prot · GK0947 · 1996-12-17 00:00:00 — När vi har behand-lat detta i och i utskottet har det i stort settvarit omöjligt att påverka och aktivt ta bestämd ställ-ning till att det ena eller det andra landet skulle hamer pengar. Jag menar alltså att roll attaktivt påverka biståndet har allvarligt försämrats.Karl-Göran Biörsmark tog upp den bristande bi-ståndsviljan. Alla har väl kunnat konstatera den radi-kala försämring som har skett. I den senaste mätningsom har gjorts visar det sig att av befolkningenvill minska eller helt slopa biståndet och att bara 2 %fler, dvs. , vill öka biståndet eller anser att det ärlagom. Det är en klar försämring, och det kan man seunder en följd av år.Det diskuterades vilket ansvar partierna har ochvilket ansvar regering och myndigheter har. Jag kantillstå att vi i samtliga partier har ett ansvar och att viinte tillräckligt har fört ut de här frågorna bland all-mänheten, bland våra väljare, för att visa hur viktigtdet är med bistånd och att det inte står i motsatsställ-ning till att vi höjer levnadsnivån och försöker bevaravälståndet i . Vi har uppenbarligen inte lyckatsmed det, och ansvaret ligger hos oss.Jag tycker dock inte att detta är en tillräcklig för-klaring. Jag måste bestämt hävda att det är regering-en - den tidigare borgerliga och framför allt den nu-varande socialdemokratiska regeringen - som bär dettyngsta ansvaret. Jag har svårt att se att komma undan sitt ansvar här. Det är ju regeringensom ger signalerna.Ni i regeringen har gett signalen till svenska folketatt biståndet inte är så viktigt, att enprocentsmålet kanvi tala om i en långsiktig strategi och som ett övergri-pande mål men att vi inte konkret behöver hålla osstill detta.Jag undrar hur kan försvara detta.Vad tänker ni göra från regeringens sida för att ändrainställningen hos den svenska befolkningen? Vilkakampanjer eller turnéer skall ge sig utpå för att förklara hur användbart det svenska bistån-det är? Jag har inte hört något om det.Jag vill också hävda att regeringen inte aktivt sertill att föra ut biståndsfrågorna, som man skulle kunnagöra genom att t.ex. använda sig av partierna. Ettkonkret exempel är att mitt parti, , varvilligt att med all kraft och energi som vi kan uppbådabidra till detta genom att medverka i SIDA:s styrelse.Vi var utlovade detta av regeringen, men av olikaskäl, som inte förefaller rimliga, nekades vi detta. Detär alltså ett aktivt sätt att visa att partierna, som ärpositiva och som skulle kunna spela en viktig roll,förvägras denna roll. Jag tycker att har ett mycket stort ansvar och att han harmisslyckats på den punkten.Jag kan därmed gå in på vilken del av biståndetdet är fråga om och hur vi lägger upp strategin. När vihar sagt att enprocentsmålet inte håller i praktikenutan bara är ett avlägset mål, som vi inte kan seklart hur det skall förverkligas, kan jag konstatera attdet står i bjärt kontrast mot de behov som finns ute ivärlden. Olika studier visar hur skillnaden mellanfattiga och rika länder ökar. Den fattigaste delen ivärlden har sänkt sina tillgångar från 2,3 till avtillgångarna, dvs. den fattigaste femtedelen av värl-dens befolkning, medan de rikaste har ökat sina till-gångar. Vi vet också att dessa skillnader finns inomländerna, och det gör att bistånd direkt stat till statinte alltid är det lämpligaste, utan att det bör gå justvia enskilda organisationer.Om vi då ser till den strategi som regeringen harlagt upp för bistånd, dvs. den del som finns kvar,delar i stort sett den strategin. Fattig-domsbekämpningen måste komma först och framförallt inriktningen på Afrika.Att reformera FN och till mer de-mokratiska instrument, att komma ifrån de oerhörtstorskaliga lösningarna inom , är nå-gonting som vi till fullo kan stödja.Det globala samarbetet för miljö och hållbar ut-veckling är också oerhört angeläget. Jag vill där sär-skilt understryka insatserna i Öst- och ,där vi från sida vill lägga mer pengarän vad regeringen anslår.För jämställdheten, konfliktförebyggande insatseroch strategin för EU:s utvecklingssamarbete, hur vidär måste konkret påverka, precis som inne på, är det väldigt stora summor som går frånSverige. Vi måste på ett ännu mer kraftfullt sätt delta iutformningen av de sammanlagda resurserna för att fådem så bra som möjligt.Jag skulle också vilja hävda att det fattas en del iden här strategin som inte tillräckligt lyfts fram. Därhar vi satsningen på barnperspektivet, att se till attolika beslut granskas med utgångspunkt från hur degynnar just barn i världen. Det är också handi-kappområdet, stöd till människor med funktionshin-der, som naturligtvis sker indirekt i många former,men där vi saknar det direkta stödet t.ex. till SHIAoch andra organisationer som gör ett mycket förtjänst-fullt arbete men dit av SIDA:s budget går.Vi kan då se på vad vill satsa på.Först och främst har vi lagt oss på totalt 1,8 miljarderöver regeringens budget. Det har vi fördelat medungefär till det multilateralabiståndet, dvs. framför allt FN-organisationerna. Vitycker att och , som arbetar med flyk-tingar, hör till de organisationer som gör de absolutviktigaste insatserna och som vi därför vill ge bidragtill. Där vill vi ha en ökning i stället för en sänkning.På det bilaterala området vill vi satsa 500 miljonermer, och där finns det flera länder som vi särskilt villlyfta fram. Vi har pekat på behoven i och Viet-nam. är ett av världens fattigaste länder, drabbatav översvämningar. Men där finns en vilja till för-ändring. Det finns problem och det finns stora bristeri demokratin, men skulle kunna bidra tilluppbyggnaden.Vi har situationen i , som länge harvarit mottagare av svenskt bistånd, och där vi kanskehar satsat för mycket under vissa tider. Men hyserman stor oro för att biståndet totalt skall avslutasinom en nära framtid. Det vore mycket olyckligt,eftersom är ett av världensfattigaste länder.Vi har , som också varinne på, och jag är oerhört förvånad över att man frånregeringens sida inte har varit villig att satsa mer änman har gjort. Det var mycket stora problem t.o.m.med den lilla summa, 10 miljoner, som har anslagits.Jag har mycket svårt att förstå det.I det tacktal som biskop höll när han fickfredspriset i framförde han just: Jagkan inte glömma bidraget från vänner inom andrareligioner som med klokhet och en verksamhet utanfruktan har gjort det möjligt för den katolska kyrkan iÖsttimor att tillerkännas 1996.Han fick priset tillsammans med lyfte fram just behovet av fortsatta insat-ser och stöd. Förhoppningsvis blir det stärkt efterNobelpriset. Men regeringen har uppenbart inte satsatsärskilt mycket.Jag skulle också vilja peka på hur konstigt budge-ten fungerar, t.ex. när det gäller ett land som Guate-mala. Vi hade faktiskt gemensamt glädjen att varamed när undertecknandet av fredsöverenskommelsengjordes i , och regeringenhar också sagt att man vill satsa. Vi från Vänsterpar-tiet vill ha till programland med en ökadram på 60 miljoner. Det har vi inte fått. Däremot är viöverens i utskottet om att satsa på . Samti-digt kan jag läsa i tidningarna att det nu är klart attramen för kommer att höjas från 50 till 80miljoner.Då undrar jag: Vad spelar det för roll att vi grans-kar de här siffrorna, miljonerna, land för land i utskot-tet här i , när regeringen uppenbart ändåfördelar och gör som den vill? Även om det i det härfallet är ett mycket gynnsamt beslut, tycker jag attgången är mycket konstig.Jag vill också vad gäller SIDA:s bistånd peka justpå de enskilda organisationerna, på hur oerhört vä-sentligt katastrofbiståndet är. Jag tror att man kan nåmycket genom att satsa på de enskilda organisationer-na.Men för del är det väsentliga i dagatt peka på att en plan för att återställa enprocentsmå-let är oerhört väsentlig, och därför vill jag yrka bifalltill den reservation som vi har tillsammans med Folk-partiet, och . Den plansom vi kräver måste gå att förverkliga. Från Vänster-partiets sida anser vi att målet bör kunna uppnås . Det är regeringen som har ansvar för att se tillatt en sådan plan tas fram och genomförs.Anf. 11 ():Herr talman! I regeringens budget sänks bistånds-nivån till av BNI. Enprocentsmålet ligger fastoch skall uppnås så snart de statsfinansiella förutsätt-ningarna föreligger, sägs det i texten. Men man harinte satt någon bestämd tidpunkt för det målet.Miljöpartiet menar att målsättningen måste varaatt stegvis höja biståndet för att åter uppnåenprocentsmålet. I vårt budgetförslag ligger vi1 430 000 000 över regeringens nivå. Av de pengarnaföreslår vi 1 miljard till miljöinsatser i utvecklings-länderna. Vi har gjort det . Vi menaratt miljöfrågorna griper in i så oerhört många delar avsamhället och kommer många delar av samhället tillgodo.Även folkrörelser och enskilda organisationer,som har stor erfarenhet av biståndsarbete, menar viskall få del av dessa pengar. Med tanke på hur ned-skärningarna drabbar biståndet på många sätt, skallmiljöstödet också kunna delas ut till projekt och förinsatser som har anknytning till eller berör miljön iolika avseenden, som t.ex. stöd till kvinnor, ekolo-giskt jordbruk, energiprojekt, utbildning, undervis-ning och stöd till lokalt näringsliv. Därmed berör viockså överlevnadsfrågorna, livsmedelsförsörjningen.Vi ger också 300 miljoner fördelat till Internatio-nella familjeplaneringsfederationen, FN:s utveck-lingsprogram, för finansiering av FN-systemets tek-niska bistånd, till , till och till FN:s miljöprogram samt till biståndgenom folkrörelseorganisationer. Det blir sammanlagt300 miljoner.Vi menar i att biståndet är ett viktigtsäkerhetspolitiskt instrument och att ett av de störstahoten mot global stabilitet och fred är att fattigdomenbrer ut sig i de redan fattiga länderna och att klyftanmellan rika och fattiga ökar, att befolkningsantaletökar som natur och miljö förstörs och natur-resurserna krymper. Det primära är alltså kampen motfattigdomen och mot den svält som blir resultatet avdetta. Det är därför logiskt att minska försvarsutgif-terna för att i stället höja anslagen till bistånd ochutvecklingssamarbete. Vi har i vårt budgetförslagminskat på utgiftsområde 6, totalförsvar, med 2,4miljarder kronor till förmån för utgiftsområde 20,miljö, och utgiftsområde 7, som är internationelltbistånd.Författaren och journalisten har skriviten artikel med , som jagläste . Jag tar med den här därföratt jag tycker att han har en speciell vinkling av konti-nuiteten i biståndet. Han påpekar även hur mångaländer som måste dra ned sitt bistånd. Han kräver -det är en ganska arg artikel - att enprocentsmålet skallåterupprättas. Han säger så här:Kapitalströmmar, bistånd, handel och exportprisersjunker. Endast skuldvolymen, de tunga återbetal-ningarna och fattigdomen ökar i . I södra man se en hoppfull åtstramning av det svenskabiståndet. Byarnas kvinnor får lära sig läsa och skriva.Demokratistöd gör fattiga väljare medvetna om sinagrundläggande rättigheter. Småföretagare får lån tillnya verksamheter. Ja, det låter nästan som en entusi-astisk . Men så kommer hanskritik: har arbetat på att skapa sig ettgott rykte som man nu lättvindigt spolar bort. Det ärsom en bonde som sliter och släpar för att anlägga enåker, sår, gödslar och rensar - men sedan plöjer nedalltihop för att spara pengar på skördearbetet. Sveri-ges nya egoism kallar han det. Och menaratt det svenska exemplet gör det lättare för andrabiståndsgivare att gå vidare och glömma denna konti-nent, dvs. nya egoism smittar.Miljöpartiet menar att det i allt utvecklingssamar-bete är viktigt att förhindra att samarbetslandet görom våra fel. Bland de förslag som ger imotionen om internationellt utvecklingssamarbete ärdet svårt att prioritera något. Man tycker att allt ärlika väsentligt.Jag påpekar igen att man måste se till att samar-betslandet inte upprepar felen som västvärlden hargjort.Östersjön har gett oss erfarenheter i . Vivet hur övergödning från jordbruket drabbar denmarina miljön. Vi vet att avlopp från städer och in-dustrier måste renas, och vi vet att döda havsområdenhotar fiskebestånd och hindrar produktion. Regler,kvoter och överenskommelser länder emellan måstetill om utfiskning hotar.I anges att mer än två tredjedelar avjordens befolkning bor i kustområden och får sin matfrån havet. Bistånd till skydd för marin miljö ochkustnära områden är en relativt ny angelägenhet.Jordbruk och skogsbruk har sedan gammalt varit medi biståndsprogrammet.Det andra som jag tycker är viktigt - med tanke påerfarenheter från vårt eget land - är att miljöunder-visningen startar i utvecklingsländerna. Det är svårtatt ändra ett samhälle i miljövänlig riktning när detbehövs akut om man inte lagt en kunskapsgrund ochlokalbefolkningen på gräsrotsnivå är motiverad tillförändringarna. Det är speciellt viktigt att det blir ettämne med kunskapsredovisningsplikt, ett examen-sämne på t.ex. lärarhögskolor, handelsskolor,vårdskolor, militära utbildningsenheter, polisskolorm.m.Det tredje som jag vill ta upp är utveckling, ellertillväxt. Det är något av en paradox att de primärahoten mot de livsuppehållande systemen på jordenbestår med slösaktig konsumtion och resursanvänd-ning å ena sidan och fattigdom och misär å den andra.Med stigande köpkraft stiger mängden avfall ochsopor långt bortom naturens förmåga att ta hand omoch absorbera avfallet. På motsvarande sätt lederfattigdomen hos allt större grupper till överutnyttjandeav naturresurserna.Människorna utsätter skogar, markområden ochkustzoner för allt större slitage i kampen för att över-leva. Vi vet att av världens befolkning förbrukar80 % av världens resurser. Globalt sett utgör klyftanmellan nord och syd den största kontrasten. T.ex.konsumerar ett tyskt barn 20 gånger så mycket avjordens resurser som ett afrikanskt barn. Den nuva-rande utvecklingen är inte hållbar vare sig i nord elleri syd.När man talar om ett lands utveckling eller till-växt, och det gör man ofta som någonting väldigtpositivt och säger att tillväxten är si eller så mångaprocent, handlar det om två begrepp som egentligeninte alls behöver ha något med varandra. Det är seri-öst och viktigt att ställa två kritiska frågor: Hur serfördelningen av de nya resurserna ut? Får alla invåna-re del av kakan, eller berör det nya välståndet bara enliten utvald skara av landets befolkning? Den andrafrågan gäller tillväxtens kvalitet: Är det bra eller dåligkvalitet?I står deten del om just tillväxt för livskvalitetens skull. Det ärett frågetecken efter rubriken. Målet är mänsklig ut-veckling, och den ekonomiska tillväxten är bara ettmedel, står det. Syftet med tillväxten bör vara attberika människors liv, vilket det alldeles för ofta integör. De senaste årtioendena visar alltför tydligt att detinte finns någon automatisk koppling mellan tillväxtoch mänsklig utveckling. Under en stor del av desenaste 15 åren har tillväxten uteblivit i ungefär 100länder med nästan en tredjedel av världens befolk-ning. Kopplingen mellan tillväxt och mänsklig ut-veckling saknas i de många länderna med ensidigutveckling, med antingen en god tillväxt men ringamänsklig utveckling eller en god mänsklig utvecklingmen med ringa eller ingen tillväxt.I rapporten dras slutsatsen att ytterligare ekono-misk tillväxt inte mindre i allmänhet kommer att be-hövas när vi går in , men större uppmärk-samhet måste ägnas åt tillväxtens struktur och kvalitetså att vi skall försäkra oss om att den inriktas på attfrämja människors livskvalitet, minska fattigdomen,skydda miljön och trygga en bärkraftig utveckling.Sambandet mellan miljö, fattigdom och livsmedels-försörjning som är beroende av miljön är väldigt nära.Jag skulle vilja ställa en fråga här som jaghade tänkt ställa i går till utrikesministern. Det är enfråga som litet grand går in både på och på utrikesministerns. Låt oss utgåfrån att miljön är viktig, som vi gör i , attden påverkar och går in i det mesta av det som ärlivsuppehållande i vårt liv. Då tänker jag speciellt påvatten, som börjar bli en bristvara i världen. Jag troratt det är 20 länder som över huvud taget inte hartillräckligt med vatten. Det är en bristvara för jord-bruket. Det stoppar den livsmedelsproduktion som vibehöver för vår ökande befolkning på jorden. I detsammanhanget blir det också en säkerhetspolitisk risk.Det finns en rad riskprognoser. Bl.a. har Världsban-ken givit ut en där man säger att miljön kommer att bli den största orsaken till väpnadekonflikter. Eftersom säkerhetsrådet sysslar med sä-kerhetspolitiska frågor, vore det inte dags att ta uppjust miljön som en fast dagordningspunkt i säkerhets-rådet? har talat om tre olika prioritering-ar som gör. Kunde man inte lägga till miljönsom den fjärde?Jag vill avsluta med att säga att jag hoppas attskammens gräns kommer att försvinna och att Sveri-ges nya egoism kommer att glömmas i världen.Jag skulle vilja läsa ur en dikt av . Hon skriver:"Jag har två fiender på vår jord-som siamesbarnen sammanväxta:de svultnas svält och de mättasmättnad! "Jag antar att hon med mättnad menar övermättnad.Det är de begreppen som vi måste tackla.Anf. 12 ():Herr talman! Som vi har hört har viganska så haft biståndet på vår agenda i plenisa-len. handlar det närmast om hur vi skulle hafördelat anslaget om våra anslagsäskanden hade gåttigenom. Det måste vi ändå få tillfälle att nämna. Enviktig fråga återkommer dock som vi också hade uppeförra gången, och det är vad man skall göra för attåterkomma till det enprocentsmål som riksdagenbeslutade om och var överens om.Jag skall bara börja med att säga några korta ordom motiveringarna till ett generöst bistånd. I principsäger sig alla vara överens om att vi skall ha ett gene-röst bistånd. Men som vi också har hört här tidigare ärbehoven oändliga. Där skulle jag vilja börja med attåterge vad sade i en tidigare debatt, därhan just talar om de oändliga behoven.Det globala samarbetet kommer att behöva under-byggas med alltmer resurser, sade i april1992 i . Den situation som vi har haft underlång tid, att resurser t.o.m. gått från världens fattigareländer till de rikare, är fullständigt ohållbar. När 80-talet inleddes gick till . flödar ut ur u-världen . behövs betydligt mer resurser.Därefter räknas de olika behov upp som vi ocksåär överens om - internationellt miljösamarbete, åter-uppbyggnad av krigshärjade områden, nöden blandvärldens flyktingar och behoven bland världens allrafattigaste, som inte har minskat.Jag fortsätter att återge vad sade:Tvärtom har behoven och också möjligheterna attgöra insatser bara ökat.Meningen med enprocentsnivån är att vi skallkunna uppehålla en god biståndsvilja även när resur-serna tryter i det svenska samhället. Så har i alla falljag uppfattat det.När allting går bra och vi har gott om medel är detinte svårt att satsa på det som ligger oss allra varmastom hjärtat. Men det är när det blir kärvt som det blirbetydligt svårare. Det är då som man måste prioriteramycket hårt.Vid ett ytligt betraktande skulle man kunna fåuppfattningen att alla partier i stort sett äröverens om det internationella biståndet och också omnivån. Men ingenting kan vara mer felaktigt. Att detbara finns en enda reservation beror på att Socialde-mokraterna och i fatta-de beslut om betänkandet 1996/97:FiU1 i enlighetmed regeringens förslag.Kristdemokraternas förslag till en helt annan bi-ståndsnivå än den som regeringen står för avslogsredan då. Det betyder att vi i ett särskilt yttrande idetta betänkande har fått välja att klargöra hur vikristdemokrater vill att biståndsnivån skall se ut påolika områden. Det särskilda yttrandet bygger på vårbiståndsmotion med anledning av budgetpropositio-nen.De stora skillnaderna i nivån på snart sagt varjeområde framgår tydligt om man studerar tabellerna 1-7 i bilagan till detta betänkande.Jag vill påstå att majoritetens grundinställning tillbiståndet påtagligt skiljer sig från vår. Den måste pånågot sätt ha förändrats. Regeringen och Centerpartiettycker att det är rimligt att låta världens fattiga betalavår budgetsanering. Detta går aldrig att resonera bort.Inget annat område har fått kännas vid så stora ned-skärningar - dvs efter rege-ringsskiftet - som biståndet. Detta är neddragningarsom drabbar världens absolut fattigaste.Sedan tog över biståndsministerpos-ten efter blir den totala neddragningenpå biståndet , om han får hållas t.o.m. 1999.Den socialdemokratiska regeringen gav generösavallöften om att man snabbare än den borgerligaskulle återkomma till enprocentsnivån om den ficknytt förtroende. Trots detta har den socialdemokratis-ka regeringen först med hjälp av ochsedan i samarbete med utsatt biståndet för enexempellös åderlåtning i det svenska biståndets histo-ria.Nedskärningarna inleddes i den första komplette-ringspropositionen 1995, då Socialdemokraterna drogin en miljard från den förra regeringens biståndsbud-get /95. Därefter fortsatte Socialdemokrater-na nedmonteringen av biståndet med frys-ning av biståndsnivån, då tillsammans med Modera-terna.Frysningen innebar att en nominell nivå på 13 360miljarder lades fast framåt. Eftersom mansamtidigt räknade med tillväxt i ekonomin, innebardetta att man medvetet urholkade enprocentsmålet.Enprocentsmålet antogs som en målsättning av enenig riksdag i en långtidsplan 1968 och har sedan dessvarit en målsättning som de flesta partier har variteniga om, även om man inte mer än harnått upp till denna nivå som har förflutitsedan dess. En procent av bruttonationalproduktenskulle gå till bistånd. ändrades detta till attgälla BNI i stället för BNP.Vid två tillfällen har det utbetalda biståndet nåttupp över denna nivå - 1982 då biståndet nådde1,och då nivån blev hela1,. Det är värt att notera att vid båda dessa tillfäl-len leddes av icke-socialistiska regeringar!Jag förnekar inte på något sätt den nedskärningsom sedan följde i och med krisuppgörelsen. Men, föratt citera en av de nuvarande regeringsmedlemmarna,, då var det de stora som bestämde.Jörgen sade inte så, utan han sade i endebatt här i att det är de storasom bestämmer.När hamnade ihop med Socialdemo-kraterna, som trädde till vid krisuppgörelsen, lyckadesvi inte stå emot. Därför genomfördes denna storanedskärning. Men lägg märke till att redan året därpålyckades biståndsminister att med riks-dagens hjälp höja biståndet med ,vilket naturligtvis bara vara en del av den nedskärningsom hade gjorts. Men det visar ändå att han redan dåinsåg att skulle man komma upp till enprocentsmålet,så var man tvungen att börja . Detta var enprestation så nära krisuppgörelsen och då nedskär-ningar gjordes på så många områden.När frysningen av biståndsnivån föreslogs av So-cialdemokraterna och sedan antogs med Moderaternasstöd, kom den s.k. enprocentskampanjen, som fickstöd av ett fyrtiotal enskilda organisationer och fyrariksdagspartier, däribland . Dessaorganisationer ville ha bort frysningen ochvarnade för att enprocentsmålet annars var i fara. Detvar kanske symptomatiskt att som partiinte var med och stödde kampanjen. Enskilda riks-dagsmän från alla partier var med och stödde kampan-jen. De har ju tillfälle att visa om de fortfarandeär lojala med enprocentsmålet genom att ge sitt bifalltill reservation 1, som jag yrkar bifall till.Nu är det som tillsammans med So-cialdemokraterna är på väg att passera denna"skammens gräns", som statsrådet självhar kallat den, nämligen av BNI. Detta är enbiståndsnivå som FN har rekommende-rat som en lämplig lägsta nivå för i-länderna att avsät-ta för biståndsändamål. Eftersom FN:s rekommenda-tion är uttryckt i procent av BNP och knyternivån till BNI, kan man konstatera att biståndet förlo-rar ytterligare 500 miljoner. har med andraord redan passerat skammens gräns när vi kommerfram till 1999 och kanske . Enprocentskam-panjen insåg mycket klart vad som höll på att händamen förväntade sig kanske ändå inte att regeringsun-derlaget, Socialdemokraterna och , inte ensskulle nöja sig med frysningen utan redan inför beslu-ten om 1997 års budget skulle ta tjuren vid hornenoch föreslå att biståndsramen skulle beräknas till0,av BNI och inte längre 1 %.Jag kan inte tolka detta på annat sätt än att man iprincip har tagit avstånd från enprocentsnivån, ävenom man gång på gång som ett mantra upprepar mot-satsen.