prot · GK0937 · 1996-12-03 00:00:00 — harställt sig tveksamt till ett allmänt diskrimineringsför-bud i fördraget av flera anledningar. Man vet t.ex. intepå vilka områden en diskrimineringslagstiftning skullegälla, hur man skulle kunna kontrollera lagens efter-levnad och vilka sanktioner som skulle behöva vidtasmot dem som bryter mot lagen. Man vet heller intehur en sådan förändring skulle komma att påverkamedlemsstaternas rätt att fullt ut ansvara för utform-ningen av sin egen handikappolitik. Detta oklara lägemedför att inte heller vill argumentera för enminimistandard på handikappområdet.En antidiskrimineringsbestämmelse i fördragetuppfyller dessutom inte de krav på tillgänglighet ochdelaktighet som efterlyser. Merkonkreta och operativa formuleringar i fördragstextenskulle enligt regeringens uppfattning bättre gagnadetta syfte. Det måste t.ex. framgå att tillgänglighetenför personer med funktionshinder har en avgörandebetydelse i europasamarbetet. Låt mig ge några ex-empel:Varje gång frågor om t.ex. produkter, standardi-sering eller utveckling av teknologin behandlas ibeslut inom EU, kan dessa få konsekvenser för perso-ner med funktionshinder. finns det inga regler ifördraget som säger att man inom gemenskapen måsteanalysera vilka effekter olika åtgärder skulle få förpersoner med funktionshinder innan beslut fattas. Detfinns inte heller krav på att olika förslag skall innehål-la lösningar för att tillgodose kravet på tillgänglighet.Sverige har därför, som ett alternativ till en antidis-krimineringsbestämmelse, fört fram egna förslag ochstött andras som innebär att handikappaspekternaskall beaktas när gemenskapen fattar beslut eller före-tar åtgärder enligt bestämmelserna i fördraget.Holger nämner flera områden där EU-direktiv utarbetas som har betydelse för personer medfunktionshinder, bl.a. produktdirektiv om teletermina-ler.Sverige har redan föreslagit ett tillägg till artikel100a, dvs. den bestämmelse i fördraget som utgörgrund för bl.a. beslut om produktdirektiv. Idén medatt ändra den artikeln har emellertid stött på betydan-de motstånd från andra medlemsländer. Det finnsdock en viss öppenhet för att införa bestämmelsersom tar hänsyn till funktionshindrade personers be-hov. Från svensk sida studerar vi därför andra tänkba-ra möjligheter för att bidra till att funktionshindradepersoners behov uppmärksammas på regeringskonfe-rensen på det sätt som den ut-tryckt i sin skrivelse till om EU:s regerings-konferens.Låt mig också säga ett par ord om EU-arbete med handikappfrågorna i övrigt. har iolika sammanhang, bl.a. i EU:s handikapprogramHelios, mycket aktivt drivit dessa frågor. Vi har t.ex.pekat på behovet av att föra in förfunktionshindrade i EU-arbetet. Vi har drivit kravetpå tillgänglighet och på handikapporganisationernasinflytande. Vi stöder det resolutionsförslag som an-togs på ministerrådsmötet i går om lika möjligheterför funktionshindrade personer.Holger påståenden att inteskulle driva handikappfrågorna inom gemenskapenstämmer således inte. Jag kan försäkra att regeringen kommer att fortsätta sitt arbeteför att göra unionen mer tillgänglig för personer medfunktionshinder.Anf. 33 ():Fru talman! Jag tackar för ett belysande svar, menjag vill ändå peka på avslutningen. Jag tror inte att jaghar påstått att inte skulle driva handikappfrå-gorna. I varje fall har det inte varit min avsikt attpåstå något sådant.Socialministern säger att handikappolitiken skallvara en nationell angelägenhet. Jag har förståelse fördet, men jag tycker att den behöver vara både och -både nationell och på EU-nivå. Jag skall utveckladetta litet grand.I mitten på s. 2 uttrycker socialministern sig så härnär det gäller frågan om en antidiskrimineringsprincipeller lagstiftning: Vi vet inte hur detta skulle kunnapåverka olika områden, hur man skulle kunna kontrol-lera lagens efterlevnad och vilka sanktioner manskulle ha i sammanhanget. Vi vet inte heller hur ensådan förändring skulle kunna komma att påverkamedlemsländernas rätt att fullt ut ansvara för utform-ningen av sin egen handikappolitik.Man kan konstatera att det finns mycket i svaretsom regeringen inte säger sig veta. Jag förstår detta,och jag har inte heller uttalat mig i min interpellationför att driva frågan om en antidiskrimineringslagstift-ning. En sådan är också jag litet tveksam till.I stället vill jag lyfta fram någon form av direktiv-lagstiftning där man kan hantera ett minimidirektiv,och där varje land kan ha sina, betydligt högre, ambi-tioner om så önskas. Jag tycker att det är litet synd inom regeringen inte säger sig vara beredd attargumentera för minimistandarder på handikappom-rådet. Jag vet att regeringen gör en hel del, men mittsyfte med interpellationen är att ytterligare flytta framambitionerna också inom EU i detta sammanhang.Regeringen pekar också på att den har valt merkonkreta, operativa formuleringar i fördragstexten ochatt detta enligt regeringens uppfattning bättre skullegagna syftet. Jag tror att det är en riktig väg att gå, därman kan komma fram och hitta andra former av lag-stiftning.Det sägs på s. 3 att som ett alternativ antidiskrimineringsbestämmelse fört fram egnaförslag och också stött andras som innebär att handi-kappaspekter skall beaktas när gemenskapen fattarbeslut och vidtar åtgärder enligt bestämmelsen i för-draget. Jag vill ändå fråga om det inte är möjligt attarbeta med idén om någon form av obligatorisk lag-stiftning för att få jämlikhet i på det här områ-det.Regeringen säger att man studerar detta vidare,och det tycker jag är värdefullt. Skulle det vara möj-ligt med en sådan europeisk handikappslag, eller attmed utgångspunkt från min enkla interpellation fun-dera i nya banor för att flytta fram positionerna för dehandikappade inom EU? Kan regeringen tänka sig attsöka nya möjligheter om inte antidiskriminering-sprincipen är möjlig för att ändå hitta någon form avstadigvarande lagstiftning, gärna i form av ett direk-tiv, där man kan hitta en miniminivå för alla länder?Detta är min fråga till socialministern.Anf. 34 Socialminister ():Fru talman och ! Det är klart alltid skall vara öppen för att diskutera och fun-dera i nya banor. Om man inte är öppen för det liggerman illa till. Man måste alltid leta efter det som gerbästa effekterna och som, i det här fallet, är bäst förfunktionshindrade människor.Man kan ha en invändning mot tanken på minimis-tandarder. Det kan låta som en sympatisk tanke, menrisken är att man lätt hamnar i speciella handikapp-lösningar och att det inte sker en integrering i olikaverksamheter. Då missar man helhetssynen, och manmissar också integrationen. I stället bör man i allabeslut som fattas också fundera på vilka effekter be-slutet kan ha för funktionshindrade, handikappademänniskor. Vad är det vi skall tänka på i det enskildabeslutet, så att vi faktiskt inte diskriminerar någoneller ställer till med alldeles hopplösa problem förnågon?Ett område där man kan göra mer är i fråga omden fria rörligheten. Genom att förenkla regelsystemetoch låta fler omfattas av det kan man förstås öka möj-ligheterna för funktionshindrade människor att utnytt-ja den fria rörligheten.Vi måste självfallet ständigt fundera framåt. Det ärnog väldigt svårt att få gehör för en lagstiftning, ochdet är också viktigt att hålla på att vi måste få betraktadetta som en nationell angelägenhet, som skall ingå ivårt generella välfärdssystem. Det är svårt att få gehörför en lagstiftningslösning i gemenskapen, det kan vinog säga.Anf. 35 ():Fru talman! Ett av glädjeämnena med det modernasamhället är ju den ökade möjligheten för människoratt fysiskt förflytta sig. Ett av EU:s grundläggandemål är ju att skapa en gemensam marknad med frirörlighet för medborgarna inom EU. Detta måstenaturligtvis, så långt som det låter sig göras, ocksågälla de handikappade. Den fria rörligheten för han-dikappade kräver emellertid särskilda åtgärder påflera olika kommunikationsområden. Låt mig ta någraexempel:Direktivet för teleterminaler, nr 91/263, tillåterinte medlemsstaterna att specificera sådana krav påteleväxlar som möjliggör för synskadade att arbetamed dem.Ett direktivförslag som syftar till att få bort smal-hissarna i äldre bostäder har dragits i långbänk därföratt EU inte har ansetts ha i uppdrag att agera i dessafrågor.Ett direkivförslag om standarder för offentligabussar, som arbetats fram på generaldirektorat nr 3,innehöll inga specifikationer om tillgänglighet förrörelsehindrade.Det lär ännu inte finnas någon anvisning om attnya mynt och sedlar i den nya valutan euro skall varaså utformade att de lätt kan användas av synskadade.Det är en mycket viktig, tung princip att EU intekan eller får ta initiativ som medlemsländerna inte haruppdragit åt EU att ta - någon sådan möjlighet harEU inte. Varje gång man skall agera måste man kunnaknyta tillbaka till en lagparagraf. Det är där som jagser att vi har ett problem. EU har nämligen inte fåttnågon kompetens att agera i dessa frågor. Vår rege-ring har sagt - jag är alldeles säker på att såär fallet - att man inte vill att EU skall ta in handi-kappfrågor i sin kompetens. I detta ligger att rege-ringen vill att handikappfrågan skall vara en nationellfråga. I och med att EU inte får ta in dessa frågor i sinkompetens har man heller ingen möjlighet att agera istandardiseringsfrågorna.Hur anser socialministern då att man skall arbetaför att lösa de här gränsöverskridande standardise-ringsfrågorna, så att också de handikappade skallkunna åtnjuta den ökade rörligheten inom EU?Anf. 36 Socialminister ():Fru talman! Det jag slutligen kan säga är att det ärav den anledningen som vi försöker skapa en särskildartikel om handikappfrågor i fördraget, så att handi-kappaspekterna skall beaktas när gemenskapen fattarbeslut eller företar åtgärder enligt bestämmelserna ifördraget.Frågan om mynten har fler aspekter: Hur går detför dem som är nickelallergiker? Vad skall myntentillverkas av, så att det inte heller blir någon miljö-förstöring? Det finns alltså många sådana aspekter,många hänsyn att ta, i varje fråga. Det är just därfördet behövs en sådan här bestämmelse i fördraget, ochdet är det vi arbetar med för närvarande.Anf. 37 ():Fru talman! EU har ett avgörande inflytande överEuropastandardiseringen, och de nuvarande tre målen,som har stöd i , är hälsa, miljö och säkerhet.Enligt min uppfattning - och jag är alldeles övertygadom att socialministern stöder den - borde tillgänglig-het för handikappade vara ytterligare ett sådant mål,utöver hälsa, miljö och säkerhet.Jag har inte i uppfattat det som attregeringen har lyft fram möjligheten att i IGC-förhandlingarna lägga in ett avsnitt i fördragen kringhandikappfrågorna, men jag hälsar det med glädje omdet är på väg. Jag skulle vilja avsluta med att fråga omsocialministern är beredd att med regeringens chefs-förhandlare ta upp en diskussion ommöjligheten att i de pågående IGC-förhandlingarnalyfta in detta som ett initiativ från den svenska rege-ringen.Anf. 38 Socialminister ():Fru talman! Det jag redan har redovisat i mitt svarär att vi både har fört fram egna förslag och stöttandras förslag om tillägg i fördraget. alltså med sig detta som diskussionsunderlag vidIGC-förhandlingarna.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 1996/97:68 om alter-nativ vårdAnf. 39 Socialminister ():Fru talman! har frågatmig dels på vilket sätt jag vill medverka till att denoffentliga hälso- och sjukvården tar till vara nya be-handlingsmetoder liknande den s.k. Move & Walk-skolan, dels vilka åtgärder jag är beredd att vidta föratt underlätta tillkomsten av alternativ inom häl-so- och sjukvården.Sjukvården är en kunskapsintensiv verksamhet,där nya metoder och tekniker ständigt utvecklas. Deflesta är sannolikt bra och innebär ett värdefullt till-skott i vård- och behandlingsarbetet. Andra kanskesaknar effekt eller kan kanske t.o.m. vara skadliga.Om Move & Walk-terapin är en bättre behandlings-form än andra vid behandling av cp-skadade patienterkan jag som socialminister och politiker inte bedöma.Som är väl medveten om harockså avvisat att riksdagenskall diskutera olika vårdmetoders företräden framförvarandra.Vad jag däremot kan göra är att bidra till att olikavård- och behandlingsmetoders resultat och effekterutvärderas. I den överenskommelse som träf-fats mellan staten och om de s.k.Dagmarmedlen för ingår detta som ett mycketcentralt inslag.En gemensam strävan är också att stärka patien-tens ställning i vården. En bättre information är en delav detta. Många patienter klagar på att de får för dåliginformation om sin sjukdom, vilka behandlingsalter-nativ som finns, vad man själv kan göra för att lindrasina besvär, etc. Många landsting uppmärksammar nudessa problem och satsar på att förbättra informatio-nen och involvera patienterna och deras anhöriga iutvecklingen av vården. Dagmarmedlen syftar bl.a.till att förstärka och stimulera denna utveckling. Idetta arbete ingår också att bryta hierarkier och revir-tänkande, som i vissa fall kan försvåra eller försenainförandet av nya behandlingsmetoder.Om i denna del bifaller regeringensförslag i budgetpropositionen för (prop.1996/97:1) träder överenskommelsen i kraft den 1januari 1997.Statens beredning för utvärdering av medicinskmetodik, SBU, som inrättades som en beredning inomSocialdepartementet och som sedan den 1 juli1992 är en fristående myndighet, har specifikt i upp-drag att utvärdera såväl etablerade som nya medicins-ka behandlingsmetoder. I dessa vetenskapliga utvär-deringar skall de samlade medicinska, ekonomiska,sociala och etiska konsekvenserna belysas. Under desenaste åren har SBU:s verksamhet till en del, numeraca av ramanslaget, finansierats av landstingeninom ramen för Dagmarmedlen. Ett viktigt syfte meden sådan finansiering är att den skall underlätta föroch stimulera sjukvårdshuvudmännen att ta tillvaraoch i det praktiska hälso- och sjukvårdsarbetet omsät-ta de kunskaper som SBU:s verksamhet ger.En viktig åtgärd för att underlätta tillkomsten avalternativ inom hälso- och sjukvården är stimulansbi-draget till habilitering och rehabilitering. Enligt riks-dagens beslut med anledning av regeringens proposi-tionen 1992/93:159 lämnas sammanlagt 1,7 miljarderkronor till sjukvårdshuvudmännen . Avsikten med dessa medel är att påskyndautvecklingen av habiliterings- och rehabiliteringsin-satser och få till stånd en utjämning av resursernainom landet och mellan olika handikappgrupper.Socialstyrelsen skall lämna enrapport om stimulansbidragets användning och effek-ter. En slutrapport skall lämnas senast den 1 oktober1998. Erfarenheterna visar att stimulansbidra-get har haft avsedd effekt.Anf. 40 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka socialmi-nistern för svaret. Jag beklagar att socialministern ärså negativ till att jag ställer frågan här i kammaren.Syftet med min interpellation är att lyfta fram enalternativ vård som exempel på hur den sjuka patien-ten kan få bättre hjälp som samhället spararresurser. Move & Walk-skolan för cp-skadade byggerpå en grundprincip som överensstämmer väl med denetablerade Montessoripedagogiken hjälp till själv-hjälp. Det är en pedagogik som har inneburit oanademöjligheter för handikappade barn. Hjälp till själv-hjälp stärker den sjukes självförtroende och livskvali-tet, likväl som det minskar samhällets kostnader.Som exempel vill jag gärna läsa upp ett utdrag urDN Debatt , Cp-skadade barn van-vårdas av regissör . Efter några måna-ders vistelse i skriver han så här: "har mitt liv förvandlats. Från att ha varit gravthandikappad, ständigt beroende av hjälp, har jagblivit en självständig man. Före hade jag intevarit ensam en enda dag. Jag har varit omgiven avassistenter . Jag kunde juinte äta, inte klä på mig, inte... lever jag ensam iBudapest med endast en städerska som kommer engång . "Tänk vad det betyder för honom och vad det ocksåbetyder för samhällets kostnader. Man kan användade pengarna på ett bättre sätt.Jag tycker att detta belyser hur vi i genomatt lyfta fram alternativ vård på ett mycket konstruk-tivt sätt skulle kunna ta itu med problemen i sjukvår-den.Landstingsförbundet har visat att privatvård ofta är billigare. Det gläder mig att också MargotWallström, bl.a. i Hela och uttalat attMargot är positiv till privat vård. Jag sak-nar dock att socialministern, som ansvarig för hälso-och sjukvården, tar ett större ansvar och sänder ut enkraftfull signal från just nu när vihar en akut sjukvårdskris. Sänd ut den signalen, omdet är så att socialministern tycker att privat vård ärbra och att det är ett alternativ! Jag tror att landstingenbehöver veta detta.I interpellationssvaret tar också stimulansbidraget till habilitering och rehabilite-ring. Jag skulle gärna vilja veta vilken effekt det harhaft. Sedan vill jag gärna upprepa min fråga om soci-alministern är beredd att stimulera att det växer framalternativ inom vården genom andra åtgärder. Jag vetatt socialministern tycker att det här är landstingensfråga. Men med tanke på hur det ser ut i i dagtror jag att det behövs en signal från socialministernför att det skall hända någonting i sjukvården.Slutligen skulle jag också vilja fråga vilka konkre-ta åtgärder som socialministern tänker vidta medtanke på det delbetänkande som HSU 2000 harkommit med.Anf. 41 Socialminister ():Fru talman! Jag utgår ifrån att det är den interpel-lation som har ställts till mig som debatten gäller. Jaghåller mig till att svara på den.Låt mig börja bakifrån. Det finns en hel del med-delandeblad från där man kan ta delav uppföljningen och utvärderingen av habilite-rings- och rehabiliteringspengarna. Där finns detkonkreta uppgifter om hur de har använts och hur manbetraktar resultatet av detta.Jag är alldeles säker på att det skulle skapa fruktani landet om jag skulle bli den som bestämde vilkamedicinska metoder man skall använda runt om ihälso- och sjukvården. Men jag reagerar ju precis somalla andra medborgare när jag läser en sådan artikel.Man tänker att det är fantastiskt vad man lär sig. Detkommer fram metoder som man kan tatill sig där människor får en utmärkt vård och rehabili-tering. Man kan ju förstås också ibland beklaga attmänniskor har behövt vänta så . Jag vet inte omdet sedan är bra för alla. Det kan inte jag bedöma. Detviktiga är ju att man tar till sig nya kunskaper ocherfarenheter och att allt det vi gör inom hälso- ochsjukvården är byggt på vetenskap och beprövad erfa-renhet. Det är efter de riktlinjerna som man skallarbeta.Jag är också mycket noga med att säga att jag an-ser att landstingen måste arbeta efter att hitta denvård, de metoder och den behandling som är både deneffektivaste och bästa för patienten och även kostnad-seffektiv. Jag utgår ifrån att det också är det manständigt prövar. Hur skall vi hitta vårdgivare? Skall vivara det själva, eller skall vi vara det i samarbete elleröverlåta det till en privat vårdgivare? Det är alldelesutmärkt om man sätter patientens bästa i centrum ochäven ser till att man får ut mest för pengarna. Jagutgår ifrån att det är vad landstingen just nu gör.I övrigt kan jag säga att jag inte tror att hälso- ochsjukvården i det här landet just nu är mest betjänt aven debatt om att totalt riva upp de organisatoriskaformer vi har för hälso- och sjukvården där vi sägeratt vi skall göra en jättestor organisatorisk reform. Detfinns redan inom ramen för vårt nuvarande system förhälso- och sjukvården många möjligheter att utnyttjaprivata vårdgivare. Jag har inget principiellt motståndmot detta. Det är tvärtom så att man alltid skall sökaden bästa, effektivaste och kostnadseffektivaste vår-den. Jag utgår ifrån att det är det man gör ute i lands-tingen i dag.Anf. 42 ():Fru talman! Jag kan hålla med om det MargotWallström säger här. Det finns självfallet många möj-ligheter för alternativ att växa fram, men trots allt skerinte det. Om vi tittar på hur det ser ut med privataalternativ i vården, ser vi att det inte finns tillräckligtmånga . Jag tror att det är viktigt att de som skallvåga satsa på en privat vård känner en trygghet i attdetta är någonting som det politiska etablissemangetockså accepterar. Därför behövs det långsiktiga spel-regler för den privata vården.Nu vill inte socialministern beröra HSU 2000. Jagser ändå det som en del i detta. Jag har lyft fram alter-nativen i vården. Jag ser att det också kommer in i hurHSU 2000 har behandlat sjukvårdsfrågan. Man harvisat att det finns ett glapp mellan behov och resurserpå tiotals miljarder, både inom sjukvård och äldreom-sorg. I HSU har man t.ex. föreslagit att äldre skallskötas mer i hemmet, man skall lägga ned sjukhus ochman skall ställa diagnos via telemedicin, dvs. på di-stans, osv. Men man har inte diskuterat möjlighetertill alternativ i vården och lyft fram exempel somMove & Walk-skolan. Det är ett ypperligt sätt attangripa sjukvårdsproblemen.Man har inte heller diskuterat den hierarkiska or-ganisation som finns inom landstingen och inom denoffentliga sjukvården. Denna hierarki försvårar försjukvården att hänga med i den tekniska utvecklingsom sker . De långa beslutsvägarna och stelheteni systemet omöjliggör en flexibilitet. Det är delvisockså en förklaring till de problem vi ser i dagenssjukvård.Det har varit betydligt lättare för privat vård attanpassa sig till den tekniska utveckling som sker inomsjukvården.Jag vet att problemet togs upp på en av representanter från . De stod handfall-na inför det gap som faktiskt finns inom äldreomsorgoch sjukvård, och de efterlyste hjälp från bl.a. försäk-ringsbolag.Jag tror att det behövs en mycket bred politisk de-batt och ett samarbete för att ta itu med de problemsom finns inom sjukvården. Alla tänkbara lösningarmåste analyseras. Vi har inte råd att bråka om det härlängre. behöver sjukvården all den hjälp den kanfå. Det behövs klara spelregler och långsiktiga lös-ningar.Jag vill därför fråga om socialministern är bereddatt vidga direktiven till HSU 2000 för att möjliggöraen förutsättningslös debatt om sjukvården. Jag undrarockså om socialministern är beredd att ha en förut-sättningslös bred politisk diskussion om sjukvården.Anf. 43 Socialminister ():Fru talman! Efter dessa försonliga tongångar frånMargareta E - det brukar inte alltid varaså, utan vi brukar ha hetsiga debatter - kan jag sägaföljande. När det gäller frågan om HSU och om hur viskall behandla HSU:s betänkande om vårdens resurs-behov i fortsättningen tror jag att jag har besvarat fyraeller fem frågor och interpellationer. Men jag kangärna på nytt lugnt och sakligt säga att de formellatillfällen som regeringen har för att återkomma till dethär och göra en bedömning av det underlag vi har fåttär till att börja med vårpropositionen. Där kan viformellt presentera vår bedömning. Så småningomkan vi göra det också i budgetpropositionen.Fram till dess skall vi naturligtvis med intressedelta i diskussioner om vården och vårdens finansie-ring framöver. Utredningen har inte haft i uppdrag attta ställning till olika behandlingsformer och metoder;det är viktigt att säga. Det kommer också ett betän-kande - jag kommer inte ihåg vilkenmånad - om patientens ställning. Det kommer att varaett viktigt dokument som handlar om att man på etthelt annat sätt måste involvera patienten. Man måsteockså se till att det finns en valfrihet för patienten.Det kommer att vara ett viktigt dokument i den fort-satta diskussionen.Jag kan också hålla med om att det är viktigt attdet finns långsiktiga spelregler också för den privatavården. Efter Per utredning om taxorna närdet gäller läkare, sjukgymnaster och andra ser vi överoch behandlar förslagen och gör också förordning-sändringar. Det är förstås viktigt att behandla detta iett sammanhang och att så gott det går försöka angedessa långsiktiga spelregler.Jag kommer att vara med på konferens som handlar om samverkan mellanoffentlig och privat vård. Jag hoppas att jag skallmarkera att jag tycker att det är viktigt att man lyssnaroch att man organiserar hälso- och sjukvården så utifrån patientens bästa verkligen hittar de bästaoch effektivaste vårdgivarna. Det är viktigt att mansöker sig fram den vägen och att man helst gör detjust i samverkan och genom ett gott samarbete.Anf. 44 ():Fru talman!