prot · GJ0946 · 1996-01-26 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:46Fredagen den 26 januariKl. 9.00 10.37Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckor1 § Aktuell debatt: FlyktingpolitikenAnf. 1 ()Fru talman! Till UD:s skrift om barnkonventionenhar skrivit ett förord som man åtmins-tone kan tolka så, att socialdemokraterna är mycketstolta över att man har lyckats driva igenom barnkon-ventionen; man säger sig ha varit pådrivande.Sverige var ett av de första länder som ratificeradekonventionen om barns rättigheter. Därmed har viåtagit oss att garantera dessa rättigheter för alla barnoch ungdomar i vårt eget land. Låt oss ta vara pådessa möjligheter att förbättra villkoren för varjeindivid i den nya generationen!När man läser dessa ord och jämför dem med densenaste tidens händelser undrar man: Vart är Social-demokraterna på väg? "Signalerna" skiljer sig heltfrån det språk som förordet till skriften om barnkon-ventionen talar: Man utvisar barn och ungdomar.Utvisningen av Åselefamiljen är väl den händelse somär allra tydligast. Det är också den som har gjort att vii har krävt en debatt i invandrarfrågorna.Bröderna i är ett annat fall som också tyderpå att man inte längre bryr sig om barnkonventionen.Listan över fall som man kan ifrågasätta utifrån barn-konventionen eller skulle kunnagöras mycket lång.Det har också uppgivits att haröverkapacitet och därför startar en klappjakt på gamlaärenden. Det är så att man blir mörkrädd! Man kanåterigen höra talas om angiveri inom svensk flykting-politik. Detta är horribelt. Och det är inkonsekvent.Om Invandrarverket har överkapacitet bör man välanvända den på bättre sätt än till att jaga flyktingarsom har kommit hit för fyra, fem eller ?Jag vill ha ett svar på frågan vart Socialde-mokraterna är på väg i denna för oss så angelägna ochviktiga fråga.Anf. 2 Statsrådet ()Fru talman! Att det finns många flyktingar i värl-den är redan välkänt för alla. Låt mig bara påminnaom att FN:s flyktingkommissarie anger att ungefär 50miljoner människor har tvingats på flykt utanför sittlands gränser eller är på flykt inom det egna landet.Ännu fler har mer eller mindre frivilligt ryckt uppsina rötter för att söka sig en bättre tillvaro någonannanstans.Låt oss inte heller glömma alla de människor somlever under liknande förtryck och under liknandemiserabla förhållanden men som - i varje fall inte än- har valt flykten som utväg.Hur skall vi som land förhålla oss till den härverkligheten? Vad kan vi göra för att ge vårt bidragtill kampen för mänskliga rättigheter, till kampen föranständiga levnadsvillkor, för att skapa entryggare värld för oss själva och våra barn? Vad kanvi göra inom ramen för flyktingpolitiken?Låt oss först se på den invandring vi haft och förnärvarande har!Sedan 1950 har omkring 1 700 000 människor in-vandrat till vårt land från andra länder. Ca 900 000har lämnat landet. En del av dem har också varitsvenska medborgare. 1950 fanns knappt 200 000 somvar födda i utlandet. är antalet betydligt över900 000.Ungefär en tredjedel har kommit av politiska skäleller på grund av svåra förhållanden i sitt hemland.Omkring en tredjedel har kommit i huvudsak för attarbeta här, särskilt . Cirka en tredjedelhar kommit som anhörig till någon som redan bor häri Sverige.Under det senaste årtiondet har invandringen frånett antal länder varit ganska stabil med sammanlagt ca20 000 personer . Därtill kommer att vi har haften tilltagande invandring från enskilda länder, sombrukar vara i , i samband med kriser avolika slag. Senast har det rört sig om f.d. ,och . Sammantaget har antalet asylsö-kande ökat kraftigt sedan mitten av 80-talet.Utvecklingen har varit ganska likartad i övrigavästeuropeiska länder med mycket kraftig ökning avantalet asylsökande till börjanav 90-talet.En studie visade att många haftskyddsbehov och har fått stanna, medan andra fåttstanna trots att de enligt den nationella lagstiftningenhar saknat skyddsskäl. Detta har varit förenat medstora samhällskostnader, som inte har kommit värl-dens flyktingar till del. Därför har ett omfattandeförändringsarbete skett i alla de berörda länderna desenaste åren, med bevarad uppslutning kring flykting-konventionen som grund.FN:s flyktingkommissarie har konstaterat att detförekommer missbruk av asylsystemen och har ocksåuttryckt oro för att detta kan underminera ländernasuppslutning kring asylrätten. Flyktingkommissarienhar därför visat förståelse för att länderna försöktstävja detta missbruk.När jag sett tillbaka på det harjag dragit två slutsatser. Den ena är att vi har kunnathjälpa många enskilda, utsatta människor och att dettai princip har varit riktigt. Den andra är att vi inte harvarit tillräckligt bra på att använda våra trots allt rela-tivt små resurser på ett solidariskt sätt för de utsattaländerna, folken och de skyddsbehövande i världen.Vilken politik skulle då vara bättre än den vi hit-tills har fört? Låt mig kort skissera några av grunder-na för en framtida svensk politik som jag tror på.En princip jag tror på är att ge skydd och stöd åtstörsta möjliga antal. Resurserna är begränsade, beho-ven närmast omättliga. För del betyder detatt våra samlade resurser måste användas där de görmest nytta - det behöver inte alltid vara i Sverige.Jag tror på global solidaritet och flyktingförebyg-gande insatser ute i världen. Vi är redan ett av de mestaktiva länderna och en av de största bidragsgivarna idet internationella flyktingarbetet. Vi måste fortsättaatt vara bland de ledande nationerna. De fattiga län-derna i tredje världen bär bördan av att hysa flertaletflyktingar, och de måste kunna räkna med vår soli-daritet. Det kräver resurser, stora resurser. Vi måsteockså hålla fast vid respekten för mänskliga rättighe-ter. Bland det mest lovande är just framväxten av ettinternationellt rättighetssystem, och uppslutningen ärsärskilt stark i , inte minst bland samtligamedlemsstater i EU.Europakonventionen om de mänskliga rättigheter-na och är grundläggande. Enrad andra överenskommelser finns, bland vilka jagsärskilt vill nämna . Regeringenfäster stor vikt vid den och kommer därför att tillsättaen parlamentarisk kommitté som får till uppgift attskapa största möjliga samsyn om tillämpningen avkonventionen i förhållande till svensk lagstiftning.De internationella förpliktelserna enligt konven-tionerna och internationell praxis avspeglas i vårlagstiftning och rättstillämpning. Det innebär ävenfortsättningsvis en betydande årlig invandring tillSverige.Hur skall vi då arbeta för att nå resultat med denhär inriktningen?På migrationspolitikens område, liksom på mångaandra politikområden, räcker inte den nationella poli-tiken till, i alla fall inte om den skall vara framgångs-rik. Vårt medlemskap i betyder inte bara nyaåtaganden utan ger oss också möjligheten att ageraaktivt i EU för att främja de värderingar och mål somvi tror på. EU:s samlade resurser på området är själv-fallet mycket större än dem som vårt land disponerar.De vägledande principerna inom EU stämmer välöverens med vår uppfattning, men de måste vidareut-vecklas och praktiskt genomföras i större utsträckningän vad som har skett. Flyktingskapet är enpåtvingad situation. Att kunna återvända till sitt hem-land när förhållandena tillåter det är en mänskligrättighet. Vi behöver utforma en samlad återvand-ringspolitik, och vi ansluter oss till den uppfattningsom FN:s flyktingkommissarie uttrycker, nämligen attåtervändande i princip är den mest eftersträvansvärdalösningen på flyktingsituationen. Stödet till frivilligtåtervändande, t.ex. lämpliga utbildningsinsatser ochåteruppbyggnadsprojekt i hemlandet, ser jag som endel i en framtida svensk migrationspolitik.Vi måste också ta till vara såväl utrikes- och sä-kerhetspolitiken som handelspolitiken och bistånds-politiken för att tillsammans med andra länder ochinternationella organisationer komma till rätta med dekomplicerade orsakerna till att människor drivs påflykt.För att vi skall kunna värna asylrätten i vårt landoch göra det möjligt att ge skydd åt dem som bästbehöver det krävs det tydliga regler som också funge-rar. Det är svåra avvägningar som krävs av riksdagoch regering i utformningen och genomförandet avdenna politik. I många fall leder det emellertid fel attge alltför detaljerade anvisningar för hur myndighe-terna skall fatta beslut. I stor utsträckning måste viöverlämna åt myndigheterna att själva göra avväg-ningar i de enskilda ärendena. En fortlöpande diskus-sion om hur detta arbete utförs och bör utföras ärdärför naturlig.Min ledstjärna i utformandet av en ny politik är attvår solidaritet skall rikta sig till dem som har detsvårast. Grundläggande för mig är att vi tillsammansmed andra länder skall ge stöd åt de miljontals flyk-tingar som finns i olika delar av världen och att viskall värna asylrätten för dem som söker skydd i vårtland. Vi måste föra politiken i ett globalt perspektiv isamverkan med andra länder och internationella or-ganisationer. Det blir en politik i skärningspunktenmellan de förföljdas rättmätiga behov av skydd, beho-vet av att minska välfärdsklyftorna i världen och för-djupade ansträngningar att förebygga konflikter innande urartar i humanitära katastrofer.Anf. 3 ()Fru talman! På ett mycket skickligt och retorisktsätt undvek invandrarministern att över huvud taget taupp de frågor som har varit föremål för debatt desenaste dagarna. I stället uppehöll sig invandrarminis-tern vid den mer långsiktiga invandrarpolitiken ochtalade i svepande ordalag om internationell solidaritetoch behov av förebyggande verksamhet, något somjag tror att vi alla ställer oss bakom.Det var kanske inte det jag ville ha svar på i dagutan snarare det som berör de invandrare som finnshär i landet nu och som på olika sätt hotas av utvis-ning. Weibo anser att det inte skall ges någon allmänamnesti för invandrare. Han anser att det vore attpremiera lögnen. Därmed kommer man förmodligenatt fortsätta den diskussion som vi hört de senastedagarna, såvida inte invandrarministern kan kommamed något bättre här under debatten. Det finns de somsäger att man skall ompröva ärenden för människorsom har varit här - en del har arbete, bor häroch känner sig hemmastadd i landet. Det voreomänskligt att genomdriva den här politiken i detnuvarande läget. Vi har faktiskt råd att visa solidaritetmed dem som redan finns i landet trots att vi ocksåskall visa solidaritet med dem som bor i andra länderoch som behöver vår hjälp.Det finns en fråga som jag oundvikligen kommertill när jag funderar över de signaler som har givitsgenom flyktingpolitiken . Det gällerSchengenavtalet och de förhandlingar som pågårmellan regeringen och och somockså berör vår flyktingpolitik. Kan det månntro varapå grundval av den nu pågående förhandlingen somman vidtar de här inhumana åtgärderna mot de män-niskor som har kommit för att de behöver vårt stödoch vår hjälp?Invandrarministern sade att han skulle följa barn-konventionen. Men om man läser artikel 2 och tittarpå de fall som är aktuella undrar man om det liggernågon sanning i det. Där står det nämligen att vi skalltillförsäkra varje barn inom vår jurisdiktion de rättig-heter som anges i konventionen utan åtskillnad avnågot slag och säkerställa att barnet skyddas mot allaformer av diskriminering eller bestraffning på grundav föräldrars, vårdnadshavares eller familjemedlem-mars ställning, verksamhet, uttryckta åsikter eller tro.Jag antar att man med vårdnadshavare avser dem somhar hand om barnen. I t.ex. Lidköpingsfallet har bar-nen bott i en fosterfamilj . Det måste väl ändåvara den familjen som anses som vårdnadshavare ochinte den mamma eller pappa som barnen inte har haftnågon som helst kontakt med; barnen vet inte ens varde finns.Jag vill säga något om Weibos uttalande om attdet inte kan ges någon allmän amnesti utan att varjefall skall prövas igen därför att beslutet bygger på enlögnaktig ansökan. Man måste fråga sig vem det varsom en gång bedömde ansökan och avgjorde att deninte var lögnaktig och hur det kommer sig att den eventuellt kan bedömas annorlunda.Det som vi har hört , nämligenatt flyktingar inte får ljuga för sina barns skull och attde då skall straffas, är märkligt. får rege-ringen uppenbarligen ljuga för att rädda sitt eget skinnoch skicka ut falsk information om att Åselefamlijer-na hade pengar med sig som de i verkligheten intehade. Vi har inte hört en enda ursäkt från regeringennär det gäller det fallet.Jag tycker att vi måste få ett svar på dessa frågor.Den långsiktiga invandrarpolitiken, med stöd i länderrunt om i världen, har vi diskuterat i andra samman-hang. Det är inte den som är aktuell . Den dis-kussion som pågår handlar i stället om huruvida viföljer och om vi hanterar de männi-skor som finns i vårt land utifrån Genèvekonventio-nen och , som vi ändå har ställt ossbakom. har i internationella sammanhang oftapåpekat att de är så viktiga. är också pådri-vande och har sagt sig vilja göra så mycket för attuppfylla villkoren i konventionerna.Ett svar på dessa frågor i den dagsaktuella politi-ken - hur regeringen ser på dem och om man tänkeragera - vill jag ha i invandrarministerns nästa inlägg.Likaså vill jag ha svar på frågan vad Schengenavtaletinnebär för flyktingpolitiken. Den debatten har vi istort sett inte hört någonting om, trots att jag antar attden finns med i förhandlingarna, eftersom fråganfinns med i Schengenavtalet.Det är viktiga frågor som vi behöver få svar på,som våra invandrare och flyktingar behövermötas av en större solidaritet än den de nu kan se frånregeringen.Anf. 4 (m)Fru talman! Jag vill börja med att i huvudsak in-stämma i invandrarministerns beskrivning av hur denframtida flykting- och invandringspolitiken bör ut-formas.Den 22 januari hade en intresse-väckande ledare under . Dilemmat beskrivs väl i ledaren. Fårinte de människor i flykt som ber om inträdesbiljetttill vår värld uppehållstillstånd löper de risk att gå ettförfärligt öde till mötes. Då har svenska myndigheteroch politiker ett plötsligt medansvar. Får de stannablir det en signal som kan omfattas i omvärlden ochlocka många fler att komma till . Det är i ettnötskal vårt dilemma.Vi har i en reglerad invandring därför attvi annars skulle få ett större invandringstryck än vadvi orkar med. Dessa enkla sanningar tycks glömmasbort när känslorna svallar. Alla som inser att en regle-rad invandring är nödvändig tvingas hantera dengråzon som finns i konflikten mellan helhetsperspek-tivet och de enskilda asylsökandes öden.Fru talman! I vårt relativa närområde - västraRyssland, , - finns mellan en halvoch en miljon människor som önskar emigrera tillväst. Många av dessa är barn som naturligtvis far illa.Vi ser dem inte, och därför berörs vi inte. Men det ärett humanitärt och moraliskt dilemma att veta att definns och att de vill komma till väst och också tillSverige.Flyktingsmuggling är en lukrativ business, snart iklass med knarkhandeln. Smuggling i större skala hitkan bli verklighet, och vi har redan sett tecken pådetta. Vi kan inte i tänka bort detta faktum. Vimåste vara realister. Vi måste vara noga med vilkasignaler vi sänder ut.Moderata samlingspartiet vill föra en realistiskflykting- och invandringspolitik, men den måste ocksåvara human. De som har behov av skydd skall erhålladet. Skydd och återvändande måste vara huvudspåret.En tydlighet om vad skyddsbegreppet skall innehållamåste eftersträvas. När barn är involverade i asylpro-cessen måste särskilda hänsyn tas. Barnkonventionenär ett mycket viktigt instrument för att tillgodosebarnens intressen. Men kan ju intetolkas absolut. Barns intressen kan ibland behöva ståtillbaka för ett samhällsintresse att upprätthålla enreglerad invandring.Om skulle tolkas maximalis-tiskt, nämligen så att det alltid är bättre för barn att fåstanna i än att återvända till hemlandet obero-ende av föräldrarnas asylskäl, kan vi lika gärna lag-stifta att alla barnfamiljer automatiskt skall ges rätt tilluppehållstillstånd.Men om i stället tolkas så, attbarn och deras familjer får stanna om de har rotat sigeller mår psykiskt dåligt kommer man in i en gråzon.Många asylsökande som inte har tillräckliga asylskäloch som fått avslag i sista instans väljer att gömmasig. Det är ett val som föräldrarna gör i sin upplevdaförtvivlade situation. Det är inte ett val som barnengör, men de far oftast mest illa. De gömda barnen hardet kanske sämst av alla barn i . Det får intefinnas en risk för att barn utnyttjas i syfte att få av-visningsbeslut ändrat. Om långa handläggningstiderberor på myndigheternas ineffektivitet skall barn intefå lida för det, men beror en lång vistelsetid på att deasylsökande inte godtar myndigheternas beslut utanfrån sina gömställen kommer in med upprepade an-sökningar åberopande barnens psykiska situation blirfrågan mer komplicerad.Här måste de enskilda barnens intressen vägas motintresset av att förhindra att flyktingbarnen utnyttjassom brickor eller som medel att få uppehållstillstånd.Det får inte bli så, att ju sämre barnen behandlas, jusämre de mår, desto större chans har de att få uppe-hållstillstånd. Sådana svåra avväganden måste jugöras och blir alltid känsloladdade.Rädda Barnen, korset, Barnom-budsmannen och andra har framfört sin syn på hurbarnkonventionen går att tolka, och det skall nu bliföremål för en utredning och diskussion. Det skall bliintressant att få veta hur dessa organisationer ser på dekomplicerade målkonflikter som varje seriös ochintellektuellt hederlig debattör måste erkänna finns.Vi moderater vill ha en politik som präglas avtydlighet, sans och rättssäkerhet. Vi tror att de flestasvenskar vill ha det så. Vi tror att de flesta ställer upppå en human flyktingpolitik som bygger på att männi-skor som har skyddsbehov ges skydd. Vi tror också attmånga upprörs när avvisningar inte sker på ett värdigtsätt, men också att de flesta inser dilemmat mellanhelhetsperspektivet och den enskilde flyktingens öde.Det är nödvändigt, fru talman, att politiken har enförankring i folkdjupet, hos den stora majoriteten avsvenskar, hos den del av som inte har fåttkomma till tals i massmedierna och fått delta i denoffentliga debatten och som känner sig lätt främman-de inför de känslomässiga övertoner och överdriftersom kommit till uttryck den senaste tiden.Om denna förankring och legitimitet inte finnsökar dess värre intoleransen. I blev alla förlora-re, men det får inte innebära att en nyanserad ochbalanserad debatt inte kan föras om den framtidaflykting- och invandringspolitiken.Anf. 5 vice talman ()Fru talman! Jag gläds över den solidariet med ut-satta invandrade kamrater som ungdomar i Sverigehar visat . Men jag ryser när jag läservissa brev riktade mot invandrare och flyktingar somjag får just . Den senaste tidens händelser visar atthumanitet och medkänsla inte är något som finnsgivet från början. Liksom vi måste kämpa för demo-kratin, måste vi kämpa för mänskliga rättigheter omoch om igen. Låt oss ta till vara den positiva ungakraft som finns i Sverige.Just nu måste vi kämpa för flyktingbarnets rättig-heter i vårt eget land. När jag läser breven som kräveratt vi skall kasta ut barn från vårt land, då far en bildframför mina ögon på krypskyttarna i . Detsamhälle som skadar barnen har ingen ljus framtid,om det ens har någon framtid. Det samhälle som ärbra för barnen är bra för oss allihopa.Det behövs mer av inlevelseförmåga. Jag försökerse mina egna barn när de var mindre komma medskolbussen från skolan, bli hämtade av polisen ochtagna till polisstationen. Det är klart att det kännsfullständigt absurt. Jag känner mig då som en tigrinnasom är redo att göra vad som helst för att detta inteskall ske.Barnkonventionen har kommit till därför att barnfar illa i hela världen. Fler och fler barn far illa pågrund av krig och elände. Anledningen till att vi stårhär är att vi i folksjälen och att vi här i riksdagenkänner att vi inte klarar av att leva upp till barnkon-ventionen, som vi så snabbt godkände och somvi var först att rapportera till FN om 1992.Då beställde att regeringenskulle göra en närmare analys av hur långt konventio-nens krav i denna del fick anses gå. "Skulle dennaanalys visa på någon brist i svensk lagstiftning ellerpraxis på området bör en ändring på lämpligt sättövervägas. "Det är därför bra att regeringen , dock efter 5,5år, föreslagit en fullständig analys av svensk lagstift-ning och dess tillämpning i förhållande till barnkon-ventionen. Det är bra att en parlamentarisk kommittéskall göra detta arbete och att barnorganisationer somRädda Barnen och blir referensgrupp tillkommittén. Det är bra med samsyn.När det gäller artikel 3 i ombarnets bästa sade 1990 att svensk rätt rö-rande barn och ungdomar utgår från principen ombarnets bästa - punkt slut. Alla trodde vi då att utlän-ningslagen hörde till svensk rätt. Jag deltog själv ibeslutet, och jag kan konstatera att det fanns och kan-ske finns en aningslöshet här i vad gällerförmågan hos dem som skall verkställa våra beslut attleva upp till dem och kanske också förstå dem. Vipolitiker måste bli tydligare - där håller jag med in-vandrarministern - och vi måste agera starkare.Detta måste en gång för alla lära oss att konven-tioner måste arbetas in i lagtext så fort som möjligt, såatt anvisningar och föreskrifter kan tas fram för attvisa vägen för domstolar, myndigheter och kommuna-la beslutsfattare och även andra. Här har enuppgift internationellt, både i EU och i förhållande tillKina och andra länder, att visa vägen så att vi återmed högburet huvud kan gå ut och stå på barnets sidaäven internationellt. I FN måste vi börja diskutera påett helt annat sätt hur vi skall tillämpa alla dessa kon-ventioner och föreskrifter som vi skriver under. Vadgör för att påverka t.ex. EU vadgäller och flyktingpolitiken?Det är också bra att den flyktingpolitiska proposi-tionen får vänta till dess att kommitténs arbete vadgäller det området är avslutat.Det är däremot mycket bekymmersamt och rent utsagt provocerande att fortsätter attbehandla ärenden där barn är inblandade som ominget hänt. Ett exempel kunde vi se i går när ett parungdomar från skulle utvisas, som egentligenvar nio och när de kom hit sedan.Häromdagen sade dessutom att deskall gå igenom tidigare beslutade uppehållstillstånd,dvs. beslut de själva fattat, för att se om någon ljugit.Jag vill inte bo i en angiveristat! Jag säger bestämtifrån om detta. Om Invandrarverket har brist på arbeteär det verkligen att verket tar itu med attförkorta handläggningstiderna och att vi får en sam-syn där.För att visa respekt för demokratin och för kom-mitténs arbete vore det lämpligt att vi införde ett mo-ratorium vad gäller ärenden som rör barn på flykt ivårt land till dess att kommittén har avslutat sitt arbeteoch vi har en samsyn. Har regeringen funderat på attge sådana signaler?År 1997 skall vi rapportera till FN igen. I rappor-ten måste regeringen tala om vilka åtgärder som vid-tagits. Jag hoppas att vi då kan säga att vår utlänning-slagstiftning är i full överensstämmelse med barnkon-ventionen.Anf. 6 ()Fru talman! Jag tillåter mig i den här debatten attvisa känslor, även om det för några inte finns utrym-me för känslor i flyktingdebatten.Jag fick ett brev från Åsele.Det kom från en av familjen bästa vänner.Brevet innehöll några frågor:- Vad innebär en avvisning?- Har jag inget människovärde då?- Skall jag lämna alla mina tillhörigheter?- Skall jag vara helt utblottad, eller får jag ta medmina sparpengar utan att bli misstänkliggjord?- Har jag rätt att ta avsked av mina vänner?Den senaste tiden har vi i massmedierna kunnatläsa om ett flertal fall där barnens rättigheter kommit ikläm i samband med asylärenden och verkställande avavvisningar. Familjen är ett exempel, men vihar också kunnat läsa om och tagit del av den peru-anska flicka och den tioåriga , som har gått under jorden efter attha nekats uppehållstillstånd i ilandet.Nyligen fick de båda pojkarna och , som bott i en svensk familj ,beskedet att de inte får stanna i längre. Dethär är en bild av ett hårdnande klimat i flyktingpoliti-ken. Vart är vi på väg någonstans?Avvisningen av familjerna i skeddeunder former som starkt har upprört en bred allmän-het.