prot · GJ09103 · 1996-05-31 00:00:00 — Som utrikesministern refererade tillvar det beslut som tog att regeringskulle driva detta krav.Jag måste tillstå att jag är besviken över att vi intefick igenom det kravet i . Vi kan diskutera denlösning som kom till stånd, med ett MR-kontor meden särskild uppsättning av tjänster, vilket säkerligenkommer att ha ett stort värde. Jag tycker dock att detär märkligt att utrikesministern inte kan tillstå att vifaktiskt förlorade i den diskussion som fördes i Genè-ve och inte uppnådde det som riksdag hadebett regeringen att försöka åstadkomma.Jag tycker att det måste vara utgångspunkten. Se-dan kan man se att beslutet i det läge som rådde san-nolikt var det enda möjliga och ändå kan föra situa-tionen framåt.Jag vill också ta upp de andra förslag som harkommit fram om hur man skulle kunna bidra. MR-fonden har t.ex. föreslagit en parlamentarisk delega-tion. Det har också förts fram att man från svensk sidaborde erbjuda medling. Jag skall i en senare replikåterkomma till frågan hur man ser på asylsökande iSverige som har lämnat på grund av risk förlivet.Anf. 21 ()Herr talman! Jag vill börja med att tacka för att hon ställt den här interpellationen ochdärmed gett mig möjlighet att delta i debatten. Jag haringått i den omnämnda delegationen från Frivilligor-ganisationernas fond för mänskliga rättigheter. Vi harbesökt både och under 1996.Situationen har förvärrats och är mer dramatisk äntidigare.Under 1994 begicks 30 000 mord och under 1995närmare 31 500. Så gott som inga av dessa mordklaras upp. Det är stora problem på grund av straffri-het - poliserna lyder under militären och kan åberopalydnadsplikt när de skall dömas av militära domstolar.Situationen är mycket dramatisk.Även i parlamentet finns förespråkare för pa-ramilitärerna. När justitiekanslern, som är ansvarig förmänskliga rättigheter, rekommenderade regeringen attavsätta en general som figurerar i FN:rapporter ochhar överbevisats om brott mot mänskliga rättigheter -det gällde försvinnanden, tortyr och mord i falletNydia - blev generalen visserligenavsatt men inte straffad utan fick i stället en utmärkel-se. Ombudsmannen för mänskliga rättigheter ochjustitiekanslerns ansvarige kallades till senaten, ochsenatorerna anklagade i parlamentet de statliga äm-betsmännen och försvarade generalen.Situationen är alltså mycket dramatisk, och jagbeklagar självklart också att vi inte inom FN-systemetkunde komma fram till att behövde ensärskild rapportör.I utrikesministerns svar finns skrivningar om att viskall följa utvecklingen och att vi under rådande om-ständigheter uppnådde ett bra resultat. Detta kan kan-ske på ett vis sägas, med hänsyn till vad man skullekunna nå enighet om i Genève.Men om man tar hänsyn till de omständighetersom råder i tycker jag knappast att man kansäga att det är ett bra resultat.Självfallet måste vi ändå arbeta konstruktivt ochpositivt med det nya mandat som finns. Men då är detoerhört viktigt att det inte drar ut och att detblir klart med hur det skall finansieras. Framför alltmåste det nya kontoret följa upp de beslut som tidiga-re har kommit från FN och dess olika rapportörer.Annars är det till intet förpliktande.Vad kan vi i göra annat än att bistå medpengar och litet goda råd? Jag har ytterligare en fun-dering och en viktig fråga till utrikesministern. Detgäller de människor som flyr från till Sveri-ge. Jag har fått läsa ett utslag från Utlänningsnämndenom avslag i ett flyktingärende. Där skriver man attgerillarörelsen "ELN, i likhet med FARC får anses hagjort sig skyldig till brott mot mänsklighe-ten".Samröre med ELN kan alltså inte ge möjlighettill asyl.Har den tolkningen att enskilda medlem-mar i någon gerillaorganisation i omöjligenkan få asyl i ? Innebär detta att man åberoparflyktingkonventionens artikel 1 F om brott motmänskliga rättigheter och menar att detta skall gällaalla enskilda medlemmar som kommer till Sverigeoch söker asyl?Anf. 22 ()Herr talman! Också jag vill tacka att hon har ytterligare en gång har tagit upp falletmed . Jag tycker också att utrikesministernssvar är ganska bra. Det understryker att den svenskaregeringen har stort intresse för och engagemang iColombias fall. Sedan kan man naturligtvis diskuteraom det resultat man har fått i FN fördjupar den pro-cess som i alla vill se i , dvs. att de mänskli-ga rättigheterna respekteras.Jag vill också passa på att understryka att jagställer mig bakom de olika förslag som både EvaZetterberg och här har tagit upp. Detär väldigt viktigt att som en demokratirespekterar människors rätt att kunna utöva sin poli-tiska uppfattning öppet och demokratiskt utan attriskera att bli utrotad, som är fallet med Uniòn Pat-riotica i Colombia.Herr talman! Låt mig försöka att vidga frågan närdet gäller . Jag vill ansluta mig till det somutrikesministern avslutade sitt svar med, dvs. att viskall ha en öppen dialog med . Jag tror attdetta är viktigt. Jag skulle gärna vilja vidga frågan pådet viset.Sverige engagemang i fallet är otroligtviktigt ur tre aspekter. Frågan om de mänskliga rättig-heterna måste följas upp. Vi måste där göra något viaFN- och EU-organen. Det måste råda fred i Colombiaför att man skall åstadkomma respekt för de mänskli-ga rättigheterna och åstadkomma en del sociala re-former som behövs för att bekämpa kriminalitet ochannat. Det måste komma till stånd.Herr talman! Det är viktigt att frågan om utveck-lingsprojekt tas upp i fallet . Det är en frågasom möjligen inte behöver ges ett konkret svar på från ministern. Men vi kan alla reflektera över omdet går att genomföra att vi i tar något slagsinitiativ för att anordna en konferens där både FN:soch är involverade och där vi lyfter uppfrågor som berör , respekten för de mänskli-ga rättigheterna och fred i Colombia.Vad det är som händer, och vilken roll kan ett landsom spela? Vad är det som behövs för atthjälpa till för att åstadkomma fred? Det tredje somskulle lyftas upp i konferensen är strävan att bibehålladen dialog som ministern talar om. På vilket sätt skallSverige kunna bistå med ett utvecklingspro-jekt inte bara i frågor som berör mänskliga rättigheterutan som syftar till ett direkt ekonomiskt bistånd?Jag tror att det är en intressant fråga för Sverige.Det skulle som jag ser det möjligen kunna skapa ettinternationellt intresse för frågan om attSverige visar ett så stort engagemang. Jag vet inte omdetta går att genomföra, men det kan vara värt attfundera på det.Anf. 23 Utrikesminister ()Herr talman! Alla vi talare i den här debatten ärmycket överens om allvaret i situationen i Colombia.Det gäller både våldsutvecklingen och situationen förmänskliga rättigheter.Då frågar man sig: Vad kan vi göra? Jag tror attdet allra viktigaste är att man stöder de goda kraftersom finns i . Det är naturligtvis betydelse-fullt vad vi gör på den internationella arenan i FN-organ av olika slag, dvs. att öka uppmärksamheteninom FN-systemet på situation. Det ärviktigt i sig. Men det är framför allt viktigt för attstödja människor inne i som kämpar förmänskliga rättigheter.Den bilaterala dialog som har med Co-lombia tjänar egentligen samma syfte. Naturligtvistror vi också att vi kan påverka dem vi talar med. Mendet är framför allt representanter för regeringen. Vivet att det är fler än dem som sitter i regeringen sommåste påverkas för att en förändring skall komma tillstånd. Det arbetet skall fortsätta.Vad vi ännu mer konkret kan göra är vad JuanFonseca säger, nämligen ett direkt biståndsstöd tilldem som inne i landet arbetar för mänskliga rättighe-ter. Vi har ett sådant, och vi skall fortsätta med det.Det kan också innebära att man har kontakter här iSverige och tar människor till för att ytterliga-re belysa frågan och stödja dem i deras utveckling.Jag kan förstå att det för dem, även här i riksda-gen, som i enskilda organisationer har arbetat just fören specialrapportör för om mänskliga rät-tigheter i känns som en besvikelse att maninte får det ställningstagandet från FN:s kommissionför de mänskliga rättigheterna. Jag har här tidigaredeklarerat att jag var öppen för detta. Jag vet också attriksdagen uttalade sig för det. Men bestäm-mer inte ensamt sådana saker.Den lösning som åstadkoms i FN-kommissionenmed ett lokalt MR-kontor, och som också Colombiasregering kunde acceptera, är väl så bra. Jag måstenotera att de lokala MR-organisationerna i Colombiahälsar kontoret med stor tillfredsställelse. De sägerprecis det som jag sade , nämligen att det för derasdel förmodligen är ännu bättre. Det innebär en konti-nuerlig närvaro. En rapportör hade bara kommit dåoch då. Eftersom jag är så inriktad på att stödja män-niskorna inne i tror jag att den lösningen ärett mycket bra resultat för kampen. Däremot har detnaturligtvis inte förändrat situationen.När det gäller frågorna om asyl får jag be er attställa dem till minister , som är ansvarigför asylfrågorna. Jag vill inte gå in på hans område.Anf. 24 ()Herr talman! Jag vill börja med frågan om en FN-rapportör. Varför är det viktigt att ha en särskild FN-rapportör i fallet , trots att den kubanska rege-ringen inte vill det? Jag anser att det är viktigt att vihar en rapportör på ; det behövs. Men jag anseratt det skulle behövas i ännu högre grad för Colom-bia, även om den colombianska regeringen inte skulleuppskatta det. Jag vet att den inte skulle göra det.Naturligtvis skall alla instresserade verka för attden lösning som finns skall bli så bra som möjligt.Jag instämmer i det utrikesministern sade om att detär bra att det förs en öppen dialog med den colombi-anska regeringen.Men i fråga om bistånd, som utrikesministern tarupp i svaret och som också lyfte fram,tror jag att det är oerhört viktigt att det inte blir ettbistånd till den colombianska regeringen. Biståndetmåste gå genom enskilda organisationer.Detta visas tydligt i den rapport som och den svenska fonden för MR-frågor har tagitfram efter sina besök. Biståndet skall inte gå till rege-ringsstödda projekt utan direkt till de enskilda organi-sationerna. Detta tror jag är av väldigt stor betydelse.Jag vill också understödja det tarupp om en internationell konferens. En sådan kannaturligtvis också vara av värde. Jag vill också un-derstryka vikten av en parlamentarisk delegation frånSverige.Internationell närvaro i är viktig. Jaghar fått brev från människor som arbetar med freds-brigaderna i , där de har haft en stor inter-nationell närvaro. Detta har påtagligt minskat antaletmord som begåtts i vissa områden.Jag vill återkomma till frågan om asyl, som LenaKlevenås väckte, inte för att avkräva utrikesministernnågra svar utan för att vi i anser att detmåste finnas en sammanhängande politik.Vi är rörande överens om hur svår situationen är ifråga om mänskliga rättigheter, om att vänstern i stortsett håller på att utrotas och om att enskilda männi-skor som "bara" arbetar för mänskliga rättigheterriskerar livet. Människor kommer till för attde har flytt undan detta och för att de inte vill dö idetta krig. Ändå utsätts de för en enorm prövning, ochi större delen av fallen får de avslag.Då går inte politiken ihop. Vi talar om situationeni som allvarlig, men de som flyr från dennaallvarliga situation får inte stanna i . Det är ettmycket allvarligt problem.Ett annat område är vapenexporten. Där tror jaginte heller att vi är överens, och jag ser svårigheter iregeringens politik. diskuterades export avbandvagnar från i . Jag vet inte hurlångt man har kommit, men jag vet att man ansett detfullt möjligt att exportera sådana.Vi hade tidigare en debatt med omvapenexporten, så jag förstår om utrikesministern inteheller vill svara på just dessa konkreta frågor. Jaghävdar dock att vi inte kan utelämna frågorna om asyloch svensk vapenexport, om vi vill bry oss om situa-tionen för de mänskliga rättigheterna i . Dethär hör ihop.Det gäller att inte bara tala vid iGèneve om hur vi skall inrätta ett MR-kontor. Detgäller att se till att vi har en egen sammanhängandepolitik som befrämjar just de mänskliga rättigheterna.Det gör inte svensk vapenexport till . 25 ()Herr talman! Jag vill tacka utrikesministern försvaret. Jag vill också instämma i vad om vapenexporten till . Jag tror att viär helt eniga om att situtionen i är allvarligoch att vi måste stärka demokratin.Många av oss här i den svenska är en-gagerade i en informell grupp för mänskliga rättighe-ter. Vi skriver ofta vädjande brev till människor ochländer där situationen är speciellt allvarlig. Situatio-nen i är så allvarlig att vi har haft anledningatt skriva dit så gott som som vi harträffats.Vi har lärt oss mycket om . Hur gör mannär man skall stärka demokratin i ett land? Jo, manmåste stödja de människor som bär upp demokratin idet landet. Därom är vi helt eniga. Men vi som blivitlitet mer engagerade i får nu så gott somvarje vecka rapporter, t.ex. från Justicia y , enkatolsk organisation som arbetar med mänskliga rät-tigheter.Häromdagen fick jag en rapport ifrån . Därstod namn efter namn på bondeledare, fackförenings-människor, kooperatörer, lärare, MR-aktivister ochkvinnoaktivister som hade dödats. Det var 19 stycken,med både namn och plats utsatt. Ytterligare 20 män-niskor från motsvarande grupper är hotade till livet.Situationen är så dramatisk för just de människorsom skall bära upp den demokratiska utvecklingen,människor som tar steget och engagerar sig för attförbättra situationen i sitt land. När just dessa männi-skorna blir hotade har jag svårt att se hur vi skallkunna hjälpa till att utveckla demokratin. Samhället ärså repressivt mot just dessa människor.Jag förstår att jag har ställt min fråga om asyl tillfel statsråd - jag skall upprepa frågan till rätt statsråd.Men jag vill ändå be utrikesministern att också sättasig in i frågan om vi verkligen utvisar rätt människortill Colombia.Anf. 26 ()Herr talman! Jag vill koncentrera mig på de frågorsom ställts , även om jag tycker att frågan omvapenexport är mycket viktig för , liksomfrågan om de flyktingar som söker sig hit.Vi har fått brev från flera flyktingar som kommeratt bli utvisade, och jag har för avsikt att agera i denfrågan gentemot respektive minister. Tillsammans kanvi göra det.Frågan om måste tas upp ur en aspektsom jag har försökt lyfta fram. Vi kan inte bara sefrågan om utifrån de mänskliga rättigheter-na, även om det är en otroligt viktig del. Men Co-lombia är också ett land som har stor betydelse förutvecklingen i hela Latinamerika.Ur den aspekten är det också mycket viktigt attSverige återigen visar ett stort engagemang i frågorsom berör hela . är ett annat fall,men är ett land där våld, mänskliga rättig-hetsfrågor och andra typer av frågor är gamla pro-blem.Jag ser roll som mycket viktig, och det ärdärför jag vill ställa frågan om det kan vara tänkbartatt genomföra något slags konferens i . Låt ossfundera på om detta skulle kunna stödja både Sveri-ges engagemang i och utvecklingen iColombia.Jag har svårt att se att den colombianska regering-en skulle kunna vara emot en internationell konferensdär dessa frågor togs upp. Om man skulle vara emotdet, skulle det innebära bekymmer för den colombi-anska regeringen. Man skulle ju på något sätt under-känna ett internationellt engagemang, vilket är allvar-ligt.Anf. 27 Utrikesminister ()Herr talman! Den bakgrund som jag har givit ochden syn som jag uttalat angående situationen i Co-lombia utgör naturligtvis också grunden för regering-ens samlade politik visavi . Det gäller bådefrågor som rör asylpolitiken och frågor som rörkrigsmaterielexporten. Sedan görs olika bedömningari de enskilda fallen, och det kan jag inte gå närmare inpå.Jag tror att vi nu mycket noga bör fundera igenomhur vi skall gå vidare och hur den internationellauppmärksamheten kring skall vidmakthål-las och förstärkas. Det behövs nämligen. Jag lyssnarpå idéerna från alla tre närvarande talare här. De haralla sitt personliga engagemang och kunskap om dettasom jag respekterar högt.Vi kan sedan se om vi i kan göra någotytterligare bilateralt. Jag tror att stödet till olika MR-organisationer, gräsrotsverksamhet, är väsentligt iColombia, även det materiella stödet i form av eko-nomiska resurser. Det är sådant det svenska stödetskall gå till.Vi måste finna former för att se till att det MR-kontor som det beslutats om faktiskt kommer att fun-gera på ett bra sätt och att vi lär oss utnyttja det och sedess möjligheter. Det tror jag är det vikigaste just nu.Men jag tror också att den här typen av debatter -de har ju blivit återkommande debatter om detta - iden svenska och i andra parlament betydermycket för människor i . De måste känna attdet är många som faktiskt bryr sig om detta. I Sverigeär det många riksdagsledamöter som bryr sig omsituationen, trycker på och vill göra mer. Jag hoppasockså att det skall framgå att den svenska regeringenhar den inställningen.Anf. 28 ()Herr talman! Jag tackar för att utrikesministern tarmed sig de goda idéer som finns och har framförts avoss här och i de olika rapporter som föreligger omvilka åtgärder man kan vidta för att förbättra situatio-nen för de mänskliga rättigheterna i Colombia.Men jag vill också vädja till utrikesministern att tamed sig detta till när man diskuterarvapenexport och asylpolitik. Det måste vara en sam-manhängande politik.Situationen är ju oerhört mörk, men jag vill ocksåpeka på att det finns utvecklingsmöjligheter om manjämför med ett land som , som jag hademöjlighet att besöka , där det under decennieroch århundraden har tycks som om förtrycket aldrignågonsin kommer att upphöra. Där ser man enljusning. Man har fått ett parlament som är valt på ettdemokratiskt sätt. Där finns det också representanterför ursprungsbefolkningen, den stora majoriteten, iparlamentet. Trots att det finns många problem kanman ändå se att man förhoppningsvis är på rätt väg.Jag tror därför att det finns samma möjligheter förColombia, men att det internationella engagemanget,det vi kan bidra med, måste tas till vara på alla sätt.Avslutningsvis vill jag på ett personligt sätt lyftafram hur svårt det här kan vara. Vi har som parti tagitemot partistöd. En del i vårt partistöd var att nyligenha besök från , och Colombia.När vi skildes från representanten från Unión Patrioti-ca från och han reste hem för en veckasedan var vi djupt oroliga. Vi har ännu inte fått svarpå om det faktum att han kom till och hälsadepå oss innebär ytterligare risker för hans liv. Han komju från bananregionen . Det finns uppenbararisker för hans liv. Där har vi problemet.Vi vill stärka demokratin. Vi vill stärka dem somarbetar för ett demokratiskt samhälle. Men de som gördet utsätts för ännu större risker. Jag tycker att vimåste öka engagemanget och de faktiska insatsernadär.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 1995/96:242 om ut-vidgning av NATOAnf. 29 Utrikesminister ()Herr talman! har frågat mig vadregeringen avser vidta för åtgärder för att Sverigeskall kunna delta i dialogen med NATO om denkommande utvidgningen.Redan vid rådsmötet fattadeNATO ett principbeslut om att ta in nya medlemmar,ett beslut som senast bekräftades vid utrikesminister-mötet . Tidpunkten för NATO:sbeslut om när, och med vilka länder, förhandlingarom medlemskap skall inledas är tills vidare en öppenfråga.NATO utgör ett av de centrala elementen i det eu-ropeiska säkerhetssystemet och fortsätter, såsom detsenaste årets utveckling tydligt demonstrerat, att spelaen viktig roll för europeisk säkerhet och stabilitet.Detta gagnar både länderna i och utanför alliansen.Det slutliga avgörandet om upptagande av nyamedlemsländer i NATO är naturligtvis en fråga förNATO:s medlemmar och för respektive ansökandeländer.Samtidigt berör NATO-utvidgningen på olika sättalla europeiska länders säkerhetsintressen. Detta gäl-ler inte minst länderna i det nordeuropeiska området,inklusive . Även om vi själva inte eftersträvarmedlemskap i organisationen har vi ett legitimt intres-se av att klargöra våra synpunkter på organisationensutveckling. Detta har vi gjort ända sedan det hösten1994 stod klart att NATO var inställt på att utvidgaorganisationens medlemskrets. Utvidgningen hardiskuterats vid ett stort antal kontakter både medNATO som organisation och med de enskilda med-lemsländerna.Sverige delar på det hela taget den inställning tillutvidgningen som redovisats i NATO:s studie från1995 och som ligger till grund för utvidgningspro-cessen. Vi ser det som särskilt viktigt att utvidgningensker i samklang med en utveckling mot en alleurope-isk säkerhetsgemenskap. En utvidgning av NATOskall bidra till ökad säkerhet i hela . Den fårinte leda till att nya skiljelinjer uppstår. För att undvi-ka sådana skiljelinjer är det bl.a. centralt att processenförblir öppen och utvecklingsbar. Det är vidare viktigtatt kontakterna och samarbetet mellan NATO och deeuropeiska stater som står utanför organisationenbyggs ut och fördjupas. I detta avseende kan Part-nerskap för fred, PFF, spela en avgörande roll. Paral-lellt med utvidgningsprocessen bör NATO utvecklasitt förhållande till Ryssland.Den syn på NATO-utvidgningen som jag här re-dovisat har regeringen framfört vid en rad tillfällen.Det kommer vi att fortsätta att göra, inte minst i detalrika kontakter vi har med NATO:s medlemsländer.Jag vill också framhålla att genom deltagandei Partnerskap för fred och medverkan i den internatio-nella fredsstyrkan i Bosnien, IFOR, har en bred kon-taktyta på alla nivåer med iBryssel.Eftersom vi redan har de kontaktmöjligheter vibehöver ser jag inget behov av att etablera en merformaliserad dialog med NATO om utvidgningen.Anf. 30 ()Herr talman! Jag tackar för svaret. Varje landväljer säkerhetspolitik utifrån den faktiska verklighe-ten i rent nationellt egenintresse. Alldeles för oftaagerar vi som om säkerhetspolitik formas vid statsve-tenskapliga seminarier, globala kommissioner, rege-ringskonferenser eller rent av partikongresser.Utvecklingen i har emellertid gått med ex-pressfart. Plötsligt kan huvuddragen i en europeisksäkerhetsordning ligga på plats. Då duger det inte attfrån en upphöjd position vid sidan av förklara att såhade inte vi tänkt oss det, och vi kan nog inte varamed i detta. Det har nämligen inte omvärlden råd medpå rent säkerhetspolitiska grunder, och det har natur-ligtvis inte heller. Vi kommer naturligtvisändå att anpassa oss på något sätt.I början av 80-talet lanserades begreppet gemen-sam säkerhet. Tyvärr utgjorde det ettdefinitivt hinder för dess förverkligande. Vill manvara kritisk kan man kanske rent av hävda att det varjust därför som begreppet kunde samla så många.Men när visionen äntligen kan förverkligas sittermånga fast i det alla låsningar. Det ärlåsningar som förhindrat att vara en aktivpådrivare och medskapare i förverkligandet av dengemensamma säkerhet som socialdemokratin längenästan gjorde hegemonianspråk på. Bara ett drygthalvår efter försvarsministerns utbrott av "NATO-noja" beslöt en enig riksdag att skall deltafullt ut i IFOR-styrkan i Bosnien under NATO:s led-ning. Beslutet var en logisk följd att den politik vi villföra i det nya , men det betyder också attsvensk trupp befinner sig mitt inne iden interoperabilitetsverklighet som vi i imars ville få belyst.Detta NATO är ett helt annat NATO än det kallakrigets NATO. FN:s kollaps och såväl EU:s somOSSE:s oförmåga gav det nya NATO en nyckelroll idet nya europeiska säkerhetssystemets utformning.Hur det kommer att lyckas avgörs inte av neutralitets-politiskt färgat önsketänkande utan av den faktiskaverkligheten, dvs. just av hur NATO lyckas i Bosnien.Därför ser de flesta NATO som huvudspåret iEuropas framtida säkerhetspolitik. Så var det inte ibörjan av 90-talet.För , med av fred, är det inte såsvårt att ha is i magen. Det är bl.a. därför det råderpartipolitisk enighet i vårt land om att det inte är ak-tuellt att ändra våra militära alliansfrihet.Det görs ofta en stor affär av påståendet att detinte får dras nya gränser i . Därför avvisar mani praktiken tanken på en NATO-utvidgning. Men dåvill man inte se det nya som skett. Då ser man NATOenbart i dess roll under det , som för övrigtändå var det fria demokratiska försvarsalli-ans.