prot · GJ0958 · 1996-02-20 00:00:00 — De har fått information - det är helt okej -men de har inte fått framföra några önskemål ellersynpunkter.Det här har fått konsekvenser för de anhörigassorgearbete. De har bl.a. haft kontakter med anhörigatill offer för i . Dehar på det sättet fått stöd för sitt antagande att om mangör allt för att bärga kropparna men inte finner demkan man ändå känna en tröst i att man har gjort detsom står i mänsklig förmåga. Kvar för de flesta anhö-riga står den där höstnatten , och detänker på havet som det kalla, mörka havet.De anhöriga upplever att de här besluten är fattadepå felaktiga grunder. De har varit i kontakt medmånga experter inom olika områden, bl.a. tekniskaexperter, som säger att Estonia kommer att kollapsaunder stentyngden och att betongövertäckningenkommer att välta fartyget. Det betyder att övertäck-ningen inte kommer att innebära någon gravfrid.Det står i svaret att det inte går att tillgodosesamtliga anhörigas önskemål, och det är helt riktigt.Det är en omöjlighet. Men de anhöriga har själva tagitreda på att det kom ungefär400 brev till departementet och att det i nästan samtli-ga fördes fram önskemål om att kropparna från Esto-nia skulle bärgas. De har tagit in synpunkter på prisför att bärga och för att göra en övertäckning ochfunnit att en bärgning inte skulle bli dyrare.Jag vädjar till kommunikationsministern om atthon möter representanter för de anhöriga, att hon förfram sina och regeringens sakskäl och argument, atthon samtalar med de anhöriga och lyssnar till dem.Estonias förlisning var en mycket mycket speciellhändelse, och beslutet om övertäckningen är precislika speciell. Jag förstår och jag inser att det är väldigtjobbigt att sitta ner och föra ett sådant här samtal, menjag tycker att hela det svar jag har fått andas god av-sikt, och det andas vilja att fatta ett riktigt bra beslut.De anhöriga känner sig nu helt överkörda, och de villatt kommunikationsministern som representant förden högsta beslutande makten lyssnar till dem ochlämnar sina argument.Anf. 37 Kommunikationsminister ()Fru talman! Några synpunkter som ständigt åter-kommer i den här diskussionen är att vi på departe-mentet och regeringen som helhet inte skulle ha tagithänsyn till de anhörigas önskemål, att vi inte lyssnar,att om vi lyssnar på någon så lyssnar vi bara på demsom tycker likadant som vi. Det har också kommitkrav på att vi skall utföra enkäter.Man skall komma ihåg att det finns sju anhörigfö-reningar som har fått statsbidrag och som i den juri-diska meningen kan sägas representera anhöriga. Vihar också kontakter på telefon och brevledes medmånga människor som vill kommunicera med oss pådepartementet men som kanske inte i den juridiskameningen skulle betraktas som anhöriga. Det här visaratt anhörigbegreppet i sig kan vara ganska diffust.Två av anhörigföreningarna är mycket kritiska tillbeslutet om övertäckning, och en av dem är ocksåkritisk till beslutet att inte bärga . Jag är denförsta att beklaga att det är på det sättet, men jag vetockså alldeles säkert att andra anhörigföreningar ärmycket tacksamma över regeringens beslut och age-rande.Jag är väl medveten om att man från en eller tvåanhörigföreningar har haft kontakter med en av par-terna i . Men jag vill härockså påpeka att den dåvarande statsministern, , till mig har uttryckt att hans beslut om attändra det fattade beslutet var det politiska beslut somhan ångrade mest av alla. Skälet var inte att det lågnågon prestige i detta, utan att det försöket till bärg-ning fick så tragiska konsekvenser - man kunde fåfram ett mycket mycket litet antal kroppar, och resul-tatet blev en om möjligt ännu större förtvivlan hosanhöriggruppen.Man kan säga att ord står mot ord, och ord stårverkligen mot ord när det gäller denna svåra katastrof.Regeringens uppgift - det vill jag återigen säga - äratt väga samman alla de kontakter, informationer ochöverväganden som vi kan få fram. Orsaken till att det,som många tyckte, tog så innan regeringenfattade beslutet var alltså att vi villeha ett så bra underlag som möjligt.Anf. 38 ()Fru talman! Det är sant som kommunikationsmi-nistern säger, att ord står mot ord och att det finnsmånga anhörigföreningar. Men det finns ju ett parföreningar som fungerar mer eller mindre som parap-lyföreningar, och många medlemmar i en förening ärockså medlemmar i andra föreningar. och anhöriga, som jag har haftkontakt med, är även medlemmar i de små, lokalaföreningar som finns i landet, och de uppfattar sigsom jag har förstått det som representanter även förmedlemmarna i de små föreningarna. Jag vet att detfinns andra föreningar som fungerar inom en interna-tionell förening, som har medlemmar även utanförSverige. Som jag förstår det skulle de vara helt tillfreds om representanter för de här paraplyorganisatio-nerna fick sitta ner och diskutera.Det är, som jag sade tidigare, helt omöjligt att till-fredsställa alla. Så är det med allt som händer i vårtsamhälle. Det går inte. Men medlemmarna i dessaföreningar har själva gjort enkäter bland de anhörigaoch vet hurdana stämningarna är. De känner till deflestas önskemål. Jag har inte vädjat till ministern omatt hon skall ändra något beslut. Jag har bara vädjatom och bett henne att träffa de anhöriga, att sitta ner,samtala, lyssna, ta och ge argument.Jag tror att det skulle vara av värde för de anhöri-ga att få föra ett sådant samtal. De upplever nu att detfinns en makt som över huvud taget inte lyssnar. Detär en överordnad makt som struntar i merparten avvad de anhöriga anser.I svaret som jag har fått hänvisas till arkeologenJonatan . När han skickade sitt brev tilldepartementet hade han inte varit i kontakt med någonannan anhörig. Han tog ett eget initiativ, ett fint ini-tiativ i och för sig. Men det är en enskild person somhar gjort det. Det har man lyssnat till. Det är säkert enmycket fin lösning. Det är säkert väldigt många av deanhöriga som tycker det. Men de hade uppskattatoändligt mycket mer om man hade vänt sig till deföreningar som får statsbidrag för sin verksamhet ochpå det sättet har blivit godkända att verka för de an-höriga. De hade uppskattat om de hade fått ge och tainformation och argument och föra dem vidare tillsina föreningar.Jag vill än en gång vädja till kommunikationsmi-nister att möta de anhöriga på en jäm-ställd grund och samtala med dem!Anf. 39 Kommunikationsminister ()Fru talman! När det gäller den olika status som deolika föreningarna skulle ha vill jag säga att jag haroerhört stor respekt för det arbete som har gjorts ochgörs i anhörigföreningarna. När regeringen fattadebeslut om statsbidrag till dessa föreningar var det föratt de skulle stödja de anhöriga i deras sorgearbeteoch underlätta praktiskt för dem att komma vidare iden mycket svåra situation som många anhöriga harbefunnit sig i, och fortfarande befinner sig i. Jagkommer inte att sätta någon statusbeteckning på deolika föreningarna - att några skulle vara paraplyfö-reningar över några andra. Så har åtminstone interegeringen sett på de olika föreningarna.Sedan vet jag att det finns de som själva har velathävda det, men från vår sida har inte det varit ut-gångspunkten, och inte från ett antal av föreningarnasjälva heller.Eva hävdar att vi uppträder utan att lyssnaoch att vi upplevs som en myndighet som inte ärkommunicerbar. Det vore fel att bli känslomässig,men jag kan ändå redovisa att jag vid ett flertal tillfäl-len har haft kontakter, man skulle kunna säga kon-frontationer, med anhöriggrupper. Det har lett tillmycket starka känslor. Jag tycker att det är naturligt,men man skall vara medveten om att den här katastro-fen föder starka känslor.När vi har kontakter med varandra, både när detgäller representanter för anhöriga och enskilda anhö-riga, föredrar jag att det sker utan att jag skall redovi-sa de samtalen offentligt i fortsättningen. Men jag kangarantera att både jag och mina medarbe-tare på departementet för kontinuerliga samtal. Menvi skall också i ärlighetens namn säga att vi inte alltidär överens när det gäller de krav som ställs från vissaanhöriga. Det måste vara regeringens uppgift att ståupp för den genomtänkta bedömning som vi har gjortoch som vi fortfarande tycker är den mest rimliga idetta oerhört svåra ärende.Anf. 40 ()Fru talman! Jag är helt överens med kommunika-tionsministern om det sista. Det är därför jag sade attjag tror att det kan vara jobbigt att sitta ned och samta-la. Men jag tror att det skulle vara oerhört värdefulltför de anhöriga att få ett samtal där man byter åsikter,där man får framföra sina synpunkter och få de argu-ment som ministern, departementet och regeringenhar muntligt framförda på ett sakligt sätt.Jag är helt på det klara med att ni kanske inte allsär överens på alla punkter. Men jag tror att ett samtalskulle lösa upp väldigt många knutar. Jag tror att ettsamtal skulle föra er närmare varandra och att detskulle bidra i den sorgebearbetning som pågår hosdessa anhöriga.Är det så som kommunikationsministern sade, attjag har uppfattat detta med paraplyföreningar fel ärdet ju ännu bättre. Då förutsätter jag att man vid ettsådant här officiellt eller inofficiellt samtal - det ärkanske bättre om det är inofficiellt och man slipper attdet kommer på första sidan i eller - kallar en representant från varje styrelse idessa föreningar. Då får man kanske ett bättre ge-nomslag när det gäller att föra ut de argument och desakliga skäl som finns för det beslut som regeringennu har fattat.Anf. 41 Kommunikationsminister ()Fru talman! För att det inte skall råda några somhelst oklarheter vill jag återigen betona att dessasamtal har ägt rum vid åtskilliga tillfällen. Vi har vidvarje tillfälle som det har hänt någonting nytt, ochäven i samband med att vi ställer nya krav vad gällersjösäkerheten, inbjudit representanter för anhörigfö-reningarna för att diskutera och för att informera omdet som har varit aktuellt.Vid de flesta av dessa tillfällen hardet varit uppföljningsbesked i förhållande till det storatunga beslut som redovisades här i den 15december 1994 av statsministern.Vi har också, i samband med den sjösäkerhetskon-ferens som ägde rum i , haft repre-sentanter för de anhöriga med som talare för att strykaunder hur oerhört allvarligt och viktigt vi anser att detär att även arbeta systematiskt framåt på den interna-tionella nivån i den här frågan.Överläggningen av härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 1995/96:75 om uni-versitetens och högskolornas studiesociala an-svarAnf. 42 Utbildningsminister ()Fru talman! har frågat mig vad jagavser att göra för att konkretisera universitetens ochhögskolornas ansvar för studenternas studiesocialasituation, närmare bestämt studenthälsovården ochstudenternas motionsverksamhet.Bakgrunden till fråga är de för-ändringar som den borgerliga regeringen genomfördeunder som ett led i det då planerade av-skaffandet av det s.k. kårobligatoriet.Ansvaret för studenthälsovården låg tidigare påstudentkårerna. För att studenthälsovården även efterett avskaffande av kårobligatoriet skulle komma allastudenter till del överfördes ansvaret för studenthälso-vården till universiteten och högskolorna våren 1992.Utgångspunkten för detta förändrade huvudman-naskap var obligatorieutredning. Utredning-en pekade på vissa problem med att studentkårernavar huvudmän för studenthälsovården alldeles oavsettett eventuellt avskaffande av kårobligatoriet. Bl.a.anfördes att den bristande kontinuiteten i studentkå-rernas verksamhet var problematisk när det gälldepersonalens trygghet och studentkårernas möjligheteratt svara för arbetsgivarrollen. Utredningen föresloguniversiteten och högskolorna som huvudmän.I och med förändringen av huvudmannaskapetupphörde det särskilda statsbidraget för studenthälso-vården. För /93 uppgick dessa medeltill . Det tidigare bidraget ingårnu som en ospecificerad del i varje universitets ochhögskolas totala anslag och är en del av den s.k. stu-dentpengen, dvs. ersättning för helårsstudenter.Det bör således inte råda något tvivel om att an-svaret för studenthälsovården ligger hos universitetenoch högskolorna och att dessa också erhåller statligabidrag för att bedriva verksamheten. () har följt uppförändringen. Enligt SFS har så gott som allahögskolor tagit sitt ansvar för studenthälsovården.Jag delar uppfattning att stu-denthälsovården är en viktig verksamhet. Jag avserdärför att föreslå att regeringen skriver in universite-tens och högskolornas ansvar för studenthälsovården ihögskoleförordningen.När det gäller motionsverksamheten ligger ansva-ret kvar hos studentkårerna. Motionsverksamhetenfinansieras genom statligt stöd, deltagaravgifter ochgenom bidrag från studentkåren via kåravgiften. Detsärskilda statliga bidraget uppgår för innevarandeverksamhetsår till . I den budget-proposition som förelades i januari i årförslog regeringen att detta bidrag skulle upphöra den1 med hänvisning till en ändring i folkbok-föringslagen. Studenterna skall numera vara mantals-skrivna på studieorten, varför kommunerna har etttydligare ansvar för studenternas motionsverksamhet.Studenterna har därigenom rätt till samma statligastöd för lokala ungdomsaktiviteter på idrottens områ-de som andra kommuninnevånare under förutsättningatt studenterna väljer att organisera sig i en sådanideell idrottsförening som uppfyller kraven för statligtstöd. biföll regeringens förslag. Jag harsåledes inte något att tillägga i denna fråga.Anf. 43 ()Fru talman! Jag vill börja med att tacka utbild-ningsministern för svaret.Jag blev mycket glad när jag läste det. Jag harsjälv erfarenhet av studenthälsovård somvice ordförande för studentkår, då jag var medom att föra över ansvaret för just studenthälsovården,från studentkåren till . Det var inte någonlätt uppgift, framför allt därför att intehade någon tidigare erfarenhet av sådan här verksam-het. Det har gjort att det har varit oer-hört oroligt och turbulent inom studenthälsovården.Jag tycker att det är bra att tog beslutetatt föra över studenthälsovården till universiteten. Jaghåller med utbilningsministern om att kontinuitet i enverksamhet ger bättre blick för vilka åtgärder somskall vidtas och för hur verksamheten skall bedrivas.Jag tycker också att det faktiskt är universiteten ochhögskolorna som har ansvaret för att studenterna haren bra studenthälsovård.Jag tycker att universitetens ansvar inte bara gällerstudenthälsovården utan hela den studiesociala situa-tionen för studenterna. Studenthälsovården är en delav det.Studenthälsovårdens verksamhet är, som jag serdet, speciell. Studenterna är en utsatt grupp, på ettannat sätt än andra grupper i samhället. De flyttarhemifrån och förlorar den naturliga kontakten medfamilj, vänner och hela det sociala umgänget. Dekommer till en studieort, med ett helt nytt sätt attstudera i jämförelse med gymnasiet. De lämnar hem-met och tar ett stort steg in i vuxenvärlden. Det gör attproblemen för studenterna är annorlunda i förhållandetill andra grupper i samhället.Studentkårerna bedriver främst en kurativ ochpsykologisk verksamhet. Studenterna utsätts för enoerhörd prestationspress. De vet kanske inte hur eko-nomin kommer att se ut nästa termin. De har helatiden en press på sig som andra grupper inte har.Det gör att studenthälsovården under de senasteåren har utvecklat en verksamhet som är specifik.Man är oerhört duktig inom sin kompetens.Jag tycker att inriktningen på studenthälsovårdensverksamhet - jag hoppas att det skrivs in i högskole-förordningen - skall vara kurativ och förebyggande.Därför är det olyckligt att man skilde på huvudman-naskapet för motionsverksamhet och studenthälso-vård. Man valde att särskilja detta. Det tycker inte jagatt man skall göra. Det här måste i stället ses som enhelhet. För mig handlar det om en förebyggande verk-samhet som är till för att studenterna skall må bra.Studenter som mår bra får också bra studieresultat.Jag hoppas att man genom det här svaret kanskekan flytta diskussionen litet grand. Jag tycker att dis-kussionen inom universiteten och högskolorna enbarthar varit inriktad på utbildning och utbildningskvali-tet. Man har över huvud taget inte pratat om studen-ternas sociala situation.Jag skall avsluta med att säga att jag tycker att detär positivt att det här skrivs in i högskoleförordningen.Jag hoppas att det även leder till att man tittar påstudenternas sociala situation.Anf. 44 Utbildningsminister ()Fru talman! Den noggrant lyssnande talmannenuppfattade att jag sade fel i mitt svar. Jag hänvisadetill en budgetproposition som skulle ha avlagts . Såär givetvis inte fallet; det skall naturligtvis vara före-gående år. Jag ber om ursäkt för detta.Till vill jag helt kort säga att jagnaturligtvis delar uppfattningen att högskolan har ettansvar som sträcker sig utöver det traditionella förundervisning och forskning. Regeringens inställningtill detta demonstrerades också i samband med att viupphävde beslutet om avskaffandet av kårobligatoriet.Vi ville se studenter och lärare inom högskolan somen enhet. Därigenom såg vi också en fördel med ettbibehållet kårobligatorium.Jag vill också understryka betydelsen av att hög-skolan tar detta ansvar i det här fallet när det gällerstudenthälsovården. Därutöver har jag egentligen inteså mycket att tillägga.Som jag påpekade i mitt svar tror jag att det kanvara en fördel att skriva in detta i högskoleförordning-en, så att det råder full klarhet på den här punkten:högskolan har detta ansvar. Därmed skall högskolanockså redovisa vad man gör i sina årsberättelser, ochnaturligtvis skall man ta upp detta i anslagsframställannär det gäller den framtida verksamheten.Man kan säkert diskutera särskiljandet av mo-tionsverksamheten, och man kan ha skilda synpunk-ter. Likväl måste man säga att motionsverksamhetentrots allt är något annorlunda till sin karaktär. Den harju också en annan funktion än den direkt förebyggan-de hälsovården har, även om den säkert har en sådangynnsam effekt. Men det finns många studentföre-ningar som sysslar med olika former av motionsverk-samhet. De är på sitt sätt egentligen ganska likställda idetta avseende med annan verksamhet i respektivekommun. Det är också därför som den här föränd-ringen har genomförts. Jag utgår från att studentkå-rerna och de olika föreningarna inom studentkårernaockså fortsättningsvis kommer att bedriva den härverksamheten lika energiskt som och att detockså skall bidra till studenternas fysiska och därmedkanske också mentala hälsa.Anf. 45 ()Fru talman! När det gäller motionsverksamhetenkan jag förstå att regeringen, när den valde att intelägga ut mer pengar, nu drar in pengarna. Som ut-bildningsministern säger skall idrottsverksamhet skö-tas på lika villkor i kommunerna, även för studentersom är skrivna i kommunerna. Kommunerna har ettansvar för att det även finns idrottsverksamhet förstudenter.Jag vill påpeka att det är viktigt, när man nu skallskriva en del av högskoleförordningen som har attgöra med studenthälsovården, att man verkligen lyfterfram den förebyggande verksamheten. Det är viktigtatt man lyfter fram att den verksamhet som har be-drivits på studentkårerna inte bara har handlat om attorganisera handbollsturneringar, utan faktiskt omandra saker också. Min erfarenhet från är attstudentkåren också har velat satsa på arbetsmiljön påstudieorten. Det finns ofta en erfarenhet inom stu-denthälsovården och bland dem som har sysslat medmotionsverksamhet. Det är viktigt att vi knyter sam-man och trycker på vikten av det.Jag vill i sammanhanget också säga att det är vik-tigt, när man nu skall titta på förordningen, att uni-versiteten har ansvar för att inriktningen bör varaförebyggande och kurativ. Studenthälsovården skallinte konkurrera med primärvården. Vi har en mycketexemplarisk och mycket bra primärvård som stu-denthälsovården inte skall konkurrera med.Däremot är det viktigt att man knyter an till soma-tisk vård, dvs. rent medicinsk vård. En hel del av deproblem man har kommer inte fram genom att manringer en kurator och säger att man mår dåligt. Detkan handla om magsår eller andra typer av problemsom inte är direkt knutna till ens fysiska hälsa utanmer till ens psykiska hälsa.Jag hoppas därför att utbildningsministern tar medsig detta när man nu skall skriva förordningen. Jag ärväldigt glad att man skall göra det och därmed kon-kretisera det ansvar universiteten har.Anf. 46 Utbildningsminister ()Fru talman! Jag vill bara kort säga att jag kan in-stämma i mycket av vad säger. Det ärsjälvklart att vi skall begrunda detta noggrant i sam-band med att vi författar texten till högskoleförord-ningen.Överläggningen var härmed avslutad. AjourneringKammaren beslöt på förslag av talman-nen att ajournera förhandlingarna till . Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 18.00.11 § Svar på interpellation 1995/96:50 ommarkbundna sändningar av radio och TVAnf. 47 Kulturminister ()Fru talman! har frågat mig omvilka ytterligare initiativ regeringen avser att vidta föratt ytterligare vidga etableringsfriheten vad gällermarkbundna sändningar av radio- och TV-program.Gunnar beskriver den föregående bor-gerliga regeringens politik som syftande till mångfaldoch konkurrens, medan den nuvarande regeringenskulle ha den motsatta ambitionen.Jag känner inte igen den bakgrundsteckningen.Tvärtom har Socialdemokraterna tagit frågorna ommångfald och konkurrens på största allvar. Vi känneroro inför den ägar- och maktkoncentration som tar siguttryck i att redan mäktiga medieföretag blir ännustarkare och att lokala monopol kontrollerar allt flerainformationskanaler. Vi kan inte ställa oss likgiltiganär vi ser hur multinationella företag försöker använ-da den digitala TV-tekniken för att begränsa männi-skors valfrihet. Vi har tillsatt Rådet för mångfaldinom massmedierna därför att vi vill få förslag om hurmångfalden skall stärkas och skadlig ägar- och makt-koncentration motverkas utan att det går ut över ytt-randefriheten.Den s.k. Lokalradion, som var den borgerliga re-geringens paradprojekt, har misslyckats just när detgäller mångfald och konkurrens. Auktionssystemethar gett en handfull företag möjlighet att lägga undersig så gott som alla lokalradiotillstånd och på så sättskapa just det som den borgerliga regeringen sade sigvilja motverka - en privat radio som domineras av ettfåtal kedjeföretag. Därför har den socialdemokratiskaregeringen satt stopp för nya lokalradioauktioner ochtillsatt en kommitté för att utforma nya villkor somskall underlätta tillkomsten av självständiga, lokaltförankrade radioföretag. Ordvalet är hämtat ur denborgerliga regeringens lokalradioproposition.Den socialdemokratiska regeringen har också tagitinitiativ till en utredning som skall redovisa förutsätt-ningarna för en eventuell övergång till digital mark-sänd TV. Utredningen har redovisat ett för-slag som går ut på att ett omfattande digitalt sändarnätskall byggas upp.Om förslaget genomförs skulle sändningsmöjlig-heterna för TV-företag mångdubblas. Valmöjligheter-na skulle förbättras för människor i hela landet. Denökade etableringsfrihet som efterly-ser skulle förverkligas.Utredningsförslaget går ut på remiss. Jag hop-pas att vi snart kommer att kunna ta ställning till hurfortsättningen skall se ut. Då kommer vi också att haett underlag för att bedöma om ytterligare analogaTV-sändningar skall komma till stånd.Anf. 48 ()Fru talman! Jag skall be att få tacka kulturminis-tern för svaret på min interpellation.Kulturministern känner inte igen sig i beskriv-ningen av en socialdemokrati som motverkar etable-ringsfrihet och nya etableringar. Men hon klargörsamtidigt att hon egentligen inte avser att ta någrainitiativ för att snabbt se till att den svenska publikenfår en ökad valfrihet och mångfald. I stället användersig av en retorik som är exakt densom monopolets försvarare hade årtionde efter årtion-de. Den gick ut på att det bara var monopolet ochpublic service-företagen som kunde slå vakt om val-frihet och mångfald. Därför motarbetade man underså uppluckringen av det gamla TV-monopolet. Och vad blev resultatet?