prot · GK0947 · 1996-12-17 00:00:00 — Jaghoppas att vi skall få en högre grad av flexibilitetgenom den nya anslagsstrukturen, som gör det möjligtatt flytta över anslag mellan olika regioner, länder ochkanske ämnesområden, just för att undvika att mansamlar på sig.Låt oss inte glömma att där biståndet arbetar är detockså svårast att arbeta. Det handlar om länder somhar svåra förhållanden och som kanske inte har det sålätt att ta emot och genomföra de program och struk-turförändringar som avses och som är förutsättningarför det ekonomiska stödet. Därav kommer dessa re-servationer.Bertil resonemang om SIDA som enmammut tror jag inte på. Vi har gjort en för-ändring och fått ett nytt SIDA, sammanlagt av alla deandra biståndsmyndigheterna. Mitt intryck är nog attdetta nya SIDA har fått en mycket bra start och arbe-tat mycket effektivt. Så jag tror inte på resonemangetom att bryta upp den nya biståndsorganisationen ochge sig ut på något slags gungfly av upphandling ochstiftelser, och jag tror inte på några av de andra våld-samma och smått märkliga tankar som fram.Anf. 24 ()replik:Herr talman! Som jag sade har vi avsattytterligare pengar, och hur vi vill använda dem fram-går av det särskilda yttrandet nr 2. Jag kommer inteatt gå inte på det så mycket, men för att ge en indika-tion vill jag bara passa på att nämna att vi har ytterli-gare medel för demokratiutveckling, för förbättrandeav kvinnans ställning, för miljöinsatser och för en-skilda organisationer.Jag hade en liten fundering kring vad sade här. Man använder biståndet som nå-gon sorts dragspel i konjunkturpolitiken. Vid dåligatider skall man kunna dra in på biståndet, och när detblir bättre skall man kunna öka det. Detta var ju interiktigt tanken från början, och därför har jag en fråga:Anser att de som en gång beslutadeom enprocentsmålet i hade fel?Anf. 25 () replik:Herr talman! Nej, det är inte meningen att bi-ståndsanslagen skall vara något slags dragspel. Ambi-tionen är självfallet att komma tillbaka till enpro-centsmålet så snabbt som möjligt. Det uttrycks ju avregeringen och av utskottsmajoriteten, vilket K-GBiörsmark känner till.Vi behöver inte uppehålla oss vid den, men jaghoppas att alla är medvetna om bakgrunden till att vitvingas in i den här situationen. I reservationen finnsen formulering av , men jag förmodar attdet inte är K-G Biörsmark personligen som har skrivitden med tanke på hans lidelsefulla engagemang idessa frågor. I reservationen läser man om "densvenska regeringens oförmåga att få eko-nomi i balans". Finns det någonting man kan kännasig förvånad över så är det just en sådan formulering.Alla måste ju vara medvetna om anledningen till att vihamnat i den här situationen för ekonomi.Men är vi på väg att komma ur detta problemoch kan se hur BNI-uppräkningen medför ytterligarepengar och hur oerhört mycket den förbättrade kron-kursen betyder, eftersom vi huvudsakligen fördelarallt inom biståndspolitiken via dollar.Anf. 26 ()replik:Herr talman! Jag blir inte riktigt klok på resone-manget. Jag har en känsla av att göra det omöjliga, nämligen att säga både-och, både att biståndsanslaget inte skall vara ett drag-spel och att vi ändå tvingas till det på grund av om-ständigheterna. Det är bara att titta på vad som harhänt. Historiskt sett har man sänkt biståndet när eko-nomin har kärvat och försökt höja det när ekonominblir bättre. Då blir det ett dragspel i konjunkturpoliti-ken.Att jag är litet envis på den här punkten beror påatt det inte var tanken, vilket jag har sagt flera gånger.Så jag återkommer till frågan: Anser det var fel tänkt från början av dem som drev ige-nom detta? Det var många engagerade socialdemokra-ter, inklusive statsminister och andra. Vihade statsråd som t.o.m. avgick på grund av att maninte tog några steg i den riktningen. Det var en nervoch intensitet i debatten som vi inte ser . Minfråga återstår: Tänkte de fel?Anf. 27 () replik:Herr talman! Nej, de tänkte naturligtvis inte fel. Vistod ju fast vid vad de tänkte fram, nämligen att en-procentsmålet skall fortleva. Det är klart att biståndethar blivit ett dragspel så till vida att vi har tvingats in idenna ekonomiska situationen. K-G Biörsmark redo-visade tydligt hur detta har utvecklat sig ,och han idkade självkritik när den borgerliga rege-ringen gjorde så kraftiga neddragningar, dels genomen direkt neddragning, dels genom den försämradekronkursen som faktiskt betydde mycket mer i pengarräknat än vad själva neddragningen gjorde.Vi har hamnat i detta läge, men som jag uppfattardet har väl alla en strävan att vi så snabbt som möjligtskall komma ur detta. Det uttrycks ju som ett bestämtmål ifrån utskottets sida att vi skall återgå till enpro-centsmålet så fort det statsfinansiella läget tillåter. Vikan naturligtvis hoppas att det skall ske så snabbt sommöjligt. Vi har ju onekligen nått en bit på väg detsenaste året.Anf. 28 () replik:Herr talman! Först vill jag säga att det är rent nysatt påstå att saneringen av statsfinanserna skulle havarit omöjlig om vi inte hade gjort denna nedskärningav biståndet. Det ligger inte till på det sättet. När manlägger fram en hel budget som omfattar en massamiljarder har man möjlighet att göra prioriteringar.Från sida har vi inte någon an-nan åsikt om det faktum att budgeten behövde sane-ras. Därför har vi lagt fram än något kärvare budgetän vad Socialdemokraterna tillsammans med Centernhar gjort. Men vi har ändå kunnat prioritera biståndet.Inte heller vi är uppe på , men vi har anvisat vä-gen dit.Vi tror inte att vi lyckas , som Vänsternhar föreslagit. Räkna på det, , och sehur många miljarder mer ni behöver lägga!Anf. 29 TREDJE VICE TALMANNEN:Repliken gäller . 30 () replik:Herr talman! Vi är nöjda med att man inte sänkeranslagen till de enskilda organisationerna, men vi villhöja från 820 till 1 000 miljoner till de enskilda or-ganisationerna.För övrigt vill vi satsa mer på det multilaterala bi-ståndet. Vi tror t.ex. när det gäller katastrofbistånd attdet är väldigt lämpligt att använda FN:s organisatio-ner i ännu större utsträckning.Jag vill också påpeka att det har insmugit sig ettfel när det gäller en organisation i tabell 4, VLU, därdet ser ut som att vi inte vill ge den någon finansie-ring, men vi ligger faktiskt på 20 miljoner som allaandra. Men det får väl ändras så att detblir rätt också i papperen.För övrigt vill vi satsa på katastrofbistånd och merpå miljöbistånd, som vi tycker är viktigt. Jag åter-kommer till detta när vi sedan talar vidare om bistån-det fram i vår. Då skall vi gå in på innehållet, och jagkommer då att tala om varför vi satsar mer på det enaoch det andra.Anf. 31 () replik:Herr talman! brukar ofta återvändaoch tala om /93, då vi hade en bi-ståndsram på av BNI. Jag vill gärna upprepa denuträkningen, eftersom jag tycker att den är intressantoch väldigt belysande. Växelkursen i dollar var sådanatt ramen motsvarade 1 miljard . Med dagens växelkurs, om den står sig förnästa , innebär det att vi får 1 miljard 752miljoner dollar. Det betyder alltså att vi har 11 miljo-ner dollar mer än då vi senast låg på enprocentsnivån.Det är inte ointressant. viftar manbort detta i debatten och ser inte sambanden klart.Eftersom vi betalar ut nästan hela biståndsbudgeten idollar har det oerhört stor betydelse. Den samman-ställning som jag gjorde visar verkligen vad det bety-der.Vissa delar av biståndet vill vi skydda, som IngridNäslund säger. Det gäller bl.a biståndet till de enskil-da organisationerna. Det är ett uttryck för den upp-skattning vi känner för deras arbete. De är oerhörtvärdefulla i biståndssammanhang. Det vill vi gärnauppmuntra. Därför har vi ambitionen att inte låta demdrabbas av någon nedskärning i sitt arbete.Anf. 32 () replik:Herr talman! Jag är mycket glad över att Social-demokraterna nu har kommit till den insikten att deenskilda organisationerna är viktiga. Under den förraregeringsperioden fanns det faktiskt ledande social-demokrater som kallade det för "plåsterbistånd" och"utdelande av presenter". Men det är bra att ni nu hargått ifrån det sättet att se på det.När det gäller att den svenska kronan är värd merahar vi inte någon annan åsikt än att det betyder oer-hört mycket att budgeten till en del nu har sanerats.Som jag sade lägger vi fram en något kärvare budget.Det verkar som vi är ännu mer övertygade om attdetta är helt nödvändigt. Det kan inte som något skäl mot min syn på biståndet.Vad som inträffade kan inte bara bero påvad som hade hänt . Det tror jag inte attNils T kan få någon människa i hela Sverigeatt tro på.Anf. 33 () replik:Herr talman! säger att vi socialde-mokrater har kommit till insikt om de enskilda organi-sationernas betydelse. Jag har ändå varit med i utskot-tet i . Jag kan inte erinra mig att vi vidnågot tillfälle inte uppskattat deras värdefulla insatseri biståndsarbetet.Vi har träffat dem ochlyssnat på deras synpunkter, och successivt har ansla-gen till dem höjts. För fem, var situatio-nen den att höjningarna var väldigt kraftiga. Då ut-tryckte man från deras sida vi den tidpunkten att mankunde vara litet mer jämn i sitt ökade biståndsanslagtill dem.Jag har nog intrycket av att vi i utskottet umgåsmed de enskilda organisationerna på ett bra sätt. Detär klart att de alltid önskar att få mer och har ambitio-ner till större insatser. Men jag har nog intrycket avatt det finns en hygglig balans.Återigen till enprocentsmålen. vetatt vi alla står bakom detta i utskottet. På den punktenskiljer vi oss inte åt. Det är kd som föreslår det störstaanslaget, och det är en del av dess totala budget.Samtidigt kan man konstatera att man inte når upp till1 %, som också påpekar. kanskedet inte alltid framgår i debatten. Man framställer detpå ett sätt som skall ge intryck av att man har nått upptill enprocentsmålet, vilket ju inte är fallet, och IngridNäslund erkänner själv att det förhåller sig så.Anf. 34 Statsrådet ():Herr talman! Vad vi diskuterar är en värld i nöd.Vi diskuterar globala överlevnadsfrågor. Vi diskuterarmedmänsklighet.Jag kan inte låta bli, trots att jag känner de flestasbrinnande engagemang i dessa frågor i denna kamma-re, att slås av ett intryck att efterlysa mindre av vekla-gan och mer av visioner, mindre tal om kvantitet ochmer om kvalitet, mindre av självplågeri och mer avsolidaritet över vad känner och gör, ochmindre av partipolitiskt malande och mer av passione-rad medmänsklighet.Jag vet att vi alla oroas av samma saker och i stortsett vill uppnå samma resultat. Många har varit innepå statistiken om biståndsviljan. Det är oroväckandeatt den minskar. Men det är kanske inte oväntat idessa tider av nedskärningar och arbetslöshet. Dethandlar också om hur man frågar och vilka svar manfår.Det finns annan statistik som visar att den vikti-gaste frågan för en majoritet av svenskar är att satsapå kommande generationer, att värna freden och mil-jön. Det är just det som biståndet handlar om. Bistån-det är ett effektivt medel för fred, utveckling ochdemokrati i samklang med naturen. Vi vet att fattig-domen, förtrycket och orättvisorna är en fiende tillfreden. Där föds vrede, desperation och våld. Därförblir just fattigdomsbekämpning, som vi har talat omhär tidigare, ett viktigt led i att kämpa för fred.Miljöförstöring är naturligtvis också ett globalt hotmot hela mänskligheten som kräver ökat internatio-nellt samarbete. Jag skall strax i mina repliker åter-komma till de frågor jag fått. Vi vill och vi måstelämna över, så gott vi kan, en trygg värld till vårabarn och deras efterkommande. Där är biståndet enklok framtidsinvestering. Har vi alla en angelägenpedagogisk uppgift i samhället.Herr talman! Det finns en stor risk att världenkommer att uppdelas i någon slags globala apartheid.Så uttrycker sig mer eller mindre UNDP i sin senasterapport. Man beskriver där framväxten av en ny elit ivärlden, en urbaniserad, välinformerad elit som harsamlat på sig oerhörd makt och oerhörda rikedomar.Samtidigt lever mer än hälften av mänskligheten påmindre än . Det är där man serrisken av apartheid.Man kan då fråga sig: Vad nyttar vårt bistånd till?Kan vi verkligen hoppas på en värld utan fattigdom,förtryck och orättvisor?Jag tror att vi utifrån svenska erfarenheter ändåkan säga: Jo, biståndet gör nytta! Det räddar liv, detbidrar till utveckling, det förhindrar konflikter och detbidrar till demokrati. Vi vet också att många utveck-lingsländer som vi har följt, och andra också, har gjortstora framsteg under . Medel-livslängden har ökat med en tredjedel i utvecklings-länderna . Antalet barn som har börjat iskolan har ökat kraftigt, liksom inkomsten per capita.Barndödligheten har minskat med hälften. Vi vetockså att man i nästan tre fjärdedelar av jordens staternu lever under relativt demokratiska och pluralistiskaregimer.Det här är naturligtvis i första hand ett resultat avegna insatser från befolkningen i utvecklingsländerna.Men biståndet har spelat en roll - en viktig roll.Ändå har någonting gått snett, mycket snett, i pro-cessen. Klyftan mellan fattiga och rika har fortsatt attöka ändå. I nämns en grotesk upp-gift: Tar man 358 av världens rikaste människor visardet sig att de har lika mycket ekonomiska tillgångarsom hälften av jordens befolkning.Globaliseringen, som och var inne på, har öppnat gränser och skapatnya förutsättningar för utveckling - ja! Men samtidigtmåste vi ha klart för oss att denna globalisering intedrivs av medmänsklighet eller solidaritet. Dessfrämsta kännetecken är kapitalets internationaliseringoch jakten över gränserna efter optimal avkastning.Den tar inga sociala hänsyn.Den leder till snabb tillväxt - ja! För vissa länder,ett femtontal, har utvecklingen varit explosionsartatsnabb. Men andra länder - mer än 100 länder, dvs.mer än sammanlagt en tredjedel av världens befolk-ning - har blivit fattigare under de senaste 15 åren.Det här är en oacceptabel utveckling - etiskt, mo-raliskt, politiskt, men också säkerhetspolitiskt somBodil var inne på. Om samhället -det gäller både det globala samhället och det lokalasamhället - splittras mellan rika och fattiga, mellanförtryckta och förtryckare, uppstår konflikterna, kri-serna och urladdningen. Vi har sett det i apartheidensSydafrika och i kommunismens Sovjetunionen.Därför måste vår politik vara att bekämpa orättvi-sor och ofrihet var helst de förekommer. Solidaritetenär inte till bara för de svaga, den är till för oss alla.Den vetskapen har gjort det nödvändigt att formu-lera ett nytt och vidgat säkerhetsbegrepp där man tarin nya hot som den internationella brottsligheten,miljöhoten, terrorismen, fattigdomen och befolknings-trycket. Vi ser ju hur miljonstädernas getton av arbets-lösa och fattiga är pyrande krutdurkar i samhällena,och det gäller inte bara i utvecklingsländerna. Väst-världens resursslöseri och miljöförstöring, både i nordoch i syd, är andra allvarliga faror som också sätterframtida generationers existens på spel.Det är uppenbart att säkerhetspolitiken inte längreenbart handlar om staters säkerhet, utan i allra högstagrad om individens säkerhet. Här kommer biståndet insom en viktig del i det vidgade säkerhetsbegreppet.Herr talman! och månadernahar vår uppmärksamhet självklart riktats mot denhumanitära katastrofen i . Krisen är dockvarken oförutsägbar eller oförklarlig. Den har mångaoch djupa rötter: kolonialismens politik att söndra ochhärska, befolkningstrycket som leder till en desperatkamp och en makt om jord samt inte minst vanstyreoch diktatur. Folkmorden var kulmen på ettförlopp som borde ha angripits långt tidigare.För att lösa konflikter och stoppa krig måste dip-lomati, konfliktförebyggande insatser, fredsbevarandeinsatser och humanitärt bistånd gå hand i hand med dedirekta biståndsinsatserna.I skulle det behövas en Daytonlik-nande process, där man just sammanför alla insatser ien integrerad handlingsplan. Det har vi inte haft; dethar varit allt för mycket vattentäta skott. Det är enviktig sak att diskutera i internationella sammanhang.Den frågan tog vi upp i . Jag drev frågan och fickstöd från kommissionen, och det blir nu en sådanhandlingsplan. Vi har sett samma utveckling i Bosni-en, där man verkligen har sammanfogat de här olikaplanerna. Just därför efterlyste jag en Daytonprocessför Centralafrika.Inte minst behöver vi från svensk sida - det villjag säga som ett indirekt svar på vad upp - tänka på barnens situation i Bosnien. Viförsöker nu att göra särskilda insatser för att ta tillvara deras intressen.Mycket av EU:s bistånd, och också mer av detsvenska, kommer att inriktas på att stödja denfrivilliga återvandringen efter återuppbyggnaden. Detkommer att bli mer och mer av den varan, och det trorjag är oerhört viktigt nu när man ser att det trots allt ärnågot slags ljus i tunneln i Bosnien-Hercegovina.Det svenska biståndet kommer att inriktas på bo-endeprojekt, telekommunikationer, psykosocialt stödsamt stöd till demokrati och främjande av mänskligarättigheter.Herr talman! Vi har erfarenheterav utvecklingssamarbete. Ser man tillbaka visar detsig att det arbetet har genomgått tre olika faser.Under 1960- och 70-talen dominerade projekttän-kandet. Man skulle bygga en skola eller en fabrik, ochså skulle man snabbt åstadkomma utveckling. Detgjordes mycket bra under den tiden. Men det var ändåen förenklad syn på utveckling, vill jag säga.Sedan kom med strukturanpassning.Den byggde på ett bredare angreppssätt, men somnaturligtvis också var smärtsamt på många sätt. Ändåkan man konstatera att det efter stukturanpassnings-programmen är få av biståndsländerna som har lyck-ats bryta biståndsberoendet och skapa en hållbar till-växt.Nu är vi inne, menar jag, i en tredje fas av utveck-lingssamarbetet där den politiska miljön får en avgö-rande betydelse. Alla är nu för marknadsekonomi.Men gäller det att se till att den får en sådanutformning att vinsterna inte hamnar hos en liten delav befolkningen, hos en elit. Det innebär bara orättvi-sor och ojämlikheter, som i sin tur återigen föderkonflikter.Under 1980- och 90-talens kriser föreskrev givar-na allt för ofta i detalj vad mottagarlandet skulle göra.Ofta satte man också in egna konsulter för att göradet.Så bygger vi inte upp en långsiktigt hållbar ut-veckling. Med demokratiska samarbetsländer är detockså en oacceptabel nedlåtenhet, skulle jag viljasäga.Förankringen i utvecklingsländerna tar tid. Attmobilisera interna resurser är inte heller lätt, men detmåste till. Vi skall också komma ihåg att de länderdär biståndet fungerar bäst och som utvecklas snab-bast är länder som inte har medgörliga regeringar,utan som tar eget ansvar och står upp för sin egenprocess.Med detta menar jag att vi nu skall inrikta oss påatt låta vårt samarbete mer utgå från ett partnerskap,där vi kan föra en mer konsekvent politik från de s.k.givarländerna.Det är naturligtvis inte bra - det är helt fel - om viger katastrofbistånd med ena handen och säljer vapentill en konfliktregion med den andra handen. På sam-ma sätt kan man inte främja en utveckling genombistånd om man lägger olika handelshinder ivägen för utvecklingen.Därför måste utvecklingssamarbetet bygga mer påett jämbördigt partnerskap. Vi är inte där ännu, menvi ligger långt framme. I propositionen har ni sett vadvi har tänkt göra, och utskottet har också tagit ställ-ning till detta.Samsynen om utvecklingens villkor är större ännågonsin internationellt. Det har vi sett i de olika FN-konferenserna. Men det finns ändå alla dessa gräns-överskridande hot, som jag har beskrivit, som krävermycket mer samordning. Det har vi nu inom EU ochFN. Genom att nu sitter i FN:s säkerhetsrådfår vi ökade möjligheter att föra en kraftfullare politikinternationellt. Jag skall be att få återkomma till dettai mina repliker.Anf. 35 () replik:Herr talman! Jag delar inte riktigt statsrådets oroför globaliseringens effekter på ekonomi.De som har satsat på att bygga upp marknad-sekonomins institutioner och de som har byggt upp etträttssamhälle där avtal gäller och där de spelreglersom marknadsekonomins aktörer är vana vid funge-rar, har ju i själva verket blivit magneter för interna-tionellt kapital. Det finns många exempel på detta. Jagtror trots allt att den allra viktigaste insats vi kan göraär att inom VHO och andra organisationer kraftfulltverka för frihandeln. Inom EU kan vi kraftfullt verkaför att våra marknader öppnas för produk-ter.Med tanke på vad statsrådet sade vill jag ställa endirekt fråga. Är statsrådet beredd att motverka dehandelshinder som nu försöker bygga uppgenom att försöka stoppa import från medhänvisning till att de har sämre miljö eller en ar-betsmiljö som inte fullgod och i stället bidra till atthjälpa till lösa de problemen via biståndet? Då kan vifå en fri import från till vårt land framöver.Anf. 36 Statsrådet ():Herr talman! Jag skulle vilja säga till att globaliseringen är något slags jetmotor i ut-vecklingen i världen just . Men faktum kvarstår. Deväldiga kapitalflöden som mobiliseras och omsätts pådetta sätt går de fattiga förbi, både de fattiga ländernaoch de fattiga människorna i de fattiga länderna och ide rika länderna. Det är så. Därför måste vi i vårtbistånd inrikta oss på strategiska insatser, bl.a. skuld-lättnader - det är oerhört viktigt - och att ta bort hin-der för utveckling i vår handelspolitik och i annanpolitik.Skuldtjänsten 1980-1992 har beräknats till 420miljarder dollar. Det är lika mycket som sex Mars-hallplaner, som alltså går från syd till nord. Jag troratt om man bara målar globaliseringen och frihandelni rosenfärger kommer vi att missa solidariteten ochutvecklingsmöjligheterna i tredje världen. Vi kommeratt få tendenser till en global apartheid. Den måste viförebygga på alla sätt.Anf. 37 () replik:Herr talman! Jag delar uppfattningen att skuld-tjänsten är ett stort problem. Jag tycker dock att det ärnågonting som man faktiskt får fundera en hel delöver. När det kommer en ny regim som leder sitt landtill framsteg inom demokrati, mänskliga rättigheteroch ekonomi finns det ett klart incitament att befriadet landet från besvärande skuldtjänster från en gam-mal korrupt regim. Det är svårare när man inte ärövertygad om regimens inneboende förmåga att ledasitt land på rätt väg. Där tror jag att det finns anled-ning att överväga åtgärder som amorteringsfrihet ochräntefrihet när man förvissar sig omatt landet är på rätt väg.Nu är vi på väg in i ett kunskapssamhälle. Vi vetatt många fortfarande har en analfabetism därmånga unga flickor inte ens får en basal skolutbild-ning trots att det flyter betydande biståndsmedel tillländerna. är vi på väg in i vad som globalt hållerpå att bli ett kunskapssamhälle, och dessa länder hal-kar efter. Jag vill ställa en fråga. Är statsrådet bereddatt ställa större krav på att unga flickor inte längreskall få gå in i analfabetism i de länder där vi bedriverbistånd?Anf. 38 Statsrådet ():Herr talman! Jag vet inte om ärmedveten om att han slår in öppna dörrar. Det härtillhör de prioriterade målen för den svenska bi-ståndspolitiken. Det handlar om att bygga upp kun-skap och att satsa inte minst på unga kvinnors utveck-lings- och utbildningsmöjligheter. Ett av våra målframöver måste vara att rikta in biståndet så att detbidrar till att påverka maktfördelningen i samar-betsländerna. Då tänker jag bl.a. på maktfördelningenmellan män och kvinnor. Satsningen på framför alltunga kvinnor är oerhört viktig. Därför har vi det sjättebiståndsmålet. Det kommer vi nu att genomföra kon-sekvent, precis som miljömålet där vi gör miljökon-sekvensutredningar i alla projekt. Det är i högsta graden öppen dörr som slår in.Jag kan också säga att vi kom-mer att överlämna en skrivelse till om fat-tigdomsbekämpningen och de mål som vi ser och denstrategi som vi skall ha där. kommer deten annan skrivelse om hur vi bättre skall stödjamänskliga rättigheter och demokrati.Anf. 39 ()replik:Herr talman! Statsrådet talademycket väl och vackert, i vissa delar nästan poetiskt,om biståndet. menade också statsrådet attbiståndet är en klok investering. Jag delar helt denuppfattningen. Det är en framtidsinvestering.Det har kanske framtonat, i alla fall enligt statsrå-det, litet pessimistiska tongångar och vi klädde osslitet i säck och aska här.