prot · GJ0995 · 1996-05-20 00:00:00 — Så det var en evig tur att detvar en borgerlig regering då.Jag delar inte uppfattning att detnu skulle vara bra att försena budgetsaneringen. Detvill jag också ha sagt.Finansministerns ekonomiska politik tycks gå utpå att få lägre räntor genom budgetsanering. Det ärförvisso bra, men det räcker inte. Vi har, som ErikÅsbrink själv anförde, haft mycket lägre räntor tidiga-re och ändå haft en dålig tillväxt. Så det krävs mer.Utbildningssatsningar är säkert också mycket bra,även om man kan diskutera kvaliteten i det som nuföreslås. Men framför allt tar sådana satsningar långtid. Man kan inte tro att man kan få bukt med dagenseller ens morgondagens arbetslöshetsproblem genomutbildningssatsningar. Det tar än så.Så det krävs uppenbarligen mycket mer.Jag frågade om de dubbla skattekilarna. Nej, sadeErik , där - men inte beträffande momsentydligen, för matmomsen är ju lägre - där skall lik-formig skatt gälla, trots att en skattelindring där fak-tiskt skulle skapa en mycket starkt växande tjänstesek-tor.Vad gäller arbetsrätten och turordningsreglernapassar han, trots att det är ett område där det verkli-gen skulle vara angeläget med aktivitet och initiativfrån regeringen.Och i fråga om som investeringsland ochden kapitalförstöring som det innebär att lägga nedlönsamma och fungerande industrianläggningar sägerhan ingenting.Det tycks mig tyvärr som om finansministern ärväldigt tomhänt, vilket är att beklaga för de arbetslö-sa.Anf. 8 Finansminister ()Fru talman! Jag skall börja med att svara på någraav frågor.Jag tycker att det är en förenklad historieskrivningatt säga att kronans knytning till ecun 1991 var ettmisstag. Av olika skäl hade det inte varit möjligt atthålla pris- och kostnadsökningar i under kon-troll under , och det gjorde attden här anknytningen, när den kom , var svåratt vidmakthålla. Man kan inte isolerat rycka lossdetta ur ett längre skeende och beskriva själva beslu-tet som ett misstag, utan det är ett långt mer komplextförlopp som ligger bakom detta beslut.Jag anser inte att vi skall senarelägga eller fördrö-ja budgetsaneringen. Jag tror att det är väldigt viktigtatt vi genomför den såsom det är tänkt, så att vi kanåterskapa en balans i de offentliga finanserna 1998.Jag tror att detta är nödvändigt för att vi varaktigtskall kunna hålla nere inflationen, pris- och kostnads-ökningar, för att vi skall kunna få lägre räntor och denvägen - inte som enda åtgärd men som en viktig åt-gärd - få underlag för en högre tillväxt och för ettskapande av nya jobb i svenskt näringsliv. Därför serjag det som viktigt att vi fullföljer den här politiken.Då kommer jag på nytt osökt in på mina övriga tvåmeddebattörer. Det är en mycket märklig historie-skrivning när de två personer som hade det högstaansvaret för den ekonomiska politiken och för bud-getpolitiken under de borgerliga regeringsåren sägeratt det egentligen skulle vara den socialdemokratiskaoppositionen som är ansvarig eller att allting skulle hablivit så mycket värre.Sanningen är ju att när vi har borgerliga regeringari det här landet åstadkoms det en för-störing av våra statsfinanser som saknar motstycke,som aldrig någonsin har inträffat då vihar haft socialdemokratiska regeringar. Mellan 1976och 1982 var det en borgerlig regering som förde uppunderskottet till bland de största i industrivärlden. Ensocialdemokratisk regering fick sanera detta under-skott. Sedan upprepades tyvärr hela förloppet - fastdet den gången blev ännu värre - mellan 1991 och1994, och en socialdemokratisk regering har fått ta itumed detta.Det går inte att på ett trovärdigt sätt plädera förskattesänkningar - vi har hört ett antal sådanaförslag eller antydningar, framför allt från Bo Lund-gren men även från - när man var medom att låta de offentliga utgifterna skjuta i höjden såatt de översteg av bruttonationalprodukten närde borgerliga partierna lämnade ifrån sig regerings-makten.Det måste finnas något samband mellan utgifteroch inkomster, och det är det som ni inte har förståtteller i varje fall inte har kunnat tillämpa i praktiskhandling. Det är i stället en socialdemokratisk rege-ring som får ta itu med den svåra och mödosammauppgiften att bringa utgifter och inkomster närmarevarandra. Det har krävts smärtsamma utgiftsnedskär-ningar, och det har också krävts skattehöjningar föratt vi ändå skall kunna avveckla det här budgetunder-skottet. Sedan skapar vi förutsättningar, en störrehandlingsfrihet - om vi då vill sänkaskatter eller öka utgifter. Den diskussionen kan vi föranär vi återigen har en offentlig sektor i balans.Till sist: Det är väldigt viktigt att vi när vi genom-för politiska beslut, särskilt sådana som är besvärligaoch innebär ett nytänkande, försöker göra det i sam-förstånd och inte i konfrontation. Det är en fördel omvi kan ha enighet mellan flera partier i , detär en fördel om vi kan göra det i samförstånd medarbetsmarknadens parter och inte genom någon typ avkrigsförklaring som riktar sig mot parterna på arbets-marknaden.Anf. 9 BO ()Fru talman! I sitt inlägg svarade påJohan fråga och sade att ett av problemenbakom försvaret av den fasta kronkursen var att maninte , , hade lyckatshålla pris- och kostnadsökningar under kontroll. Detär alldeles korrekt. Det är den avgörande orsaken tillfallet i svensk ekonomi, dvs. att pris- och kostnads-ökningarna accelererade . Tilldet kan man lägga de effekter den våldsammaprisuppgången hade på de finansiella marknaderna.Allt detta kom sig av en bristande politik under dentid då som statssekreterare och statsrådhade ett stort ansvar.Det intressanta , givet att vi är överens om vik-ten av att sanera de offentliga finanserna, är att disku-tera vad regeringen kan tänka sig att göra,vilka beslut kan få fatta när det gäller attskapa förutsättningar för tillväxt och nya jobb. På denpunkten har jag inte hört landets finansminister sägaett enda ord utöver det som vi är överens om, dvs.saneringen av statsfinanserna. Han försvarar i och försig skattehöjningarna. Det kunde ändå vara intressantatt få hans kommentar på ytterligare några punkter.När det gäller arbetsrätten kan inte regeringenfatta egna beslut. Man vågar inte och kan inte. Det harvi konstaterat.Vi är överens om att utbildningssatsningen ärnödvändig och kan ge positiva effekter, och jag hop-pas att jag och finansministern är överens om attkvaliteten inte skall eftersättas.Men det krävs också någonting . Finansminis-tern avvisar varje åtgärd för att förbättra villkoren förden privata tjänstesektorn. Finansministern svarar intepå frågorna om fåmansbolagen och dubbelbeskatt-ningen. Vore det inte klädsamt med ett svar på defrågorna? Är det, finansministern, rimligt att ha endubbel beskattning på det egna riskbärande kapitalet?Är det rimligt att höja marginalskatten så att företags-ledare i de viktiga teknologibranscherna, inom bran-scher som läkemedel och telekommunikation, sägeratt de riskerar att tappa människor som är anställdadär? Om finansministern inte svarar är det, som säger, ett nytt fattigdomsbevis i regeringensoch landets viktigaste frågor.Anf. 10 ()Fru talman! Jag tillhör inte dem som brukar älskaatt citera olika ekonomer, men jag undrar ändå, efterden ganska omfattande debatt som har förts på senaretid kring finansministerns ambition att bli världsmäs-tare i budgetsanering - eller han kanske anser att hanredan är det - om inte den ambitionen kan komma ikonflikt med arbetslöshetsmålet, speciellt om vi nugår in i en lågkonjunktur.Av LO:s senaste rapport kan man utläsa en mycketstark oro för detta. Man lägger också fram olika för-slag bl.a. när det gäller att föra in sysselsättningsmåleti penningpolitiken. Det vore intressant om finansmi-nistern hade tid att något ytterligare kommentera denkritiken.Till sist har vi ju också haft en mycket omfattandedebatt om arbetsrätten. har hållit en kongress där man har gjortganska starka uttalanden där det uttrycks en oro. Detär kanske inte någon krigsförklaring - det är ett alltförstarkt ord - men man förstår inte riktigt varför rege-ringen har ändrat uppfattning ifråga om arbetsrätten.Då vill jag bara upprepa en mycket kort fråga somkräver enbart ett ja- eller nej-svar: Höll inte de argu-ment som Socialdemokraterna och varöverens om , när vi gemensamtbeslutade att stärka arbetsrätten?Anf. 11 Finansminister ()Fru talman! Jag vill först till sägaatt det visst kan finnas situationer när det kortsiktigtuppkommer en konflikt mellan budgetsanering ocharbetslöshetsbekämpning. Långsiktigt är jag överty-gad om att en budgetsanering är en helt nödvändigförutsättning för lägre räntor som därmed åstadkom-mer bättre underlag för ekonomisk tillväxt och förskapandet av nya jobb. Det är därför som jag ser detsom viktigt att vi fullföljer budgetsaneringen.Vi är inte världsbästa på budgetsanering. Vi kanbli det. Att eftersträva en sådan titel är inget självän-damål. Det beror möjligtvis på att var världs-bäst i budgetunderskott 1993-1994, då den borgerligaregeringen med och hadefått hålla på ett tag. Det har krävts exceptionella åt-gärder för att hantera ett exceptionellt stort problem.Det är detta som är bakgrunden till den ganska tuffaoch besvärliga politik som vi tvingas föra.Den här debatten har handlat om många olika sa-ker, och tiden medger inte att jag svarar på alla frågor.Jag har i mitt interpellationssvar pekat på en rad vik-tiga områden där jag menar att det krävs ytterligaretillväxtfrämjande åtgärder. Till dessa åtgärder hör ettfullföljande av budgetsaneringen, men dit hör ocksåmycket annat som jag har berört. På en delområden finns det redan färdiga förslag framtagna.Det gäller bl.a. den stora utbildningssatsningen därkvalitetsaspekten är viktig. Jag kan försäkra att densocialdemokratiska regeringen och jag själv kommeratt fullfölja dessa strävanden. Så långt möjligt försö-ker vi att göra detta genom uppgörelser med andrapartier i och utan krigsförklaringar mot defackliga organisationerna eller mot några andra orga-nisationer. Det har ett värde i vårt land att vi försökeruppnå breda samförståndslösningar.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1995/96:167 om engemensam valuta och centralbankAnf. 12 Finansminister ()Fru talman! har frågat mig omplanerna på en gemensam valuta och centralbank.Carlgrens första fråga gäller vilka initiativ som re-geringen avser vidta för att motverka den centralise-ring av beslutsfattandet som följer av en gemensameuropeisk penningpolitik och en mycket omfattandesamordning av finanspolitiken.En valutaunion innebär naturligtvis en centralise-ring av penning- och valutapolitiken. Det är i självaverket innebörden av en valutaunion. De länder somdeltar i valutaunionen är överens om att ha en gemen-sam valuta och därmed också en gemensam penning-och valutapolitik. Någon möjlighet att föra en natio-nell penning- och valutapolitik finns inte i en valu-taunion. Därmed finns det inte heller någon möjlighettill ett decentraliserat beslutsfattande i dessa frågor.Det är den restriktion som de länder som ingår i valu-taunionen ålägger sig för att kunna få del av valutau-nionens fördelar i form av underlättad handel, möjlig-het till lägre räntor m.m.Något beslut om huruvida skall delta ivalutaunionen eller ej har ännu inte fattats. Regering-en tillsatte en kommitté med uppdrag attutreda konsekvenserna av en eventuell svensk anslut-ning till den tredje etappen i EMU. Slutsatserna fråndenna kommitté kommer att ingå i underlaget för densvenska ställningstagande omSveriges deltagande i valutaunionen.Carlgren utgår i sin fråga från att finanspolitiken ivalutaunionen måste bli föremål för en mycket omfat-tande samordning. Detta är inte korrekt. Av EG-fördraget följer att ansvaret för finanspolitiken ocksåför de länder som deltar i valutaunionen ligger kvarpå nationell nivå. Det är emellertid väsentligt att allaländer i valutaunionen för en ansvarsfull finanspolitik.Annars kan den ekonomiska och monetära unionen bliinstabil. Därför bör länderna i valutaunionen uppfyllavissa krav på sunda offentliga finanser. Det förs nu endiskussion i EU:s finansministerkrets om hur dessakrav skall se ut. Jag är inte för dagen beredd att gå in idetalj i den frågan.En annan sak är att anser att det finns ettbehov av att öka medlemsländernas medvetenhet omhur starkt beroende de europeiska staternas ekonomi-er är av varandra och om den ömsesidiga påverkanfrån staternas ekonomiska politik.Carlgrens andra fråga gäller om jag är beredd attförorda de omfattande subventioner genom EU somkommer att krävas för att inte ekonomiska obalanserskall utarma regioner eller länder inom en tänkt valu-taunion. Regeringen anser inte att valutaunionen ärskäl för nya eller ökade transfereringar över EG-budgeten. Det är inte genom subventioner som manfår ekonomisk tillväxt eller ökad flexibilitet i ekono-min. Det måste därför råda budgetdisciplin också påEU-nivå.Carlgrens tredje fråga gäller vilka initiativ som re-geringen kommer att ta för att förhindra att ett genom-förande av valutaunionen fördjupar de ekonomiskaklyftorna mellan unionens nuvarande medlemsstateroch de nya medlemsstaterna i Öst- och Centraleuropa.Diskussioner pågår inom finansministerkretsenäven om förhållandet mellan länder i valutaunionenoch länder utanför unionen - en fråga som brukar gåunder beteckningen ins and outs. Dessa diskussionerberör även de öst- och centraleuropeiska länderna.Sverige arbetar på detta område för lösningar somminimerar riskerna för splittring mellan länder somdeltar i valutaunionen och länder som inte deltar iden.Carlgrens fjärde och avslutande fråga gäller vilkainitiativ regeringen avser att ta för att kompletterakonvergenskriterierna för ekonomin med krav påsysselsättning och miljö. Konvergenskriterierna skallinte ses som heltäckande ekonomisk-politiska mål.Sådana mer heltäckande mål för den ekonomiskapolitiken i EU uttrycks i artikel 2 i EG-fördraget. Därfinns mål om såväl sysselsättning som miljö. Attkoppla samman dessa mål med konvergenskriteriernavore enligt min mening inte ändamålsenligt. Rege-ringen driver mycket aktivt både sysselsättnings- ochmiljöfrågorna i EU-arbetet. Sysselsättningsfrågornatas upp i flera sammanhang, bl.a. i den inled-da regeringskonferensen om EG-fördraget. Ävenmiljöfrågorna behandlas i flera sammanhang. Exem-pelvis driver på för att få till stånd en gemen-sam koldioxidskatt i EU som begränsar koldioxidut-släppen.Anf. 13 ()Fru talman! Jag vill tacka finansministern för sva-ret på interpellationen.Det handlar ju om vilket och vilken fram-tid för som vi vill vara med och skapa. Denena möjligheten är att vi verkligen gör EU till ettfredsbygge. Då måste det vara en union som gradvisfår utvidgas och växa på bredden. Den andra möjlig-heten - som vore till stor skada för framtid -är att man gör EU mer och mer likt ett stormaktsbyg-ge och att man låter EU växa på höjden och bit för bitöverför mer och mer beslutsmakt till den överstatliganivån. Då blir det fler och fler beslut som flyttas frånvår riksdag, utsedd av svenska folket, till en överstat-lig nivå där vi kan förhandla om resultaten men där viriskerar att legitimiteten hos folket minskar vartefter.Jag tror att det är mycket viktigt att låta EU växapå bredden, låta det bli ett fredsbygge, men inte påhöjden. Den stora risken med valutaunionen är att denförsvårar fredsbygget och försvårar att låta EU växapå bredden. Däremot underlättar den att EU växer påhöjden. Jag vill peka på detta, och det är därför jaghar ställt interpellationen.Tyvärr kan jag inte känna mig nöjd med svar. Det är helt uppenbart att om man bildarvalutaunionen i den snabba takt som är tänkt, så riske-rar de öst- och centraleuropeiska staterna att hamna iett mycket svårt utanförskap. De tvingas agera i skug-gan av valutaunionen och euron. De kommer att hamycket osäkra makroekonomiska förhållanden. Manriskerar att det blir en ny mur mellan ett A- och B-lagi . Min fråga gällde vilket initiativ regeringentänker ta. Men jag konstaterar att integer något svar på den punkten utan säger att det intebehövs.Den andra frågan gällde om det skall bli subven-tioner i unionen. svarade nej, och det ärnaturligtvis det svar som måste ge. Menär det realistiskt?Alternativet är att släppa fram att löner åker uppoch ned, framför allt ned i krislägen, eller att släppafram stora flyttlass - har ju så vältaligtbeskrivit finska skogsarbetare som får flytta till frans-ka vingårdsfarmar. är inte just detta det stora pro-blemet. Möjligen kommer man att tycka att det är ettstörre problem att tvingas flytta i motsatt riktning.Men risken är ju att valutaunionen blir en flyttlassuni-on. Den förutsätter en centraliserad penningpolitik,säger . Javisst, men den stora knäckfrågan ärju om det är möjligt att undvika en oerhörd centrali-sering också av hela den ekonomiska politiken meden sådan centralisering av penningpolitiken. Det ärsjälvklart att de ingående länderna blir mycket hårtknutna till varandra, vilket förutsätter en politik sompå många sätt likriktas mellan länderna. Det är själv-klart därför talar om detta som vägen för attskapa en politisk union. Men av svar attdöma verkar den mest oförståendeinför den debatt som förs i . Det kan väl ändåinte vara särskilt realistiskt? Också som svar på fråganom vilka initiativ regeringen tänker ta svarar ErikÅsbrink: Inga.Till sist jobben och miljön: har vi satt upp enribba med vilken vi mäter vår förmåga attklara underskott, spara och se till att hålla låg infla-tion. Det tycker jag är bra, om vi skall klara den rib-ban. Men jag förstår inte varför den svenska regering-en inte också vill ha en ribba för att mäta vår förmågaatt klara jobb och miljö - annars händer det inget pådet här området.Anf. 14 ()Fru talman! I går läste jag ett mycket intressantinlägg i i frågan om EMU. Det var ettantal konstitutionella synpunkter på EMU-frågansbehandling här i av ett antal partikamratertill finansministern. Jag har nog tagit del av en ochannan kommentar av finansministern i medierna. Minfråga är helt enkelt om finansministern kan tänka sigatt också här från talarstolen göra några kommentarertill det inlägg som vi kunde läsa i går.Anf. 15 Finansminister ()Fru talman! Jag blev inte riktigt klok på AndreasCarlgrens inlägg och hans syn på EMU. Man får juskilja på två frågor.Den ena är EMU som sådan, om den kommer tillstånd eller inte. Man kan möjligtvis ana att AndreasCarlgren anser att den på någotsätt skall försöka stoppa hela . Denandra frågan gäller förhållande, om Sverigeskall gå in som medlem i i den tredje fasen.I den första frågan får man tycka vad man vill.Men jag tror att det är realistiskt att räkna med attSveriges möjligheter att påverka om projektet kom-mer till stånd eller inte är nästintill obefintliga. Minbedömning är att den tredje fasen kommer till ståndenligt tidtabellen. Man kan aldrig var hundraprocen-tigt säker, men jag uppfattar att den politiska viljanhos ett antal tongivande länder i EU är så stark kommer att genomdriva detta projekt. Mer oklarti dag är hur många länder och vilka länder som kom-mer att kvalificera sig för ett sådant medlemskap.I den andra frågan har vi naturligtvis större möj-ligheter att påverka. Beslut fattas i , ingenannanstans. Enligt min uppfattning - här knyter jag antill fråga - skall beslutet fattas idenna kammare och inte någon annanstans. Min synbygger på att vi i har en parlamentarisk de-mokrati. Den naturliga beslutsordningen i en parla-mentarisk demokrati är att det är riksdagsom fattar besluten. Det gäller inte minst i stora, svårafrågor som berör många olika politikområden där dethandlar om svåra avvägningar mellan en rad olikaaspekter och behov, som knappast låter sig avgörasmed ett enkelt ja- och nej-förfarande. Det är ju dentypen av beslutssituation som uppkommer i en folk-omröstning.Jag anser alltså fortfarande att mycket starka skältalar för att beslutet i denna fråga skall fattas av Sve-riges riksdag, och detta beslut skall fattas någon gångunder hösten 1997.Anf. 16 ()Fru talman! Om man vill undvika debatten i fråga, så säger man att man inte blir klok på in-lägget. Jag tror inte alls att det är så svårt att förståmitt inlägg. Däremot är det möjligen svårt att svara påfrågorna.Om jag utgår från resonemang, dvs.att vi inte kan påverka om unionen blir av eller inte,borde det väl ändå vara oerhört viktigt för den svens-ka regeringen att ha en uppfattning om hur man skallundvika de skadliga effekterna av unionen. Om vi kanse att vidgade klyftor mellan ett ekonomiskt A- ochB-lag i riskerar att drabba de öst- och central-europeiska staterna, så borde väl ändå den svenskaregeringen kunna göra någonting för att försöka mot-verka detta. Detta måste ju strida mot målmed EU-medlemskapet. Men svarar:Nej, det tänker vi inte göra.Om vi ser att det är en risk för centralisering avbeslutsfattandet och om vi vet att detta diskuteras förfullt i andra medlemsstater, så borde det väl vararimligt att den hade några initiativför att motverka det. Men då svarar , det behövs inte.Om man sedan ser att det faktiskt finns en risk föratt mycket stora subventioner växer fram inom dennavalutaunion - t.ex. den tyska varnar fördetta - borde väl den göra någon-ting för att minska behovet av subventioner ochkomma med förslag som minskar de spänningar ochkonflikter som kan bli följden. Men nej.Det borde väl vara naturligt med tanke på Sverigestradition när det gäller jobb och miljö att säga att vivill ha en ribba med vilken vi mäter våra insatser närdet gäller jobb och miljö, så att något händer konkret.Men svarar: Nej, det behövs inte.Om man vill så litet med det som kan betyda såmycket, måste väl ändå slutsatsen bli att intebör vara medlem i denna valutaunion. Det gäller ävenom den blir av, eftersom vi inte kan påverka det,enligt beskrivning. Då är den intressan-ta frågan: Vem skall fatta det beslutet? ju inne på detta i sitt senaste inlägg. Men det är juuppenbart för alla oss som har följt denna debatt atttanken är att de socialdemokratiska ombuden på kon-gressen skall få ha sin uppfattning omdetta. Det är ju inte tänkt att bara denna riksdag skallfatta beslut, utan det är mycket noga genomtänkt inomsocialdemokratin att man skall låta kongressombudenfatta besluten i den här frågan. Men som representantför det svenska folket måste man fråga: Varför skallombuden på den socialdemokratiska kongressen varamed och fatta beslutet men inte svenska folket? Detgår ju att hänvisa till parlamentarisk demokrati, menparlamentarisk demokrati har väl aldrig uteslutit också lyssnar på folkets råd. Det gäller särskilt ien fråga där man till svenska folket har sagt att vi gårmed som medlemmar på det villkoret att det hållsöppet i frågan om medlemskap i valutaunionen. Efter-som ni inte tar ställning till detta , är det väl rimligtatt svenska folket får en chans att säga sitt om dettasedan.Det blir mycket konstigt om man dessutom tänkerförbereda grundlagsändringar - om man nu verkligenfullföljer linjen om medlemskap i valutaunionen -som måste beslutas i denna riksdag innan svenskafolket går till val nästa gång, vilka skall bekräftasgenom beslut efter valet. Här får svenska folket inteden avgörande chansen att påverka själva frågan ommedlemskap. Hur kan försvara en sådanlinje? Det måste leda till en ganska stor politisk stridkring frågan om medlemskapet i valutaunionen ochom de demokratiska förutsättningarna för beslutet.Anf. 17 ()Fru talman! Jag vill instämma i det som AndreasCarlgren sade. Jag är mycket nyfiken på svaret påfrågan.Jag vill också komplettera med ytterligare en frå-geställning. Jag har förstått att finansministerns förs-tahandsalternativ är att det är som skallfatta beslutet. Men en klok general bör väl ocksåtänka igenom näst bästa alternativ.Skulle finansministern till äventyrs komma framtill slutsatsen att han förlorar striden om riksdagsbe-slut eller folkomröstning, så vill jag ställa en fråga:Om finansministern ställs inför de två alternativenbeslutande folkomröstning på valdagen eller folkom-röstning som inte är på valdagen - vilket av de bådaalternativen skulle finansministern då föredra?Anf. 18 Finansminister ()Fru talman!