prot · GJ0981 · 1996-04-17 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:81Onsdagen den 17 aprilKl. 9.00 15.16Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckorProtokoll1995/96:81----------------------------------------------------------1 § Ny riksdagsledamotFörste vice talmannen meddelade att enligt proto-koll från hade till ny riksdagsleda-mot för kommuns valkrets fr.o.m. den 15april 1996 utsetts () efter MonaSahlin (s).2 § Särskilt anordnad debatt om barnens situ-ationAnf. 1 ()Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag ärglad att denna debatt faktiskt kommit till stånd efteren del förvecklingar. Vi kristdemokrater blev verkli-gen förvånade när vi först fick avslag på vår begäranom en aktuell debatt om barnens situation. Var skallden diskussionen föras om inte här i ? Vis-serligen fattas inte alla beslut om barn här i kammarenutan på andra politiska nivåer, och de allra flestabeslut om barnen fattas av deras mammor och pappor,men vi riksdagsledamöter har ändå tillsammans medregeringen ett övergripande ansvar för vilka förut-sättningar vi ger föräldrarna att klara sin viktiga upp-gift.Det har kommit ett antal rappor-ter om hur våra barn mår. Om man skall sammanfattainnehållet i dem kort kan man säga att barnens fysiskahälsa på de flesta områden har förbättrats, men deraspsykiska hälsa tycks ha försämrats ganska drastiskt.Riktigt små barn drabbas av övergivenhetsdepres-sioner. Koncentrations- och personlighetsstörningarhar blivit vanligare. Fler pojkar visar ett aggressivtoch ofta våldsamt beteende. Fler flickor sluter siginom sig själva, men många flickor har också börjatlikna pojkarna och blivit hårdare och tuffare i sittuppträdande. Förmågan till inlevelse i hur andra kän-ner - empati - och därmed respekten för andra män-niskor har avtagit hos många barn. Det märks redanlångt ned i åldrarna. Bland tonårsflickor har själv-mordstankar, självmordsförsök och genomfördasjälvmord ökat. I morse kom en ny rapport just omdetta.Socialförvaltningar, mödravårdscentraler, lärareoch elevvårdande personal på skolorna, psykiskabarn- och ungdomsmottagningar och olika frivilligor-ganisationer ger en samstämmig bild av att antaletbarn med psykiska problem ökar. På vissa håll ärökningen drastisk. , sompresenterades , bekräftar bilden.Detta är uppgifter som vi måste våga ta till oss,både som vanliga vuxna och som politiker. Det finnssjälvfallet inga helt entydiga svar eller generella lös-ningar för att komma till rätta med problemen. Detbehövs många pusselbitar, och lösningarna kan seolika ut för olika barn.Det vore enkelt för mig att skylla barnens situationpå regeringens nedskärningspolitik. Den har varitvåldsam i vissa stycken. Jag kunde ge igen med sam-ma mynt som socialdemokraterna betalade med när devar i opposition. De skrädde inte orden när fyrklöver-regeringen beslutade om en så måttlig besparing somatt frysa barnbidragen som ett led i den budgetsane-ring som vi inledde.Det är självklart att de stora nedskärningar somriktats både mot barnfamiljerna direkt och mot verk-samhet som de är beroende av och den fortsatt högaarbetslösheten drabbar många barn. Föräldrarnasekonomiska problem blir barnens. Men jag tror ändåinte att det är hela förklaringen till att så många barnmår dåligt i dag.Jag skulle önska att vi kunde vidga debatten och fåen konstruktiv diskussion och att vi trots våra olikaideologiska utgångspunkter kan sätta barnens situa-tion i centrum och utgå från deras perspektiv ochbehov. Det vi borde kunna enas om är att något hargått snett när hundratals barn ringer till BRIShjälptelefon och säger: Ingen bryr sig om mig. Devuxna varken orkar eller hinner. Inte förrän dessabarn reagerar på ett sätt som vuxenvärlden inte kanacceptera blir det en reaktion.Diskussionen måste handla om hur vi med desamlade resurser vi har skall forma samhället så attvartenda barn får sitt behov av kärlek, trygghet ochbekräftelse tillfredsställt.Det är den viktigaste uppgift vi har, menar jag,som föräldrar, politiker, människor som arbetar pro-fessionellt med barn och vanliga vuxna. Vi måste lösadetta problem tillsammans. Därför måste frågan ocksådiskuteras på högsta politiska nivå, och det är orsakentill att vi kristdemokrater har begärt denna debatt.Anf. 2 Statsrådet ()Herr talman! har begärt dagensriksdagsdebatt om barnens situation, och det är bra attden kommer till stånd. Vi har alla ett ansvar för bar-nen i vårt land, och vi vet att barnens villkor förändrasi ekonomiskt kärva tider med hög arbetslöshet. Vårgemensamma uppgift är att värna barnen och att sättabarnens bästa i främsta rummet.Den svenska familjepolitikens mål har varit att gealla barn en god och jämlik start i livet. Familjepoliti-ken innehåller flera olika delar. Barnbidragen, lika tillalla barn, är en del. Barnomsorg, tillgänglig för allabarn, är en annan. Föräldraförsäkringen, som gerersättning för inkomstbortfall för mamma eller pappa,är en tredje.Alla barn har rätt att känna sig efterlängtade ochälskade. Vi politiker kan hjälpa till genom att utformaen politik till stöd för barnen och föräldrarna.Vi har på många sätt lyckats ge våra barn godauppväxtvillkor. Alla barn har fått del i en positivutveckling. Det finns inget annat land där man träderin i vuxenlivet med så jämlika förutsättningar som iSverige.Herr talman! I föds barn i de flesta fall ifamiljer där föräldrarna har hunnit etablera sig påarbetsmarknaden och har en hygglig levnadsstandard.Antalet barn som föds in i familjer med låg levnads-standard är mycket mindre i än i andra länder.Barnfamiljer har gynnats av att vi har omfördelatresurser från familjer utan barn till familjer med barn.Verksamheterna för barn, som skola, barn- ochskolbarnsomsorg och olika fritidsaktiviteter, har intebara förbättrat barns levnadsvillkor. De ger ocksåsvenska barn en mer självständig ställning. I densvenska skolan och barnomsorgen har också barninflytande. Det finns en demokratisk målsättning i detarbete som utförs. Verksamheterna påverkar ocksåbåda föräldrarnas möjligheter att kombinera förvärvs-arbete och barn och därmed jämställdheten mellanföräldrarna.Men det finns oroväckande tendenser i dagensSverige. Precis som kds anfört i sin skriftliga begäranom denna debatt är orsakssambanden komplexa. Vikan se att ensamstående föräldrar har fått svårare attetablera sig på arbetsmarknaden. Det finns flerbarns-familjer som har det ekonomiskt kärvt. Barn till in-vandrare kan ha påverkats av tendenser till ökadrasism och av deras föräldrars svårigheter att etablerasig på arbetsmarknaden. Besparingar som har gjorts iverksamheter riktade till barn i många kommunerunder 90-talet kan ha påverkat barns levnadsvillkor.Vi kan också se tendenser till en ökad social seg-regering i boendet. I vissa boendemiljöer finns i dagbetydande sociala problem. Möjligheterna att frittvälja skola, det ökande antalet friskolor och privatadaghem kan också ha accentuerat utvecklingen i ne-gativ riktning för skolorna i dessa områden.Herr talman! Från regeringens sida tar vi dessaoroande rapporter på största allvar. som detär viktigt att komma ihåg att de allra flesta barn hardet bra i är det vår uppgift att göra vårt ytters-ta för att komma till rätta med de problem som finns.En rad satsningar och projekt som rör barnens si-tuation har startats, och andra planeras.Storstadskommittén, som tillsattes av regeringen imars 1995, har tagit initiativ till att stödja utvecklingav verksamheter för barn i åldrarna som avolika skäl står utanför barnomsorgen. Avsikten är att isamarbete med pröva olika typer avverksamheter för barn som syftar till att öka integra-tionsmöjligheterna i samhället.Regeringen beviljade , , och kommuner vardera18 för insatser i invandrartäta områ-den. , och beviljades var-dera . Syftet är att utveckla insatserför att stärka kompetensen främst hos invandrarkvin-nor och flickor i olika åldrar.Barnpsykiatriutredningen, som påbörjat sittuppdrag, har till uppgift att definiera barn och ung-domar med psykiska problem. Den skall också redo-göra för och analysera hur olika samhällsinstanserarbetar med barn och ungdom med psykiska problemoch hur samarbetet mellan dem fungerar. Utifrån dettahar kommittén till uppgift att överväga och föreslååtgärder och insatser.En kommitté som tillsatts skall klargörahur svensk lagstiftning stämmer överens med FN:sbarnkonvention. Uppgiften är att? göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning ochpraxis förhåller sig till bestämmel-ser,? skapa större klarhet och ökat mått av samsyn vadgäller innebörden av begreppet "barnets bästa" ibarnkonventionen och svensk rätt samt att därvidockså belysa och analysera eventuella målkonflikter,? med förtur behandla frågan om barns ställning iärenden enligt utlänningslagen, bl.a. när det gälleravvisning eller utvisning där barn berörs.Kommittén skall redovisa sitt uppdrag senast den1 januari 1997.Slutligen har en rad arbeten sompågår. Bl.a. bedrivs försök i tio kommuner med en nymetod i arbetet med utsatta barn och föräldrar.Herr talman! På pågår arbetetmed en särskild barnbilaga. Den kommer att lämnassom bilaga till budgetpropositionen i september.Motivet för att göra en särskild barnbilaga är attdet finns behov av att samla material och fakta ombarn som tagits fram på olika håll. Vi anser att detbehövs en samlad överblick och en helhetsbild av hurlivet gestaltar sig för barn i . Det behövsäven fördjupningar i vissa frågor.Vi vill diskutera och analysera utifrån grundfrå-gorna:? Vad är det som skapar gynnsamma betingelser underbarns uppväxt?? Vilka negativa omständigheter resulterar i att vissagrupper barn får sämre livschanser?? Vad kan hejda nedåtgående spiraler?? Vad är det främst vi vill värna?Vi vill lyfta fram barnperspektivet, ha barnet iblickpunkten, se barnet. Det handlar om vuxnas strä-van att förstå barnet och få insikt om vad som är tillbarnets bästa. Några av huvudrubrikerna kommer attvara barnet och familjen, barnet och omvärlden, barnoch hälsa samt barn i riskzonen.Exempel på frågor som skall belysas är hur famil-jemönster ändras, vilken betydelse papporna har ibarnens liv och fostran samt hur barn påverkas avföräldrars arbetslöshet. En mycket viktig fråga är vargränsen går mellan föräldraansvar och samhäll-sansvar. Vi vill också veta vad som påverkar barn ochhur deras bild av omvärlden skapas.Herr talman! När vi diskuterar hur vi på bästa sättskall värna barnen tar vi ofta, helt naturligt, vår ut-gångspunkt i de problem vi ser. Vi vill inte att barnskall ha det svårt. Vi vill att alla barn skall ha de bästalevnadsvillkoren. De allra flesta barn i har detockså bra. Gör vi internationella jämförelser om barnslevnadsvillkor ligger bland de främsta.Häromdagen fick jag ta del av ännu ej publiceraderesultat från en omfattande riksrepresentativ under-sökning av skolbarns hälsovanor. Den har genomförtstre gånger i - 1985/86, 1989/90 och 1993/94- och på samma sätt i ett antal andra europeiska län-der. Syftet med undersökningen är att öka kunskapenom de levnadsvanor och betingelser hos barn somanses viktiga för deras hälsa. Projektet tar upp bådefysiska och psykiska aspekter på hälsa.Sveriges skolbarn ligger i topp bland 25 länder.Under mätperioden har andelen helt friska barn iSverige ökat.Jag tycker det är viktigt att vi verkligen kan se detsom är positivt. Vi får inte låta oss förlamas av deproblem vi arbetar med. Vi måste också se de möjlig-heter som finns, möjligheter att utveckla samhället ien riktning som gynnar barnen.Herr talman! Vårt land befinner sig i en svår eko-nomisk situation. Arbetslösheten är hög, och det på-verkar barnen. Därför måste vi bekämpa arbetslöshe-ten med alla till buds stående medel, och vi måste setill att få balans i landets ekonomi. Vi vill ge alla barnen ljus framtid. Det är barnen som är vår glädje ochvår framtid.Till slut vill jag citera några ord som socialdemokratiska partikongress:"Det är bara det att den enda praktiska anknyt-ningen till framtiden som vi egentligen har är barnen.Det är i dem man ser framtiden växa fram.Ur detta växer också fram vårt gemensamma an-svar för barnen i samhället. - - - Vi sysslar ju van-ligtvis med allmänna problem, men vad det här hand-lar om är sådant som vi inte gärna talar om eller sätterpå pränt såsom ömhet och livskänsla, värme ochspontanitet, samvaro och gemenskap. Allra längst borthandlar det om någonting så fantastiskt som glädje."Anf. 3 ()Herr talman! Statsrådet räknade upp ett antal åt-gärder som regeringen har på gång för att hjälpa barnsom har det svårt, utsatta barn. Dem har jag ingentingemot, långt därifrån. Jag tackar också särskilt för detvackra Palmecitatet. Jag kan också hålla regeringenoch Socialdemokraterna räkning för att ni har gjortmycket för att öka föräldrarnas, eller om man så villkvinnornas, valmöjligheter när det gäller att fördelaförvärvsarbete och hemarbete.Men i sin iver att snabbt uppnå jämställdhet påalla områden har Socialdemokraterna bokstavligenriskerat att hälla ut barnet med badvattnet.Vi har förflyttat oss från ett dike till ett annat pånågra årtionden. Min mamma hade i praktiken ingavalmöjligheter . Då gick jag och minakompisar, det minns jag mycket väl, förbi traktensenda kindergarten, som det hette, med viss bävan. Vifunderade på varför barnen måste leka innanför stake-tet och fantiserade om att deras föräldrar var dödaeftersom de inte var hemma hos dem. Många vuxnatittade säkert snett på de föräldrar som utnyttjadekommunal barnomsorg då.Sedan började daghemsutbyggnaden på 60-talet.När jag själv fick mina barn hade pendelnsvängt - då var det dagis som gällde. Barn hade blivitförvärvshinder. Visserligen var det fortfarande ont omdagisplatser, men ropen fortsatte att skalla om dagis åtalla. I praktiken hade inte jag heller så stora möjlighe-ter att välja, därför att trycket var så stort att välja rätt,dvs. att bara utnyttja de som föräldraför-säkringen då omfattade och sedan återgå till jobbet.Det var dessutom nästan omöjligt då att leva på enlön, och det är det fortfarande.De som det handlade om - barnen - tillfrågadesaldrig. I båda fallen var det de vuxna och den förtillfället rådande politiska trenden som styrde utveck-lingen.Nu borde vi ha kommit till den punktdå vi inser att alla inte kan eller vill göra lika. Dess-utom har vi alla de rapporter som ligger till grund förden här debatten och som pekar på att våra barn intemår bra med dagens system. De får inte den tid debehöver, varken av sina föräldrar eller av personalen ibarnomsorg och skola.Vi har kommit in i en ond cirkel som är ohållbar.Först byggde vi ut och förbättrade den kommunalabarnomsorgen och utökade antalet stödpersoner kringbarnen i takt med att behoven växte. Budskapet tillföräldrarna var att de förväntades återgå till jobbet närbarnen var omkring . Kommunen skulle i gen-gäld stå för barnomsorgen.När de flesta nu har anpassat sig till den modellenvisar det sig att statens och kommunens pengar ärslut. Plötsligt finns varken föräldrar eller stödpersoneratt tillgå för barnen i tillräcklig omfattning. Föräldrar-na är pressade från alla håll. Antingen har de jobb uppöver öronen, eller också är de arbetslösa och tyckersig ha förlorat sin identitet. Den är ju numera koppladtill vilket jobb man har.Relationsproblem och skilsmässor är vanliga, ochföräldrarna har helt enkelt ofta nog av sitt eget. Sam-tidigt har barngrupperna på dagis och i skolorna blivitstörre. Kuratorn och psykologen har sparats bort, ochbidragen till psykmottagningarna har dragits ned. Dågår ekvationen inte ihop längre, och risken med ettstatiskt och stelt system visar sig. Det borde vara enlämplig tidpunkt att tänka om och se över systemen.Herr talman! Det finns en stor kunskap om barnsbehov. Vi vet att de skiftar med åldern. För det allraminsta barnet räcker det med mat, kärlek, trygghetoch den stimulans som det innebär att mamma ellerpappa jollrar och kelar med det. Om identifikations-processen skall fungera är det viktigt att det inte är förmånga vuxna kring barnet. Något äldre barn har be-hov av andra barn, får stimulans av att leka i gruppoch av att träffa andra vuxna än föräldrarna. Barnmognar dessutom olika snabbt och är över huvudtaget små personligheter, med högst varierande tem-perament och läggning. Det alla har gemensamt är attde behöver bli älskade, sedda och bekräftade för attmå bra.Den här insikten borde leda oss politiker till attförsöka utforma ett system för barnomsorg som inne-bär att föräldrarna kan anpassa sig efter barnens be-hov. Vi måste ge föräldrarna möjlighet att få det somde allra helst vill ha: mer tid för sina barn. Vi måsteockså erkänna att vi politiker inte klarar oss utanföräldrarnas insatser, hur bra kvalitet vi än har på denoffentliga barnomsorgen. Det får aldrig vara så attföräldrarna ses som komplement till barnomsorgen istället för tvärtom.Vi har en barnomsorgslag som ger alla föräldrarsom arbetar eller studerar rätt till en dagisplats förvarje barn som fyllt , och de flesta kommunerarbetar för högtryck för att leva upp till den lagen.När den infördes av fyrklöverregeringen kombinera-des den med ett vårdnadsbidrag. Det är en nödvändigkomplettering, om föräldrarna inte skall tvingas in iett system som innebär att de inte kan ta hänsyn tillbarnens varierande behov. Om alternativet till att fåen dagisplats för ettåringen är noll kronor i subven-tion för att ordna barnomsorgen på annat sätt fungerardet naturligtvis styrande.Fördelen med ett bidragssystem som riktas direkttill föräldrarna är att det kan användas på olika sätt avolika familjer och på olika sätt av samma familj underolika perioder. De många ensamstående arbetslösamammorna, för att ta ett exempel, som måstebegära socialbidrag för att överleva, hade förmodli-gen sluppit det om vårdnadsbidraget funnits kvar. Itider med god tillgång på jobb ökar vårdnadsbidragetföräldrarnas valmöjligheter och därmed möjligheternaatt ta hänsyn till barnet. I tider med hög arbetslöshet,som , kan det hjälpa upp den ekonomiska situatio-nen och därmed göra föräldrarna mindre pressade,vilket också kommer barnen till godo. Det här är enviktig systemförändring, som behöver återinföras. Jagskall återkomma till flera sådana i nästa inlägg.Anf. 4 ()Herr talman! Barns behov av stöd har ökat, menantalet vuxna som kan hjälpa har minskat. Så skulleman kunna sammanfatta rap-port, som har publicerats. Allt fler barn behö-ver särskilt stöd inom barnomsorg och skola, och alltfler drabbas av psykiska besvär. Antalet barn som harbehov av barnpsykiatrisk hjälp har enligt rapportenökat med på tre år.Det här är allvarliga varningssignaler, och av detskälet är den här debatten mycket viktig. Det här är endebatt som inte bara kan handla om nedskärningarsom sker inom landsting och kommuner, utan debat-ten måste också handla om de bakomliggande faktorersom gör att vi nu ser skillnaden mellan barns villkoroch att allt fler barn växer upp under hård press.Barnens tillstånd och antalet födda barn i ett landbrukar användas som mätare på nationens tillstånd.Många och välmående barn indikerar ett gott samhäl-le. Låga födelsetal och larmsignaler om barn som mårdåligt antyder motsatsen. är det emellertid så attde allra flesta barn i - det är 2 miljoner - mårbra. Men andelen som inte mår bra ökar, och det ärinte bra. Tillståndet i landet är inte bra när köerna tillbarn- och ungdomspsykiatriska kliniker runt om ilandet växer.Herr talman! Barns välbefinnande är framför allt,vilket ständigt förtjänar att påpekas, en uppgift förföräldrarna och inte bara samhällets uppgift. Det ärsjälvklart så att barn kan fara illa när föräldrar ärarbetslösa och lever på marginalen, och när kommu-ner och landsting inte anser sig ha tillräckliga resur-ser, helt enkelt inte har råd att gå in med de insatsersom behövs för att stötta barn och familjer som har ettutsatt läge.Orsakssammanhangen är självklara och glasklara,och de står naturligtvis att finna i regeringens politik.Det gäller en rad områden: den ekonomiska politiken,skattepolitiken i synnerhet, arbetsmarknadspolitikenoch inte minst familjepolitiken, eller, rättare sagt,avsaknaden av en genomtänkt familjepolitik.Skattepolitik och familjepolitik är i väsentliga av-seenden sammankopplade. Det gäller bl.a. den all-männa skattenivån och möjligheter för familjer att habestämmanderätt över sin ekonomi. Skattetrycket iSverige är av hela ekonomin, ochom man ser på andelen av genomsnittshushållensekonomi är den sannolikt . Familjer disponeraralltså förhållandevis liten del av sin ekonomi, vilketgör att man blir beroende av bidrag och starkt sub-ventionerade offentliga tjänster för att klara sin för-sörjning.Den socialdemokratiska politiken tar ingen somhelst hänsyn till familjers försörjningsbörda vad avserskattepolitiken. Skatt efter bärkraft är uppenbarligenett okänt begrepp. Det kom till uttryck i kammaren under remissdebatten, när statsrådet i regeringen, finansministern, sade att allamåste vara med och betala.Dagens familjepolitik utgår i stort sett från denjämlikhetsrapport som under ordföran-deskap lades fram inför den socialdemokratiskakongressen. Den ekonomiska självständigheten makaremellan som en grundförutsättning för jämlikhetskulle ligga till grund för framtida lagstiftning inomskattepolitik och socialförsäkringar. Utbyggnaden avförskolan skulle i första rummet inriktas på att tillgo-dose behovet av heldagstillsyn. Målet var ett samhälledär både kvinnor och män förvärvsarbetade, medanalla barn fick samma vård och fostran i kommunalbarnomsorg. Vi ser nu resultatet av den förda politi-ken.Det är ganska häpnadsväckande att lyssna på stats-rådet och höra att hon vill fokusera en delav de här problemen på den valfrihetsreform somgenomfördes under den borgerliga regeringsperioden,nämligen när man införde en valfrihet för föräldrar attvälja skola och barnomsorg. Den valfrihetsreformsom den borgerliga regeringen införde, i form av ettblygsamt vårdnadsbidrag och avdragsrätt för styrktabarnomsorgskostnader, blev dess värre en kort paren-tes innan återställaren kom. När vårdnadsbidragettogs bort ökade trycket på den kommunala barnom-sorgen, och det är självklart att det resulterade i attkvaliteten blev sämre, vilket också Barnombudsman-nen påpekar i sin rapport.Jag kan bara konstatera att denna socialdemokra-tiska blockering när det gäller vårdnadsbidrag ochfriskolor knappast har gagnat barn och föräldrar ochinte heller kommunerna.Min första fråga till statsrådet är: Vilkaåtgärder kommer statsrådet att vidta för att förbättrasituationen för de mest utsatta barnen och familjerna?Och när avser statsrådet att lägga fram förslag till enny, modern familjepolitik?Anf. 5 vice talman ()Herr talman! Det finns ett afrikanskt ordspråk somsäger: "It takes a village to raise a child." Det krävsett helt samhälle att fostra och utveckla ett barn. Ärdet inte fint? Det krävs ett helt samhälle att fostra ochutveckla ett barn.Jag hoppas att debatten , som så förtjänstfullthar begärts av kds, kommer att handla om just detta.Det har sagts, och det kan sägas igen, att det storaflertalet av våra svenska barn har det bra. Men debarn och ungdomar som redan tidigare levde i enjobbig tillvaro får det allt sämre, vilket gör att skillna-derna mellan de barn som mår bra och de barn sommår dåligt ökar.Det står också klart att det är många barn som farilla, och det är många invandrarbarn som far illa. Vimåste nog börja bry oss om varandra litet mer. Sam-hället i form av det offentliga klarar inte att ge all dentrygghet som vi människor kan ge varandra. Vi behö-ver ge varandra och framför allt barnen mer tid.I med ekonomiska neddragningar får vi aktaoss för att skylla allt på ekonomin. Även barn måsteförstå ekonomiska realiteter. Det viktiga är att vi gerekonomiskt utrymme för att i första hand stötta demsom verkligen behöver stöd. Jag tänker också på demsom har svåra handikapp, där assistenthjälp handlarom livskvalitet och inte bara pengar.Vi politiker måste vara mycket observanta på deförändringar som sker. Ingen av oss vill ha tillbakaslumområden i . Men det finns signaler som vimåste reagera på. Det finns en tendens till en kraftigsegregering i boendet. Det finns signaler från skolansom vi måste vara lyhörda till.