prot · GJ0955 · 1996-02-14 00:00:00 — På detviset är frågan inte lika aktuell längre, men konceptetom kärnvapenfria zoner är viktigt. Det är ett delmålpå vägen mot en kärnvapenfri värld.Flera har tagit upp detta med vetot och FN-frågorna. Låt mig säga att vetot i säkerhetsrådet harförlorat sin betydelse . Det är en pro-cess som vi hälsar med tillfredsställelse. Jag ser gärnaatt vetot fortsätter att förlora i betydelse. Jag vill ock-så gärna ha en principiell diskussion om vetot i säker-hetsrådet. Kan man begränsa det till vissa områden?Hur skall vi ha det med tanke på att vi bör vidga rådetmed flera permanenta medlemmar? Det är ju viktigtatt man också fortsättningsvis har ett säkerhetsrådsom har handlingskraft. Det får inte försvagas.Jag hinner kanske också nämna någonting angåen-de . Vad vi försöker göra är att på alla områ-den påverka för att få bättre efterlevnad av demänskliga rättigheterna. Det finns stora brister, ochdet är riktigt att vi måste kritisera detta. Det handlarbilaterala samtal och om bilateral dialog. Det handlarockså om EU, som är ett forum för diskussionenmed - inte minst genom tullunionen. Man kanockså gå genom och skulle dock vilja påpeka att det inte barahandlar om att kritisera och ifrågasätta, utan också omatt konstruktivt försöka stödja en positiv utveckling iTurkiet. Det är en väldigt viktig fråga.Det finns några ytterligare frågor som jag dess-värre inte hinner med, men jag får återkomma tilldem.Anf. 9 ()Fru talman! I regeringens utrikesdeklaration ägnasett förvånansvärt kort avsnitt åt utvecklingen i Ryss-land. Detta trots att regeringen själv betonat att denfortsatta utvecklingen där är av stor betydelse förSverige, för och globalt. En så viktig ochcentral fråga hade förtjänat en mer central plats ochen utförligare analys. Regeringen utgår från att rörel-seriktningen i mot fortsatta reformer ochmot nära samarbete inom den europeiska samarbets-strukturen består.Moderata samlingspartiet har nära och omfattandekontakter med de demokratiska krafterna i Ryssland.Jag själv är möjligen en av dem i denna kammare somoftast har besökt . Det är, fårjag säga, alldeles påtagligt i våra kontakter med de-mokrater i , vilken oro också kloka och ba-lanserade personer känner för den politiska utveck-lingen inför presidentvalet och inför det som kommerefter detta.Därför duger det inte att stoppa huvudet i sandenoch hoppas på att allt ordnar sig till det bästa. Det kanvi ju alla hoppas på, men i säkerhetspolitikens naturligger att särskilt noga analysera och förbereda sig påde mest ogynnsamma alternativen. Därigenom skaparman beredskap och handlingsfrihet.Därför vill jag uppmana regeringen att på grund-val av säkerhetspolitiska analys, och medhänsyn tagen till utvecklingen i , möjliggöraen ordentlig prövning av det framtida försvarsbeslutet.Det är inte hållbart att gå in i detta med låsta ramar.Det kan ju inte vara så att utfallet för försvaret blirdetsamma oavsett vilken analys som görs.Sverige är militärt alliansfritt. Det ställer betydan-de krav på vår förmåga att upprätthålla en försvarska-pacitet. Det är faktiskt själva kärnan när det gäller attgöra den militära alliansfriheten trovärdig.Fru talman! Jag vill också ta upp en detalj i rege-ringens utrikespolitiska deklaration. Det gäller be-greppet gemensam säkerhet. Jag tycker att den form ivilken detta tas upp är litet olyckligt. Jag har tidigarehär i kammaren påtalat att när detta en gång togs upp ibörjan av 80-talet, så innebar det då att man skulleskapa säkerhet genom att blunda för diktatur ochförtryck i öst. Vi hade t.o.m. en utrikesminister sompåstod att man inte fick utsätta systemen för systema-tisk kritik. Enstaka händelser kunde möjligtvis kritise-ras, men det fick inte vara fråga om systematisk kri-tik.Den säkerhet vi nu bygger upp, bygger inte alls pådetta, utan på motsatsen. Den bygger på demokratioch på mänskliga rättigheter, och på att vi med skärpaskall hålla fast vid detta. Jag hoppas att utrikesminis-tern i den meningen står bakom den nya tolkningen avden gemensamma säkerheten, och att hon inte stårbakom begrepp.Fru talman! skall jag göra utrikesministernmindre besviken än hon blev när hon sade att jag intetalade om världen bortom . Jag taladevisserligen något om världen söder om ,men i övrigt gjorde jag det inte. Det beror mer ännågot annat på att jag inte var klok nog att disponeramitt anförande rätt.Det pågår en glädjande utveckling i tredje världen.Fattigdomen minskar snabbt, förmodligen snabbare ännågon gång tidigare i mänsklighetens historia. Detinnebär också att klyftan mellan de fattiga ländernaoch de rika länderna minskas. Den minskas dessutompå rätt sätt: det är de fattiga som blir rikare i stället förtvärtom.Men det uppstår en klyfta inom den tredje världenmellan de länder som utvecklas och de länder somstagnerar. Det är en allvarlig klyfta, och den är väx-ande. av u-världens befolkning lever iländer som uthålligt växer snabbare än t.ex. Sverige.De flesta av dessa länder växer mycket snabbt. Detgäller främst , men det gäller också vissa länderi och . Jag vill särskilt framhålladet glädjande i att nu sällar sig till de länder iAsien som har en mycket snabb tillväxttakt.Det stora problemet är dock de som stag-nerar. Särskilt allvarligt är det för den sjättedel av befolkning som bor i länder som blir fatti-gare år och där tillväxten inte hinner medbefolkningsökningen. Det handlar normalt om ländersom fastnat i socialism, feodalism eller merkantilism,som latinamerikanarna kallar sin statsstyrda ekonomi.Dessa länder blir fattiga därför att utvecklingen hind-ras, och det är statsmakten som är detstörsta utvecklingshindret. Fattiga bönder berövas sinutvecklingsmöjlighet genom priskontroller och statli-ga tvångsuppköp. Städernas sluminvånare förvägrasmöjlighet att äga sin mark och sin bostad och att startamikroföretag.Det finns länder som fått mycket bi-stånd och som likväl inte har blivit rikare utan fattiga-re. En del av samarbetsländer finns i dennakategori. Det här ställer också biståndet inför ett svårtdilemma. Skall bistånd över huvud taget ges tillstatsmakten i länder där denna hindrar utvecklingen,länder där staten gör folk fattigare i stället för rikare?En skillnad mellan de snabbväxande u-ländernaoch de stagnerande, är just att statsmaktens roll ärväsentligt mindre, men av högre kvalitet i de först-nämnda länderna. Länderna i har t.ex. högreskattetryck och större offentlig sektor än länderna iAsien.Statens uppgift är i första hand att skapa ett rätts-samhälle. Det handlar om att se till att alla barn får engrundutbildning och att det finns grundläggande häl-sovård. Tyvärr har många regeringar helt andra priori-teringar. Omfattande statsägande och regleringar äralltför vanligt. Flera av biståndsländer har,trots omfattande biståndsflöden , ännuinte en allmän skolutbildning för alla flickor och poj-kar, det som vi i införde genom 1842 årsfolkskolestadga.Det krävs inte så stora resurser för detta. Endast enmindre del av ett lands BNP behöver avsättas för attklara det. Trots biståndsflöden från många olika län-der på ibland, , , ja av BNP,saknas ofta denna den mest fundamentala av faktorerför utveckling; att alla får lära sig läsa, skriva ochräkna.Det är viktigt att inte ger bistånd tillstatsmakter som gör sina folk fattigare. Det är viktigtatt vi entydigt står på utvecklingens sida och inte påstagnationens.Låt mig avslutningsvis säga att FN-systemet haren viktig uppgift när det gäller att stödja ifattigdomsbekämpningen. Det gäller att se till att FN:sroll i det avseendet förbättras och skärps.Anf. 10 ()Fru talman! Först vill jag tacka utrikesministernför svaren. Jag har respekt för att regeringen valdesom strategi att medverka till att fick en tul-lunion med EU. Jag uppskattar också att utrikesminis-tern på allvar följer med när det gäller att se till att demänskliga rättigheterna efterlevs. Jag försäkrar utri-kesministern att vi från risdagens sida noga kommeratt följa regeringens arbete på detta område.Jag vill återgå till att prata om FN. Jag delar rege-ringens syn på tillståndet för FN, och gör i allt vä-sentligt samma bedömning om det nödvändiga i attreformera och stärka organisationen. Det är värdefulltatt utrikesministern i denna deklaration tydligare tarställning för de förslag rörande FN:s utveckling somlades i globalagrannskap än vad jag upplevde att fallet var i rege-ringens skrivelse om FN som vi be-handlade i höstas.Centerpartiet önskar se i en framträdandeoch aktiv roll i diskussionen om ett starkare FN bort-om . En världskonferens för reformeringav FN-systemet bör kunna vara ett mycket viktigtavstamp inför 2000-talet.FN:s och FN-organens roll i kampen mot globalaorättvisor och överlevnadshot är mycket viktig. Starkaprincipiella skäl kan tala för multilateralt biståndsnarare än bilateralt. Det bilaterala biståndet skaparlätt beroendeförhållanden mellan givare och mottaga-re och kan få karaktär av välgörenhet. Det multilatera-la biståndet är däremot ett uttryck för ett gemensamtansvar att, efter förmåga, medverka till att lösa globa-la problem.Samtidigt är det ofta svårt att bedriva multilateraltbistånd lika effektivt som bilateralt. De ansträngning-ar att öka effektiviteten i hela FN-systemet som be-skrivs i skrivelsen är viktiga, och bör fortsättaatt ha en hög ambitionsnivå på detta område. Ävenom det knappast är realistiskt eller önskvärt att hu-vuddelen av allt utvecklingsbistånd skulle gå genommultilaterala kanaler behövs det en bättre samordning.För de enskilda mottagarländerna är uppsplittringenpå många givarländer med ibland motstridiga inten-tioner en stor svårighet. Behovet är också stort att tasamlade grepp på utvecklingsproblemen i flera länder.Jag vill i detta sammanhang som exempel nämnaSahelländerna, som hotas av utbredning sö-derut, länderna i , där avskogningen skaparstora erosionsproblem och som dessutom leder tillöversvämningskatastrofer vid flodmynningarna i t.ex.Bangladesh.För ungefär ett år sedan riktade kri-tik mot den modell som antogs av när detgäller frysning av biståndsbudgeten till 13 360 miljo-ner kronor t.o.m. . Många talareföre mig har varit inne på att detta kan innebära attbiståndets andel av BNI riskerar att sjunka ned mot0,. Vi i anser att det fortsatt skallvara en koppling till BNI och att målsättningen skallvara att kommer tillbaka till enpro-centsmålet för biståndet. Men jag är också realistiskoch inser att den djupa ekonomiska kris som landetbefinner sig i kan göra att det inte är möjligt i en näraframtid att höja biståndsramen.Jag vill ändå göra ett positivt konstaterande. Ävenom vi var motståndare till det här sättet att anslå bi-stånd så har faktiskt saneringen av den svenska eko-nomin, som har varit med att stödja,inneburit en stärkt krona. Vi får därför faktiskt merbistånd för samma pengar i dag.Fru talman! Jag ser det som viktigt att utrikesmi-nistern utpekar som den viktigaste kontinentenför svenskt bistånd. Ekonomiskt och befolkningsmäs-sigt står kontinenten inför gigantiska problem. Afrikaär lidandets kontinent. Vi har under det gångna åretockså kunnat se hur några av världens mest brutaladiktaturer återigen har visat musklerna. ochNiger är tyranners hemvist. Vi hyser också stor oroför vad som sker i . finns det ändåexempel på spirande demokratier i , Mellanös-tern och inom OSS. är tillsammans med desjälvstyrande områdena i exempel och sym-boler på att hat och förtryck kan ersättas av spiranderespekt - det går att vända riktningen på en nedåtgå-ende våldsspiral.Det finns också oro för utvecklingen i delar avAsien. Offren för ockupation av Af-ghanistan och för det påföljande inbördeskriget lideroch svälter. Det slutna verkar stå på randentill att fullständigt kollapsa. I och för sig är det väl fåsom skulle sörja om faller. Men somalltid är det ju folket som får utstå de största umbä-randena. Det finns också, vilket tidigare talare harframfört, anledning till oro för vapenskrammel,och det är inte bara skrammel utan ett stort mullervisavi . För de västliga demokratierna bör detvara fullständigt omöjligt att acceptera en diktaturstatsövergrepp på ett demokratiskt styrt område, i dettafall . Det bör från sida göras klart atthoten om en militär intervention från folkrepublikenKina bara kommer att leda till ett större stöd förTaiwan.Anf. 11 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp)Fru talman! Jag ställde fyra frågor och har fåttkommentarer och svar på två. Det tackar jag för. Detfinns möjlighet att återkomma till de andra två senare.När det gäller nazismen håller jag helt med utri-kesministern om att det handlar om att ge utbildningoch upplysning till ungdomar.Jag talade i mitt tidigare anförande om tidspers-pektiv. Vi kan anlägga ett annat tidsperspektiv i dettasammanhang. Om någon skulle ha talat till oss, som är , när vi var tonåringar omår 1900, så hade vi naturligtvis tyckt att det var annodazumal. Det hade ju varit två världskrig däremellan.Det är detta tidsperspektiv som dagens tonåringar har.50 år tillbaka i tiden, det var då nazismen härjade. Vimåste tänka på detta för att förstå att ungdomar kantjusas av detta. I detta sammanhang har vi en mycketviktig uppgift. Jag menar att också regeringen har enuppgift att gå ut och markera, vara tydlig och ge dessasignaler. Och jag är tacksam för det svar som jag fick.Den andra frågan gällde diskussionen om gemen-sam säkerhet. Utrikesministern övertolkade mig ge-nom att säga att vi skulle vara beredda att öppna förett NATO-medlemskap. Vad jag åsyftade var dendiskussion som förekom för mindre än ,när vi från sida ville diskutera vad enNATO-utvidgning skulle innebära. Det var ingetställningstagande från vår sida, utan det var en öppendiskussion i ett öppet demokratiskt samhälle. Men ensådan diskussion fick man alltså inte föra i dennaförsvarsberedning. Det var detta som var poängen idet hela. säger utrikesministern i dagens deklara-tion: "Diskussionen om NATO:s utvidgning befinnersig i gränslandet mellan det gamla och nya sättet att sepå säkerhet i ." Det var ju just detta som viville diskutera. Utrikesministern säger också: "DetNATO vi ser leda fredsstyrkan i Bosnien i dagär inte detsamma som före det slut." Detär dessa saker som vi öppet ville diskutera, och viville se vad det kommer att innebära om vi drar utlinjerna - ett scenario heltenkelt, utan några bindningar.Vi är tacksamma och glada över att det nu är enannan tingens ordning. Det var detta jag menade närjag talade om tövan och tvekan.När det gäller Bosnien finns det nu chans till enfredlig utveckling. Utrikesministern berörde Europasoch ansvar för att bidra till utvecklingen avett civilt samhälle i Bosnien. Hon talade om behovetav respekt för demokratiska normer. Om freden iBosnien skall bli bestående måste förutsättningarskapas för demokratisk utveckling i hela landet. Idetta sammanhang kan göra en insats. Bristenpå mångfald i medierna och svårigheten att skapanationella politiska partier är de viktigaste hindren fördemokratisering av hela landet.Jag skulle vilja vädja till utrikesministern att honsärskilt tar upp frågan om mångfald i medierna i sinakontakter med den bosniska regeringen. Jag vill ställaytterligare en konkret fråga till utrikesministern omhon är beredd att aktivt bidra till demokratiserings-processen genom särskilda demokratibiståndsinsatserfrån Sverige.Jag skulle också vilja kommentera det som EvaZetterberg sade om EU-medlemskap. Hon menade påatt detta inte skulle vara en EU-debatt. Men det ärväldigt svårt att undvika att komma in på EU i enutrikespolitisk debatt. Hon hänvisade till att vi skullediskutera detta . Det hör natur-ligtvis mycket nära ihop med en utrikespolitisk debatt.Det är riktigt att man kanske uppfattar åtminsto-ne som mer positiv till EU, om manjämför med det som vi har hört härnär har härjat i denna sal och medalla medel försökt att förhindra att går in idetta samarbete.Tydligen försöker man i i alla fallvara litet pragmatisk - åtminstone gäller det EvaZetterberg. Man försöker gilla läget och vara kon-struktiv i den här diskussionen. Ändå är det litetmärkligt att en av de stora saker som håller fram är frågan om en utträdesparagraf. Detär det viktiga - nu skall vi se hur vi kan ta oss ur dethär och då måste det finnas en paragraf för detta.Jag menar att det även här när det gäller noteras ett tövande och ett tvekande. Det ärinte fråga om det positiva som vi som tror på helaidén med EU som ett fredsarbete försöker lyfta fram.Men det är ju det som skall sättas upp på dagordning-en, inte det försiktiga tassandet och diskussionen omen utträdesparagraf!Anf. 12 ()Fru talman! Jag börjar med och fråganom ett utträde ur EU.Ja, det är alldeles riktigt att vi i an-ser att vi på ett mycket konstruktivt sätt bidrar till attarbetet inom Europeiska unionen förbättras. Bl.a. harvi mycket aktivt bidragit när det gällt att se till att densvenska finansieringen gått i lås - en inte alltför ovik-tig fråga i sammanhanget.Vi betraktar betydelsen av en utträdesparagraf uti-från dess principiella betydelse. Därmed inte sagt attdet gäller bara den frågan. Det finns många andrafrågor som vi aktivt driver inför den regeringskonfe-rensen som börjar nu i mars.Sedan vänder jag mig till . I GöranLennmarkers första inlägg nämndes över huvud tagetinte , eller . Det var dockvälkommet när det sedan kom.Vad gäller biståndet talar baraom var bistånd inte skall utgå. I anförandet förekominte något beklagande av att vi sänkt biståndsramen.Ingenting sades heller om att biståndet mera måsteinriktas på de allra fattigaste länderna. Bissauär ju ett av världens fattigaste länder. I det avseendettalar man om att strypa biståndet, medan andra länder- t.ex. en av de asiatiska tigrarna, - får bi-stånd. Den diskussionen tycks inte föra.Utrikesministern vill jag tacka för hennes svar pånågra av de frågor som jag ställt. Jag är glad överklargörandet vad gäller NATO. Det finns alltså intenågra planer där från regeringens sida, inte ens omåtta eller . På samma sätt förhåller det sig i frå-gan om en kärnvapenfri zon i . Jag uppleverinte att jag fick något svar på frågan om Sverigesengagemang inom för att få bort kärnvapenöver huvud taget. Inte heller fick jag något svar vadgäller vår ständiga diskussion om de svenska minorna.Där har regeringen verkligen förhalat. Man har intekommit fram till ett konkret ställningstagande. Dettycker jag är direkt pinsamt.Fru talman! Jag kommer tillbaka till frågan om FNoch reformeringen av FN, vilken sitt inledningsanförande var inne på.Det svenska engagemanget för att få en plats iFN:s säkerhetsråd 1997 är synnerligen befogat. Sveri-ges möjligheter att därigenom påskynda reformering-en av FN-systemet skulle påtagligt öka, likaså möjlig-heterna att agera för att stärka små och fattiga ländersinflytande inom FN. I det avseendet kan jag försäkraregeringen att allt stöd finns att få från Vänsterpartiet.Ja, jag skulle tro att det gäller samtliga partier. Jag sernämligen detta som en gemensam angelägenhet. Allavi som är internationellt aktiva kan, och måste, därgöra allt för att stärka position.Utrikesministern nämner också en del av de för-slag till reformering som presenterats av och . Där nämns möjlighetentill internationella avgifter t.ex. på valutatransaktio-ner. De återfanns emellertid inte i regeringens skrivel-se . talas det i deklarationen om att "stärkaFN:s finanser, också med hjälp av internationellaavgifter". Är det vad man avser? Tänker regeringendriva den frågan fram till konkreta resultat?I samma avsnitt finns en text om att demokratiskthantera den internationella ekonomin. Är det vad somavses från regeringens sida? Detta var ju uppe när vibehandlade FN-skrivelsen . Det handlar då omreformeringen av och samt ominordningen inom FN-systemet. Där tycker jag attregeringen borde kunna precisera sig mera. Vad tän-ker ni göra? Hur kommer dessa frågor att drivas?Vidare instämmer jag i det som om miljöarbetet inom FN. ochVänsterpartiet - och kanske ytterligare några - hardrivit frågan om att det borde finnas en särskilt miljö-ansvarig på FN-delegationen i t.ex. för attytterligare förstärka det arbetet. Det finns anledningtill viss oro här. Man kan alltså undra hur pass aktivtregeringen driver de frågorna.Jag vill också ta upp frågan om och bar-narbetet. FN fyllde ju . är detUnicef som fyller 50 år.Unicef har lyft fram mycket intressanta fakta i sinskrift Tillståndet för världens barn - of theWorld´s Children. är temat barn i krig. Man lyfterfram fakta om att mer än 2 miljoner barn har dödats,att 5 miljoner barn är handikappade, att 12 miljonerbarn är hemlösa osv. enbart på grund av just krigetsfaror.I dag finns det hela generationer som vuxit uppoch levt i stort sett hela livet i krig. Det har gällt i t.ex.Angola och i 17 år.Utrikesministern nämnde den världskonferens motsexuell exploatering av barn som ansvarar föroch som äger rum . Likaså vet vi att Sverigedriver frågan om förbud mot barnsoldater. Det här ärbra exempel på vad internationellt kan göraför utsatta barn. Men jag vill vet litet mera. Hur gårarbetet med vidare? anse-ende har ju allvarligt skadats internationellt i och medutvisningen av familjerna från , men det gällerockså andra uppmärksammade fall.Vad gör man för att återställa förtroendet? Ochhur kommer regeringen att ställa upp på an-tikrigsplan, som förelagts världens regeringar? Finnsdet några planer på att öka det ekonomiska bidragettill insatser för barn i krig?Anf. 13 ()Fru talman! Jag skall helt kort ta upp frågor somrör ett par olika saker och ett par länder.Tillsammans med andra länder deltar ifredsbevarande styrkor i f.d. , där detsenare skall hållas fria val. Förhoppningsvis stan-nar styrkorna längre, om så behövs.Utanför vår världsdel finns det dock några ländersom jag skulle önska stod på prioriteringslis-ta, om vi kommer in i säkerhetsrådet. I de här länder-na finns det inga väpnade konflikter som fordrar un-der stora omständigheter utrustade bataljoner. Detförsta landet väntar på att få förhandla om något somdet redan är förhandlat om. Det andra landet väntar påfria val. Det tredje landet skall välja president . Jagtalar om , och Taiwan.Tibet har i ett ratificerat avtal regional självstän-dighet. Men fortfarande lever landets ledare ochmånga flyktingar i exil i . Avtalet ingicks 1951.Det finns många vittnesmål om kränkningar av demänskliga rättigheterna som ständigt drabbar dentibetanska befolkning som lever i Tibet.1951 inleddes förhandlingar. Då skulle fåregional självständighet. Den kinesiska centralrege-ringen skulle ta hand om utrikespolitiken, och dentibetanska armén skulle inkorporeras i den kinesiska.Dalai lama återvände och ratificerade avtalet. Kortdärefter tågade kinesiska trupper in i . Efter etttag gick i landsflykt tillsammans med del av dem som stod honom närmast.Det andra landet är alltså , som förstvar en koloni under och som sedan ockupera-des av . har man med FN:s hjälpförsökt att få fram röstlistor och att få reda på vemsom egentligen är röstberättigad i de fria val i landetsom man länge väntat på.Det är besvärligt eftersom inflyttningen från Ma-rocko har varit stor och nyinflyttadeoch tillfälligt boende inte kommer att räknas sominvånare med rösträtt.Enligt den i haregentligen inget av länderna rätt till . Omvalet inte godtas av den ursprungliga befolkningeneller av är risken stor att vapenvilan från1991 bryts. Då börjar självständighetskriget igen, detsom förra gången stöddes av och Libyen.Det tredje landet som skall ha val är Taiwan.För finns risken att självstyret på allvar hotasav samma land som hotar de andra och som hotarTibet, dvs. Finns det någonting som kangöra? Kan driva dessa frågor i säkerhetsrå-det? Eller kan vi göra det på annat sätt, även somSverige inte finns med i säkerhetsrådet?Till sist hinner jag tala om något som jag tycker ärlitet trevligare. Jag börjar med att nämna den terro-rism som ökar överallt i världen. Vi har alldeles nyli-gen hört om nya terrordåd som har inträffat i Londonoch som ligger bakom. Jag är ibland i ochhar där hört talas om terrordåd i , där situa-tionen förvärras. Terrorister kommer ner från bergen iKashmir.