prot · GK0948 · 1996-12-18 00:00:00 — Vi har också fått en lä-kemedelsreform som skapar bättre incitament än somgäller för att välja den för patienten bästa ocheffektivaste behandlingsmetoden. Vi har ett bra un-derlag från HSU 2000 för att kunna göra ekonomiskabedömningar för framtiden. Regeringen har ju ocksåhelt tillfört kommuner och landsting3 miljarder kronor . Vi kan alltså se enekonomisk förbättring . Förmig är det angeläget att delar av det här utrymmet kananvändas till hälso- och sjukvården.Sammantaget tycker jag att detta ger ett bra ut-gångsläge och ett gott underlag när det gäller möjlig-heterna att fatta bra och riktiga beslut om den framti-da hälso- och sjukvården.Fru talman! Med detta yrkar jag bifall till hemstäl-lan i socialutskottets betänkande.Anf. 24 () re-plik:Fru talman! Jag vill inte tvivla på och vilja att prioritera hälso- och sjukvår-den. Men i verkligheten är det handlingen, inte orden,som räknas. Framför allt den enskilde, men ocksåvårdpersonalen, behöver få signalen att man handlarpå ett sådant sätt att det blir mera pengar.Jag har ett TT-meddelande från den 13 decemberframför mig. Det gäller landstingsekonomin och destörsta neddragningarna hitintills. De största ned-dragningarna planeras nu för de kommande tre åren.Ytterligare 25 000 landstingsanställda kommer attpermitteras. , som inte är helt obekantför , är orolig. Han säger att nu kommerman att få skära ned vad gäller både sjuksköterskoroch läkare. är det inte enbart fråga om minskadkvalitet, utan nu kommer köerna återigen att öka i ochmed att behandlingskapaciteten minskar. Detta ärtydligt.1991, då även deltog i rege-ringen, började vi på arbetet med att klämma ur denluft som fanns i organisationen. Jag tyckte att det varett jobbigt beslut. Men när Socialdemokraterna, somså högljutt kritiserade oss för detta och sade att vi varvälfärdens raserare, nu ökar på och sparar oerhörtmycket pengar måste vi få ställa frågor. Vi måste fåen förklaring till varför det är så här. Om man för entrovärdig politik och måste sanera statens finanser ärman tvungen att också vara seriös i sin kritik, men dettycker inte jag att Socialdemokraterna har varit.Anf. 25 () replik:Fru talman! Är det något område där den här re-geringen har varit seriös är det väl på det område somgäller saneringen av statens finanser. Jag vet ingensom kan betvivla det faktum att regeringen har gjortoerhört mycket för att sanera statens finanser.Den allra första förutsättningen för att vi skall haett bra välfärdssystem i vårt land är ju att vi har enekonomi i balans. Vi måste ha resurser att avsätta tilldet som vi finner angeläget. I och för sig kan mangöra det så lätt för sig som egetparti gör genom att helt frankt, som man gör i den härbudgetomgången, räkna upp skatteintäkterna med6,och säga att de pengarna har viatt satsa. Men det är ju uppräknade skatteintäkter, intereella pengar. Det är inte pengar som finns som nifördelar, utan det är tänkta pengar. Var det något somni som parti sattmed i regeringen sysslande med, så var det tänktaintäkter och tänkta kostnader - inte reell ekonomi!Anf. 26 () re-plik:Fru talman! och Socialdemokrater-na är makalösa på att upprepa samma sak hur mångagånger som helst. Vad sade är fel.Vårt budgetförslag är mycket realistiskt. Vi har därtagit en mängd olika poster. Jag har ärligt i dennakammare talat om matmomsen. Tycker det är viktigare att julskinkan är några kronorbilligare än att människor i har vård och om-sorg? Det är en rak och öppen fråga.När det gäller att sanera svensk ekonomi har jagsagt att också vi kristdemokrater tycker att det ärmycket viktigt. Under förra regeringsperioden var viockså med om att göra det. Men det kan väl aldrigvara ett mål i sig att svensk ekonomi skall vara i ba-lans. Målet i vår politik måste ju vara människan. Föratt se till att människan får de allra bästa förutsätt-ningarna måste vi givetvis ha en ekonomi i balans.Även här är vi dock tvungna att prioritera. Visst kandet finnas olika sätt att prioritera. Vi kristdemokraterhar prioriterat till förmån för dem som har det sämst,inte till förmån för dem som har det bäst.Anf. 27 () replik:Fru talman! påstående, attKristdemokraterna under förra mandatperioden varmed om att sanera svensk ekonomi, är häpnadsväck-ande. Om vi i svensk historia ekonomiskthar åkt i utförsbacke, så var det väl under de tre åren.Om det kallas för sanering tror jag att är ensam om att ge ordet sanering den innebör-den. Sanering är vad vi socialdemokrater har fåttsyssla med alltsedan maktövertagandet hösten 1994.Ekonomisk balans är inte ett mål i sig, sägerChatrine . Nej, men ekonomisk balans är enförutsättning för att det skall gå att spendera pengar.Man kan ju inte spendera pengar som man inte har.Man måste faktiskt först sanera ekonomin och sedanskapa tillväxt. Den tillväxten ger möjlighet att spende-ra pengar på sådant som är angeläget. Jag för min delvill säga, som jag uttalade tidigare här i talarstolen, atthälso- och sjukvården är ett av de absolut mest ange-lägna områdena att spendera pengar på. Men förstmåste man föra en samhällsekonomisk politik sominnebär att det finns ett utrymme. Hälso- och sjukvårdbaserad på underskott går i längden inte, ChatrinePålsson!Anf. 28 () replik:Fru talman! talade mycket om vik-ten av att vi har en gemensam syn på vården och sadeatt vården är viktig. Det är vi helt ense om. EftersomConny antydde litet grand en försäkringslös-ning vill jag säga att ingen talar för ett system där varoch en står för sina kostnader, utan vi talar om ettsolidariskt finansierat system - även om vi föreslår enförsäkringslösning. Jag ville markera detta med tankepå gjorda uttalande.Sedan måste jag fråga: Drar intenågra slutsatser av hur det ser ut i verkligheten? Allasom har varit verksamma inom vet att manhar talat om strukturförändringar och om kvalitet iåratal. Jag tror inte att eller någonlandstingspolitiker på något sätt är illvilliga, utan manhar verkligen diskuterat det här. Men resultatet är inte får ut någonting. Drar man då inte slutsatsenatt man måste ändra systemet i stället för att barastoppa in nya pengar?Conny nämnde ett par siffror som belyserdetta. Han talade om att antalet läkare hade ökat med250 % , och det är riktigt.Men antalet landstingsläkare har ökat , ochändå är det problem med att få ut något. Det varegentligen en högre produktivitet när det var färrelandstingsläkare. Leder inte detta till tanken att detinte är fråga om något effektivt utnyttjande?På Landstingsförbundet har man konstaterat attden privata vården inom alla områden är billigare.Leder inte detta till en tanke hos om attvi måste göra någonting åt landstingssystemet? Vikanske måste få bort monopolställningen och få inkonkurrens i verksamheten. Människor måste kanskefå välja mellan olika vårdgivare utifrån vilken somfungerar bäst och ger den bästa vården. Folk borde fåmäta sin krafter med varandra i stället för att gå ochtralla i en landstingstillvaro där man som landstings-anställd inte har mycket att hoppas på inför framtiden.Det finns inte heller några tecken på att förhållandenaför de anställda kommer att förbättras.Anf. 29 () replik:Fru talman! Jag upplever inte att landstingsperso-nal går omkring och trallar. De arbetar myckethårt med att ta hand om patienter, tycker jag att alla jämförelser som LeifCarlsson gör lider av ett fel. Han utgår ifrån att det ärsamma sjukvård som produceras som produce-rades och som kommer att produ-ceras . Innehållet iden sjukvård som produceras förändras ju oerhörtmycket över tiden. Ta bara hjärtkirurgi, by-pass-operationer eller vad som helst, så inser vem somhelst att det rör sig om helt olika jämförelseobjekt närman gör jämförelser över tiden. Det kan finnas an-ledning att påminna sig det ibland.Leif talade om försäkringslösningar ochframhöll dessa som ett s.k. stabilt system. Även i ettsådant system kommer avsättningarna till det att varaberoende av konjunkturer, tillväxt eller tillbakagång.Därmed kommer intäkterna även i ett försäkringssy-tem att fluktuera över tiden. Därmed, ,drabbar samma problem som ett skattefinansieratsystem lider av även ett försärkingsfinansierat system,förutom att ett försäkringssystem kräver oerhört storaadministrativa resurser.Leif talade i sitt anförande om administ-rativa resurser. Så länge som jag har varit verksam iett landsting har de administrativa resurserna aldrigökat så mycket som de gjorde mellan åren 1991 och1994 i mitt eget hemlän när det var borgerlig majori-tet. Det inrättades ekonomtjänster på löpande band föratt man skulle kunna hålla reda på alla köp-sälj-system, och det skickades fakturor mellan olika klini-ker som man skulle hålla reda på alla intäk-ter och kostnader. Det var ett mycket improduktivtarbete, . Administrationskostnadernaökade när ni styrde de svenska landstingen.Anf. 30 () replik:Fru talman! Jag tror att med flitmissförstod mig. När jag sade att man går och trallar ien landstingstillvaro menade jag det litet enahandasätt som man har i ett monopolsystem. Jag menadeinte någonting annat, och det trodde jag att ConnyÖhman begrep. Personal slits och bränns ut därför attsystemet inte möjliggör en personlig utveckling. Dettahänger samman med monopolsystemet. Det finns inteheller någon annan arbetsmarknad att vända sig till,eftersom man har en monopolarbetsgivare, och det ärallvarligt.Det är riktigt som säger att vårdenär inte densamma som den var tidigare. Men detta ärmångfacetterat. Vissa saker går upp medan andra gårned. Vissa operationer inom allmänkirurgin har heltförsvunnit. Det är fråga om ett mycket kompliceratförlopp. Men ingen kan säga att resurstillskottet intehar varit mycket stort. Problemet är att man inte harfått ut det som går att få ut. Det finns mycket underlagsom visar att vi fortfarande inte får ut några resurser isystemet, och det måste vi först se till innan vi skjutertill pengar. Sedan kanske vården behöver mer pengar,men då skall dessa användas effektivt.Efter så måste man kunna draslutsatser av ett system som haltar sig fram.Det går ett par varv när det kommer in nya skatte-pengar, sedan haltar det återigen och man ropar eftermer pengar till vården. Den nye ordföranden förLandstingsförbundet hann knappt tillträda innan hanropade ut att det måste till mer statsbidrag till vården.Har man den inställningen kommer inte sjukvården urdenna situation. Den kommer att fortsätta att halta ochatt ställa anspråk på samhällsresurser i stället för attutnyttja pengarna effektivt. Självfallet, ,är alla system beroende av den allmänna samhälls-ekonomin - det kommer man inte ifrån. Därför före-slår vi också genomgripande förändringar över helafältet som gör att vi får en ekonomi som lämpar sigför tillväxt och ger större samlade resurser.Säg inte att det görs besparingar! Ni räknar alltidmed att det bara är ert system som gäller. Vi vill göraen total förändring av systemet. Det går inte att görabesparingar i ert system, det har vi aldrig sagt.Anf. 31 () replik:Fru talman! påstår att det inte skernågon utveckling i ett offentligt system. Med deninblick som jag har i svensk hälso- och sjukvårdmåste jag säga att detta är en kraftig överdrift. Somjag sade är antalet utvecklingsprojekt som pågårinom svensk hälso- och sjukvård i mina ögon mycketimponerande, . Jag tog upp ett litet ex-empel på en offentlig sjukhusklinik som har fått ut-märkelsen Svensk kvalitet . Vad är detexempel på, om inte utveckling inom offentlig häl-so- och sjukvård? Denna utmärkelse har man fått ikonkurrens med all annan verksamhet inom tjänste-sektorn i hela det svenska samhället. Att då kommaoch påstå att det inte sker någon utveckling i offentligsjukvård tycker jag är att verkligen överdriva, LeifCarlsson.Anf. 32 () replik:Fru talman! Jag tycker att höll ettganska neutralt anförande. Han vill vänta och se:Gärna välfärd, men först EU-medalj. Så har jag upp-fattat regeringens politik . EU-anpassningen har lett till det dåliga resursutnyttjandetoch massarbetslöshet. Man talar om att statsbudgetenoch ekonomin skall vara i balans, men hur är det medalla andra balansvärden, ? Det är välockså viktigt med fördelningspolitik, sjukvård ochlandstingsekonomi i balans. Det är ju där som obalan-serna finns . Kommuner och landsting har storaunderskott. Det är ungefär som rånaren som sätter enpistol mot tinningen på en annan människa och säger:Ge hit pengarna, så kan du kanske få tillbaka dem litetsenare. Man befinner sig i ett väldigt utsatt läge ochkämpar så gott det går.Jag skulle vilja vända på problematiken. Låt ossbörja med välfärden, och sedan kan vi se på de andrabalanserna. Sådan politik drevs ,och den fungerade bra då.Anf. 33 () replik:Fru talman! Jag minns inte allt som hände under50- och 60-talen, men det som jag har läst mig tillsäger mig att var det någonting som vi då hade var detsamhällsekonomisk balans.Jag förstår att resonerar på det sättsom han gör. Han vill diskutera balansen i en så viktigsektor som hälso- och sjukvården. Det finns i lands-tingsvärlden oerhört många exempel på att Vänster-partiet driver precis den politik som om. I de flesta svenska landsting säger partiföreträdare att ett sätt att komma runtproblemen är att upphöra med att avsätta pensions-pengar för de landstingsanställda. Man vill att dessapengar skall användas i vården i stället. Det är ju ettgenomgående tema som räddar sinabudgetar med i många svenska landsting. Men det ärett lättsinnets ekonomiska politik att driva sjukvård pådet sättet. Vi måste ha en tillväxt och medel att förde-la. I prioriteringen när det gäller de medlen står förmig hälso- och sjukvården högst upp på dagordning-en.Anf. 34 () replik:Fru talman! Det saknas ju inte pengar i samhället,utan det är fördelningspolitiken som är i obalans. Visåg att kunde plockafram 23 miljarder för att köpa . Då fatta-des det inte pengar. Vi anser oss i också haråd med EU-medlemskapet, som kostar 20 miljarderper år utan att vi får ut någonting av det. Det blir baraen massa byråkrati. Vi har råd att bekosta arbetslöshe-ten med 50 miljarder.Visst finns det pengar i samhället, men vi måste fåen annan fördelningspolitik. Därför kämpar vi här iriksdagen för att få mera pengar till sjukvård ochomsorger. Det är en allvarligt menad inställning frånvår sida. Jag vill tillbakavisa beskyllningarna om attvi skulle vara lättfärdiga. Det är vi inte alls.Anf. 35 () replik:Fru talman! Om man säger att man vill avstå frånavsättning av pensionspengar till de anställda i enorganisation, i det här fallet - och det ärprecis vad företrädare har sagt i mitthemlandsting - menar jag att det är fråga om en lätt-färdig ekonomisk politik.Regeringen har vidare medgivit attkommun- och landstingssektorn får använda ytterliga-re ca . Vi kan nu ana oss till att vide närmaste åren får en ekonomi i tillväxt, där detfinns ett visst mått av utrymme att fördela offensivt påde områden där det känns angelägnast att spenderamer pengar. Jag har i den debatten sagt att hälso- ochsjukvården då i min prioritering hamnar högst påprispallen.Jag ser fram emot att vi skall kunna skapa ett så-dant ekonomiskt utrymme och diskussionen om hur viskall använda det.Anf. 36 Socialminister ():Fru talman! hade lagt ett tjockt vitttäcke över den plats där jag befann mig ochäven över flygplanet. Jag beklagar att jag därför intehar hunnit lyssna på hela riksdagsdebatten om dessaviktiga frågor.Det är kanske på grund av att jag har varit frånva-rande som jag kan börja med att påstå att det är bra attvi är överens om så mycket. Viktigast är barnenssituation och att sjuka, gamla och funktionshindradefår en bra vård och omsorg. Brister härvidlag kansällan repareras i efterhand. Livet går inte i repris.Karin som har fått en hjärtinfarkt måste ha läkar-vård för att ha en chans att klara sig. Honkan inte vänta till nästa budgetår.Pelle som är förlamad efter en bilolycka måste hahjälp upp ur sängen . Han kan inte väntatills arbetslösheten har sjunkit och budgeten är i ba-lans, så att man därmed får råd att anställa mer perso-nal.Anna som är behöver smärtlindring och enhand att hålla i i livet. Vad hjäl-per det henne att de ekonomiska utsikterna ser ut attljusna och att kommunen då troligen kananställa fler personer på sjukhemmen?Nej, vården och omsorgen kan inte skjutas upp.Den verksamheten måste vi klara , och då får annatvänta. Det måste vi acceptera, även om det inte är sålätt.Glädjande nog tycks ändå svenska folket stå bak-om en sådan prioritering, om vi gör den tydlig, ochdet brukar komma fram i olika undersökningar. I stortsett är vi också överens mellan de politiska partierna iden frågan, och det är en styrka och en bra grund förfortsatt agerande.Hurdan är då situationen i hälso- och sjukvårdenoch inom äldreomsorgen? De flesta av oss får ju ut-snitt av verkligheten, små delar som vi själva känneratt vi behärskar och har sett någonting av eller som vihar sett via massmedierna. Det är få som får chansenatt skaffa sig en överblick.Jag har märkt att om man försöker att balanserabilden och säga att det i kan se mycketolika ut när det gäller hälso- och sjukvård och äldre-omsorg, väcker detta ibland en väldig vrede. För denenskilde medborgaren finns det inget genomsnitt,ingen genomsnittlig vård som är bra, utan för denenskilde finns bara den anhörige man har, den mankänner som har legat på sjukhus eller de egna erfa-renheterna; och så blir man arg på oss politiker ochsäger: Ni förstår inte. Ni kan inte ta till er hur det serut.Detta är en svår balansgång. Det är en svår verk-lighet som vi har att handskas med. På den här punk-ten är enigheten mindre. Bilden är väldigt splittrad. Åena sidan visar TV bilder av överfulla sjukhus, därpatienterna tvingas ligga i korridorerna. Å andra sidansäger t.ex. som har kommit från sjukhusetatt omhändertagandet av henne var av allra högstaklass. De allra flesta som har varit i sjukvården ärockså mycket nöjda.Samtidigt kan vi, som , se bilden av dengamla kvinnan som får ligga ensam , utan mat och dryck och hur nu hela den histori-en var. Det är klart att det berör oss. Det går rakt in.Hur handskas vi med det här?Jag har i den ena kommunen mött gamla på sjuk-hem där personalen har en mycket genomtänkt vårdi-deologi och där de boendes behov sätts i centrum. Påandra ställen styr personalens arbetsschema helt ochhållet vilket innehåll dagarna får för den boende. Detbetyder mycket vilken kompetens och vilken arbets-ledning man har t.ex. på ett sjukhem eller inom häl-so- och sjukvården totalt sett.Vi har haft både en stor ÄDEL-uppföljning ochutvärdering och HSU 2000, den stora hälso- ochsjukvårdsutredningen, som har gett sin bild av situa-tionen och som har försökt att hjälpa oss politiskabeslutsfattare med helheten. Framför allt har de giviten bild av resurser och behov framåt itiden. Vad gör vi nu? Kravet är ju: Ge oss besked nunär det kommer larmrapporter från landstingen ochnär vi får alla de utsnitt av verkligheten som gör ossförtvivlade. Ge oss besked! Hur skall detbli?Uppgiften för oss i är förstås attanalysera och väga samman de här resultaten. Vimåste också värdera utifrån vår ekonomiska bedöm-ning för framtiden hur arbetslösheten kommer attutveckla sig och hur vi skall kunna föra över resurser.På en punkt vill jag vara tydlig och klar: Det är klartatt hälso- och sjukvården och äldreomsorgen kommeratt behöva mer resurser. Det är inget tvivel om densaken. Vi måste också bestämma oss för varifrån deskall tas och hur vi skall ordna den saken.Inte kan det väl heller vara så - det har ConnyÖhman argumenterat övertygande om - att vi skalllåta barn och barnbarn betala för det här; att vi skuld-sätter oss mer eller bollar med siffrorna eller är litetlättsinniga, och så får kommande generationer betalaför det. Det är förstås inget bra sätt. Det blir enmycket bräcklig grund för hälso- och sjukvården, somman långsiktigt måste kunna lita på.Vi kommer också att anordna ett antal hearingarför att fördjupa vår kunskap på vissa centrala punkter.Det kan t.ex. gälla varför det är så stora regionalaskillnader. Vad är det som gör att med samma vårdni-vå och bemanning osv. som i en viss kommun skulleäldreomsorgen vara 20 miljarder dyrare medan denskulle vara 6 miljarder billigare, om man hade detordnat som i en annan kommun?Vad är det som gör att skillnaderna kan bli så sto-ra? Detta måste vi analysera ordentligt. Vi skall vävasamman de här olika bilderna . Det förstaformella tillfället blir i samband med vårpropositionentill , då man här får bedöma läget och enstrategi för hur behoven av vård och omsorg långsik-tigt skall kunna tillgodoses.Så seriöst måste vi ta oss an den här frågan. Vikan redan säga att det inte kommer att bli lätt. Som ettsteg på vägen har regeringen beslutat att föraöver 3 miljarder till kommunsektorn . Mankan säga att det är små pengar, och det gör väl oppo-sitionen också. Man säger att det inte är några riktigapengar eller att det är alldeles för litet, men det ärändå pengar som möjliggör för kommuner och lands-ting att behålla personal och upprätthålla kvalitet ivård och omsorg. Sedan gäller det att få arbetslös-hetstalen att sjunka så att skatteinkomsterna kan ökaoch utgifterna för arbetslösheten minska i såväl kom-muner och landsting som stat.Det finns många bra idéer och förslag om hur be-hoven av vård och omsorg skall kunna tillgodoses. Vimåste vara öppna för alla idéer, både konventionellaoch okonventionella, och noga pröva alla förslag medöppenhet och ödmjukhet. Vården och omsorgen är enhjärtefråga för oss alla, och det finns goda förutsätt-ningar för att vi skall kunna hjälpas åt att hitta lös-ningar.Man säger att det inte går att göra mer, och att detinte går att pressa mer när det gäller effektiviseringarosv. Men vi vet att det går! Man kan använda sig avdet som kallas kunskapsbaserad vård. Det finns insti-tutioner som t.ex. som har visat att det går att sparamiljarder genom att använda behandlingsmetoder somvi vet ger effekt, eller genom att medicinera på ettannat och bättre sätt. kan det handla om meroch bättre medicin, ibland om att hejda en övermedi-cinering och biverkningar av läkemedel. Detta skulleinnebära att vi sparade miljarder. Det är klart att härfinns mer att göra! På område efter området har or-dentliga utvärderingar gjorts som har visat att mankan skaffa sig bättre kunskaper om behandlingsmeto-der och på så sätt bli träffsäkrare, så att det hela kostarmindre - också i lidande - för den enskilde patienten.Hur vården fungerar beror inte bara på vilka re-surser som ställs till förfogande, utan också på vilkavärderingar som styr och vilka prioriteringar somgörs. Regeringen har för någon vecka sedan beslutatom en proposition om prioriteringar i hälso- och sjuk-vården. Den bygger på Prioriteringsutredningensförslag om övergripande etiska riktlinjer och priorite-ringsgrunder. Här verkar det också finnas goda förut-sättningar för att vi skall komma överens i dessa vik-tiga frågor.Vård och omsorg kan inte fungera utan en kunnigoch engagerad personal. En stimulerande och utveck-lande arbetsmiljö bidrar förstås till att personalentrivs. Med syftet att bryta hierarkier och stimuleraorganisations- och verksamhetsutveckling har särskil-da medel avsatts i årets Dagmaröverenskommelse.Det tror jag kan betyda mycket för att motverka detsom en del debattörer här har sagt - att det inteskulle vara tillfredsställande att jobba i vården.Ändå är det inte alltid rättvist att säga att det alltidär bättre i den privata vården. Det finns egentligeninte underlag för att kunna påstå det rakt av. Det ärinte säkert att en sjuksköterska i privat vård uppleveratt hon har så mycket mer att säga till om, eller kännerstörre tillfredsställelse, i sitt arbete därför att det ärprivat. Det här handlar om hur man handskas med enhel arbetsorganisation, arbetsledning och möjligheter-na att få vara med och bestämma. Här finns ett tungthistoriskt bagage att släpa på, och här behövs görasåtskilligt mer.Personalen måste ha den utbildning som krävs föratt kunna arbeta också i morgondagens vård. När jaghar varit på sjukhus har jag själv hört personalen sägaatt det ställs helt andra krav .