prot · GK0911 · 1996-10-08 00:00:00 — Sammantaget innebärdetta att ett större utrymme skapas även för ökadoffentlig konsumtion.En bättre fungerande lönebildning är därför, somjag har klargjort, en avgö-rande faktor för möjligheterna att uppnå den tillväxtsom krävs för att fram halvera arbets-lösheten.Sverige har en lång historisk tradition av ett brettsamförstånd mellan arbetsmarknadens parter. Parternahar visat stort samhällsansvar ochstor förståelse för den betydelse som lönebildningenhar för sysselsättningen. Den mycket höga reallöne-tillväxt som det nu finns tydliga tecken på att vikommer att få under innevarande avtalsperiod tyderemellertid på att lönebildningen ännu inte anpassat sigtill den lägre inflationstakten, en inflationstakt somSverige med nödvändighet måste upprätt-hålla.Vad som behövs är därför ett nytt kontrakt församverkan på lönebildningens område. Parterna hardärför fått i uppdrag att fram till den 31 mars 1997gemensamt formulera nödvändiga förändringar avförhandlings- och lönebildningssystemet för att sä-kerställa en bättre fungerande lönebildning. Som ettförsta steg har den s.k. Edingruppen fått i uppdrag attunder granska utfallet av den senasteavtalsrörelsen.Jag anser därför, till skillnad från , attdet vore oklokt av regeringen att ta ifrån parternaderas ansvar och redan i detta skede komma medförslag till lagstiftningsåtgärder inom lönebildningensområde. De som är bäst skickade att hantera fråganom hur den framtida lönebildningen skall anpassas tillden lägre inflationstakt vi nu har uppnått måste ges enrimlig chans att på egen hand finna formerna för det-ta.Anf. 15 ():Fru talman! Först vill jag tacka finansministern försvaret, som jag faktiskt tycker är en mycket intressant,grundläggande och pedagogiskt upplagd nationaleko-nomisk lektion om hur enormt viktig lönebildningenär för att vi skall klara av arbetslösheten och välfärden- vården, omsorgen osv. Den föreläsningen hadebehövt hållas inför fler än dem som är församla-de här.Verkligheten är trots allt att arbetslösheten nu ärstörre än den var då vår regering lämnade över till dennuvarande socialdemokratiska regeringen. i okto-ber ligger arbetslösheten på . För ett årsedan låg den på . Utvecklingen går alltså åt felhåll. Därför är jag förvånad över att finansministern islutet av sitt svar ändå kommer fram till att ingentingbehöver göras från regeringens sida, utan det härkommer parterna att klara av - de är bäst skickade attklara ut denna fråga.Jag blev intresserad av de här sakerna när jag lästefinansplanen och såg de två tydliga alternativen, somställs mot varandra. När det gäller huvudalternativet,alltså regeringens politik som denna nu ligger i fi-nansplanen och i de propositioner som ligger på riks-dagens bord, klarar man inte uppgiften att till år 2000halvera arbetslösheten, vilken tvärtom har stigit.Det är ett större projekt nu än när ni tog över, ErikÅsbrink. Däremot klarar tillväxtalternativet inte barasysselsättningen, utan det visar sig också att en riktiglönebildning dessutom ger en högre privat konsum-tion, en ökad offentlig konsumtion, t.ex. fler anställdainom vård och omsorg, högre investeringar osv. Omvi skall lyckas klara jobben i den globaliserade eko-nomi vi lever i, förutsätts att de svenska lönerna inteavviker från det som gäller i våra viktigaste konkur-rentländer, säger finansministern. Vi konstaterar att degör det, och arbetslösheten ökar. Vi skulle klara detmed en högre produktivitetstillväxt än i konkurrent-länderna. Men det är ändå så att vi avviker, arbetslös-heten har ökat. I finansplanen finns en förklaring tilldetta: produktiviteten har blivit högre än väntat. Detär regeringens svar på varför arbetslösheten har ökat.Det är rätt paradoxalt.Jag har en hypotes som jag skulle vilja testa påErik . Det här med lönebildning är någotganska diffust och svårfångat. Är det inte så att pro-duktiviteten t.ex. bland handelsanställda har ökatganska kraftigt? lyckades mycketbra med sitt avtal. Alltså har en väldig massa männi-skor blivit arbetslösa. Det är färre som jobbar och fårgöra mer. Där har produktiviteten ökat. Det är statensom får ta den fulla kostnaden för detta. Är det rimligtatt fortsätta att låta sambandet vara på det sätt som nuär, att avtal kan slutas på en för hög nivå, staten tarhela kostnaden, regeringen konstaterar att arbetslöshe-ten och produktiviteten ökar, men det finns inga me-kanismer där emellan som skapar ett realistiskt under-lag för en lönebildning som skulle kunna leda tillmålet?Erik säger att "det vore oklokt av rege-ringen att ta ifrån parterna deras ansvar och redan idetta skede komma med förslag till lagstiftningsåtgär-der". Jag uppfattar detta som att regeringen är bereddatt i ett senare skede komma med lagstiftningsförslag.Kommer det att ta lika som det tog med ar-betsrätten? Hur länge skall vi behöva vänta? När kanvi börja avläsa resultat? Att pressa ner arbetslösheten,som regeringen talar så mycket om, ger ändå intryckav aktivitet, rent av ansträngning. Men här är detalltså inte fråga om att vidta några åtgärder.Anf. 16 ():Fru talman! Denna frågeställning är, som MatsOdell redan har sagt, alldeles central för att vi skallklara jobben under det här decenniet och framöver.Frågan var mycket enkel, nämligen om regeringenavser att göra någonting för att förbättra lönebildning-en. Svaret är, trots de ganska många orden, faktisktväldigt enkel: Nej, regeringen avser inte att göra nå-gonting. Det illustrerar ett allvarligt tomrum i denförda politiken. Det är naturligtvis litet svårt att disku-tera ett tomrum. Vi får hoppas att kom-mer tillbaka med några ytterligare synpunkter.Svaret innehåller för all del, som också MatsOdell sade, en hel del andra synpunkter. Jag kan gär-na ta tillfället i akt och säga att jag tycker att det ärutomordentligt bra att slår fast att infla-tionsvägen är stängd vare sig vi är med i ellerej. Men frågan infinner sig om har medsig alla sina partivänner i denna uppfattning. Det harhörts en hel del oroande tendenser från andra social-demokrater som säger att det inte är så himla kinkigt,att man kanske kan ha litet lagom inflation eller så.Jag hoppas att håller liknande anföran-den inför dem som här.Det finansministern sade är en väldigt bra be-skrivning av vad som händer om lönebildningen intefungerar. Det hade varit naturligt, tycker jag, omsvaret hade fullföljts med att man skall göra någon-ting för att få den att fungera. Men sedan tar det slut,och det är väldigt beklagligt.Det talas om kontrakt för samverkan mellan par-terna. Man skall börja med att granska utfallet avförra avtalsrörelsen. Det är ett projekt som man kundeklara av ganska hastigt därför att alla säger ju - ErikÅsbrink säger det, en massa ekonomer, arbetsgivarnaoch t.o.m. löntagarnas egna organisationer säger det -att det gick dåligt. I synnerhet tror jag att en förfärligmassa människor upplever att det redan är fastlagt,det var dåligt. De som har blivit av med jobben ikommuner och landsting och inom handelsområdettycker alldeles säkert att utfallet var dåligt. Resultatetblev ju att deras arbetsgivare inte hade råd att ha kvardem, utan de blev av med jobbet.Svaret är beklämmande på det viset att här som på många andra områden skjuter ifrånsig problemet och visar "vänta-och-se-attityden",ungefär som man gjorde i fråga om arbetsrätten. Därhar regeringen nu aviserat och lagt fram en del förslagsom den tydligen själv är mycket nöjd med. Det hararbetsmarknadsministern och även andra sagt. Jag harnaturligtvis mina invändningar, men från regeringensegen utgångspunkt kan man tycka att det var litet syndatt det skulle ta att komma fram till dessa för-slag. Det är litet konstigt att man väljer samma upp-skovslinje i fråga om lönebildningen.Jag har två frågor som jag tycker att försöka besvara. Den första gäller vilken be-redskap finansministern och regeringen har för attanvända lagstiftningsåtgärder, t.ex. i fråga om för-ändringar av lagen om anställningsskydd, medbe-stämmandelagen eller andra lagar som berör maktba-lansen, eller snarare maktobalansen, mellan arbets-marknadens parter när väl parterna tvingats meddelaatt de inte klarar av uppgiften?Den andra frågan handlar om tolkningen av densista passus i det finansministern nämnde. Han formu-lerade sig som att "lagstiftningsåtgärder inom löne-bildningens område". Det lät på mig som inkomstpo-litiska åtgärder. Det föranleder frågan: Är det dentypen av inlägg, nya Rehnbergavtal eller andra formerav inkomstpolitik, som regeringen i så fall tänker sig?Då tror jag nämligen att vi är inne på helt fel väg.Anf. 17 PER ():Fru talman! Efter det att taxi avreglerades har re-geringen numera blivit den främsta företrädaren förlinje "Var god dröj". Om det inte vore så att det var såhimla många människor som skadas av detta kundeman väl le åt bekymren på samma sätt som man engång gjorde åt taxi. Den här gången kan man inte.Fru talman! Lönebildningsproblemet handlaregentligen om två saker, varav baradiskuterade den ena. Det ena problemet, som Åsbrinkdiskuterade, är nivån på löneökningarna. Det är allde-les riktigt att nivån på löneökningarna totalt sett inomden innevarande avtalsperioden är på väg att bli förhög. På den andra sidan finns emellertid själva struk-turen på lönebildningen, dvs. vilka löner man skallbetala för vilka arbeten. Båda dessa bekymmer är likaallvarliga.Jag vill ta tillfället i akt och kommenteranågot kring båda dessa.När det gäller nivån antydde redan riktning varåt reflexionen ändå rimligtvis måstegå, nämligen hur en sådan balans skall kunna åstad-kommas på arbetsmarknaden att vi når fram till avtalsom är samhällsekonomiskt rimliga och ansvarsfulla.T.o.m. har varit ute och påpekat idiskussionen att balansen uppenbarligen inte är kor-rekt. Han har i alla fall varit beredd att ifrågasättadetta. Då frågar man sig varför inte kanvara åtminstone lika modig som statsministern.Jag tror att man måste erkänna att de spelreglersom gällde på arbetsmarknaden i det gamla samhället- om uttrycket tillåts - inte gäller i det nya. Den ba-lans som man skapade en gång fungerar inte närstrukturen på arbetsmarknaden har förändrats. Tyföljande måste man vara beredd att överväga åtgärdersom gör att balansen återställs, annars blir inte avtals-rörelsens resultat rimliga. Medlemsomröstningarinnan man utlyser konflikter är ett exempel. Förbudmot sympatiåtgärder, som möjligen integillar men som icke desto mindre bör övervägas,tycker jag själv har fått en alldeles speciell belysninggivet de konflikter som har varat under det senasteåret. Detta om nivån.När det gäller strukturen på avtalsrörelsen och lö-nebildningen är problemet enligt min mening likaallvarligt. Vissa löner är för låga. Det gör att kompe-tens flyr ur landet. Somliga löner är för höga, vilketgör att arbeten som skulle komma till stånd inte ska-pas. Också på detta område måste man vara beredd attgöra någonting. Jag har svårt att se att man kan kom-ma runt att göra någonting lagstiftningsvägen, efter-som det knappt ligger i parternas egna händer att göranågonting meningsfullt åt det.Om man vill ha en lönebildning som premierar detsom bör premieras och är beredd att accep-tera något lägre löner än dem som vi har för attdärmed kunna erbjuda ungdomar arbete är det nogalldeles ofrånkomligt att kollektivavtalens hegemonipå arbetsmarknaden bryts upp. Det måste helt enkeltskapas större möjligheter för enskilda arbetstagareoch arbetsgivare att avtala om sådana villkor dememellan som de ömsesidigt finner vara rimliga.Det innebär inte att jag vill avskaffa kollektivavta-len. Men jag vill öppna en möjlighet för den som villavtala annorlunda att oaktat det faktum att kollekti-vavtal har slutits komma överens på de villkor som desjälva anger.Fru talman! säger alltså att vi skallvänta och se. Enligt min mening förskräcker erfaren-heterna - vilket redan och påpekat - från en sådan linje. Ytterligare ett årriskerar att gå förlorat. Ytterligare människor riskeraratt kastas ut i arbetslöshet. Min uppmaning är: Väntainte på det uppenbart nödvändiga utan handla medantid är!Till sist vill jag ställa en fråga. När det gäller deöverläggningar som förs mellan parterna på ar-betsmarknaden, har regeringen några ambitioner att tareda på vad de vill att regeringen skall göra för attunderlätta en lönebildning värd namnet?Anf. 18 Finansminister ():Fru talman! Jag har med intresse lyssnat på de tremotdebattörernas inlägg. Jag noterar att det fanns enrad uppmaningar - för att inte säga förmaningar ochåthutningar - som riktade sig mot löntagarna och defackliga organisationerna. Det förekom angrepp påHandelsanställdas förbund. Det var tal om att maktba-lansen på arbetsmarknaden var dålig. I klartext: och löntagare har för stor makt och ar-betsgivare har för liten makt. Det talades om ändring-ar i lagen om anställningsskydd m.m. I klartext: minska anställningsskyddet. Det talades om skulle ändra lönestrukturen och lönerelationerna.I klartext: löneskillnaderna!Det är viktigt att klargöra att det är på det sättetsom ni ser på situationen. Det hördes inte ett ord omuppmaningar eller rekommendationer till hur arbets-givarna och deras organisationer skall bete sig. Ändåär detta en process där det är två parter som deltar.Det är mycket märkligt att alla pekpinnar och åthut-ningar bara riktar sig till den ena parten.Jag läste en bok där det beskrevs hur manhanterar kriser i stora företag när man får problemmed lönsamhet och orderingång. Det första som görsär en minskning av utdelningen till aktieägarna. Nästasteg är att man minskar arvodena för styrelsens ordfö-rande och övriga styrelseledamöter. Det tredje stegetär att man sänker lönen och minskar förmånerna förverkställande direktören och andra ledande befatt-ningshavare. Därefter kan det bli tal om att omplaceraanställda inom företaget. De får byta arbetsuppgifter.Först i ett sent skede i processen sänker man lönernaför de anställda och i sista hand kan det bli fråga omatt avskeda dem.Det är inte i som detta utspelas utan det äri . Jag ser inte som ett föredöme i allaavseenden. Men kanske kunde vi och de svenskaarbetsgivarna lära oss ett och annat av den processen.Det talas ju mycket om ledarskap . Det här är ihög grad ett prov på ledarskap, att visa vägen och attvara ett föredöme för hur man tycker att andra männi-skor skall bete sig. Löneflexibilitet - detta vackra ord- skall väl inte bara gälla för löntagare med iblandganska måttliga inkomster. Det borde i ännu högregrad gälla för de högre befattningshavarna som lederverksamheten och som på gott och ont tjänar somexempel för de anställda.Sedan fick jag höra att den socialdemokratiska re-geringen agerar enligt principen vänta och se. Vi harfaktiskt avtal för den svenska arbetsmarknaden. Delöper ut vid olika tillfällen, men till stor del gälleravtalen för hela 1997 och i vissa fall även efter 1997.När det sades att det nu är så oerhört bråttom att in-gripa, undrar jag: Är tanken att avtalen skall rivas uppinnan de har löpt ut? Skall ingångna avtal åsidosättas?Är det inte bättre att utnyttja den tid som står till budsför att genomföra en ordentlig process för att få tillstånd en reformering av lönebildningen i det här lan-det - vi är överens om att det behövs en sådan refor-mering? På det viset kan man få en ordentlig förank-ring för den nya och förhoppningsvis förbättradelönebildning som vi är beroende av inför framtiden.Anf. 19 ():Fru talman! Det var en lång utläggning om situa-tionen i . Jag vet inte vilka slutsatser som ErikÅsbrink drar av erfarenheterna från . Den löne-flexibilitet som han beslutade om torde väl iförsta hand röra statsrådens och riksdagsledamöternaslöner. Jag lämnar detta och försöker att återkomma tillvad detta egentligen handlar om.Jag tycker svaret är ett ärligt försök att redogöraför problemet. Men svagheten och bristen på hand-lingskraft visar sig när man har sett diagnosen ochskall försöka att vidta åtgärder.Såvitt jag förstår är det alldeles rätt som säger i sitt svar, att har en lång traditionav bred samverkan på detta område. Vi har också enlång tradition av en totalt misslyckad lönebildning.Detta har korrigerats genom devalveringar och andramotsvarande åtgärder, men den vägen är nu stängd.Därför är det ganska allvarligt att vändersig emot oss som ställer frågorna och försöker attkomma ifrån problemet. Han talade om åthutningar.Var det någon som hutade åt någon var det väl när-mast som hutade åt . Hanhar nämligen sagt att arbetsgivarna är för svaga vidförhandlingsbordet. Jag vill då fråga: Delar den uppfattningen? Vad skulle man kunna göraförutom att vi härifrån skulle uttala att de bör bli star-kare? Det skall jag gärna göra. Jag är övertygad omatt jag får med mig och påett sådant uttalande.Vad vi kan göra fram till dess att avtalen löper utär ju att i de demokratiska organ där vi är represente-rade försöka att diskutera hur regelverket ser ut. Detbygger på att de svenska skattebetalarna är bereddaatt "slanta upp" de pengar som det kostar när avtalenleder till ökad arbetslöshet. Jag tycker faktiskt att detavtal som har tvingat framoch som har lett till att massor av människor har för-lorat sina jobb. Jag kan inte den exakta siffran, menjag skall be att ta reda påhur många som har blivit arbetslösa på grund av detavtalet och utreda vad det kostar skattebetalarna att deblev arbetslösa.Det är här - precis som finansministern skriver ifinansplanen - som produktiviteten har ökat mer änväntat. Det är färre människor som betjänar oss iaffärerna, och det är på det området som arbetslöshe-ten har ökat. Detta vore ingen katastrof om vi hade enväl fungerande arbetsmarknad och om vi kom till rättamed de strukturella problem så att människor enkeltskulle kunna komma över i andra och växande bran-scher. Det är ju där som de stora strukturella proble-men finns. Även på den punkten har regeringen vägratatt över huvud taget ta i dessa frågor med tång till dendag då man kan träda ut från och säga attstatsfinanserna är finansierade. finns det tid, kraftoch ork att ta oss an de tillväxtfrämjande och jobb-skapande åtgärderna.Fru talman! Detta med att pressa ned arbetslöshe-ten har upprepats åtskilliga gånger. Man har uppsattett mål. Vi främjar oss från detta mål. Jag vill upprepaatt detta med att pressa ned arbetslösheten ger intryckav att man skall vidta någon aktivitet. Man skall ren-tav anstränga sig. Men här är det på sin höjd fråga omatt ställa lokaler till förfogande för förhandlingarna.Det måste väl ändå var rimligt, , att dis-kutera hur regelverket skall utformas, det regelverksom avtalen skall träffas inom.Anf. 20 ():Fru talman! Jag tyckte tyvärr att var väldigt intetsägande. Mina uppmaningarriktade sig inte till någon utanför denna sal utan justtill finansministern, som ändå har ett ansvar för attden ekonomiska politiken utformas på ett sådant sättatt den kan leda till flera arbetstillfällen, lägre arbets-löshet och högre välstånd för medborgarna.Det var då förvånande att finansministern andadesen stor glädje och förnöjsamhet över "vänta-och-se-attityden". Han tycker uppenbarligen att det är väldigtbra att man nu väntar, diskuterar och försöker kommafram till någon lösning mellan parterna.Om för tänker sig till-baka , minns han kanske att dåvarandefinansministern gav uttryck för precis samma attityd -det gjorde säkert också som skattemi-nister vid skilda tillfällen. Det ledde ju ingenvart.En av de viktigare erfarenheterna är i själva verketatt parterna inte med de av politiker bestämda regel-verk klarar att komma fram till någon modell som kanlösa problemet. Då sade man inför varenda ny avtals-rörelse och under varenda avtalsrörelse att det var såviktigt att parterna kom fram till någon lösning.Mina frågor kvarstår. Givet att regeringen intetänker göra någonting förrän , när par-terna har misslyckats: Vilken beredskap har man dåatt ändra i de grundläggande institutionella bak-grundsregelsystemen, som berör just maktbalansenmellan dem som skall komma överens?Erik måste förklara vad han menar i slutetav sitt skrivna svar: Är det en sorts ny inkomstpolitik,någon ny Rehnbergsrunda, som låser alla relativalöner? Om det är det han har tänkt sig är det fel väg.Anf. 21 PER ():Fru talman! Får jag först bara litet förvånat noteraatt det verkar som om inte vet att arbets-lösheten finns utanför dörren. Det verkar som om ErikÅsbrink över huvud taget inte berörs av detta rege-ringens allra mest majestätiska misslyckande. TräffarErik aldrig arbetslösa människor? Hör ni iregeringen aldrig att de ber er att göra någontingannat än att säga att de skall vänta till ?Jag vill först göra en randanmärkning till svaret.Jag skulle gärna föra en lång diskussion med ErikÅsbrink om principfrågan, huruvida skallvara ett transportkompani för överenskommelserträffade mellan parterna. Jag tycker att detta är enmycket dubiös roll för . stiftarlag, för alla i . stiftar lag som ramför avtal, inte därför att avtal ber stifta lag.Erik frågar om vi skall riva upp ingångnaavtal. Det skall vi naturligtvis inte alls göra. Men viskall ställa oss frågan vad som händer i det ögonblicksom, med till visshet gränsande sannolikhet, de över-läggningar parterna nu har leder till ett resultat som ärtveksamt ur landets synvinkel.Regeringen försökte tekniken med arbetsrätten,som flera har påpekat här tidigare, och det gick juinte. Lär ni er inte någonting av detta? Lär ni er intevad som händer när man får förskräckligt bråttommed att ändå göra någonting när misslyckandet stårför dörren?När det gäller arbetsrätten var situationen ändåden, att meddelades det somalla visste men som regeringen uppenbarligen hadeförsökt skjuta ifrån sig, nämligen att det inte skulle gåatt nå fram den väg som regeringen hade angivit.Sedan skulle ni på klara det ni hadeförsummat tidigare.Vad vi enträget ber om är detta: Sätt inte iden situationen en gång till, utan börja handla medanni har åtminstone någon tid på er! Om ni inte gördetta kryper en misstanke allt närmare, nämligen att niinte klarar av att göra det därför att ni är beroende avkrafter som är starkare än ni själva.Anf. 22 Finansminister ():Fru talman! Jag skall först vända mig till PerUnckel inte minst när det gäller arbetslösheten. Visocialdemokrater har till stor dellyckats sanera de statsfinanser som ni tre och en radandra borgerliga politiker så till den milda grad lyck-ades förstöra när ni satt i regeringsställning mellan1991 och 1994. Vi är på god väg att återställa starkastatsfinanser. Vi behöver ännu för att lyckasmed detta.På samma sätt skall vi nu också ta itu med att åter-skapa full sysselsättning i detta land. dåni satt i regeringen försvann närmare 500 000 jobbfrån den svenska arbetsmarknaden. Visst är det ettmycket stort problem som vi hanterar och skall hante-ra, Per , men socialdemokratiskt rege-ringsinnehav räcker inte för att till fullo städa upp idet konkursbo som vi fick överta efter er. Vi behövermera tid. Det skall jag gärna erkänna.Jag vill också säga, att för att klara arbetslöshets-problematiken räcker det inte med att sanera statsfi-nanser och få ned ränta och inflation, även om det ioch för sig är viktiga förutsättningar, som vi harkommit långt på vägen med. Det räcker inte med attvidta sysselsättningspolitiska åtgärder, som vi ocksåhar gjort, senast genom en extrainkallad riksdag isomras. Det är åtgärder som till stor del ännu inte harträtt i kraft och inte har hunnit verka.Vi behöver också en reformering av lönebildning-en i . Det säger jag inte bara här i kammaren,utan det har jag sagt och kommer jag att säga vidmånga andra tillfällen till vem det vara må som lyss-nar. Jag betraktar det som ett av de viktigaste områ-dena för reformering.Mina meddebattörer anser uppenbarligen att detkrävs statliga ingripanden. Det är något oklart hur deskall se ut, men de skall uppenbarligen komma ome-delbart, trots att det finns gällande avtal i över ett årstid för en stor del av arbetsmarknaden. Till skillnadfrån dem tror jag att det ligger ett oerhört värde i attlönebildningen i , såsom har skett , ja, ända sedan , i förstahand hanteras av arbetsmarknadens parter.