepolitiki ännu högre grad just skall betona det delade ansvaretoch hur fel tanken på vårdnadsbidrag ligger i fram-tidssynen.Till : Den besparing som gjorts påmamma- och pappamånaden innebär trots allt inte attkvoteringen är borta. Kvoteringen är kanske den vik-tigaste signalen till papporna att vara med och ta delav föräldraförsäkringen och möjligheten att varahemma med sina barn. Den finns faktiskt kvar.Karin var också inne på barns rätt till per-sonlig assistans. Den finns också kvar i det förslagsom skall behandla.Det var intressant att höra synpunkterna som väx-lades mellan och närdet gällde just vårdnadsbidraget. Jag vill återvändakort till den frågan. Kds ser uppenbarligen vårdnads-bidraget som en oerhört viktig del i att förändra vill-koren. Där kan jag inte på något sätt instämma. Vård-nadsbidraget kommer aldrig att klara att ge de en-samstående lågutbildade mammorna någon valfrihet.Däremot kan det naturligtvis vara bra för dem somredan i dag har råd att vara hemma och kanske använ-da det till att avlöna en barnflicka. Men att vårdnads-bidraget på något sätt skulle ha bäring in i framtidenoch i den framtida familjerollen, hur föräldrarna serpå detta med föräldraskap och förhållandet till sinabarn, tror jag inte på. Det visar också det sätt på vilketfamiljerna har valt att leva i Sverige.Liselotte Wågö skulle jag vilja ställa ett par kon-kreta frågor till efter ha hört hennes inlägg. Hur villLiselotte Wågö stödja de utsatta barnen och derasföräldrar? Jag har inte fått något grepp om det genomde inlägg som har gjort. Hur skall detstödet vara utformat?Liselotte Wågö har talat mycket om ökad valfri-het. Jag skulle vilja veta: Hur tänker valfriheten för den arbetslösa ensamståendemamman, som finns beskriven i den publice-rade rapporten från ?Klyftorna ökar, sade , och det sade också jag i mitt inlägg. Detoroar oss självklart. Därför är regeringen så oerhörtbestämd i sitt mål att halvera den öppna arbetslöshe-ten. Vi vet att arbetslösheten har ett oerhört starktsamband med den ekonomiska situationen. Den harett oerhört starkt samband med människors framtids-tro och trygghet. Där förstod jag att inte instämde. Jag vill därför fråga MarianneSamuelsson: Finns det inget samband mellan denhöga arbetslösheten i ekonomin och människorskänsla av trygghet och framtidstro?Marianne säger vidare att vi inte be-höver utreda mer. Jag utgår från att också kan tala om vilka konkreta åtgärder somMiljöpartiet föreslår när det gäller de utsatta barnen.Anf. 17 ()Herr talman! Jag efterlyser fortfarande de före-byggande åtgärderna. Hur skall vi ge föräldrarna mertid till barnen? Jag hör ingenting om det.Att vårdnadsbidraget inte blev så flexibelt som vikristdemokrater hade tänkt oss berodde, , på insatser. Vi ville att det skulle varaflexibelt så att man skulle kunna använda det till skäraned sin arbetstid och dryga ut pengarna med vård-nadsbidraget. Men tyvärr blev det ett något mer steltsystem på grund av de förhandlingar som vi hade.Jag tror inte alls att vårdnadsbidraget är ett Co-lumbi ägg. Men jag tror att flexibilitet är snudd pådet. Det är just det som behövs för att man skall kun-na anpassa sig efter hur situationen är just för tillfäl-let.Föräldrarna har valt att leva som de gör, sägerstatsrådet. Ja, har de i själva verket något val? Barn-omsorgsplatserna är subventionerade till snudd på100 %, men om man vill göra på något annat sätt fårman ingenting.Innebär vårdnadsbidraget valfrihet för ensamstå-ende mammor? Ja, fråga dem som är arbetslösaoch som får gå till och få socialbidrag.Om vårdnadsbidraget hade funnits hade de visserligeninte fått valfriheten att välja ett jobb, eftersom de ärarbetslösa, men de hade haft de imånaden att dryga ut sina låga övriga inkomster med.Jag förstår inte resonemanget. Vårdnadsbidraget ärbra för dem som utnyttjar det utan att det skadar demsom väljer att inte utnyttja det. Paretokriteriet kanman hänvisa till.Ingvar sade i en av sina avskedsintervju-er, när han fick frågan om han var besviken på nå-gonting som statsminister: Jag är besvi-ken på att vi byggde ett välfärdssamhälle och fickdroger och kriminalitet.Jag tror att har börjat inse attsambandet inte är så direkt att när alla får en upp-byggd välfärd enligt den modell som Socialdemokra-terna förordar är allt gott och väl. Vi behöver ocksåsocial gemenskap i små grupper. Jag menar att vi har en statsskuld inte bara av ekonomiskt slagutan vi har också en mänsklig statsskuld. Vi har tillåtiten kontaktlöshet att breda ut sig både mellan oss vux-na - vi ägnar ingen tid åt våra relationer - och mellanoss vuxna och barn. Det är det som har gett den härutvecklingen när det gäller att barn mår psykiskt då-ligt.Barn som inte blir sedda och bekräftade mår förreller senare dåligt. dröjer det innandet visar sig, men vi vet att det kommer.