prot · GK0947 · 1996-12-17 00:00:00 — Jag är glad att statsministern och jag inågon mån har en liknande bild av EMU-projektetoch dess stora betydelse. Men det som förvånar migoch som jag tycker är oroande i de här frågorna är attstatsministern inser att beslutet om EMU är så avgö-rande att det kan vara det stora steget för att skapa enfederation, en stormakt, i , men svenskafolket skall aldrig få ta ställning till den avgörandefrågan . Det säger statsministern , och dettycker jag är mycket oroväckande. Tror inte statsmi-nistern att detta leder till att politik och demokrati blirännu mer försvagat i människors ögon? Det spelarkanske ingen roll i många människors ögon om vi hardemokrati, när de ändå aldrig får ta ställning till deriktigt stora och avgörande frågorna.Anf. 97 Statsminister ():Fru talman! tycker jag att un-derskattar riksdag. De 349 ledamöter somsitter här skall möta väljarna i en valrörelse strax efterett sådant här beslut.Jag är alldeles säker på att de kommer att ha enuppfattning när det här beslutet fattas som är väl för-ankrad i folkdjupet.Folkomröstningar har inte alltid av folket uppfat-tats som de tyngsta inslagen i folkstyret. Ser vi påresultaten av folkomröstningar om t.ex. EU har de juinte direkt varit ett sätt att skiljas från frågan och gåvidare. Oftare har de resulterat i att länder delats ochopinioner klyvts i för och emot, vilket sedan har levtkvar och försvagat efteråt.Jag tror att riksdag är kapabel att fatta dethär beslutet. riksdag har för mig aldrigframstått som någonting annat än ett högt demokra-tiskt uttryck. Jag vill varna för den typen av oförsiktigbeskrivning från sida.Anf. 98 ():Fru talman! Konflikten mellan de gamla national-staterna, som på ett eller annat sätt som jag ser detbefinner sig i historiens utförsbacke, och det framväx-ande europeiska vad-det-nu-är-för-någonting innehål-ler tillräckligt med motsättningar för att ha tilltalat degamla grekiska dramaförfattarna.Men varje drama behöver aktörer för att förasframåt, och varje stort drama behöver också en starkfolklig och medborgerlig anknytning. Därför tror jagatt Dublinmötets uttalande om narkotika och organi-serad brottslighet kan vara någonting som får EU attta stora steg framåt när det gäller att kunna göra med-borgarnytta. I de opinions- och värderingsundersök-ningar som staplats på varandra under hela 80- och90-talet kan vi se att det är den yttre och inre miljönsom människor vill att politikerna skall samarbeta merkring. Med inre miljö menar jag då t.ex. narkotikan,osäkerheten och otryggheten.Detta resonemang utmynnar i två frågor, syftandepå som aktör i detta klassiska drama.För det första: Kan statsministern nu säga någotom huruvida detta kan bli ett prioriterat område förSverige? Vi har ju en lång och framgångsrik erfaren-het av en restriktiv narkotikapolitik och skulle kunnata ett ledande ansvar för det här arbetet. Finns detnågra sådana funderingar i regeringen?För det andra: Finns det - för att anknyta till Hol-ger fråga - någon möjlighet att regering-en skulle kunna justera sin väldigt negativa inställningtill mer av bindande samarbete i de här frågorna?Anf. 99 Statsminister ():Fru talman! Jag tror att jag svarade på den sistafrågan när jag samtalade med . Jagsade att konflikten är synlig, att den finns där, och jagsade också att vi känner var trycket ligger. Det be-skriver ju även . Det här antyder ivilken riktning jag tror att det hela kommer att gå.Men hur långt man kan gå i den riktningen utan attpassera den balanspunkt då man också driver framandra överstatliga lösningar i och får dendebatt som varnar för är just den frågasom målkonflikten består i. är säkertockså en engagerad bekämpare av narkotikans ut-bredning, men han vill inte ha ett överstatligt Europa.Det är så frontställningen ser ut.Jag tror att det glider mot mer av samarbete i denhär frågan, men säkert inte så långt att karaktären påunionen blir märkbart förändrad. Det finns utrymmeför mer samarbete utan att man behöver hamna i endebatt om överstatlighet. Men någonstans finnspunkten. Var den ligger vet vi kanske inte förrän vihar passerat den.Sedan kan jag också säga till attSverige har all anledning att försöka spela en pådri-vande roll. Vi har en god historia i det här samman-hanget. har vi också fått bekräftat i Dublinslutsat-serna att vi får behålla en strängare lagstiftning, ochdet känns bra. Här utövar också de övriga medlems-länderna ett ganska starkt politiskt tryck på våra hol-ländska kolleger, som ju är de som har en annan syn inarkotikafrågan än i övrigt.Vi kan spela en ledande roll - ja.Anf. 100 ():Fru talman! Jag har all respekt för min gode vänPeter inställning till narkotikapolitiken -där finns det inget som skiljer oss åt. Men när detgäller den klassiska konflikten mellan nationalstaternaoch det europeiska, som statsministern uppehåller , tror jag att den processen måste drivas på olikasätt och utifrån olika aktörer.Med all respekt för statsministerns behov av atthålla alla bollar i luften kan jag som enskild riksdags-ledamot nöja mig med en boll i luften. Därför sägerjag att narkotikafrågan nog vore en bra fråga för enordentlig match med och hans gäng.Anf. 101 Statsminister ():Fru talman! För att gå till mötespå något sätt vill jag säga att det nog är i den frågandet i så fall finns folkligt stöd för en sådan positions-förskjutning. Det är beträffande vad det sedan får förkonstitutionella följddiskussioner som jag sätter fråge-tecknet. Men det råder inget tvivel om att har rätt. Människor är upprörda över attbrottsligheten rör sig om inte fritt så åtminstone lätt -för lätt - över gränserna. Människor är upprörda överknarkets utbredning.Det vi gör nu i fråga om samarbete mellan staternai är ett exempel på en ganska obyrå-kratisk metod att försöka samordna brottsbekämpandepolitik. Vi får se om det går. Den högnivågrupp somnu tillsätts efter är skapad efter direkt förebildav vårt samarbete i Östersjön.Men jag ger rätt. Det är den härfrågan som har ett folkligt stöd för att gå över na-tionsgränserna. Det är jag också klar över.Anf. 102 BO ():Fru talman! Jag har lyssnat med intresse på stats-ministerns redogörelse och på diskussionen, bl.a. vaddet har gällt frågan om narkotikabekämpningen ochfrågan om den gemensamma valutan.Vad det gäller narkotikabekämpningen tror jag attdet som sägs från talarstolen är glädjande. Detär litet svårt att reda ut det. Regeringen och riksdags-majoriteten, där ju Socialdemokraterna spelar enbetydande roll, har ju inte varit speciellt pådrivandepå samarbetsområdet. Man har i den målkonflikt somstatsministern målar upp - i ställningstagandet, i pro-positionen och här i kammaren - snarare avvisat attvara pådrivande. Men om det nu kommer andra signa-ler är vi från sida bara glada.Det andra jag tänkte ta upp är frågan om Sverigeoch den gemensamma valutan. Om jag har uppfattatstatsministerns redogörelse rätt har han bl.a. sagtatt alla viktiga element nu finns på plats. Han harockså sagt att diskussionen måste föras vidare. Avserstatsministern att delta i denna offentliga diskussion?Anf. 103 Statsminister ():Fru talman! Om lyssnar noga ochbortser från det partipolitiskt sarkastiska finner hansäkert ingen som gör så många inlägg offentligt omden monetära unionen som statsministern. Jag har haftviljan att föra in någonting i den debatten som komp-letterar ekonomernas exercis. Det är inte bara en frågaom att nå vissa procenttal. Det är inte bara en frågaom att nå vissa konvergenskriterier.Det kan handla om att när man väl går in i denmonetära unionen kommer kraven på att samordnafinanspolitiken att växa sig allt starkare, därför attdetta krävs för att balansera den stora, starka central-banken. En samordnad europeisk finanspolitik resul-terar i samordnade europeiska skatter, och att hanteraden typ av välfärdsmodell som vi skandinaver harmed samordnade europeiska skatteuttag tror jag blirutomordentligt svårt.Här handlar det om någonting större: om vår rättoch vår möjlighet att själva bestämma vilken typ avvälfärdssamhälle vi skall ha - såvida det inte är så attstabilitetspakten är den lilla, enkla konstruktion somlöser problemet med den stora, starka centralbankenoch dess dominans över penningpolitiken.Här uttrycker jag mig öppet, resonerande och sö-kande. Svenska folket är faktiskt väldigt misstänksamtmot alla som propagerar i EU-frågan och pekar medhela handen. Alla partier är ju delade i opinionen, frånhöger till vänster. Vänsterut är de kanske något så närhomogena, men då handlar det nästan rakt igenom ommotståndare.Det är klart: En högerväljare som anar att natio-nalstatens framtid kanske är i fara är inte så impone-rad av de nyliberala monetärernas argumentation. Envänsterväljare och en socialdemokrat som anar attvälfärdsmodellen är hotad är kanske inte så impone-rad av budgetdisciplinens riddare i det här samman-hanget.Vi måste vidga debatten om EMU till att handlaom detta. Vi måste föra ett sådant samtal med svenskafolket. Det är vår skyldighet. Och vi kan aldrig börjakommendera svenska folket genom att som någon harsagt stå och peka med hela handen. Då får vi i den härsituationen ett bakslag som kommer att resultera i atthela diskussionen låser sig.Var beslutet hamnar , ja, det återståratt se. Skulle ta ställning blir det nej,det är jag övertygad om. Skulle svenska folket taställning blir det nej, det är jag övertygad om.Var opinionen ligger om , det återstår attse, men tills dess skall vi samtala med varandra, pekapå problem och möjligheter och väga för och emot påett sant folkbildande sätt. Annars missar vi ett histo-riskt tillfälle.Anf. 104 BO ():Fru talman! Jag tror att statsministern har miss-uppfattat mig om han tror att jag med min fråga harönskat en situation där någon, exempelvis han, skullekommendera svenska folket i den här frågan. Det somlåg bakom min fråga kan jag avslöja var en förhopp-ning om ett aktivt deltagande från statsministerns sidaefter det att han har vägt för- och nackdelar. Det ärklart att det i denna fråga, liksom i nästan alla andrafrågor, finns för- och nackdelar, och detta är förvissoen stor fråga. Det var som sagt mera fråga om att jaghade hoppats att statsministern skulle vara be-redd att för kammaren avslöja hur hans vägning avför- och nackdelar fallit ut och att han sedan kundedelta i debatten.Anf. 105 Statsminister ():Fru talman! Jag tror att får vänta påden saken till en bit in . Då kommer social-demokratin att i sin interna process vara så långtframme att jag skall börja att för partiets räkningsummera beslutet.Det passar också utomordentligt väl in i den be-slutsprocess som ligger framför . Jag önskaratt samtliga partier går in i den processen. Alla partierhar anledning att föra det här samtalet, inte barastatsministern och hans parti. Också ett liberalt partimed en klassisk förankring i ett folkbildningsidealborde här känna sin uppgift.Anf. 106 ():Fru talman! Först vill jag säga att jag delar stats-ministerns uppfattning om att det finns mycket mer iövrigt att önska beträffande det irländska förslag ommiljön och om öppenhet som debatterades i Dublin.Det är alldeles utmärkt att statsministern lovat hållafanan högt, inte minst när det gäller kraven på mil-jögaranti och på miljömål för jordbruket.Min fråga handlar om östutvidgningen. Jag gårtillbaka till den - den har varit uppe tidigare. Vi harkunnat höra signaler från och från kommis-sionen om att en östutvidgning inte blir av om maninte gör stora förändringar i beslutsfattandet, alltså deinstitutionella frågorna.Min fråga är då: Diskuterades det i påtoppmötet?Anf. 107 Statsminister ():Fru talman! Nej, det diskuterades inte. Frågornaom institutionerna, som vi säger, var inte uppe. Definns med i slutförhandlingen under holländskt ord-förandeskap.Men det är klart att detta är en diskussion som viinte kommer förbi. Med 26 länder vid bordet och kravpå enhällighet i beslut blir beslutsprocessen fruktans-värt omständlig. I arbetet med hur man skall lösa denkonflikt som finns mellan utvidgningen, som vi villha, och effektiviteten kommer vi säkert fram till slut-satsen att vi behöver ändra på sättet att fatta beslut. Vibehöver ha nya typer av institutioner.De svenska positionerna i denna fråga kan jag inteleverera här i . Det går inte, därför att detblir ett förhandlingsarbete, och därskall vi ta hem så mycket som möjligt. Vi vill bevaraett så stort svenskt inflytande som möjligt i EU ochändå kombinera det med sådana förändringar att detgår att utvidga och få in nya länder utan att man tap-par effektiviteten i unionen. Detta är återigen en sådanhär målkonfliktsfråga som EU är så fyllt av och somvi försöker att hantera, i och i andra länder,genom att successivt förhandla och trycka oss framåt.Det här blir en rysare, och förhandlingarna blirmycket tuffa, det är jag ganska säker på.Anf. 108 ():Fru talman! Jag tycker personligen att det ärolyckligt att man ställer upp sådana här villkor i de-batten. Egentligen hade det varit logiskt att göra ut-vidgningen för att sedan se om det blir problem ibeslutsfattandet när vi får se hur stor utvidgningen bliroch om det blir problem med beslutsfattandet.Men jag noterade också att statsministern i ett ti-digare svar sade att det är den politiska viljan somavgör. Jag sätter mitt hopp till att östutvidgningenfaktiskt är den politiska viljan och att man samlar såstort stöd som möjligt för att få till den. Jag behöverinte argumentera för varför jag tycker att det är viktigtmed östutvidgningen. Jag tror att statsministern harsamma uppfattning i den frågan.Anf. 109 Statsminister ():Fru talman! Det har jag naturligtvis, och för Sve-riges del ser jag ingen viktigare fråga. Tänk er att vikan ha en situation framför oss då vi har ytterligarefyra medlemsländer i EU kring och dådessutom alltmer integreras i samarbetsavtalmed EU. Det är ett nytt som växer fram.Vad det här kommer att innebära för nästa gene-ration tror jag inte att vi kan överskatta - om det skötsrätt och om EU behåller sin kraft, om EU behåller sinförmåga att fatta beslut och om EU inte blir en förla-mad organisation. Det är just den frågan man avser atthantera när man diskuterar hur man fattar beslut i engrupp av 26 länder som förut har präglats av enhällig-het i beslutsfattandet. Går det att övergå till ett annatbeslutsfattande, och hur ser det i så fall ut? Det ärviktigt för utvidgningen att den frågan löses. Exakthur vet jag inte , men blir det en avde saker vi får ägna mycket tid och kraft åt. Jag delarHelena allmänna bedömning av hela ut-vidgningsfrågan.Anf. 110 ():Fru talman! Min fråga till statsministern knyterockså an till den folkliga legitimiteten i hela . Vi kristdemokrater delar statsministernsuppfattning att vi inte i denna kammare kan drivaigenom mot en stark folklig majoritet.Det vore att sätta sista spiken i kistan för hela Euro-paprojektet.Men vårt andra argument för att vara emot ensvensk EMU-anslutning är att även om vi skulle klarakonvergenskriterierna finns det sådana strukturellaproblem i den svenska ekonomin att ett svenskt delta-gande, där vi lämnar över så mycket suveränitet påpenningpolitikens område till den nya ,skulle skada den svenska ekonomin långsiktigt och ipraktiken fortsätta höja arbetslösheten.Då är jag inne på min fråga som är av resonerandekaraktär: Delar statsministern den uppfattningen attdet finns element vid sidan av konvergenskriteriernasom är viktiga att komma till rätta med? Skall vi i såfall bäst lösa dem genom att gå med i och där-med få en tvångströja, som en del menar, eller är dettanågonting som bör göras innan vi går med?Anf. 111 Statsminister ():Fru talman! Det är en fråga som det finns anled-ning att reflektera över. Först och främst har mångaav de länder som anses som självskrivna i förstagruppen i EMU betydligt värre strukturella bekymmeri sin ekonomi än vad har. Det är också en avde saker vi får vänja oss vid nu: har så godordning i sina offentliga finanser och så hög produk-tivitet och effektivitet i näringslivet att vi tillhör debäst fungerande ekonomierna i . Vi trodde inteför , varken eller jag, att detskulle bli på det sättet.Men visst finns det en del problem kvar, och dåinfinner sig det gamla normspöket. Är politikerna iSverige så slappa och beslutsapparaten så dålig inte klarar av att hantera sådana bekymmer, utanbehöver ha en norm som lägger fast inom vilken ramman skall hålla sig, och man alltså därför bör gå med iEMU?Jag tror inte alls på det synsättet. Jag tror att vi ärfullt kapabla att hantera våra egna ekonomiska be-kymmer. Det har vi visat . Att man fåren norm att hålla sig till är inget motiv för att gå in.Jag tror inte att de strukturella bekymren i svenskekonomi är så stora att de diskvalificerar oss för ettmedlemskap - inte om man jämför med andra som nuanser sig vara självskrivna som medlemmar i denmonetära unionen. Det är faktiskt också så att destrukturella diskussionerna om det som är grundläg-gande förutsättningar i ekonomin alltid kommer attföras, oavsett om man är medlem i eller inte.Jag tror inte att det resonemang som för ärett motiv för att stanna utanför eller gå in. Jag tror attdet resonemanget lever sitt eget liv, oavsett vilketbeslut man fattar. Jag vänder mig mot den lösningsom bär normpolitikens drag, dvs. att man skall sättapå oss något slags disciplinerande ram som vi skallhålla oss inom.Det finns inga bra minnen från den tid på 80- och90-talet då vi levde efter de reglerna i svensk ekono-misk politik. Det var trista år. Det var dåliga år. Dethar varit bättre när vi själva har tagittag i problemen och rett ut våra bekymmer. Det kan viockså i framtiden.Anf. 112 ():Fru talman! Jag kan hålla med statsministern omatt retoriken när det gäller arbetslösheten i harändrats de sista fem sex åren, men den nyliberala ochmonetäristiska praktiken fortsätter än så länge, i varjefall. oberoende är en väldigt centraltanke, utan att det finns några som helst bevis på attdet är mer framgångsrikt än andra typer av central-banksförhållanden. Den hårda prioriteringen av infla-tionsmålen och hårt hållna statsfinanser är också ty-piskt för den politiken.Delorsrapporten -93 hade som ett av sina mål attarbetslösheten skulle halveras fram . Manfick stöd av för det. Jag uppfattade attstatsministern sade att han skulle ta upp frågan omhalvering av arbetslösheten på ett visst antal år införresan. Hur reagerade i så fall de andravännerna nere i EU?Anf. 113 Statsminister ():Fru talman! Dessutom skedde det somjag talade om på . Jag skulle utöver dentypen av konkretisering av mål för arbetslöshetsbe-kämpningen också lägga till att vi skall ha som mål attingen ung människa i skall gå utan utbildningeller arbete mer än hundra dagar. Det är det vi harsagt i Sverige.Hur togs det emot? Det har förts in i resonemang-et. Vi får se. Det finns inte i slutsatserna. Det finnsinte med i dokumenten från . Det räknade jaginte heller med. Frågan är aktualiserad, och vi tryckerpå. Det är inte alls förvånande om det snart dyker uppi någon skrift från kommissionen. Vi ser att skriftpro-duktionen från alltmer bär drag avden nordiska och svenska arbetsmarknadspolitiken.Jag skulle tro att vi har goda förutsättningar att få inden typen av resonemang, men det blev ingen formellreaktion vid bordet i Dublin.Anf. 114 ():Fru talman! Först vill jag tacka statsministern förden öppna inställningen till EMU. Med det resone-mang som statsministern för tycker jag att det verkarrätt tydligt att vi kommer att säga nej till medlemskapi tredje fasen nästa höst.Det jag vill ta upp nu är det nordiska samarbetet.Internationellt ser man gärna som en enhet. IVärldsbanken och Valutafonden, t.ex., har vi gemen-sam nordisk direktör. När man reser utomlands ochträffar på någon från känner man att manträffar på en landsman, nära nog.Såvitt jag förstår av ett öppet brev jag har fått frånen del EU-parlamentariker har det inte skett någonsamordning av det nordiska arbetet inför regerings-konferensen och de olika rådsmötena. Jag vill frågastatsministern om det inte skulle vara mycket bättreatt vi tre nordiska stater som är med höll ihop. Dåskulle vi bli jämbördiga när det gäller styrkeförhål-landen i röstetal och representation i kommission ochparlament med ett större land. Om vi kunde hålla ihopoch samordna våra krav borde de ha mycket störremöjligheter att få genomslag.Anf. 115 Statsminister ():Fru talman! Först om EMU: Det är klart att jag harhållit emot den litet glättade bilden från höger i dis-kussionen . Då gäller det att skärpa argumenta-tionen från den kanten. Jag skulle naturligtvis ocksåkunna föra in en del goda argument för EU, mendebattsituationen har inte sett sådan ut i kammaren . Det återstår att ta ställning i fråga.Det nordiska samarbetet är viktigt. Jag tror att detblir allt viktigare. Vihar en gemensam kulturell bakgrund - historiskt ge-mensamma erfarenheter. Samhällsbyggena påminnerom varandra, och de politiska strukturerna är likarta-de. Vi har väldigt mycket gemensamt. När man kom-mer utomlands kommer man paradoxalt nog ocksånärmare varandra. Man är hemma i . Man harsin förankring i Norden.Det tar sig i dessa sammanhang praktiskt uttryck iatt vi alltid när vi träffas på toppmötena har en or-dentlig sittning med de nordiska statsministrarna påmorgonen innan vi börjar överläggningarna. Då går viigenom dagens diskussion och kommer överens omvem som skall göra vad och att vi skall stötta varandrai vissa frågor. Sedan har vi löpande under överlägg-ningarna utbyte av synpunkter och backar upp varand-ra vid förhandlingarna. Det är ett mycket nära samar-bete.Den fråga vi har ägnat mest tid , EMU-frågan, ser väldigt olika ut i de nordiska länderna.Danskarna har sitt förbehåll. Vi i har vårdiskussion och vår förhandlingshistoria. Finnarna haren mer positiv attityd och tycks driva frågan hårdarepå den kanten. Finnarna är positiva, vi är avvaktandeoch danskarna är av tradition på något sätt motstånda-re. Så ser den nordiska bilden ut. Det vore kanskeklokt att möta varandra mer i EMU-frågan också iNorden, men jag vill inte medverka till att blirett block i EU. Vi vill inte att andra länder i EU skalluppträda som ett block. Vi vill inte att exempelvisSpanien och eller , ochSpanien uppträder gemensamt med en stark röststyr-ka. Vi vill att det skall vara 15 stater runt bordet, varoch en lika viktig som någon annan. Börjar block-bildningen kring bordet reduceras staternas betydelsesnabbt. Det tycker vi inte är något särskilt lockandeperspektiv. Men det är klart att vi har vår kulturellaoch politiska identitet gemensamt, och den tycker jagkänns som en styrka.Anf. 116 (mp):Fru talman! Det gäller Europol. I sin informationsade statsministern att man hade beslutat att Europolskall ha en operativ funktion, och därefter sade han attdet gällde information, samarbete och stöd och hjälptill nationella polisorganisationer. Min fråga gällerordet "operativ". Jag anser att det kan ges en mycketvidare innebörd. Kan det vara så att "operativ funk-tion" också betyder att det skall kunna genomförasgemensamma operationer och att dessa skall kunnautföras över gränserna om man är överens? Var detdetta som man beslutade vid mötet i ?Anf. 117 Statsminister ():Fru talman! Svaret är nej. Det var det inte. Dendebatten är inte bara aktuell i . Den finns iStorbritannien, och den finns i . Där är manväldigt rädd för att polissamarbetet utvecklas tillnågot slags gemensam europeisk poliskår. Det handlarom stöd och hjälp till nationella polismyndigheter.Vi får naturligtvis vara klara över att det finns enannan opinion som också uttrycks. Det är den somWidar , och några andrahar givit uttryck för . Den gäller att vi skall varaoerhört effektiva och framgångsrika i kampen motnarkotikahandlarna, i kampen mot den organiseradebrottsligheten och i kampen mot människohandeln -det som alla faktiskt tycker är vidriga inslag i vår s.k.civilisation.Om det sker bättre och effektivare om polisernafår samarbeta över gränserna, operativt i den härmeningen, så okej då. Men någonstans går man förlångt också där och passerar en punkt där man får enannan diskussion i stället - vi har varit inne på dennågra gånger . Det är frågan om var den ba-lanspunkten ligger.