prot · GK0926 · 1996-11-07 00:00:00 — Vi är naturligtvis beredda att ge våra insatserden inriktning som i varje läge krävs för att främja enförhandlingslösning mellan alla berörda parter.Det är viktigare än någonsin att fortsätta att stärkade krafter och grupper i det burundiska samhället somvill kämpa för rättsstaten, respekt för de mänskligarättigheterna och de demokratiska institutionerna.Regeringen har därför för avsikt att fortsätta stödet tillförsonings- och konfliktförebyggande insatser genomsåväl FN-systemet som enskilda organisationer. Entotal isolering av är inte svensk politik i nu-varande situation.Vad avser presenterade FN:s generalsek-reterare en rapport om situationen i landet,inklusive läget i förhandlingarna mellan parterna iBurundi. Rapporten behandlas i säker-hetsrådet. Skulle en allomfattande dialog inte ha in-letts har säkerhetsrådet, i sin senaste resolution, för-klarat sig berett att överväga ytterligare åtgärder, bl.a.ett vapenembargo. Låt mig slutligen konstatera attFN:s vapenembargo mot regeringen i hävdesi september . Vapenembargot kvarstår dock motövriga berörda parter. Svensk vapenexport till deaktuella länderna är utesluten.Anf. 38 ():Herr talman! Jag vill tacka utrikesministern försvaret på min interpellation, och jag vill konstatera attdet har gått rätt sedan den lämnades in. har, som vi allavet, konfliktsituationen i och områdetomkring förvärrats på ett fruktanvärt sätt.Katastrofen i överskuggar nu nästan alla andraproblem som finns i den här regionen. Jag måste där-för säga att jag är något besviken över att utrikesmi-nistern inte mer tar upp situationen allmänt för männi-skorna i hela den här regionen i . En delav de frågorna fanns med i min interpellation.Jag instämmer naturligtvis i utrikesministerns svarvad gäller gemensamt agerande och att eftertankekrävs. Det är inte önskvärt att något land rusar i vägoch gör egna insatser som inte har ett allmänt stöd. Vihar organen EU, OAU och FN, där vi kan agera. Menjag vill ändå resa frågan om inte känner ettspeciellt ansvar. Vi har genom en preventiv närvaro,där vi har varit litet av föregångare och där min kolle-ga har spelat en utomordentligtviktig roll, visat vägen mot nya och, som jag tror,framgångsrika sätt att arbeta.Jag menar också att vi borde driva på hårdare in-om EU, där vi vet att kritik riktats mot att EU inte harställt upp med t.ex. tillräckligt stort antal MR-observatörer i . Vi har också diskussioneromkring , som vill rusa i väg och erbjudamilitära styrkor. Jag hade önskat att utrikesministernhade haft en synpunkt på detta.Jag vill också ta upp frågan hur vi agerar i FN ochsäkerhetsrådet, där vi har den resolution från augustisom utrikesministern också åberopar. Jag undrar: Kanman hävda annat än att situationen allvarligt förvär-rats? Hur mycket värre skall det bli för att man skallagera?Den konferens som både jag och utrikesministerntalar om är utlovad , och jag menar attSverige måste spela en betydligt aktivare roll. Detborde man kunna göra redan innan vi har tagit plats isäkerhetsrådet.Det är många frågor som inställer utifrån situatio-nen i och , men det vikti-gaste är kanske det som väldigt många har påpekat, delärdomar som enskilda länder och hela det internatio-nella samfundet borde dra av katastrofen i ,som ju inte kom som en blixt från himlen utan sommånga hade förutsett. Med det som bakgrund bordeman ha kunnat agera för att undvika den typ av kata-strofer som vi står mitt uppe i. I den utvärderingsom jag åberopar i min interpellation har man justpekat på att politiska lösningar saknas i Rwandafallet,på samma sätt som i och i Zaire.Det har förekommit artiklar i Aftonbladetfrån , och den nuvarande represen-tanten i , , har uttalat sig påmotsvarande sätt. Jag menar att vi måste se till att detblir politiska lösningar som tillsammans med de hu-manitära kan förändra situationen både i ochi hela den centralafrikanska regionen. Där vill jag vetapå vilket sätt regeringen mer aktivt agerar.Anf. 39 ():Herr talman! Jag tycker inte att man kan se detsom har hänt i isolerat. Det är just i dagmycket tydligt att vi måste sätta in det här i det geo-grafiska sammanhanget, dvs. i Stora sjö-regionen. Detfinns mycket klara samband mellan det som händer iBurundi, det som har hänt i och det som nuhänder i östra . och har varitoch är i mycket tvillingländer, med samma etniskasammansättning. De har en minoritetsbefolkning avtutsier, som har spelat en avgörande roll. Den har haftden politiska och ekonomiska makten, och den harfortfarande den ekonomiska makten.Under det senaste året - egentligen i ett ännu kor-tare tidsperspektiv - har den politiska kartan föränd-rats i det här området. Vi har en regering i ,en icke legal regering i och just nu en tutsi-dominans med militär kontroll av östra . Det härär en förändring av den politiska kartan som manmåste beakta och analysera mycket noga och draslutsatser av.Burundi började egentligen mycket bra 1993 ochbetraktades som ett mönsterland när det gällde demo-kratiseringsprocessen och de val som man förberedde.När vi nu har facit i handen kan vi se att resultatettyvärr blev blodigt, förlamande och skrämmande påalla sätt och vis. Valet följdes av enkupp och ett blodbad.Folkmordet i , som följdes av flykting-strömmar till , till östra och även tillTanzania, har konsekvenser också för utvecklingen iBurundi. Vad som hände efter 1993 har också mycketatt göra med att man aldrig har utmätt någon rättvisa.Det råder fortfarande ett tillstånd av impunity, straff-löshet, och det måste på något sätt angripas. Det in-ternationella samfundet måste agera.Utrikesministern säger i svaret något som jagtycker är väldigt viktigt, att det finns en frustrationinom båda folkgrupperna. Tutsigruppen är rädd för ettfolkmord. Rätt eller fel är det en känsla som finns där.Hutubefolkningen är frustrerad och besviken över attden har förlorat den politiska makt som den faktiskterhöll vid valen. Skeendet har kulminerat i statskup-pen i somras.Vad kan man då göra? Det är klart att vi alla härär ense om att det är politiska lösningar som är deriktiga. Kravet på en internationell konferens kommernu med ytterligare skärpa. Jag tror att lösningarnamåste bygga på maktdelning, försoning, dialog, re-spekt för mänskliga rättigheter och naturligtvis på etträttssamhälle. Vi har från svensk sida möjligheter, ochjag vill återkomma till det.Anf. 40 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp):Herr talman! Det som händer i detta område runtsjöarna, i länderna , och , kom-mer egentligen inte som någon överraskning. Det harlegat i luften . De rapporter vi har fått har pekat iriktning mot den katastrofsituation som vi nu ser.Läget är explosivt, och har varit det ganska länge.Från många synpunkter kan man säga att detta påsitt sätt är en klassisk afrikansk konflikt. Vi har settden från område till område. sadeatt vi måste se detta i sitt geografiska sammanhang.Det är helt riktigt, men man måste också se det i sitthistoriska sammanhang. Vi har här också varit inne påde olika stammar som finns i området. Detta är ettmönster som går igen. tycker man borde lära sig av de erfarenheter som gjorts un-der decennier på den afrikanska kontinenten. Menmisstagen upprepas, om och om igen.Man måste se detta i sitt historiska perspektiv.Man måste gå tillbaka till kolonialtiden och till . Man satt då iEuropa och ritade de afrikanska kartorna och drogupp linjer med passare och linjal. Man drog gränseroch delade upp . Sedan har detta stuvats omberoende på krig i och på världskrig. Man harbytt länder, och dessa människor har ibland fått varatyskar, ibland belgare och ibland engelsmän. Heladenna historiska bakgrund gör att och vår delav världen har ett speciellt ansvar för - etthistoriskt ansvar.Man frågade här vad ämnar göra åt situa-tionen. Faktum är, precis som ministern säger, attSverige gör en hel del och har en hög profil. Men jagsaknar många av de länder som fanns med i engång i tiden. De har varit med om att suga ut dessamänniskor ekonomiskt, de har exploaterat områdenoch blivit rika genom att de afrikanska länderna harfått avstå sina rikedomar till dem. Var finns de ?Det är de som borde ha en hög profil.I sådana här situationer är det alltid civilbefolk-ningen, kvinnor och barn, som blir lidande. Grundenför att över huvud taget komma till en lösning är de-mokratiarbete. Vi kommer aldrig att lösa dessa kon-flikter - vare sig på den afrikanska kontinenten ellernågon annanstans - utan att människorna själva fårsäga sin mening, utse sina ledare och ha rätten attavsätta dem. Utan den demokratiutvecklingen kom-mer vi aldrig att få se en fredlig värld. Det är den linjesom vi måste arbeta efter. I har det varit flerakupper, och det finns en illegal regering i landet. Omvi någonsin skall kunna få någon ordning på dettatillsammans så är det den demokratiska vägen vimåste gå.Nu har en chans att som representant i sä-kerhetsrådet driva dessa frågor i den riktning jag nupekar på. Jag tror inte att det råder någon delad me-ning om riktningen, men jag menar att det är viktigtatt alltid och tydligt tala om den demokratiska vägen.Anf. 41 ():Herr talman! Utrikesminister !Jag är glad för detta tillfälle att få ta upp frågorna omländerna vid de i . Vi är flerastycken som på flera sätt har varit inblandade i deparlamentariska ansträngningar som har gjorts för attbringa fred och försoning i området.Jag vill uttrycka en tacksamhet för att ochden har velat satsa på detta områ-de under en . Den svenska närvaron,även från regeringsnivå, tycker jag är naturlig medtanke på det oerhört stora arbete som under 75 års tidhar lagts ned i detta område av frivilliga svenskar. Dehar verkat i området som missionärer och biståndsar-betare långt innan det fanns ett biståndsarbete somdrevs av regering och riksdag. Det finns alltså enmycket god grund i området. Därför tror jag att enfortsatt närvaro är viktig, och det finns ingenting somtyder på att regeringen ser det på något annat sätt. Jagnoterar detta med tacksamhet.Situationen i är sådan att landet har enicke-legitim regering, vilket också redan har nämntshär. Man kan ifrågasätta hur stor nytta embargot gör,även om det är de afrikanska staterna som har kommitöverens om det. En viss förhandlingsvilja har ändåvisats, och efter vad jag förstår har man nu återupprät-tat parlamentet i . Även om det inte fungerarfullt ut finns åtminstone en del av ledamöterna påplats, och de har ett visst inflytande. Frågan är omman skulle kunna förstärka ansträngningarna att pånågot sätt komma fram till en normalisering av förhål-landena den vägen även om inte alla de krav som deafrikanska staterna ställt uppfylls. Hur ser utrikesmi-nistern på detta? Det kanske ändå inte är en heltomöjlig väg att gå. Den sittande presidenten åtminstone en gång tidigare visat att han har varitvillig att träda tillbaka när landet har varit redo för ettfullt demokratiskt övertagande. Man kanske kan havissa förhoppningar om att han skulle agera på ettliknande sätt , om förutsättningarna fanns.Det är naturligtvis nödvändigt att alla de olikaparterna är med vid en sådan typ av förhandling. Jagär inte säker på att förutsättningarna för det föreligger,men reagerade ganska starkt på detsenaste mötet i , då förhoppningar kanskefanns om att de andra kringliggande staterna skulle havisat en litet större vilja till samarbete.I mitt nästa anförande skall jag vidga debatten li-tet. har allting kommit i ett annat läge i och medden oerhört prekära situationen i östra . Det göratt det kanske inte är de kringliggande staternasfrämsta intresse att försöka åstadkomma millimeter-rättvisa i nu.Anf. 42 Utrikesminister ():Herr talman! Enligt regler svarade jagpå de frågor som hade ställts, . Jaghåller fullständigt med om att det finns anledning attvidga debatten . Det har ju också de som har gåttin i debatten gjort. Jag kan också konstatera att det iSveriges riksdag verkligen finns representanter somväl känner till denna region, vilket denna kvartett ärett gott uttryck för.Det som pågår i är en katastrof avenorma mått. Det gäller naturligtvis den etniska kon-flikten i sig, men också den flyktingkatastrof som harinträffat. Den har pågått i bra mycket över envecka, och omvärlden har ännu så länge inte kunnathitta någon bra lösning på den. I medierna sägs t.o.m.att över en miljon flyktingar bara är borta. Man vetinte var de finns, och man kan inte nå dem med hu-manitärt stöd. Denna situation är så akut att den na-turligtvis måste hanteras först. Även om interpellatio-nen handlar specifikt om är det alldeles rättsom debattdeltagarna säger: Man måste se frågorna iett sammanhang - i det större geografiska och histo-riska sammanhang som länderna i regionen har till-sammans.Detta var också mycket tydligt när jag diskuteradede här frågorna under min resa i södra , i Na-mibia, och . Man är mycket oroligäven för de vidare implikationer som detta kan få.Vad gör vi då från svensk sida? har enhög profil i det här området med ett humanitärt bi-stånd på 200 miljoner under det år som har gått ochmed personer på plats. Där har ju sig på ett positivt sätt. Vi skall fortsätta meddet aktiva engagemanget.Sedan kan vi agera via EU. Jag har deltagit i ettutrikesministermöte inom EU där vi i början av kon-flikten såg till att det finns humanitärt stöd från EU.Nu kan det ju dess värre inte komma fram, men vi harförvissat oss om att det finns att tillgå. När vi förstodatt det skulle bli svårigheter med att få fram det sändevi ned EU:s speciella representant för det här områdetför att på plats försöka åstadkomma en politisk lös-ning. Han åker nu i skytteltrafik mellan ochKinshasa för att försöka åstadkomma detta. ärdet ett biståndsministermöte inom EU där man skallförsöka hitta nya lösningar.EU gör alltså mycket, men det är klart att dettaäven är en fråga för . Det är englobal fråga. Det är en fråga för OAU, den afrikanskaenhetsorganisationen. Vi måste ta itu med detta påbåde lång och kort sikt. Det måste bli vapenvila. Detmåste nu skapas säkra korridorer för det humanitärabiståndet, säkra zoner för flyktingarna och rätt förflyktingar att återvända till . Det finns mycketlärdom att dra av detta när vi väl har klarat av detakuta. En lärdom är att vi måste ägna oss åt det före-byggande arbetet mycket mer. Vi får inte bara se dettasom en etnisk konflikt. Det handlar om mänskligarättigheter, fattigdom och tillgång till jord för männi-skorna där. Det skapar och underbygger den här typenav konflikter.Anf. 43 ():Herr talman! Jag tror att vi i grunden har sammasyn på dessa frågor och hur angeläget det är att viagerar såväl från svensk, europeisk som internationellsida övergripande genom FN. Vi vill inte stillatigandeåse den katastrof som pågår i den här regionen.Jag vill säga till utrikesministern att jag hade enfråga som gällde just regionen och humanitära insat-ser. Jag hade hoppats att vi skulle kunna fokuseranågot mer på den och inte bara på Burundi.Jag vill även ta upp flyktingfrågan allmänt. Jagtycker att det här exemplet väldigt tydligt visar hur vii och säger att det är länderna somligger närmast som skall ta ansvar. Vi skall alltså inteacceptera fler flyktingar till från andravärldsdelar. Jag tycker att exemplet med flyktingarfrån och i visar hur svårt det ärför ett grannland att ta emot stora mängder flyktingaroch hur det rymmer enorma problem i sig. Det bordeockså vara en lärdom för oss.Jag vill också ta upp hur jag redan innan kuppenfick brev från en flykting i , en parlamentarikerfrån som vi har träffat, som beskriver redandå vilka enorma svårigheter det var att få matoch mediciner och hur människor dog av malaria osv.Situationen har förvärrats ytterligare.Herr talman! Jag skulle vilja återgå till en fråga viinte hann med i första omgången, nämligen den omvapenembargo. Jag utgick ifrån att svaret skulle bli attSverige inte accepterar vapenexport till dessa områ-den . Men jag menar att vi kan ha något högreambitioner. Varför existerar inte vapenembargot i FNmot längre? Borde inte det vara självklart attSverige driver på och ser till att det blir ett totalt va-penembargo?Jag vill återvända till den fråga väckte, nämligen den om västländernas an-svar för att rita upp kartan och se till vilka som fickmakt och vilka som inte fick något inflytande, menockså för vapenexporten. Vi vet att det är de störreeuropeiska länderna som har svarat för att dessa län-der har en stor vapenarsenal. Där har spelatett mycket märkligt spel. Därför skulle jag vilja attutrikesministern något förtydligade hur kom-mer att driva frågan om ett totalt vapenembargo förregionen och även driva på inom EU för att få deandra europeiska länderna att totalt upphöra medvapenexport.Slutligen vill jag också beröra frågan om sanktio-nerna. Jag tycker att det är självklart att vi skall ställaupp på och de afrikanskagrannländer som har fattat beslut om sanktioner. Mensamtidigt skall vi vara medvetna om att det ocksåskapar problem i sig för befolkningen i ochomkringliggande områden. En brist på livsmedel,bensin och en rad nödvändiga varor gör att livet förde vanliga medborgarna också blir svårare. Förhopp-ningsvis kan trycket bli så stark att vi får politiskalösningar i , östra och som göratt läget kan normaliseras, även om vi vet att detkommer att ta lång tid.Anf. 44 ():Herr talman! Jag tror att vi måste anlägga olikatidsperspektiv när vi diskuterar de här frågorna. Justnu är det ju naturligtvis ett akut läge när det gäller attkomma fram med humanitära insatser för den flyk-tingskatastrof som vi ser växa fram, som flera har sagthär. Det är en akut fråga som måste lösas omedelbart.Sedan finns det ett längre perspektiv där det gälleratt arbeta för stabilitet och politiska lösningar i regio-nen. Jag tror att det är viktigt att vi inser det. Detkommer att ta mycket innan man når lösning-ar. Här krävs försoning. Det är en process som kom-mer att ta mycket . Det är naturligtvis ocksåviktigt att vi arbetar bilateralt med vår närvaro och detsom har påbörjats där nere.Men jag ser det också som oerhört väsentligt att viarbetar samstämmigt i det internationella samfundet.Det har varit alldeles för många olika signaler somhar skapat förvirring i . De har också misslettmänniskor. Kuppen byggde faktiskt på fel-tolkade signaler från det internationella samfundet.Där har vi nu en möjlighet att göra något genom vårplats i säkerhetsrådet. Hur skall vi använda den fördetta och för de preventiva insatserna?Buyoya har återupprättat parlamentet, men hur?Det finns 30 parlamentariker av 81. De andra är ilandsflykt och vågar inte komma tillbaka, ges ingetskydd och ingen säkerhet osv. Det är bara en chimärnär man säger att man har återupprättat parlamentet.Anf. 45 KARL-GÖRANBIÖRSMARK (fp):Herr talman! Det helt riktigt, som det sägs här, attdet finns två perspektiv, det korta och det långa pers-pektivet. Det som gör en frustrerad när det gällerdet korta perspektivet är att situationen är så drama-tisk. Här rör sig en miljon människor på flykt i områ-det, och vet vi inte ens var de finns någonstans.Man har inte kunnat lokalisera dem. De har gett sig ut på drift.När TV-bilderna kommer att rullain och vi får se katastrofbilder där liken flyter i flo-derna kommer människorna hemma i TV-soffanåterigen att ställa sig frågan: Vad gör FN?Även det är frustrerande. Det är en ganska låst si-tuation. Vi vet också att det finns tidigare soldater,mördare och krigsveteraner mitt bland de civila flyk-tingarna. Hur skall man kunna skilja ut dem från deandra och ge en rejäl hjälpande hand?På lång sikt måste de inblandade länderna natur-ligtvis ta sitt ansvar. Även om man utifrån kan kommain och stötta och hjälpa kan lösningen aldrig kommautifrån.Vi kan hjälpa till på olika sätt, arrangera mötes-platser och sitta ned och diskutera. Men lösningensom sådan måste komma inifrån.Vi talar om bördiga, vackra och frodiga områden,som lätt skulle kunna föda befolkningen i fredstid ochmed en demokratisk utveckling. När man tänker pådetta blir det hela än dystrare när vi ser TV-bildernarulla in.Anf. 46 ():Herr talman! Först vill jag säga till KristinaSvensson att jag är medveten om att det inte är någonfullkomlig aktion att ha återupprättat parlamentet. Detär också sant att det numera inte är över 80 parlamen-tariker; en del är döda och har inte ersatts. 15-20parlamentariker har drabbats av detta grymma öde,vilket verkligen visar hur oroligt det är och huroskyddade även parlamentariker är.Jag vill inte komma med några absoluta påståen-den om hur detta kan lösas. Men jag tror att vi iblandfår lov att undvika att följa vår egen regelbok för hurdet skall gå till. Man får kanske ha en minsta gemen-samma nämnare för det som är möjligt att göra ochsom ändå kan föra fredsprocessen framåt. Därförmenade jag att man kanske skall börja förhandla uti-från detta.Det är allvarligt med en blockad i det här läget.Många flyktingar återvänder nu till , och detär svårt om det blir problem att få tag i mat nu närmycket av jordbruket ligger nere. Därför bör vi verkaför att blockaden hävs i detta mycket svåra läge. Jagvill gärna ha ett svar från utrikesministern på om ni ärberedda att göra det.Jag har väldigt svårt att se hur man skall kunna lö-sa den oerhört prekära situationen i utan någonform av fredsbevarande styrka. Hur skall man kunnakomma alla dessa flyktingar till hjälp? Vi vet inte ensvar en del av dem är. Det förmodas att de tagit sig iriktning nord-väst från räknat. Det gjordefaktiskt en del av flyktingarna på ett tidigt stadium.Jag undrar om och , som man harett oerhört starkt förtroende för där nere, skulle varavilliga att ställa trupp till förfogande om det blir ak-tuellt.Anf. 47 Utrikesminister ():Fru talman! Jag skall begränsa mig och bara svarapå de frågor jag har fått.Ingrid hade frågor rörande situationen iBurundi. Jag sade redan i mitt svar att det självfalletmåste till förhandlingar och samtal mellan alla berör-da parter. Man kan inte bara rikta sig till den nuva-rande regeringen, utan man måste också vända sig tilloppositionsgrupperna. Där finns militanta elementsom är ganska svåra att få in i regelrätta samtal omförsoning.Vi kan inte tillåta blockaden att hindra humanitärtstöd att komma in. Det är vår åsikt.Eva frågade om ett möjligt vapenem-bargo för området. Naturligtvis tycker vi alla att län-der som är så fattiga som dessa borde använda sinaresurser till något annat än att köpa vapen. Men de ärsuveräna stater som har rätt att skydda sig, såväl motvarandra som mot de många grupper inom ländernasom har ganska mycket vapen.Problemet är att ett embargo riktar sig mot en re-gering, vilket ger rebeller en särskild förmån. Det gördet svårt. Men vi kan göra en allmän vädjan om åter-hållsamhet i vapenförsäljning till detta område. Det ären självklarhet.Det har också funnits ett vapenembargo, och vi vetatt några bryter mot detta. Det är viktigt att vi får klartför oss vilka som har brutit mot vapenembargot -måste respekteras.I det mest akuta som sker i konflikten är vi ak-tiva på olika sätt. Jag håller med dem som här harhävdat att FN trots allt är det viktigaste organet. Vihar haft kontakt med den person som FN nu har utsett,nämligen kanadensaren . Vi ser att han harkunnat komma framåt mot lösningen av konfliken, viskall fortsätta med de kontakterna. Vi tror att det ärden riktiga vägen.Den riktiga vägen är alltså att först få en vapenvilaoch se till att skapa säkra korridorer så att det humani-tära stödet kommer fram. Om dessa korridorer skallbevakas av parterna på plats eller av utländska trupperär vi öppna för. Det får blir den mest praktiska lös-ningen. Sedan får man avgöra vilka som skall vakta.På kort sikt gäller att det akuta läget för flykting-arna måste hanteras . På lång sikt gäller att om fred, samarbete och säkerhet, , är viktig och bör komma till stånd såsnart som möjligt.Anf. 48 ():Fru talman! Det är bara kvar till denenorma fråga som vi diskuterar, katastrofsituationen iCentralafrika, speciellt i och Zaire.Jag vill avslutningsvis säga till utrikesministern:Stå på vad gäller vapenembargo!