prot · GK0947 · 1996-12-17 00:00:00 — Det var många viktiga aspekter somInger tog upp i sitt anförande. Jag har ett intryckav att vi återkommer till de frågorna , närvi mer skall gå in på de substantiella delarna av bi-ståndet.När det gäller , som speciellttog upp, skrev vi om detta i det betänkande som vi nubehandlar. känner nog också till det. Därstår det: "Utskottet finner emellertid här skäl att uttalaoro över demokratiutvecklingen i och upp-manar regeringen att beakta detta i det fortsatta ut-vecklingssamarbetet. "Det är en anvisning som vi naturligtvis hoppas attregeringen tar till sig, så att man verkligen följer ut-vecklingen där. På den punkten tycker jag att vi harmarkerat en ganska bestämd uppfattning.Anf. 57 () replik:Herr talman! Jag tackar för sva-ret. Jag kan förstå att det inte är så lätt att svara påregeringens vägnar, då regeringen inte har gjort nå-gonting. Regeringen har inte reagerat på det som harhänt. I ett land som har varit motta-garland för svenskt bistånd händer någonting flagrantoch begås ett allvarligt brott mot demokratin och moten demokratiutveckling, och regeringen är helt tyst.Jag beklagar återigen att biståndsministern inte ärhär och kan tala om hur regeringen hade tänkt reage-ra, men vi får återkomma till det vid ett senare tillfäl-le.Anf. 58 ():Herr talman! Jag skall begränsa mig till att kom-mentera den del av biståndspolitiken som handlar omsamarbetet med de nya demokratierna i Central- ochÖsteuropa.Egentligen leder det tanken fel att beskriva samar-betet med dessa länder som bistånd av samma slagsom vi ger till olika länder i tredje värl-den. Länderna i det gamla är, kanske mednågot undantag, inte i den mening som vinormalt använder det ordet, utan vanliga europeiskaländer, som har drabbats av en totalitär politisk ideo-logis konsekvenser.Vårt samarbete med dessa länder syftar till att un-derlätta det politiska och ekonomiska systemskiftesom är nödvändigt för att ett normalt samhällsliv,ekonomiskt liv och annat skall kunna återskapas.Under de år som vi från svensk sida har bedrivitsådant här samarbete har man av och till nödgatskonstatera att insikten om vad detta systemskifte in-nebär och om att det verkligen är ofrånkomligt harsviktat. Också här i kammaren har det förekommitinlägg på temat att de länder som tydligast gått in föratt snabbt avveckla det kommunistiska systemet hargjort misstag och att det riktiga hade varit att stannavid mera begränsade förändringar i det gamla syste-met.Nu har vi, fem efter kommunismens ochsovjetväldets fall, fått ett ganska gott underlag för attbedöma vilken av de här två analyserna som var denriktiga. Det är ett antal länder i det gamla Östeuropasom alldeles tydligt har kommit igenom det allravärsta, även om problemen givetvis alltjämt är bety-dande. Alltfler tecken, ibland större och ibland merbegränsade, visar att levnadsförhållandena har börjatförbättras, att demokratin förefaller vara stabil och attekonomin börjar fungera.Polen är ett av de mest uppenbara exemplen, medEuropas snabbaste tillväxt. är ett annat ex-empel, även om det finns vissa frågetecken för priva-tiseringens former i det landet. är ännu ettexempel, och även , och Lettlandbör nämnas.Det man kan konstatera allra tydligast är att deländer som inte har försökt reformera över huvudtaget har stått bokstavligen stilla eller t.o.m. gåttbakåt. Det allra mest uppenbara exemplet är givetvisVitryssland, och man kan också nämna isammanhanget - det beror inte alls bara på kriget attdet ser ut som det gör där.Ett av exemplen däremellan är , som harförsökt undvika besvärligheter genom att ösa ut alltmindre värda pengar ur statskassan, utan att reformeraekonomin och utan att någon förbättrad välfärd, jäm-fört med de länder som har vågat reformera, har kun-nat iakttas. Det gäller också , med punktvisa,inkonsekventa men dock här och var tydliga förbätt-ringar. Det stora greppet har inte tagits såsom bordeha skett.Kommunismens primitiva storskalighet och kom-mandoprinciper kan inte generera ekonomisk tillväxt,och därför kan inte heller några stabila mellanformermellan kommunismens privilegiesystem och kom-mandoekonomi och en normal demokratisk marknad-sekonomi fungera. Detta är inte samma sak som attstaten i en marknadsekonomi inte har någon roll attspela, utan det är en åsikt som är fullt förenlig med baserar ekonomin på normala marknadsförhål-landen.Jakub Swiecicki, som har varit represen-tant för Solidaritet i , har i en skrift för pedagogiskt visat varför någotalternativ till ett snabbt systemskifte aldrig existerade.För det första: Det gamla ekonomiska systemetförutsatte politisk diktatur, och det kunde alltså intebestå sedan fria val och flerpartisystem införts. Endamöjligheten att avskaffa kommandoekonomin stegvisskulle vara att göra som i , med bevarad diktatur.Ingen har på allvar förespråkat det för del.För det andra: Det som producerades i det gamlasystemet var sådant som makthavarna prioriterade,inte sådant som medborgarna efterfrågade. Det låg isystemets natur. Stridsvagnar är ett bra exempel, mendet finns också annat. När de gamla makthavarnaförsvann kunde denna produktion, som inte hadenågon egentlig efterfrågan hos vanligt folk, inte fort-sätta.För det tredje: En långsam omstöpning av eko-nomin hade med all sannolikhet skapat alldeles förstora möjligheter för den gamla nomenklaturan attbehålla kontrollen över företagen i nya former ochblockera uppkomsten av konkurrenter. Det ekonomis-ka egenintresset brukar, som det heter, inte ljuga, ochi fallet är det alldeles uppenbart att detskulle ha varit på det sättet.En mycket stor del av produktionen var vidarerent militär. Den hade inte gärna kunnat fortsättasedan det militära imperiet hade avvecklat sig självt.Den usla planeringen i planekonomin och de ständigabristerna ledde till hamstring av alla sorters varor. Detvar ett beteende som det var nödvändigt att bryta, föratt man skulle kunna få i gång ekonomin över huvudtaget.Det kanske mest påfallande i många fall var attvärdet av stora delar av produktionen i det gamlasystemet var lägre än marknadsvärdet på de råvaroroch den energi som användes för att framställa pro-dukterna. Det var alltså ett exempel på direkt, medve-ten resursförstöring. Att avbryta det här skulle ju påytan se ut som ett fall i produktionen, men skulle iverkligheten innebära ett positivt bidrag till BNP:sutveckling. Just det har vi också kunnat konstaterat.ex. i Polen.Det finns ytterligare ett antal exempel på argumentav den här typen, som mycket tydligt visar varförnågot alternativ till ett mycket snabbt systembyte inteexisterade. Det här har ibland kallats, litet nedlåtande,för chockterapi. Man borde ha klart för sig att alter-nativet var chock utan terapi. Det är precis det manhar upplevt i t.ex. , med en ekonomisk ut-veckling som har gått åt andra hållet, där det har blivitsämre efterhand utan att några reformer har genom-förts. Valutgången senast i det landet visar myckettydligt att det nu finns ett folkligt mandat för att slå inpå den väg mot reformer som grannländerna i Cent-raleuropa har följt sedan fem tillbaka.Protesterna i handlar inte bara om stulnakommunalval, utan de har också sin bakgrund i denkatastrofala situationen för landets ekonomi. Där finnsen uppenbar parallell till exempelvis Rumänien.Det svenska samarbetet med de här ländernakommer gradvis in i ett nytt skede. När vi talar omländer som , , , osv.handlar det inte längre om samarbete för att lägga fastde nödvändiga, grundläggande byggstenarna till ettsamhällssystem som präglas av demokrati, rättssäker-het och marknadsekonomi. handlar det mera omatt genom olika former av samarbete, efterhand påalltmer likvärdiga villkor, skapa en situation där dengamla klyftan mellan öst och väst inte längre harnågon praktisk betydelse. Det handlar då från detsvenska perspektivet om EU, om säkerhetspolitik,naturligtvis om NATO och inte minst om Östersjön.Det handlar också - det är viktigt att säga, och detär det sista jag vill ta upp - till väldigt stor del om hurdet kommer att gå i . Vi har från Folkpartietssida inte föreslagit några ytterligare pengar utöverdem som regeringen har anslagit när det gäller öst-samarbetet. Men inom ramen för de medel som kom-mer att gälla, menar vi att det är oerhört angeläget attpå de sätt som är möjliga prioritera samarbete medRyssland, för att bygga upp demokratins grundstruk-turer i det landet.Det som står på spel i är så stort att det,om det lyckas, på ett avgörande och nödvändigt sättkan bidra till framgång för hela reformarbetet i detgamla kommuniststyrda . Om det misslyckaskan det få konsekvenser som kommer att påverka ossalla, kanske på ett dramatiskt sätt. Därför bör rege-ringen inom den ram som förmodligen kommer attanslås här, enligt vår mening, prioritera samarbete föratt bygga upp demokratins strukturer i fram-för en del annat, i den mån man kommer till valsitua-tioner.Anf. 59 ():Herr talman! Jag instämmer med ,som sade att han var för att jobba för kom-mande generationer, miljö, fred och demokrati. Detvar just därför jag valde . De förstapunkterna i vårt program 1981 handlade just om hurvi mötte den tredje världen. Och det är därför jag stårhär och vill tala om sak, eller rättaresagt Indonesiens.Jag står nämligen här med ett brev från en organi-sation som heter Renetil. Det är studenterna från In-donesien som har träffats i och bildat enmotståndsrörelse. Den heter Resistanceof Timorese Students. träffade jag de härungdomarna, ca 100 stycken, i . De jobbarihop med studenterna på Oportouniversitetet. Här villjag tala om att det inte bara är katoliker som jobbarihop med oss i väst, utan man var tillsammans frånhela . Det var katoliker, muslimer, hinduer,buddister. Alla jobbade för samma sak, för demokra-tin i Indonesien.Maria de , som har skrivit brevet,vädjar till oss att vi skall bistå 40 barn i , varsföräldrar har försvunnit. Man vet inte vart de har tagitvägen. Vad de begär ärungefär , per barn i måna-den. Det är ett bistånd som man vet skulle vara kost-nadseffektivt. Det skulle vara humanitärt, och detskulle definitivt skapa fred. De som håller i de härpengarna är katolska kyrkan. De distribuerar dem tillde familjer som tar hand om barnen. Många av de härfamiljerna är mycket fattiga. Hon vädjar till oss att gepengar till de här barnen. Vi i har gett enomgång, , som vi ger från våra löner. Vi harnämligen instiftat en solidaritetsfond. Jag utmanar flerpartier att ställa upp på detta. Det kostar väldigt litet,men är mycket effektivt.Det obegripliga är ju att inte regeringen kan gå inmed större medel. Jag vet att har fått litetpengar till en yrkesskola, och jag känner till det eko-logiska projektet. Men det duger inte. Det räcker inte.I fredags träffade jag fredspristagarna biskop . Då talade Horta just om vadhan hade tagit upp i talet i . Det handlade omhans fredsplan, eller rättare sagt den fredsplan somXanana Gusmão från början talade om. XananaGusmão sitter i fängelse . Är det för atthan försöker att lösa de problem som finns i Indonesi-en, för att han har lagt fram en fredsplan? Den går utpå tre steg. Man drar bort ockupationsmakten, alltsådet militära från . Sedan försöker man införaen lokal styrelse, vi kan kalla det regionparlament.Det tredje steget är att de skall få rösta om självstän-dighet. Är det för mycket begärt?José tycker egentligen att det är Xa-nana Gusmão som skall ha fredspriset och inte hansjälv. tycker jag att både biskop och visat ett väldigt mod, att över huvud taget vågasätta sig i opposition mot president . Han näm-ner också att de flesta intellektuella sitter i fängelse.Han talar om att den mest betydelsefulla författarensitter i fängelse. Förutom Gusmão sitter ocksåMuchtar där. är en fredskämpe.Han jobbar inom den fackliga rörelsen. Jag träffadeockså honom i . Han är LechWalesa. Han jobbar för fred, för att bygga upp demo-kratin. Han är inte en person som försöker att skapaoro, utan att stilla den oro som finns där. Och den ärstor, speciellt bland ungdomarna. De tänker inte finnasig i det här längre. De är less. Deras föräldrar harlidit nog. Men de står upp för saken. De vill ha fredoch demokrati i Indonesien.Vi har skrivit en fyrpartimotion där vi säger attbiståndet åtminstone kunde vara 10 miljoner kronor.Det här är ett gammalt yrkande som vi upprepar. Tänker till organisationer för mänskligarättigheter i , till demokratiorganisationer,till katolska kyrkan eller vad det vara månde, bara dejobbar för freden och inte skapar ofred! Det skulle geenormt stor utdelning.Muchtar Pakpahan, som började bygga upp detta- han ordnade studiecirklar, han ville alltså lära hurman skall organisera sig och jobba demokratiskt -hotas , enligt TT-telegram från ,av dödsstraff. Denna fantastiskt fredliga man råkadenärvara i samband med våldsamma kravaller i Jakartai juli, när 5 människor dödades och 124 skadades.Över 20 människor saknas fortfarande. Han var där.Därför sitter han i fängelse.Jag vill säga än en gång att vi har världens chansnu när blickarna är riktade mot , mot Indo-nesien, att göra någonting i , att gå före. Norgehar visat ett enormt mod som har gett fredspriset tillbiskop och till . Jag önskar attvi i också kunde bistå både konkret och psy-kiskt för att lösa Östtimorproblemet. 60 ():Fru talman! Jag tänkte liksom kommentera den del av utgiftsområdet somhandlar om bistånd till . Jagvill också säga att efter fem erfarenhet ser manganska tydligt vilken väg som är den bästa för länder-na från de forna kommunistdiktaturerna att välja föratt snabbast möjligt återhämta sin växtkraft, att kom-ma i fatt och bli ett civiliserat land, somman så ofta formulerar det i Ryssland.Det finns några lärdomar som man kan dra av dehär fem sex åren. Jag tänkte uppehålla mig vid någrasaker som vi kanske hade svårt att förutse när vi in-ledde samarbetet med de här länderna. Det ena är hursvårt det är att etablera en rättsstat. Det är nog svårareän vi föreställde oss ,1989-1991. Orsaken är helt enkelt att de här ländernaunder kommunistdiktaturen inte var några rättsstater.Egentligen var de gangsterstater, gänget var kommu-nistpartiet. Den lag som fanns gällde ju inte. I alla fallgällde den inte när det kom order från en partisekrete-rare att saken skulle bedömas på ett annat sätt i endomstol. Domstolarna tog direkta politiska order.Vi ser hur svårt det är att etablera rättsstaten. Imånga länder finns det gamla mönstret kvar, att mansätter sig över lag, att man inte ser lagen som en all-varlig sak. Den gällde aldrig förr, den gällde aldrigför överheten. Vi har därför betydande problem medrättsstaten på åtskilliga håll, som i sin tur leder tillkorruption och svårigheter för inte minst de mångasmåföretagare som försöker att starta och växa sigstora med sin verksamhet och som får svårt att klarasig i en miljö där man har svårt att hävda sin rätt.En mer positiv sida är miljön. Vi minns alla hurmiljön var väldigt nedkörd i . Ivissa avseenden har det där gått fortare än vad vi dåkunde beräkna. Väldigt mycket av miljöförstörandeverksamhet har lagts ned. Marknadskrafterna harminskat enormt mycket med det som spyddes ut iluften och vatten. Det är oerhört positivt att så harskett. Också resurssnålheten har kommit in. Manbrukade tidigare säga att det tog fyra gånger merenergi för att nå ett mått välstånd i öst än i väst. Dethär håller snabbt på att rättas till, dvs. att åtgången avråvaror, både energiråvaror och andra, minskar dra-matiskt. Det är en stor fördel.Det som parallellt med rättsstaten står i fokusär de sociala trygghetssystemen. Det är någonting somjag tror att vi har anledning att fundera mycket kring.Det är ett område man minst har reformerat. Ländernahar kvar sina gamla socialistiska system. troddeju att välfärden skulle organiseras som på det gamlagodsets eller brukets tid, dvs. att man helt och hålletknöt välfärden till arbetsplatserna. Det har lett till , i takt med att man nu får en mer modern eko-nomi, har förfärligt svårt att hantera välfärdsfrågorna.Man satsar våldsamma summor på välfärden, menman gör det på alldeles fel sätt. Man gör det i form avsubventioner till verksamhet som normalt ofta inte harnågot som helst ekonomiskt berättigande men varsenda uppgift är att distribuera någon form av lön ochförmåner till dem som är sysselsatta där.Vad det egentligen handlar om är det som vi iVästeuropa upplevde , deBismarckska socialförsäkringssystemen. Den stridsom då stod mellan kapitalism och socialism om väl-färden behöver på något sätt upprepas i ,där man behöver gå över till de kapitalistiska väl-färdssystemen så att välfärden inriktas på individen istället för på arbetsplatsen, det är valfrihet och kon-kurrens. Man har en mycket större träffsäkerhet på detsättet i de sociala satsningarna. Över hälften av Ryss-lands innevarande budget är egentligen välfärdssats-ningar, men med en otroligt låg effektivitet därför attden i allt väsentligt handlar om subventioner till vär-delösa företag.Slutligen vill jag något kommentera själva inrikt-ningen av biståndet. Geografiskt tror jag att det nu ärangeläget att få i gång biståndet till nordvästra , de oblast i som vi harutpekat som särskilda mottagare av svenskt bistånd.Det andra är att hålla i och fortsätta med suveräni-tets- och säkerhetsbiståndet till , hjälpa tillmed uppbyggnaden av rättsstaten - det finns ingadelade meningar i den delen - fortsätta på miljösidanbåde vad gäller kärnsäkerheten och vad gäller vatten-reningen.Vi är mycket kritiska till regeringens Östersjömil-jard. Vi tror att den har fel inriktning, den inriktar sigmer på att man skall ge näringslivsstöd. Näringslivetskall inte ha något stöd. Problemet i ochCentraleuropa var när näringslivet förut fick stöd ochsubventionerades. skall man leva på marknaden,nu skall inte skattebetalaren i väst betala näringslivet iöst. Det vore dessutom mycket bättre att integreradenna Östersjömiljard i det reguljära stödet, inte ha ensärskild fickpeng från statsministern eller Statsrådsbe-redningen utan verkligen ha en integrerad syn på helastödet.Dessutom behövs fortfarande ett visst demokra-tistöd. Jag tänker på utvecklingen i , somär mycket oroande, och det vi ser i . Fortfa-rande är det angeläget att på olika sätt stödja de de-mokratiska krafterna i de länder, som gudskelov ärrelativt få men dock, där demokratin är hotad.Anf. 61 () replik:Fru talman! har beskrivit välproblematiken i Öst- och . Jag tror att viär överens över partigränserna om hur viktigt det ärmed insatser där. Med tanke på att läg-ger så stor vikt vid biståndet till öst är jag litet över-raskad över att de inte kunnat uppbåda mer resursertill detta, som ni anser vara så angeläget. Från Väns-terpartiets sida har vi ökat på vår budget med 400miljoner ytterligare till Öst- och . Vianser att miljöinsatser i framför allt St. Petersburgs-området vore något väldigt väsentligt.Det andra viktiga, som var in-ne på, är demokratistödet, som ju går via partierna.Jag måste tillstå att vi var skeptiska till detta, men kan vi se att det sannolikt kan ha en väldigt posi-tiv funktion att delta i demokratiuppbyggnaden viakontakter med partier i Öst- och Centraleuropa.Jag undrar vad gör. Varför vill niinte driva på mer för att öka insatserna i Öst- ochCentraleuropa?Anf. 62 () re-plik:Fru talman! Svaret på den frågan är mycket enkelt.Vi är inte så säkra på att det är mer volymer sombehövs. Stödet till Öst- och är stödövergångsvis för att möjliggöra ett systemskifte ochför att underlätta detta systemskifte. De komponenterav stödet som vi nu bedömer som viktiga - jag nämn-de uppbyggandet av rättsstaten och demokratistödet -är det inte så våldsamt kostnadskrävande i miljonerkronor räknat. Det är mera en kunskapsöverföringsom är nog så svår att genomföra och som man intekan köpa sig till genom att lassa in flera miljoner.Vi bedömer också att vi med den ram som finns,inklusive Östersjömiljarden, kan tillgodose de ange-lägna önskemålen beträffande kärnsäkerhet och mil-jöstödet. Vi menar dessutom - så var det under denborgerliga regeringstiden - att man kan lägga en delav de svenska miljöpengarna på andra sidan , också av mer egoistiska skäl. Det kan vara ettklokt sätt att rena vår egen vattenmiljö.Egentligen är svaret till , att det intealltid är mera pengar som behövs för att ge ett effek-tivt stöd. Det svåra ibland är att avväga det och läggain insatserna så att man får det resultat man vill nå.Där är kunskapsöverföringen det centrala.Från kan jag berätta att man där ofta sägeratt det kanske nu är dags att avbryta stödet. Det tarmer resurser att administrera en rad västliga organisa-tioners och regeringars stöd än att själv koncentrerasig på att utveckla landet.Jag tror att det kan vara en klok politik ibland attvara återhållsam.Anf. 63 () replik:Fru talman! Vad gäller stöd till näringslivet delarjag helt uppfattning. Näringslivetkan klara sig självt. Där behövs inte i första handbistånd från svensk sida. Likaså delar jag hans upp-fattning vad gäller rättsstaten och demokratiinsatser.Vår egen erfarenhet som parti har visat att det tar tid,det är svårt att hitta rätt kanaler för att organisera detbistånd vi kan ge via partierna.Däremot vad gäller miljön ser jag att det finnsenorma behov. Det finns också problem med tra-fikplanering, hamnsystem, avloppssystem på en radhåll i framför allt , som nämnde. Därför har vi bedömt att det vore oer-hört väsentligt att kunna satsa i just St. , och det finns sådana konkreta förslag på miljö-området.Jag beklagar att inte i praktisk hand-ling vill följa upp sitt stöd till Öst- och Centraleuropa.Anf. 64 () re-plik:Fru talman! Det var väldigt vad till det där på slutet!Beträffande miljöstödet har det identifierats s.k.hot spots, som det heter på det tekniska språket, näm-ligen särskilt besvärliga föroreningskällor runt - detta enligt HELCOM.Bekymret är att mycket av de pengar som finnsavsatta för detta från åtskilliga håll - från svenskt håll,från nordisk sida, via Europeiska investeringsbanken,och EU - inte utnyttjas därför att pro-jekten inte är framkomna så långt att man kan sättaspaden i jorden.Det är det största bekymret. Man kan inte renamed pengar så att säga. Projektet måste genomföras.Det finns nu mycket pengar avsatta och reserverade iinternationella sammanhang för detta stöd som intekommer till skott, därför att det på mottagarsidanlikväl måste ske en rad arbeten. Vi upplever på mångaområden att det finns pengar men att man inte ärframme så väl att man kan uttnyttja dem. Jag tror attdet i dagens läge vore direkt meningslöst att satsa merpengar på just detta.Sedan detta med att näringslivet inte skall hapengar är oerhört viktigt. Det är inte bara fråga om attnäringslivet inte behöver pengar utan också om att fåtill stånd ett systemtänkande, att näringslivet inte skallvara beroende av statssubventioner. Det skall fungerapå marknadens villkor. Det viktiga är att bygga eneffektiv och begränsad statsmakt som fungerar ochhävdar rättsstaten.När det gäller den sociala tryggheten handlar detom att lägga om systemen. Om man t.ex. i Rysslandkunde flytta över alla de förfärligt stora företagssub-ventionerna till kolchoser och bankrutta företag och istället ta en mindre del av dessa för en omläggning tillett individuellt socialförsäkringssystem, skulle mankomma till rätta med de sociala problemen, som ärmycket omfattande och på åtskilliga håll förfärliga.Men detta är en systemförändringsfråga. Det handlarom att gå över från det system som till det system som jag förespråkar. Jagkan förstå om det tar emot, men ni är välkomna påden vägen.Anf. 65 Statsrådet ():Fru talman! har samarbetemed staterna kring varit så omfattande ochså djupt som nu.Jag var i , där jag kundeta del av den amerikanska administrationens storaintresse för Östersjösamarbetet. Dessutom finns detett stort intresse från EU.