prot · GJ0992 · 1996-05-07 00:00:00 — Det är för mig engåta.Vad avser socialministern göra för att hjälpalandstingen att kunna ge sjukvård till alla patientersom så väl behöver den?Anf. 20 Socialminister ()Fru talman! Det finns inget annat sätt än att sanerasamhällets ekonomi. Vi måste börja med att ta itumed de underskott som skapades under de borgerligaregeringsåren. Ni lånade ju faktiskt till både den enaoch den andra reformen, och det får man betalamycket dyrt.Jag tror att det är resurser som personalen vill ha. får man minsann spara både här och där, även påadministration. Internationellt sett har intesärskilt hög administrationskostnad för sin vård.Det skulle kanske inte skada om åktenågon annanstans och tittade än i . Det harjag gjort, så jag kan inte säga att detta är okänt förmig. I går satt jag med landstingsföreträdare och dis-kuterade - ute i verkligheten. Det tricket går inte hem.Jag tror att jag har förmågan att skaffa mig en bild avhur det ser ut i fler landsting än i Stockholm.Man är mer hjälpt av att vi försöker hitta kon-struktiva sätt att använda resurserna och se till helhe-ten. Vi måste fundera över hur vi skall använda deresurser vi faktiskt har på ett effektivare sätt, samver-ka och hjälpas åt för patientens skull.Förvisso tycker jag också att vi för patienternasskull måste lyssna mer på dem som jobbar i vården.Det är en viktig signal som jag hoppas går ut ifrånmitt och håll.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 1995/96:176 omsoppkök m.m.Anf. 21 Socialminister ()Fru talman! har ställt följandetvå frågor till mig:Avser jag att agera så att ideella insatser, exem-pelvis soppköket i , skall bli överflödiga isamhället?Vilka åtgärder är regeringen beredd att vidta isyfte att underlätta för de mest utsatta grupperna isamhället?Först vill jag säga att jag har stor respekt för deideella insatser som görs inom det sociala området.Sådana insatser kan göras inom många olika områden;förebyggande insatser mot alkohol och narkotika,livskvalitetshöjande verksamheter till stöd för gamlaoch personer med förståndshinder, handikapprörel-sens arbete för sina medlemmar etc. Inte minst impo-nerad är jag av och Stadsmissionensarbete med de allra mest utsatta.I höstens proposition om kommerregeringen att ta upp frågan om hur samarbetet mellanfrivilligorganisationerna och det allmänna kan utveck-las inom det sociala området.Jag har således en positiv inställning till frivilli-garbetet. Vad jag däremot vänder mig emot är tenden-ser som går ut på att samhället skall svika sitt ansvarför de mest utsatta. Gränslinjen mellan samhälletsansvar och frivilligorganisationernas arbete måsteenligt min mening hållas klar. Samhällets grundläg-gande ansvar måste slås fast. Såvitt jag har förståttdelas denna åsikt av den alldeles övervägande delenav frivilligrörelsen.I det grundläggande ansvaret ligger självfallet atttillförsäkra alla människor rätt att få äta sig mätta. Närdet gäller rätten till ekonomiskt bistånd enligt social-tjänstlagen är kostnader för livsuppehället grundläg-gande. Så skall det vara också . Det inne-bär att soppkök inte skall vara nödvändiga i Sverige.Enligt vad som framgår av intervjuer med social-chefen i är det klart att man där menar attkommunens bistånd är tillräckligt för att alla som villskall kunna äta sig mätta.Ansvaret för praktiska verksamhetligger på kommunerna. Det läggs där ned ett förtjänst-fullt arbete på att hjälpa de allra mest utsatta. Frånstatens sida har vi ansvaret för den lagstiftning och deramar kommunerna har att arbeta inom på det socialaområdet. Regeringen kommer, som jag harnämnt, att till lämna en propositionom . I den kommer bl.a. frågor om rät-ten till och storleken på det ekonomiska biståndet attbehandlas.Som socialminister medverkar jag givetvis också iopinionsbildningen inom det socialpolitiska området.Jag kommer att göra vad jag kan för att de mest utsat-ta inte skall bli lämnade i sticket, för att vi inte skallfå ett tvåtredjedelssamhälle och för att samhället inteskall svika sitt grundläggande ansvar.Anf. 22 ()Fru talman! Jag vill börja med att tacka MargotWallström för svaret, och för den ödmjuka och finaton som råder i dag.Jag vill fråga om hon, under ti-den detta var aktuellt i , blev felciterad itidningar och i intervjuer. Om så inte var fallet, harsocialministern nu ett gyllene tillfälle att ta tillbakaden kritik som åtminstone i massmedierna kundeutläsas i socialministerns yttringar. Detta gjorde migväldigt ledsen och bedrövad. Jag vet nämligen hurmånga tusentals ideellt arbetande människor här ilandet som kände sig kränkta av att det sades att derasarbete skulle vara onödigt, att de inte skulle behövas,eller, allra värst, att de skulle vilja komma fram irampljuset.Socialministern måste förstå att det under den för-ra regeringsperioden fanns partikamrater till hennesom fixade soppkök utanför . Detta blir litetkomiskt när man vet att både ochandra verkligen har ett ideellt engagemang för sittarbete.Jag kände också ett behov av att säga att när manser de kraftiga nedskärningarna i biståndet tänker manspontant på att vi glömmer barnen i , som viinte ser och som är långt ifrån oss. Men många av demänniskor som bor här i samhället och som finns utepå gatan är människor som har det jättesvårt.Jag tror att vi kan vara överens om, inte minst medanledning av den föregående debatten, att vi har enviss summa pengar och ett visst ekonomiskt utrymme.Frågan är om vi inte borde vara tacksamma för allaideella insatser i stället för att kritisera dem.Naturligtvis håller jag också i sak med socialmi-nistern om att det är samhället som skall ha dettaansvar i grunden. Men när människor av kött och blodinte har mat för dagen, när ensamma mammor knack-ar på hos och får -jag vet att socialministern känner till att detta skeribland - måste vi reagera. Vi måste våga säga att visom politiker inte är till freds med detta och att vi ärberedda att ta i det.Det är väldigt viktigt att vi ser varje människasvärde och varje människas utomordentligt svåra si-tuation. Vi måste försöka sätta oss in i hur det kännsatt passera tröskeln och gå för att söka hjälp, för attsedan få . Hur känns det när manhar barn hemma? Jag tror att jag redan känner MargotWallström så väl att jag vet att hon också känner dettasom tungt. Jag tror att det är bättre att vi erkänner attdetta är jobbigt.Jag har haft möjlighet att besöka en del ideella rö-relser, och jag beundrar dem. Jag har varit på Stads-missionens natthärbärge här i , och jagtycker att det är helt fantastiskt. Jag har sett hurErikshjälpen arbetar, och hur människor år efter årarbetar utan någon lön. Jag skulle vilja ge dem eneloge, och säga att om det är samhälletbehöver eldsjälar så är det nu.Vi kan ha det långsiktiga målet att detta inte skallbehövas, men vi måste också kortsiktigt se till attdessa människor får sitt behov av livets nödtorft till-godosett.Jag vill fråga socialministern om den negativa kri-tik som kom fram i tidningarna berodde på att honblev felciterad. I så fall - meddela detta i den härdebatten.Anf. 23 ()Fru talman! Jag lyssnade på påskhelgen i en nästan timslång intervju angå-ende soppköken. Då var väldigttydlig - hon hade precis samma uppfattning som honhar meddelat i svaret.Jag delar helt hennes uppfattning om frivilligor-ganisationerna. Det är inte, och det skall inte vara, så iSverige att någon av kostnadsskäl skall vara beroendeav andra människors välvilja för att få mat för dagen.Men organisationerna gör stora insatser, speciellt iform av värme och omtanke om de människor sombehöver det. Det klarar tyvärr inte av . Jag vill passa på att ge en eloge till socialtjäns-tens personal. De har en mycket tung arbetsbörda, ochde gör verkligen ett gott jobb. Men de har fullt uppmed det som måste göras för dagen, och de kan interiktigt klara även den medmänskliga biten, trots att deskulle vilja det många gånger.Jag vill också passa på att ta upp propositionensom socialministern nämner. Hon säger att man tillhösten skall diskutera på vilken nivå det ekonomiskabiståndet skall ligga. Jag tror att om vi skall kunnafortsätta att säga att vi inte behöver soppkök av eko-nomiska skäl i får nivån på bidraget inte sät-tas så lågt att människor som behöver ekonomisktstöd måste söka hjälp för varje enskilt inköp. Det ståri den s.k. portalparagrafen att verksamheten i social-tjänsten skall bygga på respekt för människans själv-bestämmanderätt och integritet. Att behöva söka hjälpför varje enskilt mindre inköp innebär att människor-na fråntas ansvaret. Människor som lever påmarginalen tappar kraften. Vi behöver uppmuntradem till att ta egna initiativ i stället för att ta ifrån demansvaret.Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi beaktarvilken norm vi skall ha . Skall vi även ifortsättningen, såsom vi kan göra , kunna säga attingen människa skall vara beroende av andra männi-skors välvilja för att få mat för dagen så måste vi haen rimlig nivå på biståndet. Jag vill passa på att sägaatt även personalen i , liksom frivilligor-ganisationerna, gör ett mycket gott arbete.Anf. 24 HANS ()Fru talman! Jag skulle vilja ta upp den här pro-blematiken ur en litet annan infallsvinkel och någotåterknyta till det som har varit.Vi har haft och har delvis en samhällsekonomi ikris. Det går inte att komma ifrån att man när mandiskuterar en sådan här fråga också måste titta på närden här krisen blommade ut i full skala. Det var ju vidden tidpunkten då den borgerliga regeringen, medbl.a. kds, förde landets styre.Det talas här om ett socialt engagemang och vik-ten av att det finns resurser för att hjälpa människor,men detta blir ju inte bättre av att vi ytterligare drar åttumskruvarna för kommuner och landsting. Vi vet attden offentliga sektorn är utsatt för stora påfrestningar.Sänkta ersättningsnivåer har så att säga spillt över påsocialtjänsten. Hur mycket är svårt att säga, menatt så är fallet står väl utom allt tvivel.Vi får här höra att soppköken skulle motiveras avatt människor som hamnar i akut nöd, t.ex. barnfamil-jer, inte får mat för dagen, men jag vill påstå att dettaär en vrångbild, och om det ändå förekommer någon-stans så beror det på att man där, på det lokala planet,har en ordning som inte fungerar. Jag har mycket närakontakt med i flera kommuner, och jagvet att ingen barnfamilj lämnas åt sitt öde, ingen barn-familj lämnas utan mat för dagen. Om det ändå hän-der så är det inte fråga om att regelverket inte funge-rar eller att den ena eller andra regeringen sitter iRosenbad, utan då handlar det om att något inte fun-gerar på enskild handläggarnivå, och detta är då någotsom måste åtgärdas på det lokala planet.Frivilligorganisationerna gör en oerhört viktig in-sats, framför allt för väldigt många människor sombefinner sig på samhällets skuggsida. Det handlar omakuta insatser när kontakterna med intefungerar eller de hjälpbehövande av det ena ellerandra skälet rent av inte vill ha kontakt med social-tjänsten.Vad som är oerhört angeläget att understryka är attfrivilliginsatserna och frivilligorganisationernas arbeteinte får ersätta . Det måste vara ettkomplement i de situationer då myn-dighetsstruktur skrämmer bort människor. Det får intevara så att frivilliginsatserna ersätter eller tar överdelar av det som är uppgifter.Framför allt måste man fråga sig: I vilken situa-tion hamnar enskilda individer i samhället om de skallvara utlämnade åt att det då de behöverhjälp finns någon som har riggat ett soppkök, att detjust den dagen finns någon som har ställt upp medmatpaket, att det finns ett företag somhar skänkt konserver? Det blir ju en fullständigtorimlig situation om människor skall tvingas varautlämnade åt enskild välgörenhet och inte på förhandkan veta om ett visst soppkök är i gång.Därför är det enormt angeläget att vi ser till attsocialtjänsten behåller sin styrka, behåller sin uppgiftoch förmår uppfylla det som den här haruppdragit åt socialtjänsten.Anf. 25 ()Fru talman! Jag uppskattar mycket att ChatrinePålsson har tagit upp den här debatten och att manfrån flera partier har visat ett så stort intresse för denhär frågan. Jag uppskattar också att socialministernsagt att hon har stor respekt för de ideella, frivilligainsatser som görs inom det sociala området.Jag vet också att socialministern inte minst har pe-kat på de insatser som görs inom anhörigvården. Jagtror att vi kan vara helt överens om att oerhört storauppoffringar görs av vårdare som är anhöriga tillnågon gammal, sjuk, kanske en make eller släktingsom man hjälper på alla sätt. Det är värdefullt att dettasägs. hade jag nämligen en debattmed en företrädare till socialministern, som då sadetill mig att det är det offentliga som skall svara förvården av de äldre och att anhörigas insatser baraskall vara ett komplement. Vi vet att det komplemen-tet utgör av alla insatser.Tyvärr har man från socialdemokratiskt håll tidi-gare uttalat mer eller mindre förakt för vad man kallat"välgörenhet". Jag menar tvärtom att välgörenhet, attgöra väl, ytterst är att följa det kristna kärleksbudska-pet. Många av våra ideella organisationer står ocksåjust för detta. Jag stöder själv organisationer somFrälsningsarmén, Röda korset, - därjag t.ex. är med i medsysterprojektet - och Läkarmis-sionen. Detta är människor som vill göra andra män-niskor väl på ett mycket gott sätt.Socialministern säger att hon vänder sig mot attsamhället skulle svika sitt ansvar för de mest utsatta.Vi är alla överens om att kommunen har ett ytterstaansvar. Men jag vill också erinra om att de flestakommuner är socialdemokratiskt styrda, ochregeringen har ju i de yttersta av faktisktföreslagit åtgärder som särskilt drabbar de mest utsat-ta - jag tänker då på låginkomstpensionärerna.Thomas Idergard, en ung kollega till mig , hade en artikel i i vilken han citerade socialchefeni , som kallat soppköket för "en skamfläck".Thomas Idergard menade i sin artikel att MargotWallström skulle ha stämt i den kören och sagt att honverkligen hoppades att verksamheten med soppkökskall upphöra. Han menade att där hemlösa ser chan-sen att få några regelbundna mål mat, ser socialminis-tern och socialchefen "ett kriminellt tilltag, en oför-skämd och onödig utmaning mot socialstatens vikti-gaste budord, nämligen att solidaritet bara får visas avmänniskor som blir tvingade till det, via lagar ochskatter".Jag skulle gärna vilja ha en kommentar på vadsocialministern egentligen har sagt. Jag kanske inteinstämmer i allt vad skrev i sinartikel, men det vore välkommet med ett tydliggöran-de från socialministern.Med ett helt livs egen erfarenhet från socialtjänst,sjukvård och socialförsäkring på Försäkringskassanvet jag att det tyvärr finns människor som aldrigstämmer in i våra offentliga system, utan som kom-mer att hamna vid sidan om. För dessa är det under-bart att det finns människor som i de ideella organisa-tionerna kan göra frivilliga insatser. Jag hyser väldigtstor tacksamhet till att dessa ideella organisationerfinns. De berörda är inte minst många av våra psy-kiskt sjuka, som kanske inte har någon trygghemvist därför att samhället inte har byggt ut dekommunala institutionerna som man ladener t.ex. psykiatriska kliniker. För dessa människorgörs en fin insats.Anf. 26 Socialminister ()Fru talman! Jag tror att jag skall ta tillfället i aktatt tacka för alla brev och synpunkter som jag har fåtti den här frågan. Många av de här breven andas förtvivlan och vanmakt över den situation somhar uppstått, med en hög arbetslöshet och med växan-de sociala problem och klyftor.När jag blev utfrågad om den här saken upplevdejag att man på ett mycket uppseendeväckande sätt ochmycket demonstrativt gjorde en stor sak av att "Nustartar vi ett soppkök!". Jag reagerade då mycketspontant och känslomässigt utifrån det faktum att jaginte vill att vi i skall få samma situation somman har i eller för den delen i en del andraeuropeiska länder, dvs. att människor skall behöva ståi kö för att få ett mål mat . Jag sade därför iintervjun att jag hoppas att man skall slippa startasoppkök. Däremot tror jag inte att det i intervjun kommed att jag i samma andetag sade att jag har denstörsta respekt för och Stadsmissio-nen.Jag brukar också vara den första att ge mina egnapartikamrater dåligt samvete genom att säga att omdet är några som är bra på att visa i praktisk handlingvad de menar med solidaritet så är det de här organi-sationerna, som utför ett utmärkt arbete. Detta serman däremot mindre ofta bland våra egna organisa-tioner, även om det förekommer också där, inomramen för folkrörelserna.Det finns en lång tradition där frivilligorganisatio-nerna har bidragit därför att de kan nå människor sominte vill ha samhällets stöd, som säger att de inte villgå till och att de inte vill ha någon kon-takt med dem. Det gäller också svårt utslagna männi-skor och missbrukare. Där har härberget varit viktigt.Det är mycket sällan som utspisning har varit dethuvudsakliga. Det har ibland varit en naturlig del,men jag upplevde att man gjorde det till ett huvud-nummer i det här fallet. Det var detta jag reageradeemot.Då ville jag visa att våra politiska ambitionermåste vara att stå emot detta och säga: Låt oss slippaöppna fler soppkök! Låt oss se till att våra politiskaambitioner sträcker sig längre än så!Jag ville fråga: Vill ha en socialministersom säger att hennes ambitioner är att starta flersoppkök i ?Då tycker jag att vi har gett upp, och det tänker jaginte göra. Om det finns brister i den akuta hanteringenav människors behov, är det så att människor faktisktsvälter eller är på svältgränsen, måste vi lösa det.Det får vi kanske göra genom att med Socialsty-relsens hjälp föra diskussioner med kommunerna omhur det praktiska sker, precis som Hans Karlssonsade, så att vi kan rätta till den verksamheten ochtillgodose de behoven. Men även i fortsättningenkommer vi att behöva ha ett förtroendefullt samarbetemellan samhället, och frivilligorganisa-tionerna. Det är alldeles utmärkt, och det är väl att definns.Men man kan oavsiktligt ge näring åt de kraftersom tycker att det är bra om vi har soppkök i ställetför en socialtjänst. Tyvärr finns det exempel även pådet. Det finns länder där man har lämnat de fattigastei sticket och där det inte är en given mänsklig ochmedborgerlig rättighet att få bidrag till stöd för sittdagliga uppehälle. Jag vill inte att vi skall hamna där.Jag tänker hålla emot och strida politiskt för att detskall finnas resurser till detta.Sedan kommer vi alltid att behöva frivilligorgani-sationerna, och vi skall erkänna och respektera derasinsatser. Men de skall inte ersätta samhällets stöd ochhjälp till människor som behöver vårt stöd och vårhjälp.Anf. 27 ()Fru talman! Vi är överens när det gäller samhälletsoch ansvar. Det är självklart. Men nuvet vi att och hennes regering harföreslagit en mängd åtgärder, och det kommer mera.Det handlar om högkostnadsskyddet, flerbarnstilläg-get, den allmänna arbetslöshetsförsäkringen, bostads-bidraget, studiestödet, ersättningsnivåer på ,pensionärerna och en rad andra saker. Detta kommeratt ställa ökade krav på kommunerna.Jag läste i , och jag tror attsocialbidragskostnaderna hade gått upp med 24 %.Det är ändå inte tillräckligt. Vi är ju överens om att vimåste ha en klok ekonomisk politik. Men vi måsteockså prioritera. Vad är det som är viktigast att ge-nomföra med de pengar vi har? Det är därför som vikristdemokrater tycker att vi måste ge mer pengar tillkommuner och landsting. Detta är viktigt. Men sam-tidigt säger vi att när det nu finns en mängd männi-skor, en mängd eldsjälar som jag kallar många avdessa som arbetar ideellt, måste vi ge dem ett erkän-nande och säga att det är bra. Jag upplever att soci-alministern har gjort det också. Låt oss inte se oss somkonkurrenter utan som komplement!De ideella organisationerna ger givetvis också endjup dimension, ett stöd och en hjälp. Att människorfår kläder, mat och bostäder gör att de tror och respek-terar att det finns ett hjärta bakom - kärlekens bud-skap osv.Margot säger att det är mycket bra omde är med i den förebyggande vården för t.ex. alkoho-lister. Eftersom jag känner till verk-samhet vet jag att det inte bara handlar om förebyg-gande verksamhet. Man hjälper också till med denbehandlande vården. Det finns massor av människorsom har sagt att när alla andra möjligheter har varituttömda har detta funnits.Det finns ju också en rad organisationer i det härlandet som inte bara hjälper människor här i landetutan även utanför vårt lands gränser. Jag tycker att detskall ses som en rikedom och inte som en skada.Kommunerna har ju en utomordentligt svår situa-tion. Jag håller med min kollega som sade att social-tjänsten gör ett mycket bra jobb. Men vi behöver jumer resurser för att klara ut dessa svåra situationer.För den enskilda människan är det nog med att kännaatt pengarna inte räcker till livets nödtorft. Då är mankanske tacksam för hjälpen var den än kommer ifrån.Det är riktigt att det finns många människor som intevill gå till och söka hjälp. Det skallockså respekteras. De vänder sig kanske till Fräls-ningsarmén eller någon annan.Jag vill säga att , 1996, klarar vi människoross inte enbart med kommunens roll. Det finns bo-stadsområden där det finns nätverk för kvinnor, famil-jer och där de arbetslösa har nätverk. Det byggs uppett skyddsnät där de hjälper varandra när de känner attdet inte går längre. Jag tycker att detta fungerar jät-tebra. Jag har varit och besökt sådana. Vi måste vågasäga att vi behöver det ideella engagemanget för attvårt samhälle skall fungera på olika sätt . Dethandlar inte bara om soppa utan om alltihop. Detstörsta problemet i har väl inte varit att vi harbrytt oss för mycket om varandra. Det har ju varit attvi har brytt oss för litet om varandra. Vi skall ha betaltför allt. Vi kan inte ställa upp och sitta och lyssna påen människa som är ensam och inte har någon attprata med. Detta är ju ett stort och mycket betydelse-fullt område.Anf. 28 ()Fru talman! Jag läste också de-battartikel, och jag klippte faktiskt ut den. Men jagtyckte att den innehöll så många floskler att den inteens borde citeras.Chatrine säger att det inte är något fel attvi bryr oss om varandra. Det tycker inte jag heller.Alla människor skall naturligtvis hjälpa varandra.Men det får inte vara så att en enskild människa skallvara beroende av någon annans välvilja för att få denvård man behöver eller för att få mat för dagen. Det ärdetta vi måste garantera. Det tycker jag att vi gör bästgenom att visa vår välvilja att stödja ett samhälle somär uppbyggt så att vi solidariskt finansierar de åtgär-der och de trygghetssystem som vi behöver.Anf. 29 HANS ()Fru talman! Jag vill också anknyta till det somChatrine var inne på om ideellt arbete. Jagkan inte riktigt förstå på vilket sätt påstå att detta står i motsatsställning till social-tjänsten. Vi vet ju alla att det finns ett mycket omfat-tande engagemang i samhället inom idrottsrörelsen,frivilligorganisationerna, frikyrkorna, kyrkan osv. Detär ett engagemang som i huvudsak inte handlar om attstötta och ta hand om utslagna utan om mycket annat.Därför står inte frivilligarbete i motsatsställning till enbra och väl fungerande socialtjänst.Socialtjänsten och socialbidragen behöver natur-ligtvis reformeras. Det beror på att vi har en förändradsituation i samhället. Vi har en mycket hög arbetslös-het och på sina håll ganska många invandrare. Densocialtjänst som finns nu är inte riktigt organiseradutifrån dessa förutsättningar. Det gäller kanske ocksåregelverket kring detta.Men de förändringar som skall till måste ske på ettsådant sätt att människor inte utelämnas och blir bero-ende av välgörenhet. Socialbidragen måste utformasså att människor får möjlighet att ta ett eget ansvaroch med egen kraft kan ta sig ur den situation somman har hamnat i. Är vi inte tydliga på den punktenriskerar vi att hamna i en fattigvårdsmodell.Avslutningsvis vill jag säga att har råd,och kommer fortsättningsvis att ha råd, att ha en gene-rell välfärd också i den meningen att vi har en social-tjänst som ger utrymme åt integritet och människo-värde.Anf. 30 ()Fru talman!