prot · GK0945 · 1996-12-13 00:00:00 — Min bestämda uppfattning är att det,oaktat vilken armébrigad man väljer, är otroligt vik-tigt att en kvalitativt och kvantitativt omfattande mili-tär närvaro säkerställs på , bl.a. av de skäljag har anfört här.Till detta måste läggas att jag, med tanke de somjag tycker mycket svaga skrivningarna om K 4 ochom tolfte helikopterdivisionen i som lades påutskottets bord bildligt talat en minut i tolv och somdärmed blev utskottets mening, hyser mycket stor oroför att vare sig Försvarsmakt eller regering har entillräcklig stark vilja för att leva upp tillmålsättningen att säkerställa en tillräcklig marin när-varo på Västkusten.För att vidare hålla fast vid som exem-pel, frågar sig många om det är regionalpolitiskaaspekter som gör att regeringen föreslår att Hallands-brigaden, och inte som tidigare Älvsborgsbrigaden, iframtiden skall vara det arméstöd som det sårbaraGöteborgsområdet fordrar. Likaså ställs frågan huru-vida den styvmoderliga inställningen till en starkmarin närvaro i detta ett av våra mest vitala kustom-råden, är föranledd av ett inom Försvarsmakten ac-cepterat geografiskt revirtänkande.Detta får anses vara retoriska frågor, men eftersomCaesars hustru som bekant aldrig får misstänkas,borde måhända ovanstående synpunkter ge upphovtill en viss självrannsakan såväl inom försvarsled-ningen som bland de politiker som är ansvariga förpropositionen.Denna långdragna beslutsprocess har, precis somkrig, hårdast drabbat tredje man. Såväl försvarsan-ställda som enskilda i de bygder som mest påtagligtkommer att påverkas av försvarsbeslutet har levt med en stor osäkerhet. Gäller propositionens förslag? Vad kommeratt gälla slutgiltigt ?Denna avsaknad av tidiga klara besked har på ett,vill jag säga, nästintill otillständigt sätt drabbat allasom kommer att beröras av det beslut som vi fattarhär . Detta får inte upprepas. Det måste kommaan på de politiker som har att forma nästa femårigaförsvarsbeslut att det görs på ett sådant sätt att mangaranterar att det icke sker.Slutligen, fru talman, drar jag mig till minnes denmörka augustikväll då jag till-sammans med hundratusentals londonbor stod vidThemsen och beskådade ett storslaget fyrverkeri somsatte punkt för femtioårsfirandet av freden efter andravärldskriget. Intill mig stod en äldre engelsk gentle-man. Vi kom att samspråka med varandra. Då hanförstod att jag var från tittade han eftertänk-samt på mig och sade: Jag tror att det misstag ert folkgör och ni gör i ert land är att ni tar freden för given.Det försvarsbeslut som vi skallfatta tycker jag understryker sanningen i detta påstå-ende. En riksdagsmajoritet, som väl också får ansesföreträda en majoritet av svenska folket, är inte be-redd att teckna en, enligt min mening, tillräckligt högförsäkring för att om och när så behövs värna allas vårfred och frihet.Gud give att inte sådana händelser timar som göratt denna majoritet får anledning att ångra sig!Anf. 87 ():Fru talman! Jag kommer att dela upp min talartidså att jag först belyser utskottets syn på totalför-svarspliktiga och på volym och utbildning. Sedan harjag ett inlägg i debatten om grundorganisationen.Enligt utskottet kommer 29 000 totalförsvarsplik-tiga att fördelas till det militära försvarets behov. Avdessa kommer ca 4 000 färre att kallas in tillgrundutbildning . Behovetav att utbilda till särskilda bevakningsuppgifter medkort utbildning har diskuterats, men det behovet före-slås nu kunna bli tillgodosett med pliktpersonal somtidigare genomgått grundutbildning. Försöksvis ut-bildning för hemvärnet bör kunnagenomföras. Totalförsvarspliktiga som har placerats iutbildningsreserven bör tillfrågas om de vill genomgådenna utbildning för att sedan få fortsatt utbildninginom hemvärnet.Totalförsvarspliktiga i stödproduktion beräknasfortfarande behövas, men i mindre utsträckning pågrund av den minskade grundorganisationen. Försvar-smakten bör fortlöpande pröva behovet av detta.Sedan den 1 juli 1995 har det varit möjligt attskriva in totalförsvarspliktiga för lång utbildning medcivilplikt. De befattningar som totalförsvarspliktigaskrivs in till med civilplikt är sådana där yrkesperso-nal och frivillig personal inte räcker till. Utbildningenskall leda fram till krigsplacering i den civila delen avtotalförsvaret, bl.a. i kommunernas krigsorganisation.Under det första året fick ca 1 400 personer en så-dan utbildning. Regeringen ger i propositionen ut-tryck för en högre ambitionsnivå. Inriktningen är attytterligare 400 civilpliktiga skall utbildas och800 . Det totala antalet skall uppgå till5 000 från år 2001.Uppgifter om kommunernas totala behov av plikt-personal kommer inte att kunna sammanställas förränden . Som lämpliga områden för krigspla-cering anges information, social verksamhet, skol-verksamhet, teknik, befolkningsskydd och rädd-ningstjänst, dvs. till stor del sådana uppgifter somkommunerna svarar för. Det är behovet av höjd be-redskap som är utgångspunkt för utbildningen.Grundutbildningen bekostas av staten. I nästa steg börutbildningen successivt ökas till att omfatta10 000 personer per år.Myndigheternas förslag om att upprätta regionalaberedskapsstyrkor övervägs ytterligare, bl.a. i frågaom den närmare rollfördelningen mellan länsstyrelseroch kommuner. Regeringen avser att ge ÖCB i upp-drag att närmare utveckla förslagen när vi behandlardenna fråga.ÖCB och har föreslagit att be-redskapspolisorganisationen skall utökas med 7 000personer . Organisatio-nen kommer successivt att utökas till 15 000 personer.Beredskapspolisen kan utgöra ett lämpligt komple-ment för bevakning av skyddsobjekt.Ytterligare ett nytt inslag i totalförsvarspliktut-bildningen är möjligheten för kvinnor att genomgåenbart grundutbildning. Regeringen har gett Pliktver-ket uppgiften att redovisa erfarenheter av verketsuppgifter enligt den nya lagstiftningen. Erfarenheternaär goda och en översyn kommer att göras efter hand.Med denna redovisning av de utbildningsinsatsersom har det vidgade säkerhetsbegreppet som grundyrkar jag bifall till hemställan i utskottets betänkandesamt avslag på samtliga motioner i denna del.Fru talman! Det är min uppfattning att utbild-ningsförbandens placering kommer att ha mycketstörre betydelse . Därför är det viktigt attha förband i tätbefolkade områden, främst av bered-skapsskäl. Ekonomiska och personalpolitiska skältalar också för detta. Eftersom jag är skåning ses dettanaturligtvis som en partsinlaga.Trots att jag ställer mig bakom den ekonomiskabedömning som utskottet har gjort - att man i kronoroch ören sparar mera på att behålla IB 16 i Halmstadoch lägga ned IB 15 i och därmed flytta verk-samheten från till - har jag någrakompletterande synpunkter och frågor.Ystad har två gånger bedömts vara det ställe därde bästa förutsättningarna för luftvärnsutbildningfinns. Detta visade den utredning om luftvärnet iSverige som utskottet begärde av chefen för armén1993, liksom årets försvarsmaktsplan. Utskottet delari betänkandet denna uppfattning. Ändå föreslogsflyttningen av verksamheten vid LV 4 i Halmstadbåde och . Det har varit svåra år för persona-len i - tyvärr gäller det inte bara där. Den ut-redningsprocess som föregått dagens beslut har faritutomordentligt illa fram med de anställda i så gottsom hela landet. Det är enligt min mening nödvändigtatt finna bättre metoder att utreda och förbereda för-ändringar i framtiden.Det förslag till beslut som föreligger är natur-ligtvis en följd av beslutet om att flytta LV 6 frånGöteborg till . Det beslutet fattades 1993.Det påpekas också särskilt i propositionen att Luft-värnskåren i omlokaliserats. Beslu-tet 1993 fattades av den borgerliga regeringen, medstöd av Ny demokrati. I beslutet ingick att LV 4 fickstanna kvar i . Den socialdemokratiska opposi-tionen föreslog då en samlokalisering i av LV 6och LV 4. Detta skulle ha sparat skattebetalarnamånga miljoner och säkrat goda utbildningsbetingel-ser för framtiden.Jag har svårt att se hur vi som ansvarskännandeförsvarspolitiker i dagens situation, där vi vill försökautnyttja försvarsorganisationens resurser ekonomisktoch rationellt, kan flytta verksamhet från de bästaskjut- och övningsfälten i till ett ställe därman måste köpa in ny mark och skapa nya övnings-fält. Dessutom föreligger skilda uppfattningar bådeom behovet av denna mark och om möjligheterna attförvärva marken. Det gäller också kostnaderna bådeför förvärvande och för iordningställande av det bli-vande övningsfältet.Om vi kan besluta att flytta den verksamhet somhar de bästa utbildningsbetingelserna till ett ställe därvi inte vet något om förutsättningarna ,måste man på det omlokaliserade Lv 4 åka frånHalmstad till de utmärkta övningsfälten i för attöva. Kan det vara riktigt att vi här skriver encheck in för kostnader som inte är kända? Detär min förhoppning, fru talman, att försvarsministerninte ger klartecken till flyttning från innan manvet hur problemen med det nya övningsfältet i Halm-stad skall lösas och vad det kostar.I detta anförande instämde ().Anf. 88 () re-plik:Fru talman! och jag liksom JanJennehag i denna kammare gjorde, som jag nämnde imitt tidigare anförande, en grundlig genomgång avpliktfrågorna i 1990-1991.Jag skulle vilja ställa några frågor till som gäller utskottets betänkande från förra åretdär vi när det gällde de civila beredskapsstyrkornamenade att regeringen allvarligt borde pröva vilkapersonalbehov som kan tillgodoses genom de frivilli-ga försvarsorganisationernas medverkan, på annat sättän genom grundutbildning. Jag undrar om anser att regeringen på ett tillfredsställande sätthar visat att detta inte är möjligt. Utskottet menade judå att grundutbildning skulle vara den sista utvägenför att tillgodose detta personalbehov, eftersomgrundutbildning kräver plikt, alltså frihetsinskränk-ningar, men också kräver ganska mycket pengar.Frågorna kring de civila beredskapsstyrkorna ärinte utredda vad gäller det totala antalet, kommuner-nas behov, i krigsorganisationen. Ändå skall det på-börjas en försöksutbildning, och det anges att 10 000skall organiseras i detta. Anser att detär tillfredsställande att kommunernas behov inte ärklargjorda, att krigsorganisationen inte är färdig ochatt utbildningstiden och utbildningsinnehållet inte ärklara innan vi sätter i gång med den här verksamhe-ten? Hade det inte varit en klokare politik att låtaregeringen komma tillbaka när den hade ett färdigtförslag?Anf. 89 () replik:Fru talman! Det är riktigt att vi har suttit i Pliktut-redningen tillsammans, och jag.Men jag skulle vilja säga att så väldigt överens somHenrik i dagens debatt har framställt attvi var, tycker jag ändå inte att vi var. I det särskildayttrande som lämnade till Pliktut-redningen framgår det nämligen tydligt att det finnsskillnad i fråga om hur vi ser på detta, dvs. att hanbedömer den skrivning där det sägs att det som största försvarspolitiska effekten skall ha företrä-de när man väljer mellan civil och militär personal.Henrik menar då att det är den militärapersonalen och den militära utbildningen som harföreträde. Det kan hända att det då, men jag tycker att det är konstigt omhan tycker det . Det är väl i alla fall på det sättet att,med den förändrade omvärldsbild som vi lever i ochmed de satsningar som vi naturligtvis måste göra pådet breddade säkerhetsbegreppet, det faktiskt är likaviktigt med befolkningsskydd och med möjligheter attställa upp med civila resurser i en krigssituation. Vikan ju se på TV hur det ser ut i krigsområ-dena, nämligen att det är civilbefolkningen som farmest illa.Anf. 90 () re-plik:Fru talman! Jag tackar för svaret, även om jag intefick svar på någon av de frågor som jag ställde tillKarin Wegestål. I mitt särskilda yttrande i Pliktutred-ningen 1991 - observera att det inte var en reserva-tion - gjorde jag en filosofisk anmärkning som grun-dar sig på det förhållandet att värnplikten i vårt landgrundas på det militära försvarets behov. Då kundeman föra en diskussion om vad som skulle hända omdessa två, den civila och den militära sidan, skullekrocka. Min uppfattning är fortfarande att det avsymboliska skäl finns anledning att låta den militäraorganisationen ha företräde. Detta har dock ingen somhelst praktisk effekt i dagens läge, eftersom det finnsmånga fler unga människor än vad det totala behovetnågonsin kan svälja.Mina frågor till kvarstår. Hade detinte varit bättre att regeringen hade fått återkommaoch berätta för oss i utskottet hur krigsorganisationenskulle se ut, hur många som skulle vara i den, vilketutbildningsinnehåll, vilken utbildningsform och vilkenhuvudman den skulle ha, och vem skulle ta hand omdetta, och kanske allvarligast av allt, till vad? Jag äranhängare av civil plikt. Moderata samlingspartietändrade uppfattning i och med det utredningsarbetesom vi genomförde när det gäller uppgifter som intekan lösas på annat sätt än genom lång grundutbild-ning, när det gäller kvalificerade uppgifter i befolk-ningsskydd och räddningstjänst. Men vi kan aldrigställa upp för det bara för pliktens egen skull, och jaghoppas att delar den uppfattningen.Anf. 91 () replik:Fru talman! Jag har inte heller samma uppfattninghär som har, eftersom jag tyckeratt hela propositionen, när det gäller den civila plik-ten, andas att man först och främst skall använda desom finns i verksamheten, dvs. de som har utbildningoch de som är anställda och att man skall använda defrivilliga innan man går in och utbildar. Man kan intebestrida att detta behov finns, att vi behöver föryngraoch att vi behöver ha en organisation där man skallkunna använda dessa grupper av utbildad personal.Efter jul kommer vi att behandla en propositionsom bygger på Hot- och riskutredningen. I sambandmed det får vi också ett bättre underlag. Dessutom harmyndigheterna lagt fram sina synpunkter på detta, ochdet pågår ett fortsatt utredningsarbete. Jag kan inte seatt det är fel att man är förberedd på att kunna kommai gång med denna utbildning så fort som möjligt.Anf. 92 Förste vice talman ():Fru talman! den 13 brukar av traditionbetecknas som olycksdagar. I varje fall skall man tadet extra lugnt och försiktigt den 13. Det ärnaturligtvis ett slags makaber logik i att just i dag,fredagen den 13, fattar vi ett beslut som måste betrak-tas som ett olyckligt försvarsbeslut. Dagen kunde i såmåtto inte vara bättre, eller sämre, vald, beroende påhur man nu ser det hela.Jag tänkte börja med att säga att det inte är lätt attförutsäga framtiden. Det är en gammal sanning. Desenaste årens dramatiska förändringar i har juunderstrukit detta. Det intressanta är att ingen förutsågdessa dramatiska förändringar 1989 - kommunismensfall, upplösning, frihet och mark-nadsekonomi och allt annat som vi nu ser i Central-och Östeuropa.Om förståsigpåarna - politiker, journalister, dip-lomater och för den delen säkerhetspolitiker och mili-tärer - inte kunde förutse detta hyser jag stark tvekanom att de skall kunna förutse händelser som går inegativ riktning, även om jag tycker att vi ser mångatecken i skyn härvidlag just nu.Vi befinner oss bara i början av det postkommu-nistiska . Precis som det dramatiska 1789 fickåterverkningar som både till karaktär och omfattningvida överträffade den tidens analyser tror jag attsamma sak förmodligen kommer att gälla 1989.Det försvarsbeslut som kammaren nu står i be-grepp att fatta bygger på önsketänkande. Det är inteett beslut som har vuxit fram ur en omsorgsfull säker-hetspolitisk analys av omvärlden. Det är ett beslutsom börjar i andra ändan. Försvarsministern fick sigtilldelad en mindre ram . Sedan har hanförsökt göra en dygd av nödvändigheten. Han harförsökt trockla ihop argument för detta. Detta, frutalman, är sanning. Jag brukar inte ta till starka ordhär i kammaren, men den som påstår något annat farfaktiskt med osanning. Så mycket känner jag till omhur spelet har gått till i denna fråga. Så många kontak-ter har jag fortfarande i branschen som f.d. försvars-minister. Sådant händer i politiken. Men jag tyckerinte att man skall hyckla och påstå att detta bygger påen säkerhetspolitisk analys. Det bygger möjligen, frutalman, på en analys av de ekonomiska problem somvi har hemma. Men erkänn då detta! Det är hederligt,och jag kan vara beredd att till nöds köpa ett sådantargument.Strategiska reträtter kan göras mer eller mindreelegant. Tyvärr måste jag konstatera att denna reträtthar skett utan större finess.Samtidigt ger det här återtåget, på det sätt som dethar genomförts, oss ganska goda illustrativa exempelpå konsekvenserna.Just genom den här oordnade flykten kombineradmed diverse interna slagsmål mellan försvarsministernoch hans militära befälhavare har bristerna blottats påett nästan övertydligt sätt. Även om försvarsministernär emot minor, tycker jag att han själv har trampat påmina efter mina under den här beredskapsprocessen.Det har knappt varit en månad utan att medierna harkunnat rapportera om ganska rejäla interna eller ex-terna slagsmål. Min efterträdare har ibland beskylltsför att vara föga stridslysten. Jag tycker nog att hanstid i ämbetet ger en annan bild. Problemet är bara att istället för att slåss för sitt fögderi, som var en själv-klarhet för mig som försvarsminister, har han mestråkat i slagsmål med amiraler och generaler. Jag tyck-er faktiskt att det är att något missuppfatta försvars-ministerns uppgift.Fru talman! En del länder får sitt försvar förstörtav fientlig makt. Här i klarar vi det själva. Förvisst tillfogas det svenska försvaret allvarlig skada.Antalet armébrigader, flygdivisioner och fartyg mins-kar. Det är allvarligt i sig. Men det jag tycker är mestallvarligt, och det som bekymrar mig mest och görmig så sorgsen är att den kvalitativa profil som präg-lade försvarsbeslut nu håller på att raseras.Sedan hjälper det inte, fru talman, om skriver sida uppoch sida ned om kvalitativ förnyelse.Som här har påpekats av hardet inte fattats ett enda nytt materielbeslut. Att det nusker en stor tillförsel av materiel till det svenska för-svaret beror ju uteslutande på de beslut som fattades i1992 års försvarsbeslut som försvars-minister. Det är de besluten som faller ut, och detär i och för sig bra. Men, fru talman, det har ickefattats något nytt beslut som ökar det svenska försva-rets slagkraft. Ge mig i så fall ett exempel på någotnytt system som man har tagit initiativ till som skallverka , och . Någotsådant beslut finns faktiskt inte. Och det är detta somär det djupt bekymmersamma. Den här processen harstoppats upp. Kvantiteten minskar, men kvalitetenminskar faktiskt också.Just därför finns det anledning att karakterisera detförsvarsbeslut som nu står i begrepp attfatta som ett nytt 1925. Jag hoppas att konsekvenser-na inte blir lika allvarliga. ville ju ytterst fåförutse att det kunde ske snabba förändringar. Jagrekommenderar kammarens ärade ledamöter att läsaom riksdagsdebatterna års försvarsbeslut.Det finns här på . Läs självgodhe-ten, naiviteten, tvärsäkerheten och fraserna hos ma-joriteten. De fick ju i grunden fel. Det var de som varorsaken till att vi fick kröka rygg för på detmest förödmjukande sätt. Det är de som bar det an-svaret.Det beslut som vi nu står i begrepp att fatta kom-mer att verka ett tag. Sedan får man tycka till igen.Jag tycker att tillkomsten har varit mycket bedrövlig.Orsaken till detta har jag redan nämnt. Det har variten process där det uppenbarligen har saknats förtro-ende mellan den politiska ledningen och den militäraledningen. Det är ingalunda ovanligt att politiker ochmilitärer har olika uppfattningar. Men jag har ändåden erfarenheten att det gick, trots de olika uppfatt-ningarna, att ha ett förtroendefullt samarbete där mankunde ge och ta. De oändliga offentliga slagsmålenunder borde ha kunnat undvikasom man kraftsamlat för landets bästa. Detta är denstora skillnaden.På många orter känner man nu sorg och vredeöver att fredsförband försvinner. Jag känner starktmed de människor som har fått leva med den häroron och som får det dystra beskedet. Jag vetsjälv att detta är oerhört svåra beslut att fatta. Men jagkänner inte för det hyckleri som jag har sett när poli-tiker, vars partier står för de här nedskärningarna,våldsamt har protesterat mot dem lokalt, just bara påden egna orten. Detta är djupt ohederligt. Man blirlitet betänksam när man får brev från människor somär kända som goda pacifister och för att kräva attförsvaret skall raderas ut, men just när det gäller detegna förbandet, fru talman, skall det behållas. Detta ärnaturligtvis ett kvalificerat hyckleri och ingentingannat.Det har talats mycket om återtagning. harvi aldrig sett några exempel i historien på att återtag-ning har lyckats. Om kammarens ärade ledamöterkänner till några sådan ber jag att få reda på dem.Men en sak är säker, när talmannens klubba har fallit kommer i alla fall Moderata samlingspartiet attbörja med återtagningen. Det kommer att behövas enåtertagning för att restaurera det beslut som vi nufattar.Anf. 93 () replik:Fru talman! Jag begärde ordet när jag hörde An-ders säga att försvarsministern har gjort endygd av en nödvändighet och att det var de ekono-miska utgångspunkterna som har format det nya för-svarsbeslutet. Så är det självfallet icke.Det är det förändrade säkerhetspolitiska läget ivärlden runt omkring oss som har gjort det möjligt föross att göra en besparing, precis som man gör i mångaandra länder, inte minst i NATO-länderna. De görsamma bedömning, , att det säkerhets-politiska läget har förbättrats så starkt att man kanbörja förändra i sina militära volymer. Så är det ju.Skulle det i stället ha varit så, , attvi hade sett orosmolnen vid horisonten och det säker-hetspolitiska läget hade varit skakigt hade ingen öns-kat att dra ned på det svenska försvaret, varken eko-nomiskt eller volymmässigt. Då hade vi kanske fått tafram nya pengar för att stärka upp försvaret. Svensk socialdemokrati har ju haft ansva-ret för det svenska försvaret och ståtti spetsen för det. Det har vi kunnat sköta med ära.Nu sade någonting om att någonkrökte rygg för . Jag hann inte uppfatta vad hanmenade med det. Det vore bra om han kunde åter-komma med ett klargörande på den punkten.Anf. 94 Förste vice talman () replik:Fru talman! Det säger är inte kor-rekt. Det fattades beslut inom den nya socialdemo-kratiska regeringen att skära ned försvarsanslagen.Man fattade det initialt . Dettafick försvarsministern sedan effektuera. Det var enhelt annorlunda handläggning än i den borgerligaregeringen. Jag tycker att man skall erkänna det istället för att tala om att man i själva verket gör ensäkerhetspolitisk bedömning som skiljer sig från densom gjordes 1992.Vi skall inte åberopa andra länder här. Försvars-ministern gjorde det i sitt anförande. Han nämnde tvåländer. De är båda medlemmar i och har då enhelt annan situation. förbjöds ju Försvars-beredningen att på ett öppet sätt diskutera olika for-mer av kollektiv säkerhet för vårt land. Den s.k.NATO-nojan hade slagit till igen.Jag tycker att det i hög grad är tid att vi kan ta uppden diskussionen öppet, förutsättningslöst och i storenighet, även om vi må bli oense om slutsatserna.Varför krökte vårt land rygg för ? Varförsläppte vi igenom över en miljon tyska soldater bara ipermittenttrafiken? Det var väl inte därför att vi gilla-de och vad han stod för, utan det var därför attvi inte hade någon möjlighet att sätta oss emot militärtunder krigets absoluta slutskede.Vem var ansvarig försvarsbeslut? Ja, detvar inte Moderata samlingspartiets dåvarande mot-svarighet.Men, säger kanske - jag får må-hända föregripa honom: piggnade vi till. Nej,socialdemokraterna var emot försvarsbeslut.T.o.m. då, när hade varit vid makten i tre-fyraår, röstade ni emot.Anf. 95 () replik:Fru talman! Jag vill säga till att deti utgångspunkten för det här betänkandet angavs "omdet säkerhetspolitiska läget medger", och så var ocksåfallet. Det var grunden för att vi kunde göra en ned-dragning i det svenska försvaret, ekonomiskt och äveni viss mån volymmässigt.Som jag sade har omvärlden gjort samma bedöm-ningar som vi.