prot · GK0912 · 1996-10-09 00:00:00 — Vi vill ha näringspolitiska satsningar.Vi vill ha aktiv arbetsmarknadspolitik.Vi avsätter 1 miljard särskilt till kvinnor som be-höver utbildning och kompetenshöjning. Vi måste setill att de kvinnor som har haft kontorsarbeten somhar rationaliserats bort kan fortsätta i sina yrken. Detkan de göra om de får utbildning.Detta är offensiva satsningar, . Jagär nästan säker på att jag nu får höra: Men ni har ettbudgetsaldo som är 12 miljarder mindre. Ja, det harvi. Vi tar också in 3 miljarder mer netto på skatter änregeringen gör.Vi fördelar om. Vi tycker att människor med högainkomster kan betala mer än människor med lågainkomster. Vi tycker att företag med goda vinster kanbetala mer än små företag med små vinster. Vi om-fördelar rättvist. Det är en röd skatteväxling. Detinnebär framåtsyftande planering. Det innebär offen-siva åtgärder. Det innebär solidaritet.Vi har, precis som stora delar av fackföreningsrö-relsen, , inte minst LO, den synen att viskall ha full sysselsättning i det här landet. Men detskall vara bra sysselsättning. Det skall inte vara sko-putsarjobb, , med en lön som man intekan försörja sig på. Det skall vara trygghet i jobbet.Vi vet att människor som är trygga, som har en eko-nomisk trygghet, också vågar och är beredda att ge sigin i de nysatsningar som krävs i den nya tid som vi gårin i. Det skulle vi gärna vilja se till att realisera, intebara i ord utan också i handling. Jag bjuder in GöranPersson.(Applåder)Anf. 41 ():Fru talman! Alla ni som lyssnar! Den här debattenpågår i och . Det är väldigtmycket som händer utanför detta hus på den tiden.Närmare 20 människor mår så illa att de försökerta sitt eget liv.Ett hundratal människor kommer att för förstagången besöka en socialbyrå.Tusentals människor funderar just nu över hur deskall få det att gå ihop. De lever redan i en hård eko-nomisk och social stress.Många äldre beslutar just nu om de har råd att gåtill och hämta ut den medicin som de ärförskrivna.Och just nu förbereds avverkning av ur- och na-turskog, med arter som är utrotningshotade.Det sker just , när vi står här och pratar i tretimmar och trettio minuter.Så ser det ut . Det sker steg för steg. Alltfler känner sigutanför i samhället. Det sker just när denna partile-dardebatt pågår.Ofta när jag lyssnar på den politiska debatten blirjag förundrad över vad den handlar om. Den handlarväldigt mycket om ekonomiska teorier och väldigtlitet om praktisk erfarenhet och det praktiska livet.Jag tror att vi även i den ekonomiska politiken,och inte bara i de stora visionerna, måste utgå merfrån mänskliga värden och människors behov avsammanhang, frihet, kärlek, tid och trygghet när vipratar ekonomi. Samhället är ändå till för människorav kött och blod, inte för pengar.Marknaden fungerar bättre om den lilla människaninte tar för stor plats. Så verkar det vara.Budskapet från ledande politiker i ochandra länder är:skär ned i sjukvården,skär ned i äldrevården,skär ned i skolan,skär ned i barnomsorgen,dyrare läkarbesök,dyrare mediciner.Det drabbar ju ingen rik - därmed är marknadennöjd och glad.Samtidigt vill regeringen här i när mandrar ned på alla dessa områden ha godkännande på attinhandla militär utrustning, vapensystem, ubåtar ochrobotar för , som denna riksdagskall fatta beslut om. Det är 66 000 miljoner kronorsom skall tas från den offentliga sektorn för att köpamilitär materiel. Det finns pengar i samhället. Detfinns uppenbarligen väldigt mycket pengar t.o.m. iden gemensamma sektorn, men de finns på helt felhänder och på fel ställen. Vi behöver inte fler ubåtar,utan vi behöver en ansvarsfull socialpolitik.Under de och som den-na debatt pågår tickar medlemsavgiften till EU med2,. När vi pratar här ärmedlemsavgiften nästan . Vad fårvi för pengarna? Jo, vi får en EU-byråkrati, en sanslösbyråkrati, en hutlös jordbrukspolitik och minskademöjligheter att driva en egen miljöpolitik.För att få ihop dessa pengar till militära investe-ringar och till EU-medlemsavgiften, som ökar från årtill år, och för att spara i budgeten visar regeringensegna beräkningar att man tar mest från dem som harminst och tar minst från oss som har mycket.Miljöpartiet accepterar inte denna fördelningsmo-dell. Vi accepterar inte att de som redan lever i eko-nomisk och social stress skall få det sämre, så att detvingas ut i förnedringens utkanter. Ett samhälle medökade klyftor, ökade konflikter, ökat våld och ökadrasism är följden av den ekonomiska politik som drivsfram av arbetarrörelsens flaggskepp i , nämli-gen socialdemokratin.Vi kan spara på ett rättvist sätt, som inte drabbardem som har det sämst. När det t.ex. gäller barnbidra-gen, skulle vi ha sparat lika mycket pengar till statenom vi hade höjt barnbidraget till och sedanbeskattat det. Då hade de som ingenting har fått litetmer, medan vi med höga inkomster hade fått betydligtmindre. Det hade ökat jämlikheten och rättvisan isamhället och dessutom också verkat för att inte flermänniskor hade blivit rädda.Det är just det samhället vi är på väg att få: ettsamhälle med rädda människor. Det finns räddamänniskor i de fattiga förorterna, rädda människor ide rika förorterna. Ett samhälle med rädda människorär ett dåligt samhälle.Man kan spara på ett solidariskt riktigt sätt. Vilägger ytterligare en gång ett förslag till årets riksdagom att förändra socialförsäkringssystemen, a-kassan,föräldraförsäkringen och sjukskrivningspengarna,genom att införa ett brutet tak, så att låginkomsttagarefår behålla en större andel när de är sjuka och när deär arbetslösa, medan höginkomsttagare får behålla enlitet mindre andel. Staten kan spara lika mycket peng-ar, men man ökar solidariteten i samhället och ökarinte klyftorna. Man kan spara på ett solidariskt riktigtsätt, , om man nu tycker att det är värtatt spara pengar för att skicka till EU-byråkratin ochför att köpa ubåtar.Om jag vore statsminister skulle jag anta Miljö-partiets utmaning om att bygga ett rättvisare jag vore statsminister skulle jag också säga så härnär det gäller miljöpolitiken:Vi skall göra till ett mönsterland för enekologiskt hållbar utveckling. Vi skall bygga omlandet steg för steg. Att bygga ett hållbart Sverigehandlar i hög grad om våra värderingar, vad vi tyckerär viktigt i livet. Visionen om ett hållbart kanförena det bästa i svensk tradition med de nya utma-ningarna som vi står inför: helhetssynen, rättvisan ochinternationalismen, jobben och kampen för livsmiljönpå planeten hållbart är vårt mål. Att formulera enpolitik som samlar denna ökade medvetenhet omframtidens viktigaste fråga är ett mål. Att formuleraen sådan politik kommer att beröra människor ochsätta deras känslor i rörelse. Då kan bli detland som kännetecknas som ett ekologiskt hållbartsamhälle. Det är vår uppgift. Vi skall bli det förstaland i världen som har ett energisystem som svararmot 2000-talets krav.Så skulle jag säga om jag var statsminister. Detmärkliga är att en statsminister redan har sagt det,nämligen drygt 200 dagar sedan sade detta. Men sedan har ingenting hänt. Jo, en delhar hänt. I årets budget skär regeringen ned totalt25 % för . De sista urskogarna av-verkas, trots att 80 av landets skogsforskare säger attdetta är orimligt. Man skär ned på anslagen, pengarnaräcker inte. T.o.m. pengarna till kalkning skär manned. Är det så man bygger det ekologiskt hållbarasamhället, ?I själva verket visar det sig, trots de vackra ordsom och hans talskrivare har formule-rat, att det blir konkreta ned-skärningar i miljöbudgeten i svenskhistoria. Skall man bygga det ekologiskt hållbarasamhälle som vill handlar det om sats-ningar i stället, inte om nedskärningar.Regeringen lanserar en vacker miljöpoesi. Menorden döljer ett svindlande svek. Socialdemokraternahar skickliga talskrivare. Låt oss byta, , så kan-ske det skulle hända någonting även på regeringssi-dan.Risken är att är på väg att bli denstatsminister som ser till att de sista natur- och ursko-garna försvinner, som ser till att t.o.m. kommunernasvilja att satsa på allergisanering av skolor och dagisgår i stöpet. Han blir den förste statsministern i svenskhistoria som skär ned så våldsamt i miljöbudgeten.Samtidigt säger : Vi skall bygga dethållbara samhället. Men först skall vi tydligen raseradet som redan finns.Jag har två konkreta frågor som jag hemskt gärnaskulle vilja ha svar på: Hur har mageatt prata om att steg för steg bygga det hållbara sam-hället när han i praktisk handling gör precis tvärtom?Varför stoppar allergisaneringspeng-arna, när kommuner äntligen har fått chansen att al-lergisanera skolor och dagis? Det är en av de störstaplanerade miljösatsningarna i svensk historia. Densatsar inte på, han plockar bort pengarsom vi tidigare var överens om, trots att denna sane-ring ger bättre hälsa, bättre miljö och många fler jobb.Jag vore tacksam att få ett svar, och inte bara jag.Jag tror att väldigt många miljöengagerade människori skulle vara tacksamma att få ett svar. Jagtror att väldigt många som är miljöengagerade i Sve-rige känner så här när det gäller miljön: Aldrig har såmånga haft så få i en regering att tacka för så litet.Arbetslösheten är ett stort problem i . Jaghar förstått att finansminister inte tror påoch inte tycker att sänkt arbetstid är en rimlig modellför att komma till rätta med arbetslösheten. Jag skullevilja ställa samma frågor till som jagställde till : Ger verkligen inte sänktarbetstid fler människor möjlighet att komma i arbe-te? Skall vara det enda land i somhåller kvar 40-timmarsveckan? Är det inte så t.o.m. iregeringskansliet, att om man hade haft 8-timmarsdag- jag förmodar att man jobbar ganska mycket mer,men en hel del har trots allt 40-timmarsvecka, det harvi kollat - och man skulle sänka arbetstiden, skulledet behöva anställas fler människor? Så är det inomföretag efter företag. Jag har själv erfarenhet frånfamiljens företag och vet att det faktiskt är så.Vi måste dela på jobben, sänka arbetstiden, anpas-sa normalarbetstiden till verkligheten och inte levakvar i någon flummig bild av en framtid som skulleinnebära att det kan bli mer lönearbete på 2000-taletän det var 1990. Det finns ingenting som tyder på deti någon utredning någonstans i världen. Därför måstevi dela på jobben och sänka arbetstiden.(Applåder)Anf. 42 ():Fru talman! är man dåligt upplagd för denpolitiska trätan. Livet rymmer ju så mycket mer änbara politik. Det finns skeden då de icke-materiellafrågorna ockuperar ens sinne och väger tyngre än desom enkelt kan mätas i kronor och ören. Det kommerdagar, sannolikt för oss alla förr eller senare, då deexistentiella funderingarna tränger undan det mesta.Då passar i regel inte de stora orden och åthävorna.Mina till hög ålder komna föräldrar har det mycketsvårt på grund av sjukdom och svaghet. Justdärför flyger mina tankar ständigt i väg till dem.Under en partiledardebatt förväntas det frånmånga håll - också från de egna sympatisörerna - attde verbala flisorna skall yra, att man skall plockapublika poäng och helst kunna uttrycka sig så rubrik-mässigt att man kommer med i TV-nyheterna, i radiooch i tidningar. Inte så sällan är ju den politiska debat-ten ett forum för effektsökeri.Fru talman! Om pengarna till kommunikationssek-torn tar slut eller inte räcker till, då får ingen för sigatt stänga vissa vägar eller trafikplatser. På något sättskaffar vi fram pengar och bygger färdigt. Och Den-nispaketet kan tydligen sysselsätta stockholmare år utoch år in, tycker jag mig kunna förstå.Om pengarna till nationalscenerna ebbar ut, dåbommar vi inte igen någon av scenerna. På något sättordnas det fram pengar. Om inte på annat sätt så ge-nom sponsring. Detta är verksamheter som skall fin-nas. Och jag är självfallet också av just den åsikten.Men när det krisar ute i kommuner och landsting,då upphör på ett märkligt sätt vårt verklighetsansvar.Då stänger vi vårdavdelningar, då låter vi köernaväxa, då tolererar vi att människor får vänta i ångestinför operationer, att anhöriga får förtvivla, att perso-nalbristen blir så förödande att allt färre anställda fårfara som skottspolar mellan sjukrummen.Herr talman! Jag vill betona att mina båda föräld-rar tas väl om hand, så jag talar faktiskt inte i egensak. Men jag ser ju, jag läser och jag får ständigtrapporter - rapporter ja, det vore bättre att kalla demångestladdade skrin av ängslan.Våra riktigt gamla tillhör den generation som oftapersonifierar förnöjsamhet och tålmodighet. Eftersomde i regel dessutom hamnar i vad jag skulle vilja kalladen oglamorösa vården hörs de knappast.Under gångna år har jag skjutsat min far till hund-ratals sjukbesök på lasarett och sjukhem. Jag minnsett tillfälle då vi just skulle gå in på en långvårdsav-delning. Så hette det då. byter vi namn påföreteelser och tycks tro att det ändrar verkligheten.Kom ihåg, sade far, att de tysta ligger här inne - desom saknar talesmän.Vi försöker på något sätt klara oss från våra dåligasamveten , för dåliga samveten skall vi ha. Visäger att man inte får generalisera. Vi stryker underett självklart faktum: att vården inte är dålig överallt.Det är ungefär som om man inte skulle agera mot krigför att det existerar fred på de allra flesta håll, ellersom om man inte skulle bry sig om de arbetslösa föratt de flesta trots allt fortfarande har jobb.Vård- och omsorgssituationen är utmärkt förmånga, men i det närmaste katastrofal för andra. Käraledamöter här i kammaren, helt oberoende av parti-tillhörighet - så kan vi inte ha det! Observera att jagsäger "vi".Jag hoppas att ni läste professor i , publicerad , där hanskriver att vården är pressad till ett bottenläge och atthan skäms över hur handikappade barn och derasföräldrar tas om hand.I sammanhanget kan jag inte låta bli att uttala dendjupaste häpnad över att socialdemokrater, vänster-partister och miljöpartister kunde klä av Stockholmslandsting 3 000 miljoner. Hur kunde ni?Vi upprörs självfallet när s.k. affärer avslöjas ochnär lurendrejeri och fiffel uppdagas. Men jag frågarmig om inte det kollektiva trixandet med löften ochdribblandet med folks förväntningar också skullebehöva ingå i JK:s uppdrag att fundera över nya revi-sionsmetoder.Vifta inte bort professor starka ord inågot landsting! Läs vad ordföranden i kristdemokra-ternas seniorförbund skriver i dagensDN. Gå ut på avdelningar, och ni kommer på mångahåll att se hur personalen jagar runt i korridorer utannågon som helst möjlighet att sitta ned och förklaraeller hjälpa medmänniskor ur deras rädslor eller hinnamata på ett rimligt sätt.Följ med ut här i storstadsregionenoch fundera sedan över hur gamla, sjuka och ensam-ma har det när rusar vidare.Landstingen skall spara. Kommunerna skall spara.Det kallas rationaliseringar. Jag tror inte alls att jagför någon lyssnare eller tittare behöver påpeka attordet "ratio" betyder förnuft, men låt mig erinra omdet. Det som sker ute i landsting och kommunerkan inte få kallas rationalisering. Det har inte medförnuft och klokskap att göra. Det skall kallas för vaddet är: uppenbara försämringar.Vi har allihop uttalat oss om be-hovet om moral och etik. Dessa ord eller uttryck somså länge för många kändes främmande i den politiskadebatten har verkligheten mer och mer tvingat oss attfundera över, som väl är. Låt oss inte underskatta alladessa s.k. affärers inverkan på demokrati och an-svarstagande. Men moral och etik handlar inte enbartoch kanske inte ens i första hand om svindlerier iMotala eller eller någon annanstans. Moral ochetik handlar i första hand inte om sedelbuntar ochkontokort. Moral och etik handlar om människovär-det, och därmed i synnerhet om hur vi behandlar ochtar hand om våra barn och våra gamla.Jag påstår att vi genom att syssla med någotsom vi kallar rationaliseringar - ibland t.o.m. moder-niseringar - men som i själva verket är förskräckandeförsämringar kränker människovärdet och sviker denmoral och etik som tillhör vår tradition.Vi vet - vi behöver inte låtsas leva i okunnighet -att gapet mellan resurstilldelning och behov blir alltstörre inom vården. Vi begriper att detta går ut övermedmänniskor och deras självklara rätt till värdighet.Så här kan vi inte ha det.Välfärden är säkrad, sade statsministern i sin re-geringsförklaring. Hur kan landets politiskt ytterstansvarige fälla ett så absolut påstående? Som ombudgetsaldot allena skulle vara ett bevis på landetsvälfärd! Som om siffertabeller från Finansdeparte-mentet klargör hur det står till på geriatriska avdel-ningar och redovisar hur ensamheten kryper utmedväggarna dag ut och natt in i många äldres lägenheter!Jag känner mycket väl till kritiken som riktas motoss kristdemokrater för att vi under fyrpartiregeringentvingades acceptera att mellan 3 och 4 miljarder drogsin från kommunerna. Det skrevs hundratals - ja, san-nolikt tusentals - insändare och elaka pamfletter motoss för det, men alla dessa ekon till skribenter måtteväl ändå nu ha insett att man bör illskrika omman kritiserade högljutt den gången, när mellan 3 och4 miljarder drogs in. Utöver de 3-4 miljarder somfyrpartiregeringen tog av kommunerna har ju nuva-rande regering dragit in bortemot 20 miljarder, trotsatt det under valrörelsen lät som om man skulle lämnatillbaka de 3-4 och sedan inte plocka kommunerna påen enda krona.Herr talman! Varifrån skall vi få resurser så attmor slipper ligga ensam och rädd? Varifrånskall vi få pengar, så att inte cancerpatienten behöverstå längre i operationskön med sin ångest? Varifrånskall vi ta pengar så att personalen får någon endaminut över för att hålla patienten i handen och samtalaom känslor och rädslor?Hur skall vi bete oss för att återupprätta och mani-festera medmänsklighet och värdighet? Vi kan juomöjligt kalla oss kulturnation om vi inte gör det.Vi kristdemokrater ivrade under valrörelsen 1991för att löntagarfondspengar skulle användas till attsäkra värdig vård. Men , som vi fick i detvalet, når man svårligen ända fram. Vi gjorde inte det.Herr talman! I budgetmotionavsätts större resurser till vård och omsorg. Det ärnaturligtvis inte alls särskilt tilltalande att bl.a. pläderaför en momshöjning, vilket vi gör, eller att föreslåytterligare en karensdag, vilket vi gör. Men vi gör detjust av den anledningen att vi inte kan uthärda attvården försämras. Vi kan inte acceptera att våra äldreskall fösas åt sidan, att de ekonomiskt sämst ställdapensionärerna skall hamna i strykklass, att medicinerskall bli för dyra och läkarbesök upplevas som omöj-liga.De ca 6,5 miljarder som bud-getförslag ger i ökade resurser till kommuner ochlandsting räcker till ungefär 40 000 heltidstjänsterinom vård och omsorg. Med regeringens politikkommer 30 000 anställda att avskedas under de när-maste åren. Så här kan vi inte ha det.Det finns inte mycket som är så svårt, det vet jag,som att förklara för rikets medborgare att det fordrasmajoritet här i för att ett partis förslag skallkunna förverkligas. Det enda vi som kristdemokraterkan lova är att göra allt vad som står i vår makt utifråndet röstetal vi har och med den opinionsbildandeförmåga vi har för att se till så att vården och omsor-gen får större resurser och så att också gamla ochsjuka får uppleva rättmätig värdighet när s.k. bespa-ringar eller nedskärningar sker.Det är alldeles självklart att folk i allmänhet tyck-er, och jag vill gärna ha sagt att jag är av samma åsikt,att det måste vara något fel när människor - och detgäller ju i synnerhet kvinnlig arbetskraft - inom denoffentliga sektorn avskedas från arbetsuppgifter somär nödvändiga för medmänniskors värdighet, för att istället gå sysslolösa och uppbära arbetslöshetsersätt-ning.Välfärden är säkrad. Den ekonomiska styrkan äråtervunnen, säger statsministern när Kungen ochDrottningen är på plats och stora delar av svenskafolket är uppmärksamt. Han säger det med myndighetnär parlamentet öppnas till fanfarer och nationalsång.Och så vet vi allihop att hundratusentals människor ärutanför ordinarie arbetsmarknad, att vårdsituationenär katastrofal för många, att skolsituationen har för-sämrats på åtskilliga håll, att pensionärer fruktar förmorgondagen. verkar det som om politiker troratt staten och kommunerna har helt olika medborgare.Vi fick överta en ekonomi i obalans, säger ofta och vill göra gällande att det nu råderbalans.När fyrpartiregeringen minskade utgifter, då hettedet åtstramningar som ledde till depression och ned-rustning, ibland hette det t.o.m. slakt av välfärden.När socialdemokraterna skär ned kallas det sundfinanspolitik och att skapa balans.Herr talman! I detta balansens och välfärdenssamhälle anser sig tydligen inte kommuner att ha rådatt ge de utslagna vård och rehabilitering längre. Hell-re får medmänniskor trampa ned sig i förnedring ocharmod än att kommuner skall nyttiggöra sig de vård-platser och den hjälp som finns - ett sällsamt kontra-produktivt ekonomiskt tänkande. Framför allt är detett beteende som går i stick i stäv med allt vad tal omvälfärd heter.Har vi politiker, och jag säger återigen vi, i dennakammare glömt siffror om att150 000-200 000 barn växer upp i alkoholistmiljöer?Herr talman! I detta balansens och välfärdenssamhälle, som statsministern uttrycker det, försämrarregering och centerparti på ett rent häpnadsväckandesätt för jordens allra fattigaste. För de medmänniskor,de individer och familjer som terroriseras av svält ochtörst och som saknar allt, absolut allt, försämrar soci-aldemokrater och centerpartister på ett rent ofattbartsätt.En gång i världen ordades det om internationaleröver alla gränser, om att människor skulle förena sigöver nationsgränser. firar vår självupptagenhetideliga triumfer.Jodå, jag hörde också hur , när hanblev trängd av en journalist pläderade för en bi-ståndsnivå på . Jag skall självfallet inte argu-mentera mot här i kammaren. Men låtmig få understryka, för jag vet att det behövs ochregeringens budget visar entydigt att det är nödvän-digt, att och går ingen trygg framtidtill mötes, om i-länder isolerar sig från , om vitror att framtida välfärd och säkerhet kan byggasbakom nationsgränser och separeras från omvärlden.Herr talman! Vi kommer att debattera EMU underkommande månader, och låt oss göra det. Vi kristde-mokrater anser inte att kan rösta för medlem-skap . Jag är rädd för att det europeiska husetstänger sina fönsterluckor så att de blir alldeles förtäta. Tränger vi undan den s.k. nord-syd-dialogen fråndagordningen, då har vi i första hand svikit solidari-tetstanken och i andra hand visat att vi dåligt förståttförutsättningarna för en tryggad morgondag.Välfärden är inte säkrad, statsministern, förrän vihar tvingat tillbaka arbetslösheten. Den ekonomiskastyrkan är inte återvunnen förrän människor i vårt egetland och i omvärlden känner trygghet inför morgon-dagen.(Applåder)Anf. 43 Statsminister ():Herr talman! Vi har en debatt som skall spegladet alternativ som ställs mot regeringens förslag - ettregeringsförslag som i huvudsak stöds av Centerpar-tiet.Jag måste säga att när man lyssnar på debatten ärdet inte en samlad bild man får, utan här ifrån talarsto-len pläderar numera varje parti för sina egna hjärte-frågor, obekymrade om hur de skall betalas och till-sammans med vem de skall genomföras.Jag misstänker att vi inte på mången god dag iSveriges riksdag har haft en mer splittrad oppositionän vad vi har - kraftlös och utan linje. Om manskulle genomföra de förslag som förs fram, skulledet återigen föra tillbaka till ett läge där kaosoch kris skulle råda i de gemensamma kassorna.Jag undrar om inte trots allt slår re-kordet i förmåga att förtränga vad han själv har med-verkat till. De stora besparingar som var de som först röstade igenom iden tidigare första beslutsomgång 1991riktades ju mot vården och kommunerna. Det är heltförträngt i dag.Den Nathalieplan som signerade ha-de ju som huvudsaklig beståndsdel en jättelik bespa-ring på kommuner och landsting med upp till 35 mil-jarder kronor. Denna lyckades vi förhindra genom ettmajoritetsskifte. Det är förträngt i dag.Alf vill bilda regering ihop med Mode-raterna. Det är väl så man fortfarande skall tolka det.Alf talar här ifrån talarstolen för mer resur-ser till kommuner och landsting.