prot · GK0930 · 1996-11-20 00:00:00 — försvarsbeslut fattades efterdet slut. Strävan var att förändra försva-ret till de nya förutsättningarna efter det kalla krigetmen också att höja kvaliteten på försvaret, vilket vartydligt inte minst efter . Försvaret skulle blismalare men vassare.Länderna i det kontinentala känner signu trygga. Möjligheten av ett massivt sovjetiskt anfallvästerut är borta. En rad nya demokratier finns emel-lan. Därför har man i de stora västeuropeiska ländernakunnat minska försvaret betydligt i omfattning. Denamerikanska närvaron har också dragits ner. I Ryss-land, och på en del håll i Centraleuropahar försvarsnivåerna kunnat dras ned högst avsevärt.Situationen är annorlunda här i norr. om-strukturerar sitt försvar. I bygger man uppegna försvarsmakter. I har en betydande om-strukturering och modernisering skett. Orsaken tilldetta ligger naturligtvis i att situationen här i norrskiljer sig från den nere på kontinenten. Den militärapotentialen för ett angrepp har inte minskat på sammasätt här som där nere. Osäkerheten om utvecklingen iÖstersjöområdet är fortfarande mycket stor.Sammantaget gör det att det är angeläget att vi iSverige tillsammans med våra nära grannländer hålleruppe en tillräcklig försvarsförmåga. Den bedömningav hotbilden som skärpte i förhål-lande till regeringen gör det dessutom rimligt att vid-hålla försvarsbeslut. Vi reserverar oss sombekant till förmån för detta i betänkandet.Låt mig avslutningsvis, fru talman, nämna att detfinns åtskilliga frågor som jag inte tagit upp här. IngerKoch kommer att ta upp frågan om internationelltminförbud. kommer att beröraCFI-avtalet, vapenexporten och konsekvenserna förförsvaret. kommer att vidga Rysslands-analysen.Till sist yrkar jag bifall till reservationerna 1 och2.Anf. 17 ():Fru talman! Vi kan föra en säkerhetspolitiskdebatt i en för vårt land osedvanligt gynnsam situa-tion. Vi lever i ett förändringens tidevarv. Det kanknappast ha undgått någon svensk. På detta område ärförändringen i allt väsentligt positiv. Förvisso återstårbetydande frågetecken.Vi kan nu också föra en debatt utifrån vad somkallas ett "vidgat säkerhetspolitiskt begrepp". När detkalla krigets ständigt överhängande militära konfron-tation numera hör historien till, har vi tid och råd attta itu med de väl så viktiga icke-militära hoten motvår säkerhet och vår överlevnad, som i flera fall ärlångt ifrån nya. I takt med att en verkligt gemensameuropeisk säkerhet etableras kommer det vidgadesäkerhetspolitiska begreppet att kunna få allt störregenomslag också i gemensamma åtgärder.Med kommunismens sammanbrott och med Sov-jetväldets upplösning har förutsättningar skapatsför att förverkliga den gemensamma säkerhet somman talade om. Till skillnad från 80-taletsgemensamma säkerhet handlar det nu om en demo-kratiernas gemensamma säkerhet, inte om fredligsamlevnad mellan demokrati och diktatur i Europa.Det glädjande i detta borde vi också kunna vara över-ens om.Svensk säkerhetspolitik har alltsedan 1239 mötte på flodenNevas is bestämts av vårt förhållande till Ryssland.Långt ifrån alltid har det varit ryssen som varit denaggressive i det förhållandet. Att se den geopolitiskaverkligheten i vårt grannförhållande till ärdärför i sig inte utslag av någon ryssnoja. Kanadasförre premiärminister lär om ha sagt,att sover man i samma säng som en elefant är detalltid farligt när elefanten vänder på sig. Så är det attvara granne till en stormakt.I en av höstens viktigaste böcker - Segern vidNarva - visar den estniske StockholmsambassadörenMargus Laidre hur stormaktsvälde börjadefalla samman i striderna med det framträngandeRyssland. blev med tiden en fredsälskandenation som många andra utan stormaktsanspråk. Mendet tog tid att vänja sig.På samma sätt ger Sovjetväldets fall enunik möjlighet att bli en värdefull partner och enfredsälskande nation utan stormaktsanspråk mitt i detdemokratiska som växer fram. Det tarsäkert tid att vänja sig, men det underlättar, som Gri-gorij framhöll vid Folk och Försvars konfe-rens i , om ställer sam-ma krav på som på varje annan normaleuropeisk demokrati - varken mer eller mindre.Med de tre baltiska staternas återkomst som friasjälvständiga stater och med ett demokratiskt pådess sydöstra stränder har blivit fredenshav. Det har i ett slag förändrat säkerhets-politiska läge. Några militära invasionsföretag överÖstersjön är inte längre att räkna med inom överskåd-lig svensk försvarsplanering. sak är såledesvår av rent egenintresse.Fru talman! Det är ganska förståeligt att man i vå-ra grannländer och ute i med viss förvåningföljer känslosvallet i svensk säkerhetspolitisk debatt,en debatt som för en utomstående lätt kan framståsom om svensken inte upptäckt att det kalla krigetfaktiskt är över. För de historiskt insatta är det, ochdet får vi väl vara glada över, kanske inte så överras-kande. De vet ju att svensk säkerhetspolitisk debattfrämst haft inrikespolitiska syften.Trängda socialdemokratiska regeringar har re-flexmässigt gripit till säkerhetspolitiken för att stig-matisera besvärliga politiska motståndare. Det haromvärlden klokt nog aldrig låtit sig påverkas av, mentaktiken har inte varit utan framgång på hemmaplan.Under det trodde många att det gällde attsitta blickstilla i båten. Så är det inte längre.Men varför då denna upphetsade debatt om alli-ansfrihetens vara eller icke vara? Varför då dennafixering vid NATO? Ja, kanske därför att vi utan yttrepress faktiskt kan vara överens om så mycket isvensk säkerhetspolitik, men också därför att det tartid att ändra beteende och en till synes lyckosam tak-tik.Fru talman! Jag kan lätt föreställa mig de retoriskafrågor eller utfall som kan komma i kommande re-plikskiften, när man vet att jag inte längre har re-plikrätt. Då är det inte längre fråga om dialog, vilketutrikesministern brukar efterlysa. Jag vill därför upp-repa de entydiga besked som lämnats tidigare fråndenna talarstol. Lyssna noga nu ,, och !Vår neutralitetspolitik under det varvarken heroisk eller präglad av global solidaritet. Menden tjänade oss väl och hade därför alltid också Folk-partiets helhjärtade stöd. De välkomna förändringarnai efter det slut gjorde den tradi-tionella neutralitetspolitiken obsolet. Därav vårt inträ-de i EU med dess gemensamma utrikes- och säker-hetspolitik.Den militära alliansfriheten ålägger oss inga andrarestriktioner än att vi inte gör några automatiskt för-pliktande försvarsåtaganden. Den militära alliansfrihe-ten tjänar oss därför också väl. behöver inteoch har ingen anledning att gå med i en sådan militä-rallians som NATO varit och fortfarande formellt är.NATO behöver inte , och behöverinte NATO.Men, fru talman, handlar säkerheten i dåbara om NATO? Nej, självfallet inte. FN har alltidvarit en hörnsten i utrikespolitiska vision.Vi drömmer nog mer om en gränslös värld än deflesta. Och vi ängslas mindre inför att ta konkreta stegför att förverkliga den när tillfälle verkligen bjuds.Kalla krigets slut gav oss alla hoppet att FN skullekunna bryta sin förlamning och bli det kollektivaverktyg för fred och säkerhet som bok-stav alltid utgjort.Besvikelsen var därför stor bland oss liberaleröver FN:s misslyckande i Bosnien. Men det var inteFN-tankens misslyckande utan dess medlemsstaters,inbegripet vår egen. Hur under mer folkmord i Bosnien har vi tvingats höra svens-ka regeringar slingra sig undan krav på ett rakryggatuppträdande i FN och hänvisa till att baralojalt skulle följa de beslut som FN fattade? Det ärbara att hoppas på en metamorfos från regeringen, närnu tar plats i säkerhetsrådet. Vi lovar att varaen nyttig blåslampa. Det kommer säkert att behövas -för FN:s skull!Fru talman! Grogrunden för totalitär och nationa-listisk politik ligger i ekonomisk och social stagnationoch misär. Det borde det europeiska sekel som snartgår till ända väl ändå ha lärt oss? Ett utökat och integ-rerat samarbete för ekonomisk och social utvecklingär därför den viktigaste vägen mot fred, frihet ochdemokrati i . Därför är EU det viktigastefredsprojektet i . En fortsatt utvidgning ochintegration av de nya demokratierna i EU är därförnyckelfrågan. EU som ett verkligt fredsprojekt uteslu-ter däremot varje försök att utestänga världen utanföroch de människor som lever där. Verklig fred är odel-bar.EU tillkom visserligen under det menavsåg att föra samman gamla fiender bland Västeuro-pas demokratier. däremot skapades somett bålverk för demokrati och mänskliga rättigheterinför främst den totalitära kommunismens framgångari Öst- och . ESK eller , som detheter , skapades som ett forum där det västraEuropas demokratier och det östras kommunistiskadiktaturer kunde finna former för fredlig samlevnad.Europarådet och har visat att också strukturerfrån det dagar kan finna värdefulla nyaroller och uppgifter i byggandet av gemen-samma säkerhet.Men utvecklingen mot gemensam säkerhet i Euro-pa är inte färdig. framtida säkerhet står påflera ben. Utvecklingen i Bosnien visar tyvärr attgemensam säkerhet också kräver militära medel. I dagtror nästan ingen utanför den svenska debatten att detfinns något alternativ till NATO i detta avseende. Närländer som och lägger högstaprioritet vid sitt framtida samarbete med och i NATO,säger det mycket om den förändrade verkligheten.Det är bra för och för att vi får engemensam säkerhetsstruktur i . Det är därförbra, om NATO fortsätter att förändras, så som detbörjat. Det är bra, om NATO utvidgas till att omfattaalltfler av de nya demokratierna i Öst- och Centraleu-ropa. Det är bra, om NATO fortsätter att utveckla ochfördjupa samarbetet med , kan-ske som NATO-medlem. "Det NATO vi ser leda IFOR i Bosnien är intedetsamma som NATO, och NATO kommer att vara än mer förändrat. Vårvision är en framtid där nationella försvar successivtminskar i betydelse och gemensamma insatser skaparen ny europeisk säkerhetsordning", sade i sitt sista säkerhetspolitiska tal för snart ett årsedan.Det borde vara i intresse att aktivt med-verka till att den utvecklingen fortsätter och stärks. Idetta framtida NATO har också en självklarplats. Men låt mig göra alldeles klart att frågan om ettsvenskt medlemskap i i sig gärna kan väntaoch tas upp om den blir aktuell, bara tar varapå varje möjlighet att nu medverka till och påverkaden gemensamma säkerheten i , som NATObör och kommer att kunna bli en hörnsten i.Om man vill ha gemensam säkerhet och omNATO i slutändan, som så många europeiska staterönskar, blir den del av den alleuropeiska säkerhets-ordningen som förfogar över nödvändiga militäramedel för att värna säkerheten i - vore dettadå från svensk sida fel form, fel bokstavskombina-tion? Finns det bokstavskombinationer som enligt densvenska regeringens uppfattning helt enkelt inte får blislutformen för den alleuropeiska säkerhetsordningen?Vore det rent av så allvarligt att vi borde vidta åtgär-der för att förhindra att så sker? Det borde vi kunna fåsvar på i dag.Fru talman! I en intervju i Dagens Politik förkla-rade att , ochKristdemokraterna försöker smyga in iNATO. Nog för att och Socialdemokraternamed gemensamma krafter kör allt djupare nedi massarbetslöshetens träsk, men nog vore det hybrisatt tro att våra tre partier ensamma skulle kunna smy-ga in i NATO. Dessutom tycks åtminstoneregeringens företrädare tycka att vi i intesmyger tillräckligt mycket varje gång vi talar öppetom dessa frågor.Nej, för att smyga in i NATO krävs detnågon mer aktör. För den händelse smögs in iEU, så var det inte de partier som tidigt talade öppetom det som var ansvariga för det. Det var snarare des.k. folkrörelsepartier som varnar och hotar dem somvill ha en öppen debatt innan alla beslut är fattade.Jag sade tidigare att NATO inte behöver Sverigesom medlem. Tvärtom är NATO mer än nöjt med hurSverige i praktisk handling deltar ute i . Detframgick vid ett seminarium som ordnade. Misstanken om att det smygs medSveriges allt närmare samarbete med NATO kan OlofJohansson med fördel rikta till sin närmaste samarbet-spartner. Vem är det som utan någon egentlig bered-ning försökt smyga in i WEAG? Men därkanske NATO nu hjälper oss till en öppen redovis-ning av vad regeringen håller på med.Nej, jag tror inte att Socialdemokraterna kommeratt ha några betänkligheter, om och när den dagenkommer att det vore naturligt med en svensk ansökanom medlemskap i det nya NATO. Men var står Cen-tern, partiet som har gjort svenskt utanförskap till sittsignum? Inför NATO:s generalsekreterare förklarade talesman i utrikesutskottet,, att denne visade en "upprörande bristpå inlevelse för den ryska inställningen" för att denneavfärdat ambassadör invändningar motNATO-utvidgningen i klassisk rysk stil.Olof förklarade i den nämnda intervjun:"I finns ett oerhört starkt psykologiskt mot-stånd mot NATO-utvidgningen intill sina egna grän-ser". När, , uttalade sig isamma tonläge om det starka psykologiska motståndeti de baltiska staterna till den ökade handlingsfrihetsom förändringarna i innebar intillderas gränser? Eller om den upprörande bristen pårysk inlevelse i den baltiska inställningen till detta?Eller inför ryska parlamentarikers ständigt återkom-mande utfall mot de baltiska staternas integritet? Ellerinför president brutala krossande av Tjetjeni-en?I intervjun förklarar att omNATO:s omorientering äger rum "blir det inte sammaspänningsskapande organisation som ." Jagvill fråga : Var det en"spänningsskapande organisation" som tog ledningenoch stoppade det långa folkmordet iBosnien, om vilket inget annat parti varit så tyst iriksdagens talarstol som just ?Och är det uppfattning att NATO, devästeuropeiska demokratiernas gemensamma försvar-sorganisation under det , främst varit en"spänningsskapande organisation"? Innebar densvenska neutralitetspolitiken för en ideolo-gisk neutralitet mellan demokrati ochÖsteuropas kommunism? Det kan säkert diskuterasvem som vann det - om någon vann. Men,, var det för likgiltigt vem somförlorade det?Fru talman! Det finns de som i muller in-för en svensk NATO-debatt ser ett taktiskt spel för attutnyttja en fortfarande osäker svensk opinion. Jag trorinte att det är så. I och utfall mot de västliga demokratiernas samarbeteoch vädjan om förståelse för ryska känslor finns allt-för mycket av centerrörelsens traditionella duckandeinför hotfulla grannars mullrande. Då är det lättare attkomma med höttande pekfingrar mot stabila demo-kratier, som aldrig skulle drömma om att hota tillba-ka.Fru talman! står givetvis bakom samt-liga sina reservationer i betänkandet, men jag nöjermig med att yrka bifall till reservationerna 5, 10, 18och 21. Beträffande reservation 14 avstår jag från attyrka bifall - kommer här av tekniska skälatt rösta för reservation 13 av Moderata samlingspar-tiet, liksom vi kommer att rösta för den gemensammareservationen 1.Anf. 18 ():Fru talman! Först vill jag tacka det lika överraskande som välkomna beskedet attLennart Rohdin stöder samtliga reservationer tillbetänkandet. Det ställer kanske till litet trassel förvissa av oss, men jag noterar ändå att en del av det härkommer mig och till godo. Nej, jaginser naturligtvis att vad menade varatt han stöder sina egna reservationer.Herr talman! Det har vid en internationell jämfö-relse i rått en betydande enighet vad gällermålen och medlen för säkerhetspolitiken. Det gällersåväl de grundläggande värderingarna som verktygenför att nå målen. Det här har varit av värde. Det skallemellertid sägas att det har varit en hämsko på enlivaktig debatt, och kanske har det också betytt från-varon av en fruktbärande debatt. Om detta kan vispekulera.Vi kan ändå konstatera att den här enigheten i vis-sa stycken på gott och ont har tenderat att minska. Jagser faror med det. Låt oss exempelvis närmare betrak-ta det som har kallats det vidgade säkerhetspolitiskabegreppet. Kring detta finns en betydande enighet. Viinser att betydelsen av olika säkerhetsskapande fakto-rer och företeelser i föränderliga samhällen växlaröver tiden. Självfallet har miljöfrågorna kommit att fåockså en säkerhetspolitisk betydelse. Detta medförförändrade krav på de medel som vi använder för attlösa säkerhetspolitiska problem. Insikten om detta ärbra, och jag tror att diskussionen framöver kommeratt utvecklas.En av de aspekter som försöker fö-ra in i denna diskussion är ett könsperspektiv i säker-hetspolitiken. Detta har av kommentatorer betraktatssom en nödvändig markering från ett feministisktparti. Man har sett det som att vi i snart sagt varjepolitiskt delområde har försökt föra in detta begrepp.Ett sådant betraktelsesätt kan då ge utrymme för roadekommentarer.Jag väljer en annan sida av det, och det är någotmycket tydligt. Det handlar om den underordning somkvinnor runt om i världen har i samhällen, oberoendeav dessa samhällens utvecklingsgrad vad gäller eko-nomi och teknik. Denna utvecklingsgrad sammanfal-ler inte nödvändigtvis med utvecklingsgraden i frågaom bl.a. etik och kulturell status. Kvinnans underord-nade ställning är skäl nog att försöka få in detta be-grepp i den säkerhetspolitiska analysen och att funde-ra över vilka förändringar i fråga om de säkerhetspo-litiska verktygen som motiveras av detta.En annan aspekt på det här fenomenet är på vilketsätt väpnade konflikter utspelas och hur dekommer att utspelas . Vi har ingen anled-ning att tro annat än att våldet mot civila kommer attfortsätta och att en stor del av detta våld riktas motkvinnor. Det handlar då inte bara om en "rättvis an-del" av våldet utan om ett våld som systematiskt rik-tas just mot kvinnor.Utskottet bemöter våra synpunkter med att säga attett könsperspektiv i säkerhetspolitiken ryms väl inomdet vidgade säkerhetsbegrepp som redan finns. Jagkan hålla med om att så är fallet, men jag kan intehålla med om att detta på något vis nu skulle karakte-risera eller genomsyra analysen. Jag tror att vi genomatt betrakta den här aspekten ytterligare kan finna nyamöjligheter i det säkerhetspolitiska agerandet och attvi också kommer att finna att vi behöver andra medelför våra verktyg.Jag ser en utveckling och närmare definition avdetta som något nödvändigt i den framtida säkerhets-politiska debatten, och jag välkomnar naturligtvisbidrag till denna utveckling. Jag tillstår att vi inommitt parti har en del att göra innan vi är klara med enståndpunkt, i den mån man någonsin blir klar med enståndpunkt i en föränderlig värld.Herr talman! Jag övergår så till att betrakta en delav förändringarna i den säkerhetspolitiska debattensom jag ogillar. Det gäller synen på alliansfriheten, iförsta hand den militära alliansfriheten.Självfallet var en av orsakerna till att Vänsterpar-tiet sade nej till ett medlemskap i den europeiskaunionen de säkerhetspolitiska konsekvenserna. Histo-riskt sett har det inte funnits särskilt många exempelpå ekonomiska stormakter som icke förr eller senaremanifesterar sin styrka med militär styrka. Vi menaratt vi snart nog skulle få se tecken på detta, och jagtycker att vi har sett dessa tecken. Vad gäller Sverigesinställning till utvecklingen i den europeiska unionenoch den västeuropeiska unionen samt delta-gande i krishantering och fredsfrämjande i de stycke-na menar jag att det kommer att bli fråga om glid-ningar i uppgifterna. Jag tror att det som definie-ras som Petersberg-uppgifterna kommer att vara an-norlunda . Vi kommer att få se klara teckenpå just funktionen militär makt och ekonomisk stor-makt även vad gäller den europeiska unionen. Jaghoppas att jag har fel, men jag tycker att tecknen tyderpå att vi går i den riktningen.NATO:s utvidgning har kommit att utgöra enmycket stor del av den säkerhetspolitiska debatten,om inte i så i varje fall internationellt. NATO:s generalsekreterare , som varpå besök här i för inte alltför länge sedan,menade att frågan kanske inte är så intressant; NATObehövs eftersom det finns. Då måste vi fråga oss:Vilka intressen tjänar då detta NATO? En sak somjag menar har kommit helt i skymundan är NATO:suppgift att alltfort vara ett instrument för stormakt-spolitik.Varför finns det bedömare i som betrak-tar NATO:s utvidgning med mycket stor skepsis?Dessa bedömare finns inom en politisk spännviddsom sträcker sig från rena galenpannor till i andrasammanhang insiktsfulla bedömare. En aspekt ärnaturligtvis NATO:s funktion när det gäller att utövastormaktspolitik. ställning som stormakt äri dag försvagad. Detta är självklart någonting som vimåste ta hänsyn till när vi betraktar diskussionen omNATO:s utvidgning. Jag menar, och Vänsterpartietmenar, att ett medlemskap i är uteslutet. Detfinns ingen anledning att tro att NATO:s förändringgår dithän att NATO icke kommer att vara ett instru-ment för stormaktspolitik.Om vi ser på hur stöder och betraktar andraorganisationer, där man inte har direkt nytta av sittdeltagande, menar jag att det står fullkomligt klart attUSA har ett egoistiskt intresse av ett utvecklatNATO. I detta ligger inget moraliskt betänkligt. Detär bara att konstatera att det fungerar så.Samma sak kan vi konstatera när vi jämför medUSA:s engagemang i . kon-gress består av en majoritet som i hög grad ärfientlig mot . Denna fientlighet tarsig materiella uttryck i ständiga förhalningar vadgäller betalningar till organisationen. "To payin time, in full and without conditions", som man harförbundit sig att göra, försöker man ständigt undvika.NATO:s funktion gör att vi från Vänsterpartietsståndpunkt naturligtvis inte kan tycka att NATO:sutvidgning i sig är bra. Ståndpunkten måste självklartgrundas på en analys av vad NATO faktiskt kommeratt göra vid en utvidgning, och vilka effekter en sådanfår. Funktionen - ett verktyg för stormaktspolitik -kommer vi inte ifrån. Därmed har små stater intemycket att hämta från ett utvidgat NATO. Det måstepåverka syn på NATO-utvidgningen.En annan aspekt på glidningen från den alliansfriapolitiken är vår syn på krigsmaterielsamarbetet. Själv-fallet skall , så länge vi har ett militärt försvar,se till att det försvaret har vapen och utrustning. Dettaär dock någonting helt annat än den okritiska syn somkommer till uttryck i utskottsmajoritetens skrivningar.Utskottsmajoriteten menar att ett medlemskap iWEAG - - äreftersträvansvärt. Det dröjer naturligtvis inte särskiltlänge förrän kommer att vara fastare knutettill WEAG:s arbete. Det menar vi är djupt olyckligt.Det kommer att ytterligare minska tilltron till denmilitärt alliansfria politik som jag menar är en godtradition i den enighet som jag började med att refere-ra till.Att den stormaktskonstellation som vi såg bildasefter nu har upphört är på inget hållbart argument för att skrota begreppet militäralliansfrihet för svensk del. Detta instrument har, somLennart Rohdin påpekade, tjänat oss väl under betyd-ligt än efterkrigstiden. Jag är helt övertygadom att det finns ett behov av ett antal små stater sommed kraft hävdar just småstaternas intressen. Dettalåter sig inte göras om man på ett eller annat vis ärknuten till militära allianser. Jag väljer att påstå attSveriges medlemskap i unionen mot denbakgrunden är mycket olyckligt. Vi kommer genomdetta medlemskap tvingas att omdefiniera alliansfrihe-ten på ett ur min synpunkt sett olyckligt sätt.Herr talman! Jag slutar med att yrka bifall till re-servationerna 6, 11 och 19.Anf. 19 () replik:Herr talman! Jag hoppas att min förkylda röst åt-minstone skall hålla i tvåminutersrepliker i dag.Jag tror inte att någon har förväntat sig någon an-nan uppfattning från sida när det gäl-ler NATO, men jag skulle ändå vilja ställa två frågortill skulle och svarade tiotusentals våldtagna kvinnorna och de hundratu-sentals anhöriga till slaktade män, kvinnor och barn iBosnien på frågan om det var bra att NATO fanns,när ingen annan kunde stoppa folkmordet i Bosnien?Jan Jennehag säger att det är viktigt med en långrad småstater som är alliansfria och självständiga.Allianser har aldrig hjälpt dem. Låt oss titta på vadsom hänt detta århundrade i . Förhållandet varsärskilt utpräglat . Tror JanJennehag att och andra länder somvalde den linje som han här företräder uppfattadeallianser som hot respektive möjligheter för små stateratt överleva som små stater på samma sätt som JanJennehag och gör?Anf. 20 () replik:Herr talman!