prot · GK0935 · 1996-11-28 00:00:00 — Vad är det i det nya förslaget som gör det möj-ligt för regeringen att själv dela ut anslag från stiftel-serna?Jo, det är naturligtvis oklarheten kring hur stiftel-serna skall fungera framöver som åtminstone skenbartger ett ökat svängrum. Det hade varit bättre att avvak-ta med beslutet om ändringen av lagen tills alternati-vet förelåg i utarbetad form. skapar man en situa-tion som är helt orimlig med nedskärningar på forsk-ningsråd, fakultetsanslag och mycket annat i 1997 årsbudget, vilka skall kompenseras genom överföringarfrån stiftelserna av styrelser som ännu inte är tillsattaoch enligt regler som ännu inte är utformade.Genom att lagen skall träda i kraft redan den1 uppstår ett allvarligt glapp i an-slagstilldelningen, och det är oklart hur detta kommeratt drabba svensk forskning. Hanteringen av forsk-ningsanslag kräver normalt från det attansökan skrivs till dess att sakkunnigförfarande, be-slut och utdelning kan verkställas och pengarna nå ettvisst forskningsprojekt. Är det de nya projekten somkommer att bromsas eller kommer man att avbrytaeller skära ned på redan pågående projekt?De här frågorna är alltså obesvarade. Vi vet ing-enting, och de forskare som är berörda vet i dagslägetheller ingenting.Sverige har en obalans mellan grund-forskning och forskarutbildning å ena sidan och till-lämpad forskning å andra sidan. Införandet av stiftel-serna tillsammans med de ca perår som vi har fått genom EU-medlemskapet har gjortdenna obalans betydligt värre. Att överföra medel frånstiftelserna till fakultetsanslag och forskningsrådskulle kunna ses som ett steg på vägen till en bättrebalans mellan grundforskning och tillämpad forsk-ning. Men då skall åtgärden naturligtvis inte kombine-ras med motsvarande nedskärningar av budgetansla-gen till fakulteter och forskningsråd.Det förefaller inte heller vara en god strategi attkoncentrera hela överföringen av medel till grund-forskning från enbart stiftelserna. Ingreppet blir såstort att stiftelsernas verksamhet naturligtvis får all-varliga problem. Det hade varit betydligt bättre attsprida bördan och låta hela den stora tillämpadeforskningssektorn bidra. skär man i vissa stiftelserhundratals miljoner. En mer jämn fördelning av utta-gen skulle minska stiftelsernas belastning . Dessa frågor får vi anledningatt komma tillbaka till när forskningspropositionenbehandlas i december.Jag skulle bara vilja säga några ord omsjälva lagförslagets formella struktur och dess mergenerella konsekvenser. Det framgår av propositionenatt lagstiftningen vad gäller stiftelser är svårtolkadoch i vissa stycken oklar. Lagrådet har haft uppenbarasvårigheter att ge klara besked i frågor som rör möj-ligheterna att ändra i stiftelseförordnanden, och storuppmärksamhet har ägnats frågan i vilka fall en stif-telses ändamål kan ändras. Jag kan inte tycka att detklart framgår vilka möjligheter som regering ochriksdag har att ingripa i stiftelsernas verksamhetsfor-mer och målsättningar enligt det nya lagförslaget. Påvissa punkter finns i propositionen skrivningar somtyder på att regeringen inte heller känner sig överty-gad om vad lagen egentligen stipulerar. Kan t.ex.ändamålet för en stiftelse ändras? Regeringen är näs-tan övertydlig i sin försäkran att ändamålet inte kanändras och skriver i förslaget att föreskrifter om stif-telsens ändamål samt föreskrifter av detaljnatur dockinte skall få ändras eller upphävas. Jag vet inte om ensådan formulering i propositionen är juridiskt bindan-de. Jag tvivlar på det. Snarare förefaller det vara möj-ligt för en styrelse att ta upp frågan om ändring avändamålet och få den prövad av Kammarrätten eller isista hand av just regeringen. Det finns många andrasådana här tveksamheter, och allmänt sett förefallerförslaget om speciella regler för stiftelser som bildatsav staten att vara en nödlösning för att lösa just detspeciella problemet med löntagarfondsstiftelserna.Personligen har jag dessutom svårt att förstå var-för man är så ivrig att försäkra att stiftelsernas ända-mål inte kan ändras. Varför är man så ivrig på denpunkten? Som jag ser det är det väl en klar fördel omman kan ändra ändamålen för en forskningsstiftelse.Vad är det som säger att det ändamål som ärlämpligt skall vara lämpligt ? Då kanske detär andra forskningsområden som skall prioriteras.Utan att göra anspråk på att vara någon juridiskexpert tycker jag alltså ändå att det är tydligt och klartatt det här lagförslaget är problematiskt och innehålleren rad oklarheter och krumbukter. Det kan knappastses som ett framsteg när det gäller den lagstiftningsom reglerar stiftelsers verksamhet och villkor. Dethär ärendet visar vilka konsekvenser det kanfå när man försöker använda lag för att be-skära möjligheter att utöva sina demokra-tiska rättigheter och skyldigheter. I det avseendetfaller ansvaret för bristerna i regeringens propositiontill stor del också på den förra regeringen. Ansvaretför att förslaget, trots allvarliga brister, ändå kommeratt stödjas av en majoritet här i vilar tungtpå , som utan några krav på förbättring-ar av formerna för genomförandet bifaller förslaget.Fru talman! Man kan inte när man skall ta ställ-ning till den föreslagna lagändringen bortse från bris-terna i förberedelserna inför lagens ikraftträdande.Miljöpartiet vill därför avslå förslaget och föreslår attregeringen återkommer med förslaget med nödvändi-ga kompletteringar.Jag yrkar bifall till reservation nr 3.Anf. 117 SKÅNBERG (kd):Fru talman! Anledningen till att en kristdemokratförst nu tar del i denna debatt är att den är uppdelad itre delar som berör , lagutskottetoch utbildningsutskottet. Tyvärr har vi ingen ledamoti konstitutions- och lagutskotten utan samlar alla vårasynpunkter i denna del av debatten, som har justforskningspolitiken som huvudämne. Och frågan videbatterar är ju framför allt en forskningsfråga.Här har i kammaren stötts ochblötts om regeringens tilltag mot forskningsstiftelser-na är förenligt med svensk lagstiftning, t.ex. stiftelse-lagstiftningen, och inte minst om det är förenligt medgrundlagen. Den minsta slutsats man kan dra är attförslaget är utomordentligt tveksamt ur juridiskt per-spektiv. Av allt att döma innebär det ett så kraftigtingrepp i stiftelsernas självständighet och suveränitetatt det måste sättas i fråga om statliga stiftelser i fort-sättningen är tillräckligt självständiga för att inordnasunder stiftelselagens stiftelsebegrepp. En statlig stif-telse blir efter majoritetens beslut inte en själv-ständig och självförvaltande förmögenhet som inteekonomiskt gynnar stiftaren, i detta fall staten. Deelva forskningsstiftelserna reduceras till föga mer änbankkonton där styrelserna förvandlats till tjänstvilligbankpersonal, redo att göra de utbetalningar somkontoinnehavaren önskar. Det första kontouttaget ärpå nätta , varmed utbildningsmi-nister vill täcka hålen efter besparingar pågrundforsknings- och utbildningsanslagen, varavungefär hälften handlar om besparingar på forsknings-råden.Låt oss nu fråga oss: Är beslutet möjligt attfatta? Är det oantastligt? Är det rätt inriktning påbeslutet?Möjligt är det förvisso; ingen ordningsmakt lärstoppa det. Oantastligt är det knappast; det är myckettveksamt. Men viktigast av allt: Det är fel inriktningpå forskningspolitiken.Låt oss jämföra med frågan: Är det möjligt, oan-tastligt eller rätt att gå mot röd gubbe på Drottningga-tan?Möjligt är det förvisso; det är ingen som hindrarmig. Det är inte oantastligt; det är fortfarande ettlagbrott, men utan straff. Skulle jag bli påkörd när jaggår mot röd gubbe är ansvaret mitt.Men viktigare än att fråga sig om det är möjligt attgå mot röd gubbe längs är ju att frågasig: Är det att gå åt rätt håll? Är jag på rätt väg? Villjag verkligen till ?På samma sätt vill jag i dagens debatt inte uppe-hålla mig vid om det är möjligt eller oantastligt attändra eller upphäva föreskrifter i stiftelseförordnan-dena för de elva statliga forskningsstiftelserna. Jagvill stanna vid frågan om det är rätt inriktning påforskningspolitiken. Och det är det inte! har helt enkelt fel inriktning enligtkristdemokraternas sätt att se på detta.Marcus Storch och skriver i dagensSvenska : "nedprioriterar grund-forskningen och satsar i stället resurser på politiskamodenycker som 'välfärdsforskning','genusforskning', 'IT-forskning', 'forskning om glo-bala problem' och 'forskning om ojämlikhet i hälsa'. "En sådan kritik drabbar hårt. Syftet med de statli-ga forskningsstiftelserna var just att undvika vadStorch och Ottebeck kallar "politiska modenycker".Vad ville fyrpartiregeringen med forskningsstiftel-serna? I proposition 1991/92:92 deklarerade vi stiftel-sernas syfte som "långsiktigt kunskapssökande genomgrundforskning och forskarrekrytering inom områdensom väljs utifrån bedömningar av den relevans de kanha för utvecklingen av framtida konkurrens-kraft." Vi angav att det krävs bredd i forskningssats-ningarna, såväl för att den högre utbildningen skallkunna ges en god kvalitativ bas som för att Sverigeskall kunna möta nya möjligheter inom vetenskapensområde. Bredden är en förutsättning för att resultatfrån den internationella forskningen skall kunna ut-vecklas i vårt land. Vi deklarerade då att de fondme-del som avsattes för forskning framför allt skulleutnyttjas för att tillgodose kravet på att främja till-komsten av vissa särskilt starka forskningsmiljöer,och att inom dessa främja forskarrekryteringen. Vibetonade att det i fråga om rekryteringen av forskarevar särskilt viktigt att se till att fler kvinnor engagera-des. Resurserna skulle användas så att tillgången påkvalificerade forskare i landet ökade. Stiftelsernaskulle själva såväl göra de konkreta forskningsbe-dömningarna som ha ansvar för besluten.Det vi eftersträvade var att skapa starka forsk-ningsmiljöer som kan mäta sig med de forskningsin-stitut i utlandet som vi i saknar. Med stiftel-sehögskolorna ville vi skapa självständiga, kreativautbildnings- och forskningsmiljöer som kunde mätasig med självständiga universitet som t.ex. Harvard.Ett litet universitet som kan dra till sig debästa och mest lysande forskarbegåvningarna somprofessorer och studenter. Hela tanken med forsk-ningsstiftelserna var och är att skall blisecond to none.Med sin politiska klåfingrighet och sin oförståelseför spetsforskningens villkor rycker undanförutsättningen för att forskningsstiftelserna skallkunna präglas av självständighet, långsiktighet ochsjälvstyrande och för att de skall prioritera på veten-skapliga kriterier och inte på dagspolitiska. I ställetför att skapa nya starka forskningsmiljöer, slår hansönder de som redan finns. 2000 forskare tvingas,enligt , till avsked från sina forsk-ningsprojekt. På det biomedicinska området, där vifaktiskt kan hävda att är second to none,minskar på grundforskningen via det me-dicinska forskningsrådet med en femtedel.I stället för att låta forskarna själva utgöra stiftel-sernas styrelser och ge dem det ansvar och det förtro-ende som svarar mot deras kompetens och professio-nalitet, i stället för att låta dem självständigt ochsjälvstyrande forma de starka forskningsmiljöerna,låter nu bestå av enbart s-märkta partigängare lojala inte främst mot forskning-ens syften, utan mot de mål och syften som den soci-aldemokratiska regeringen gynnas av.Jag frågar mig, och jag frågar forskare som värderar rykte och personlig in-tegritet och som sätter forskningen främst, kan efterCarl Thams framfart tacka ja till att sitta i forsk-ningsstiftelsernas styrelser?Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 1.Anf. 118 ():Fru talman! lyckades nämna CarlThams namn nästan lika ofta som apostrofera . Denna borgerliga,ensidiga fixering vid är ett återfall i dentrista personkampanj som ofta drabbar profilstarkasocialdemokrater. Behandlingen av är dethittills oöverträffade skräckexemplet. Jag tycker att niborde försöka anstränga er litet mer för att hålla er tillsakfrågan. Det är faktiskt på det sättet att hela densocialdemokratiska riksdagsgruppen står bakomställningstagandet att demokratisera forskningsstiftel-serna. Konstigare än så är det inte.Det svenska språket sägs ibland vara ordfattigt.Dagens kamp mellan och en ledandefolkpartist om vem som kan åstadkomma de värstaöverorden visar med all önskvärd tydlighet att så inteär fallet. Det har talats om att rättsstaten tar stryk, omgenomgripande ändring av rättsordningen, om brottmot , om vendetta mot forsk-ningen, om halsbrytande förslag och om oresonligthat. Det är bara några exempel ur avdelningen bor-gerliga floskler.För att illustrera vad dagens diskussion egentligenhandlar om, skall jag inleda med ett litet historisktperspektiv. I sin första regeringsdeklaration kungjordeden borgerliga fyrpartiregeringen bl.a. att de princi-piella och praktiska frågorna vid en omvandling avuniversitet och högskolor till fristående stiftelsersnabbt skulle klarläggas. Målsättningen var alltså enuniversalreform. Hela högskolevärlden, eller såmycket som möjligt av den, skulle slussas in i stiftel-ser skyddade från demokratisk insyn och offentligkontroll.Kostnaden för de sex universiteten och de trefackhögskolorna uppgick vad gäller fakultetsanslagenoch den centrala administrationen till 4miljarder kronor. Om en sådan stiftelse ålades ett realtavkastningskrav på , krävdes det ett stiftelsekapi-tal på 130 miljarder kronor.Jag tror att de var som använde uttrycket "halsbrytande". Det stämmerväl in på det här försöket till totalreform. När de ställ-des inför en krass verklighet och ett kärvt finansdepar-tement, bantades dock kraven snabbt. I proposition1992/93:1, Universitet och högskolor. Frihet förkvalitet, hette det att man skulle pröva de praktiskaoch principiella frågorna för att överföra vissa uni-versitet och högskolor i privaträttslig form. Landets34 statliga högskolor erbjöds att bli privatiserade istiftelseform med allmänna pensionsmedel. Bara treville, men endast två fick. Av den ursprungligen hög-bröstade stiftelsehönan blev det först två fjädrar.Sedermera har Fågel blå tillförts ytterligare fjädrar iform av forskningsstiftelser, också de privatiserademed allmänna pensionsmedel och skyddade från de-mokratisk insyn och offentlig kontroll.Dåvarande utbildningsministern kalla-de sin reformstrategi en pall med tre ben. Det är ettcitat av vad han sade. Om han inte fick genomförahela denna strategi, dvs. en gigantisk privatiseringmed allmänna medel, hävdade han att hela pallenskulle bli halt.Är inte det fantastiskt? Hela det internationelltuppmärksammade och prisade svenska forskningssys-temet skulle drabbas av hälta om intefick genomdriva sitt ideologiska projekt, alltså attmed pensionsmedel och statliga garantier privatiseradet svenska utbildnings- och forskningsväsendet.Nu drabbades landet ändå av ekonomisk hälta tillföljd av borgerlig politik. Det är sviterna av den poli-tiken vi nu upplever genom att vi tvingas göra bespa-ringar också på forskningsområdet.Löntagarfonderna avvecklades med ett enkeltriksdagsbeslut, Unckel-stiftelserna kan inte avvecklasi demokratisk ordning förrän i flera fall om 15 år.Från borgerligt håll talar ni om socialistisk konfiska-tion och om att styra människor i socialistisk riktning.De uttryckssätten har också använts tidigare i debat-ten . Men det är ju en borgerlig riksdagsmajoritetsom har försatt oss i detta forskningspolitiska dilem-ma genom att upplösa pensionsfonder och klavbindamedborgarnas demokratiskt valda organ - i vissa fallända upp till . Är detta demokrati?Också har det från borgerligt håll talats omnedrustning av svensk forskning. En moderat parti-motion talar om drakoniska besparingar, enorm ned-rustning och konfiskation. Svensk forskning står ochfaller inte med de institutionella former under vilkaman tillför systemet forskningsmedel. För forskning-ens del handlar det om hur stora samlade resurser mankan förfoga över.Då är sanningen något helt annat än det som nugång på gång upprepas från borgerligt håll. I självaverket tillförs svensk forskning nya resurser om istorleksordningen . Detta beloppkommer att öka, som tidigare påpe-kade, till att vara 500-700 miljoner kro-nor . Forskningsstiftelserna förfogar över drygt20 miljarder kronor. Sammantagna är de den tredjestörsta aktören på den svenska kapitalmarknaden. Vidfull kapacitet kommer forskningsstiftelserna att kunnadela ut till svensk forsk-ning och utveckling.De borgerliga partierna, främst , vil-seleder inte bara i fråga om de totala forskningsresur-serna, utan de motarbetar också egna krav på ökaderesurser till grundforskningen. Först kritiserar manminskningen av de statliga anslagen till grundforsk-ningen. Sedan motsätter man sig även en så måttfullåtgärd som den att genom demokratiska val till stiftel-sernas styrelser använda en del av deras betydanderesurser just för att förstärka svensk forskning är den största.Där är det fullt möjligt, med tanke på ändamålet medstiftelsen, att också stödja svensk grundforskning ochdå göra det på ett synnerligen kraftfullt sätt.Moderater och folkpartister beskärmar sig oftaöver statlig maktkoncentration. Men hur är det egent-ligen med maktkoncentrationen i forskningsstiftelser-na? Hur är det med jämställdheten? Inte ens MargittaEdgrens heroiska kamp för ökad jämställdhet inomhögskolevärlden tycks ha blidkat de, milt uttryckt,mansdominerade forskningsstiftelserna. Hur skallman, , utan demokratisk kontroll ochoffentlig insyn kunna klara jämställdhetsmålet iforskningsstiftelserna? Det är ytterst beklagligt attfolkpartisten fallit ned i Moderater-nas jämmerdal och att hon i de flesta utbildnings- ochforskningspolitiska frågorna gör gemensam sak medett parti, återigen , som föraktfullt kallarkrav på ökad jämställdhet inom högskolevärlden förenkel könskampsretorik.Fru talman! Jag yrkar bifall till hemställan i lagut-skottets betänkande på samtliga punkter.Anf. 119 (m) replik:Fru talman! tycker att vi ärtjatiga, därför att vi nämner utbildningsministernsnamn. Sanningen är - jag förstår ju att den socialde-mokratiska riksdagsgruppen stöder regeringens för-slag - att inga andra än och tar till orda i detta sammanhang. Jag är ledsen,men jag måste säga att det är naturligare att nämnaCarl , som i regeringen är ansvarig för de härfrågorna, än att nämna . Det måförlåtas oss om det blir litet tjatigt.Sedan gäller det två saker. Den ena rör påståendetatt motsätter sig medel till grundforsk-ning. Detta är nys! Det som påpe-kar är helt riktigt, nämligen att forskningsstiftelser harmöjlighet att bidra till grundforskning. Det är bra attså sker i vissa fall. Däremot har vi avvisat Socialde-mokraternas förslag att spara på statens anslag tillgrundforskning. Här kan inte slåsig för bröstet. Det blir alltså mera pengar till grund-forskning med moderat politik än det blir med social-demokratisk politik.Så till den andra saken. Låt oss komma till kärnan,som inte alls berör. Det gäller dåhur stiftelsernas verksamhet skall ändras. Man undrarju över vad er kritik är när det gäller ledamöterna i dehär styrelserna. Vad är det för kompetens som intefinns och som ni nu skall tillföra? Vad är det för någrani skall sätta in som har den kompetens som uppen-barligen saknas? Det är viktigt att veta det. Vi är rättnyfikna på hur detta nydanande utvecklingsarbeteskall se ut.Anf. 120 ()replik:Fru talman! Det är riktigt att på pap-peret har större resurser till grundforskning än visocialdemokrater har. Detta beror på att vi är realister.Vi tar hänsyn till de ekonomiska resurser som finns.Lägger man samman stöd som genom statliga medelges till forskningsråden och till fakultetsanslag och,självklart, inlemmar de resurser som finns i forsk-ningsstiftelserna, blir det ett betydande och ett medåren ökande anslag till svensk grundforskning. Såenkelt är det sambandet.Jag tycker att vi kan avdramatisera hela diskussio-nen om kompetensen i stiftelserna. Självfallet utgår vifrån att de som sitter med i forskningsstiftelserna,precis som de som sitter med på fakulteter, i forsk-ningsråd eller i sektorsforskningsorgan, är fullt kom-petenta. Det handlar inte om det. Genom den härmycket måttfulla förändringen av stiftelselagen får viden insyn som behövs - den insyn som vi har i hög-skolor och universitet. Som bekant utser regeringende styrelseledamöterna. Det gäller också den insynsom vi har i Stiftelsen . Också deledamöterna utses av regeringen. Det handlar alltsåinte om kompetensen, utan det handlar om demokra-tisk insyn och kontroll. Man behöver inte vidta störreförändringar i de nya forskningsstiftelserna än som förvar och en av dem bedöms vara motiverat utifrån deprinciper som jag här har redogjort för.Anf. 121 (m) replik:Fru talman! Det är jättebra att Socialdemokraternanu säger att ledamöterna i styrelserna är kompetenta.Det är också min uppfattning.Nu skall regeringen skaffa sig insyn. Ni vill titta inoch se vad som händer. Det förstår jag. Men detta gerju inte den kompensation från stiftelserna till forsk-ningsråden som ni har pratat om. Det kan juinte bara handla om att "titta in", utan något måste välhända. Jag tycker att skall tala omhur det skall gå till när det gäller kompensationen.Försök förklara hur det sedan leder till en ekvationsom sammantaget ger mera pengar till forskningen änvad det moderata förslaget gör!Jag tycker att det är litet märkligt att påstå att Mo-deraterna bara på papperet har mera pengar. Alla vårabudgetsiffror finns förvisso på papper, men vår bud-get hänger ihop. Jag är i alla fall tacksam för att BengtSilfverstrand i den här debatten nästan kunde erkännaatt Socialdemokraternas forskningspolitik är svagareän vår.Anf. 122 ()replik:Fru talman! Nej, vår forskningspolitik är självklartmycket starkare. Den vilar på en realistisk grund. Erforskningspolitik är ekonomiskt av samma slag somden ekonomiska politik som ni förde och som göratt vi tvingas spara på alla områden, också på forsk-ningens område.Återigen: När det gäller avdramatiseringen av sty-relseernas sammansättning och samarbetsformer ärdet hela mycket enkelt. Det handlar ju om att utnyttjade totala resurserna på bästa sätt. Det handlar om ettsamarbete mellan aktörerna, exempelvis i forsknings-råden där det finns mycket starka och klara beröring-sytor. exempelvis får nu mindre statligaanslag. Flera forskningsstiftelser stöder klart ochtydligt den typ av forskning och utveckling somNUTEK sysslar med. Stiftelsen ,är andra exempel.Lägger man samman resurserna och samarbetar pådet sätt som vi socialdemokrater se-dan förutsatte - dvs. hade man följt de råden - skullevi inte ha haft några som helst bekymmer. Dåhade vi redan haft den på konstruktiv grund verkandesamverkan som skulle ha lett till att svensk forskningredan år 1997 hade tillförts betydande och ännu störreresurser än de nu får.Bollen ligger nu hos forskningsstiftelserna. Det ärett demokratiskt beslut som vi fattar, och jaghoppas att och respekterardet. Då blir det bra. Därmed kan vi handla, och vikommer att handla snabbt.Anf. 123 () re-plik:Fru talman! har flera gångerfått frågan om vad det var som egentligen gjorde attdet blev så viktigt att plötsligt ändra uppfattning omforskningsstiftelserna. vardet tydliga beskedet till forskningsstiftelsernas styrel-ser att man bara vill utse en minoritet. Något annatskulle vara att begära makten över forskningsstiftel-serna och det var det absolut inte fråga om, försäkraderegeringen och kan inte vara någon personkampanj att läsahögt ur egna brev. Det kan inte vara enhatkampanj att läsa högt vad har sagt.Den fråga som vi fortfarande väntar svar på är:Vad var det som hände efteråt som gjorde att när detfanns chans att få majoritet för den linjen i riksdagenoch brett, vågar jag tro, i den förra fyrpartiregeringen,var det inte längre någonting som Socialdemokraternaville? Då var det t.o.m. något slags hot mot demokra-tin, om jag förstod det rätt, om man inte gjorde så somSocialdemokraterna nu vill göra, dvs. att kunna avsät-ta samtliga ledamöter i stiftelsernas styrelser.