prot · GJ0992 · 1996-05-07 00:00:00 — Men så är det i en såkärv ekonomisk situation som vi har just nu.Anf. 10 ()Fru talman! När det gäller ingreppen i statensbudget kan jag tala om för socialministern att vi mo-derater och flera borgerliga partier har gått emot enrad av de socialdemokratiska förslag som drabbar desom har det sämst ställt i samhället. Så är det med det.Jag konstaterar att socialministern står tämligentomhänt, men vi skall ge henne litet tid att sätta sig ini det här. Man kan tycka vad man vill om våra idéer.Vi har dock olika idéer att presentera. Ta vara pådem! Jag tycker också, som , att det är syndatt ni nu är i färd med att dra ner på pengarna tillrehabiliteringen. Jag vill erinra om att vi moderater1982 skrev vår första motion om att man skulle an-vända socialförsäkringens pengar på ett annat sätt äntill att bara passivt betala ut sjukpenning. är vityvärr tillbaka i den cirkeln.Vi menar att socialförsäkringen skulle läggas i denenskilda patientens händer. Då skulle vederbörandesjuka människa själv kunna välja den vård som hontycker är bäst, oavsett om den finns i regieller i privat regi.Kära socialminister! När det ser ut som det görmed längre vårdköer handlar det väl om att man skallta vara på alla konstruktiva förslag, t.ex. förslaget omatt vårdpersonalen skall få rätt att själv driva eget medhjälp av socialförsäkringens pengar? På så sätt kanockså vårdpersonalen få ökade möjligheter att väljaarbetsgivare. Det är också en viktig fråga. Men, somsagt, jag har inte hört särskilt mycket konstruktivt iden här debatten. Jag är orolig för hur vi skall klara avden utvigdade vårdgarantin med vårdkontrakt förgrupper som det är särskilt illa ställt med, som baseraspå förslag.Jag har inte hört något ord om detta. Det kanskekommer i slutrepliken.Anf. 11 Socialminister ()Fru talman! HSU tittar på det stora problem somhandlar om hur vi skall komma till rätta med detenorma vårdbehov som vi kan se framför oss . Hur skall vi finansiera detta med en krympandebefolkning i arbetsför ålder och med många äldreäldre, som vi vet är sjukare ofta och ställer högre kravpå vårdinsatser?När det gäller detta med rehabilitering och en hel-hetssyn tror jag ändå att det finns ett etablerat synsätt.Jag kan se att man jobbar mycket med det i landsting-en. Det är klart att man med 430 också sattefart. Det handlade om att ge ett utvecklingsbidrag.Sedan har tanken varit att detta skall integreras i dendagliga verksamheten. Jag tror också att de försöksom man sätter i gång på olika håll kommer att inne-bära att man kommer ganska långt på det här området.Om man har knappa resurser söker man naturligt-vis efter alla sätt för att se till att lösa problem merlångsiktigt och för att undvika att man får så här storaanhopningar. Jag tror inte att det finns några genvägarnär det gäller att garantera resurstillgången. Vi måstebara se till att betala skatt. Vi måste se till att få flermänniskor i yrkesverksamhet, se till att människorblir arbetsföra och kan vara med och finansiera denvård som vi har behov av. Och vi behöver göra ytter-ligare för att garantera den.Överläggningen var härmed avslutad.3 § Svar på interpellation 1995/96:165 om ål-dersgränsen för läkares anslutning till sjukförsäk-ringssystemetAnf. 12 Socialminister ()Fru talman! har frågatmig vilka åtgärder jag tänker vidta för att förklara detmoraliskt försvarbara i att hundratusentals patienterkommer att hänvisas till långa vårdköer efter årsskif-tet. Vidare undrar hon över vilka åtgärder regeringentänker vidta för att tillmötesgå patienternas behov avläkarkontinuitet och om regeringen är beredd att om-pröva beslutet om ersättningsetablering.Bakgrunden till hennes frågor är bl.a. de föränd-ringar som beslutat om på regeringensförslag, dels i propositionen 1994/95:109 Vissa pri-vatpraktiserande läkares och sjukgymnasters etable-ring m.m., dels i propositionen 1994/95:195 Primär-vård, privata vårdgivare m.m.Den förstnämna propositionen innebar att den friaetableringen avskaffades, dvs. möjligheten för privataspecialistläkare och sjukgymnaster att utan prövningoch godkännande av etablera sig med rätttill offentlig finansiering enligt de statligt fastställdataxorna. I den senare infördes ytterligare förändringarför dessa vårdgivare, bl.a. en 65-årsgräns för rätt tillersättning enligt lagen om läkarvårdsersättning ochlagen om ersättning för sjukgymnastik. Ett av huvud-skälen till att införa en 65-årsgräns var att denna ål-dersgräns motsvarar den nuvarande pensionsåldernför offentliganställda läkare och sjukgymnaster. Enåldersgräns ger också landstingen förutsättningar attbedöma avgångar från hälso- och sjukvården också iprivat regi, vilket har betydelse bl.a. för rekryteringoch planering av läkarnas specialistutbildning.Jag vill i detta sammanhang också understryka attlandstingen och de privata vårdgivarna genom vårdav-tal kan träffa överenskommelser om fortsatt verksam-het med offentlig finansiering även efter det att vård-givaren fyllt . Vid de överväganden som kommeratt göras huruvida vårdavtal skall tecknas eller ejutgår jag från att landstingen tar hänsyn till att konti-nuiteten i läkarkontakten kan vara av stor betydelseför vissa grupper. Ett vårdavtal kan ge möjligheter attfullfölja behandlingar inom exempelvis psykoterapi.Andra åtgärder, som vidtagits för att förbättra pa-tienternas behov av läkarkontinuitet, är att alla som ärbosatta inom skall kunna välja en fastläkarkontakt i primärvården. Detta är sedan den 1januari 1996 lagstadgat i hälso- och sjukvårdslagenoch skedde till följd av regeringens förslag i den s.k.primärvårdspropositionen.När det gäller fråga omåterinförandet av s.k. ersättningsetableringar fanns deten möjlighet till sådan etablering fram till den 1 janu-ari 1994. Vid en ersättningsetablering kunde en läkareöverta en befintlig praktik från en kollega och drivapraktiken vidare med offentlig finansiering om verk-samheten hade i huvudsak oförändrad inriktning.Anledningen till att regeringen inte anser vare sigrätten till fri etablering eller ersättningsetableringförsvarbar är att den försvårar landstingens möjlighe-ter att styra inriktningen och omfattningen av häl-so- och sjukvården efter rådande behov och resurser.Landstinget måste således ha möjlighet att anpassavårdutbudet efter demografiska förändringar, denmedicinska utvecklingen och det ekonomiska utrym-met. Med begränsade resurser kan såväl en fri etable-ring som ersättningsetableringar i vissa fall motverkalandstingens möjligheter att uppfylla sina åliggandenenligt hälso- och sjukvårdslagen, dvs. att erbjuda allainvånare en god och tillgänglig vård.Jag delar inte heller upp-fattning att bristen på privatpraktiserande läkare i sigger upphov till långa vårdköer. Problem med vårdköermåste ses ur ett större perspektiv, där självfallet deresurser som står till hälso- och sjukvårdens förfogan-de måste användas på bästa sätt. Vid val av driftform- offentlig, privat eller kooperativ - måste verksam-hetens inriktning, tillgänglighet, kvalitet och kostnad-seffektivitet vara styrande.För att man bl.a. skall kunna följa upp intentioner-na med de förändringar som genomförts har och staten träffat en överenskommel-se om att lokala samverkansorgan skall inrättas inomvarje landsting. I dessa skall det finnas företrädare förlandstinget och de privata vårdgivarna. Samverkan-sorganet skall bl.a. analysera behov avolika specialister i öppenvård och yttra sig om ansök-ningar om vård- och samverkansavtal inför lands-tingets beslut.Regeringen har även tillsatt en delegation församverkan mellan offentlig och privat hälso- ochsjukvård som på nationell nivå följer utvecklingen avvårdutbudet i landstingen och av alternativa driftfor-mer inom hälso- och sjukvården. Delegationen kom-mer att verka fram till utgången av år 1997.Anf. 13 ()Fru talman! Jag vill börja med att tacka socialmi-nistern för svaret. Jag kan konstatera att jag på tvåfrågor inte har fått något svar. Vad gäller den tredjefrågan om ersättningsetablering är svaret negativt,vilket jag beklagar.I dag finns det mer än 2 000 privata läkare i öp-penvården. 310 av dessa, dvs. en sjättedel, försvinnervid /97. görs 4 miljoner patient-besök hos privata läkare. Drygt en tiondel av dessabesök, eller mer än 400 000 , försvinner. Menförsvinner patienterna också? Blir patienterna friskanär doktorn blir gammal?Ibland undrar jag om socialdemokraterna tror attpatienterna försvinner bara för att man lägger nersjukhus eller monterar ner sjukvården med börjannärmast patienten.Nej, socialministern, så fungerar det inte. Patien-terna finns kvar. Flera hundra tusen patienter förlorarsin doktor och utlämnas till de växandesjukhusköer som vi just har diskuterat. Pågåendenedskärningar i vården förvärrar situationen ytterliga-re. Otrygga patienter som inte vet vart de skall vändasig blir ännu sjukare. De sjuka patienterna är svagaoch måste ägna sin energi till att klara sig själva. Deorkar inte slåss. Därför hörs så litet när socialdemo-kraterna sparar på sjukvården. Patienterna är en stormen svag och utlämnad väljargrupp som inte orkarprotestera.I interpellationssvaret tas vidare upp orsakssam-bandet mellan brist på privatläkare och långa köer.Om svaret beror på ett missförstånd eller okunnighetvet jag inte. Den privata vården står för avalla besök i den öppna vården till en kostnad av 1,7miljarder, vilket är en mindre del av den totala kost-naden för den öppna vården. Socialministern harpåpekat att det finns flera andra orsaker till köer ivården. Jag skall återkomma till dem.I regeringsförklaringen år 1994 deklarerades: Pati-enternas rättigheter kommer att stärkas. I detta ingården självklara rätten att den enskilde skall kunna väljaläkare. I dagens svar utgår socialministern från attlandstingen tar hänsyn till kontinuitet i vården. Menvarför inte gå ut i verkligheten och se hur det funge-rar? Minst en tredjedel av alla landsting håller nu påatt i praktiken genomföra remisstvång, och än fler lärdet bli. Regeringens intentioner följs uppenbarligeninte. Vad tänker socialministern göra åt detta?Den privata vården har avlastatden offentliga vården och möjliggjort att patienter harfått tillgång till vård inom rimlig tid. Hur hade patien-terna i klarat sig utan ? När enprivatläkare har gått i pension har patienter och mot-tagning överlåtits till en yngre kollega genom justersättningsetablering. Patienten har på ett naturligt sättfått en ny doktor, en erkänd efterträdare inom sammaspecialitet och på samma mottagning.En erfaren specialistläkare vågar avstå från onödi-ga och dyra undersökningar, vilket också bidrar till attde offentliga sjukvårdsresurserna kan koncentreras tillde sjukaste. Ministern säger nu i svaret: Vid val avdriftform, offentlig, privat eller kooperativ, måsteverksamhetens inriktning, tillgänglighet, kvalitet ochkostnadseffektivitet vara styrande. I konsekvens meddetta borde ersättningsetablering vara en självklarhet.Jag vill nu fråga ministern: Vad avser socialminis-tern göra för att landstingen skall ta sitt ansvar för desjuka patienterna? Är det moraliskt försvarbart atthundratusentals patienter hänvisas till långa vårdköer?Är socialministern beredd att för patienternas skullompröva beslutet angående ersättningsetablering?Anf. 14 BO ()Fru talman! Det är viktiga frågor som tas upp iden interpellation som har riktats på den här punktenoch i det inlägg som interpellanten gjorde . Jagtänkte lägga till ett par frågor.En del av bakgrunden handlar om att vi i Sverigehar en väldigt liten andel privat sjukvård av den be-drivna sjukvården, en av de minsta i världen, skullejag vilja säga. Det var delvis det som var motivenbakom att den föregående regeringen försökte öppnaupp möjligheter att få litet mer av privat vård, litetmer av konkurrens och litet mer av valfrihet för pati-enterna. Jag har här ett par frågor till socialministern.En rör husläkaretableringen, och en rör åldersgränsenför privatläkarna.Vad gäller husläkaretableringarna har också delagts i landstingens händer, i likhet med etableringenför övriga specialister. Från socialdemokratiskt hållhar det gång på gång anförts kostnadsskäl för dennainskränkning i etableringsfriheten och i valfriheten.Min första fråga till socialministern är: På vilket sättär en privat husläkaretablering dyrare än en offentlig,med det regelsystem som fanns under den föregåendemandatperioden?Den andra frågan gäller en speciell aspekt på frå-gan om åldersgräns. Vi hade från libera-lernas sida invändningar mot den åldersgräns somfördes fram i Primärvårdspropositionen och röstadeemot den. Det finns flera skäl att vara emot den. Ett ärförstås att vi allmänt strävar efter en ökad flexibilitet ipensionsåldern. Nästan alla partier brukar tala om det,åtminstone i högtidstal.I den stora pensionsuppgörelsen som ingicks mel-lan bl.a. socialministerns parti, mitt parti och någraövriga partier, som representerade en stor del av riks-dagen, ingick bl.a. att man skullepåbörja en ökning av möjligheterna att stanna kvar iarbetslivet. skulle den 65-årsgräns som tillämpas på de flesta avtalsområdenhöjas till och därpå, , till 67 år.I det läget verkar det väldigt konstigt att som re-geringen gjorde gå in och föreskriva 65-årsgräns fördenna grupp, som inte haft någon åldersgränsalls, i ett läge där man skulle för störredelen av arbetsmarknaden införa rätten att stanna till66 år och snart till . Socialministern anförde justargumentet om likställigheten med den offentligavården i sitt inlägg.Det är inte så kvar tills då vi skulle få 66-årsgräns för alla, dvs. att alla skulle ha rätt att stannakvar till . Min fråga på den punkten till social-ministern är: Kommer socialministern att lägga framförslag som innebär att man åtminsto-ne får använda 66-årsgränsen?Anf. 15 Socialminister ()Fru talman! Man kanske när man är relativt nysom socialminister kan få ställa litet naiva frågor.Varför skall det vara speciella regler för privatläkare?Varför skall inte de ha någon pensionsålder, utan fåhålla på så länge som de vill, medan det inte gäller förläkare i den offentliga verksamheten? Det blir väl intemer pengar för att man säger: Vi skall öppna för denfria etableringsrätten? Det blir inte mer pengar tillvården och mer pengar i den offentliga kassan.Jag tycker att det är självklart att det skall gällasamma regler för den som är privatläkare och etable-rar sig som sådan och den som är i den offentligavården. Jag skall självfallet återkomma med ett sådantförslag. Jag tycker inte heller att man skall underskat-ta landstingens sätt att ta sig an de bekymmer somman har.När argumenterar kanman litet grand få intryck av att politikerna gör dettaför att jävlas med människor eller för att de inte för-står deras lidande. Utgångspunkten är att försöka atttillgodose de vårdbehov som finns inom respektivelandstings område. Man gör sitt allra bästa medmycket knappa resurser. Det är vad det handlar omOm man då har en given rätt för några att etablerasig med offentlig finansiering, och det inte skall om-prövas eller tas med som en del av helhetsbedöm-ningen, blir det i dessa lägen alldeles orättfärdigt.Man kan teckna vårdavtal. Jag är övertygad om attlandstingen kommer att sköta detta på ett ansvarsfulltsätt och att man gör det med patienternas bästa förögonen. Vi utbildar dessutom 900 nya doktorer per år.Det är inte så att vi har stängt av tillförseln av nyaläkare. Det betalas också från samma kassa.Anf. 16 ()Fru talman! tror jag bestämt att socialministernhar missuppfattat min interpellation. Jag har inte tagitupp frågan om att åldersgränsen skall höjas. Jag harsagt, att när en läkare går i pension skall man fåöverlåta den etablering som den doktorn har till enannan läkare, en yngre kollega. Jag har heller intetagit upp diskussionen angående fri etablering.Vad gäller frågan om att teckna vårdavtal kan jagbörja med att ge ett exempel. lands-ting har lagt fram ett sparförslag. Det sparförslagetinnehåller besparingar motsvarande ca 300 privatläka-re i . Så var de med devårdavtalen.Socialministern har i interpellationssvaret tagitupp olika orsaker till köer i vården och nämnt behovetav att fördela resurser på ett lämpligt sätt. Då tyckerjag att det är viktigt att man också vet hur resursernaanvänds. Om vi tar de 400 000 besöken i den öppnavården kostar de ca 185 miljoner i privatvården. Mot-svarande 400 000 besök i den offentliga vården kostardet dubbla. Skall man använda resurserna och skatte-betalarnas pengar på ett bra sätt bör man också vetavad olika saker kostar.Med den socialdemokratiska majoriteten i lands-tingen växer sjukhusköerna. Det har vi konstaterattidigare. De försvann under den borgerliga majorite-ten. Det tog efter valet hösten1994 innan köerna ånyo började växa. Sjukvårdsper-sonal som kämpat för att ta bort köernaår fick inte tack, utan i stället utsattes personalen förytterligare nedskärningar medan politiker och admi-nistration satt kvar och fortfarande sitter kvar i orub-bat bo. I höjde politikerna sina lönermed . Det är bästa sättet att knäcka initiativ-förmåga och arbetsvilja. Det socialdemokratiska le-darskapet i sjukvården får oacceptabla följderför patienter och för personal.Häromdagen hörde jag en östeuropé som gästadeden offentliga vården fälla kommentaren: blirbara mer och mer socialistiskt. Har ni inte lärt avhistorien och omvärlden? Hon gjorde ett besök på ettoffentligt sjukhus.Sett ur patientens synvinkel gör interpellationssva-ret mig faktiskt deprimerad. Sida upp och sida nedtalar om behov av attstyra och behov av specialister.Men var finns patienternas behov? Är det inte pa-tienterna vi talar om? Sjukvården är väl inte till förlandstingen och skall väl inte organiseras utifrånlandstingens behov? Sjukvården är till för patienternaoch skall organiseras utifrån deras behov - ingenannans.Som moderat tänker jag fortsätta att slåss på pati-enternas sida. Som förtroendevald representerar jagväljarna och patienterna, inte landstingen eller staten.Den östeuropeiska damen frågade ju: Hur kan ni varamer socialistiska än vi?I höstas väcktes i morgontidningarna frågan hurlänge människor vill betala skatt, när den vård deanser sig ha betalat och därmed ha rätt till inte går attfå. Jag börjar undra detsamma.Hundratusentals patienter förlorar sindoktor. Köerna till sjukvården blir allt längre. Äldrepatienter skickas hem utan att kunna få adekvat vård -en tyst prioritering tvingas göras bakom sjukhusetsdörrar. "Bara det inte drabbar min mamma", kan mansäga.Gå och titta hur det är på sjukhusen! Det kan varanyttigt. Jag vill gärna upprepa min fråga: Vad avsersocialministern göra för att landstingen skall ta sittansvar för de sjuka patienterna och för att hjälpalandstingen att göra det? Det kan väl inte vara mora-liskt försvarbart att människor som har betalat skatt ihela sitt liv inte får vård när de väl blir sjuka?Anf. 17 BO ()Fru talman! Jag ställde två frågor till socialminis-tern och har fått svar på den ena. Jag skulle vilja ut-veckla båda frågorna ytterligare.Jag uppfattade svaret jag fick på min fråga om ål-dersgränsen som positivt i en mening: Ministernskulle åtminstone se till att de läkare som nästa årfyller 66 inte tvingas sluta arbeta och att just deraspatienter inte blir utan sin läkare.Det beskedet är brådskande, och jag är inte säkerpå att det räcker med enbart ett besked ifrån riksda-gens talarstol. Dessa människor är ju egna företagaremed anställd personal. Om de skall få ett mer positivtbesked om vad som händer , bör detbeskedet komma . Annarskan de tvingas vidta åtgärder som sedan visar sig varaonödiga.Om vi håller oss inom ramen för det riksdagsbe-slut som vi var emot, måste jag säga att det blir litetmärkligt att tvinga bort dem omde som är året därpå får fortsätta hela året.I den mån vi inte kan få den nuvarande regeringenatt ändra ståndpunkt vad gäller förslaget som manlade fram till och fick igenom , ärdet åtminstone väl om man försöker se till att maninte går så långt som man hade tänktsig, utan i stället besparar tiotusentals patienter detöde som planerats för dem.Den fråga som jag inte fick svar på gällde huslä-karetableringar. Finns det några kostnadsskäl för denståndpunkt regeringen har intagit, nämligen att det ärbra att sätta stopp för privata husläkaretableringar ochi stället tillåta offentliga husläkaretableringar?Jag har fått en viss erfarenhet avlandstingspolitiken. Tyvärr delar jag inte den ljusabild som socialministern har av alla socialdemokratis-ka landstingspolitiker. Vem som har rätt på denpunkten skulle vi lätt kunna kontrollera genom att sehur det ser ut i verkligheten.Anf. 18 Socialminister ()Fru talman! Det var ett deprimerande inlägg vihörde från . Vart kommer vigenom att blåsa under konflikter mellan privatläkarnaoch den offentliga vården på det sättet? Hjälper vipatienterna med det? Handlar det inte i själva verketom att vi bör uppnå en borgfred och se hur vi kananvända de knappa resurser vi har till vården på etteffektivt sätt?Det är förmodligen patienter till privatläkarna somNordenvall säger sig värna om - inte så mycket deandra. Som om landstingen bara fanns för sin egenskull! Landstingen är väl där för patienterna och för-söker att organisera vården.Det som växte var bud-getunderskottet. Det får vi betala nu - alldeles fördyrt! I det perspektivet är våra prioriteringar alldelesriktiga. Vi måste få folk i jobb så att de kan betalaskatt och vi kan betala vården och omsorgen.Jag tror inte att man kan säga att husläkeriet varsärskilt mycket dyrare. Men det man kan säga, BoKönberg, är att det var ett system som hade sina bris-ter i den praktiska utformningen.Jag vill gärna vara vänlig mot ; jaggillar honom. Men när man är ute hör man tyvärr atthusläkeriet inte var någon jättestor succé. Man kaninte entydigt säga att det var det bästa som har häntsvensk sjukvård.Men - det har förvisso också inneburit att man harstärkt just patientens ställning. Det har haft stor bety-delse när det gäller att få folk att känna att de harnågonting att säga till om som patienter. Vi får välfortsätta att strida om kostnader och utvärderingar avdetta system, men det hade kanske inte en så praktiskutformning alla gånger.När man diskuterar kostnaderna för privatvården,skall man tänka på att man där inte behöver ta detunga patienterna. Man behöver inte ha jour, och manhar inte kravet på tillgänglighet i glesbygden osv.I finns på sina håll en överetablering.Om nämner att det är synd om privatlä-karna kan han också säga att man i drarned på BB, akutvård och annat. Detta är inte fruktbart.Vi måste se till hur vi skall handskas med de offentli-ga resurserna och hur vi skall fördela dem på vettigas-te och bästa sätt.Anf. 19 ()Fru talman! Jag blåser inte till strid mellan privatoch offentlig vård. Jag försöker uppysa socialminis-tern om hur det faktiskt förhåller sig med den privatavården, som på något sätt döms ut för att ha orsakatbåde det ena och det andra. I regeringsförklaringen1994 stod det att den privata läkarvården dräneradesjukvårdens ekonomi. Det kan den omöjligt göra omden den står för 1,7 miljarder av totalt 100 miljarder.Jag tror att vi skall hålla oss till en verklighetsbe-skrivning. Jag skulle rekommendera att gå ut och besöka landstingen i verkligheten.Personalen i landstingen har gjort sitt yttersta föratt arbeta i den offentliga vården. De har verkligenkämpat och sparat. Gå till och sehur det ser ut. Där har personalen gått på knäna, menvad hände när den socialdemokratiska majoritetentillträdde? De fick inte ens ett tack! I stället sade man:Ni har sparat så bra att ni nu skall skära ned ännu mer.Det var tacken!På så sätt kommer vi aldrig att lyckas ta hand omvåra sjuka patienter. Om vi skall klara det måste vi setill att samarbeta över hela fältet. Då går det inte attsäga att landstingen skall styra. Sjukvården måstestyras utifrån patienternas behov.Jag skulle vilja fråga : Varförhar inte landstingen skurit ned på politiker och admi-nistration? Varför höjer de socialdemokratiska politi-kerna sina löner , när vi skallspara en massa inom sjukvården?