prot · GK0944 · 1996-12-12 00:00:00 — Socialdemokraterna som dåbefann sig i opposition opponerade oerhört häftigt.Det här blev en betydande valfråga och en fråga somkunde förena fackföreningsrörelsen och det socialde-mokratiska partiet och som spelade en stor roll i detarbetet. Man lovade att om man bara kom tillbaka tillregeringsmakten skulle lagstiftningen rivas upp.Så kom man då i regeringsställning och man revmycket riktigt upp de förändringar som hade genom-förts. Dock var man inte i regeringen helt tillfreds-ställd med lagstiftningen. Man insåg att den kanskeinte i alla delar var helt genomtänkt, men den hadefungerat bra i valrörelsen. Man tillsatte en kommis-sion i förhoppning om att parterna själva skulle kunnaenas om de förändringar som regeringen inte mäktadegenomföra. Ingen avparterna kunde ställa upp på kommissionens förslag.Regeringen hade gång på gång under den här pro-cessen hotat parterna med lagstiftning om en uppgö-relse inom ramen för kommissionen inte kom tillstånd. Trots detta försökte regeringen ytterligare engång, den här gången med en särskild medlargrupp.Inte heller detta lyckades. Efter många om och menkom det ett halvhjärtat förslag som har ganska fåanhängare med däremot väldigt många olika kritiker.Kanske är det åtminstone ett tillfälligt slut på rege-ringens slalompolitik när det gäller arbetsrätten somvi är med om i dag.Diskussionen om arbetsrätten har huvudsakligensom jag ser det förts utifrån en gammal föreställningoch vid en välkänd frontlinje. I den här föreställning-en står okänsliga arbetsgivare som helst vill ha otryg-ga anställda mot en arbetstagarsida som organiserarförment utbytbara kuggar i en gammal industristruk-tur.Finns det behov av att underlätta för nya jobb? Ja,det är självklart. Alla tycker att vi behöver ta fram nyajobb och att vi behöver vidta åtgärder för att skapaförutsättningar för nya jobb. Tittar man på den verk-tygslåda som vi som politiker har till vårt förfogandefinns det några saker vi kan göra. Vi kan ge stöd, vikan bidra till utbildning, vi kan ändra skatteregler, vikan underlätta i byråkratin osv. Det finns ett antalinstrument till förfogande.Jag tror att frågan om arbetsrätten är ett av deverktyg som måste användas om vi påtagligt skallkunna sänka den mycket höga arbetslösheten. Detmåste till förändringar, och det måste till ytterligareförändringar i förhållande till det förslag som rege-ringen har lagt fram och som majoriteten i utskottetnu har ställt sig bakom.Dagens arbetsrätt är, även efter de förändringarsom nu görs, utformad för den traditionella industrinoch framför allt för en helt annan tid än vår tid ochframtiden.Dagens arbetsplatser ser helt annorlunda ut. Vi vetväldigt litet om hur framtidens arbetsplatser kommeratt se ut, men man kan ana att många av de tillkom-mande jobben inte bygger på en traditionell relationmellan arbetstagare och arbetsgivare. Det blir mer avkontrakt, mer av entreprenader, mer av konsulttjäns-ter. Arbetstagare kommer långt ifrån alltid att varaknutna till en och samma arbetsplats. Arbetstidernakommer att variera både vad gäller förläggning ochmängd. Vi vet att vi arbetstagare nästan aldrig kom-mer att vara enkelt utbytbara, om vi någonsin har varitdet.Det går som jag ser det inte att bita sig fast vid enarbetsrätt som har allt mindre relevans på arbetsmark-naden. Dagens arbetsrätt, herr talman, är som jag serdet främst en rätt för dem som har arbete. Att arbets-rätten diskuteras ganska ensidigt handlar om att desom drabbas av arbetsrättens avigsidor inte har någonröst i debatten. De människor som inte har fått jobb ide företag som inte existerar eller de företag som intehar utvecklats finns inte i de stora demonstrationstå-gen. De som inte har kommit in på arbetsmarknadenpå grund av arbetsrätten vet kanske inte alltid vadskälen till detta är. Jag menar att arbetsrätten är ettsådant vanligt skäl.I stället för att ordna arbetsrätten för att underlättaför nya jobb fastnar regeringen i en diskussion om ivilken turordning människor skall förlora jobbet. Detgörs som antalet långtidsarbetslösa, alltsåpersoner som har varit utan jobb under ,ständigt ökar. När budgeten presenterades hade147 000 personer varit arbetslösa . Och bara , sägs det ibudgeten, har antalet ökat med 11 000 personer.Det här borde få oss att fundera. Jag tror att ar-betsrätten spelar roll. För det finns det också visstbelägg i forskningen. Långtidsarbetslösheten blirlägre, man får en snabbare rotation bland dem som ärarbetslösa och det blir lättare för ungdomar att kom-ma in på arbetsmarknaden.Kristdemokraternas uppfattning är självfallet inteatt en förändring av arbetsrätten ensam kan lösa ar-betslöshet och tillväxtproblem i . Men jag troratt förändringar i arbetsrätten är en väldigt viktigtpusselbit i den mosaik som fordras för att skapa ettbättre klimat för företag och för företagande. Det somtill sist är det enda som ger jobb, trygghet och välfärdär ju nämligen när enskilda människor anser det varamödan värt att starta ett företag, att anställa männi-skor eller att utvidga ett företag som är befintligt.Arbetsrätten tror jag spelar en roll i det samman-hanget, men det fordras också åtgärder för att öppnaden privata tjänstesektorn och för att genomföraskatteförändringar som uppmuntrar investeringar iföretag. Det handlar om avbyråkratisering, satsning påforskning och andra åtgärder som måste till för attbryta den förödande massarbetslösheten.I det betänkande som vi nu diskuterar har social-demokraterna slagit fast att utformningen av arbetsrät-ten har betydelse för nyanställningar och nivån påarbetslösheten. Det är ett ganska intressant konstate-rande efter det resonemang som fördes under föregå-ende period. Det gör man inledningsvis i betänkandetdär det heter att de förslag som regeringen har lagtfram just syftar till att underlätta nyanställningar ochatt minska arbetslösheten. Man konstaterar alltså attarbetsrättslagstiftningen har betydelse för hur mångamänniskor som saknar arbete. Då blir det en diskus-sion om hur långt man skall gå i det här samman-hanget.Jag menar att socialdemokraterna inte har gått till-räckligt långt för att ställa sig på de människornassida som saknar arbete i dag.Vi kristdemokrater har i motioner föreslagit enåtergång till de regler som infördes av fyrpartirege-ringen under den förra mandatperioden. Vi vill ocksåförlänga den maximala tiden för visstidsanställningtill 24 månader. Det vi vill komma åt är att många,framför allt ungdomar, rutinmässigt sägs upp införsexmånadersdagen av sina anställningar. Många flerskulle kunna få fotfäste på arbetsmarknaden om manostört kunde jobba upp på en arbets-plats och skaffa sig den erfarenhet som det innebär attha ett arbete.Vi tycker att det finns mycket goda skäl att tillsät-ta en parlamentarisk utredning som får i uppdrag attse över arbetsrätten och lägga fram förslag till enarbetsrättslagstiftning för 2000-talet i den miljö somjag har diskuterat med mycket stora föränd-ringar på arbetsmarknaden och arbetsplatserna.Det här betänkandet präglas, liksom Socialdemo-kraternas politik plägar göra, i stora delar av ett tän-kande som tar sin utgångspunkt i kollektivet, inte iden enskilde. Det tar sig bl.a. uttryck i att man påarbetsplatser som saknar kollektivavtal inte skall fåden rätt man har på annat håll, nämligen att sluta avtalom avvikelser från anställningsskyddslagen. Att pådetta sätt sätta organisationer före individer är ensocialdemokratisk sjuka som vi känner igen frånmånga andra håll. Den överordnade instansen förvän-tas begripa bättre än enskilda personer, som kännerproblemen och förutsättningarna i detalj.Vi kristdemokrater lutar oss mot den s.k. subsidi-aritetsprincipen, som går ut på att man lägger beslutenpå i vid mening lägsta möjliga effektiva nivå. Vi villalltså föra ned förhandlingsrätten så långt det är möj-ligt och ge parterna på den lägre nivån det stöd ochden hjälp som behövs för att detta skall fungera.Herr talman! Vi kristdemokrater står självfalletbakom alla de kristdemokratiska reservationerna, menjag nöjer mig för tids vinnande med att yrka bifall tillreservationerna 1, 6 och 30. Jag konstaterar också attkammaren nu är betydligt mer välfylld än då jag bör-jade mitt anförande.Anf. 239 ():Herr talman! Det har väl inte undgått någon att detär lagen om anställningsskydd som behandlas ikammaren.Det förslag vi har att behandla innehåller någraolika delar. En del handlar om att förbättra vikariersoch deltidsanställdas situation på arbetsmarknadenoch berör i hög grad kvinnornas arbetsmarknad.En annan del innehåller ett förslag som, tror vi,innebär ökade möjligheter för äldre att få anställninggenom ett nytt sätt att tjäna in uppsägningstid.En tredje del handlar om hur vi vill underlätta ny-anställningar, och där ingår förslag om en ny anställ-ningsform, kallad överenskommen visstidsanställning.Företrädesrätten till återanställning kortas . krävs att en central fackligorganisation godkänner eller träffar en överenskom-melse om lokala avvikelser rörande de dispositivadelarna i lagen om anställningsskydd. Förslaget inne-bär att det i lagen inte anges på vilken nivå avtal omavvikelser kan träffas genom kollektivavtal - i vissafall.Bakgrunden till de förslag vi nu går fram medfinns delvis i den debatt om arbetsrätten och dessbetydelse som förts i denna kammare under många år.Även inom socialdemokratin har denna debatt natur-ligtvis pågått, formellt sedan 1990.Den socialdemokratiska regeringen tillsatte 1991en utredning under , som eftervalet byttes ut. Utredningen gavs då nya direktivav den borgerliga regeringen. Bl.a. på basis av denutredningen, men också på andra ideologiska grunder,inledde den dåvarande borgerliga regeringen ett om-fattande förändringsarbete, som till praktiskt taget alladelar följde de krav som arbetsgivarsidan hade drivit.Några av de besluten ändrade vi , efterdet att vi hade återkommit i regeringsställning. Detgällde turordningsreglerna, blockad-, konflikt- ochvetorättsreglerna, som återställdes. deklare-rade vi att arbetsrätten borde ses över och förändras,och vi ställde våra förhoppningar till att parternasjälva skulle finna de lösningar tiden kräver. Den tillsattes också.Hur det sedan gick behöver jag väl knappast upp-repa. Parternas positioner blev alltför låsta. Det är välingen obekant att inför SAF:s krav, som väl närmastkan beskrivas som sammanfallande med krav somframförts av i denna kammare, låstesäven fackets positioner.De förslag vi nu går fram har vad gäller de delarsom har blivit kontroversiella ett enda syfte. Genommöjligheter till ökat lokalt inflytande och genom dennya anställningsformen, överenskommen visstidsan-ställning, vill vi göra det lättare för företagen att an-ställa. Framför allt vill vi göra det lättare för småföre-tagare att våga prova möjligheten att anställa, ochingen kan väl, med den höga arbetslöshet vi har ,bestrida att det är bra att fler kan få ett jobb.Reglerna för de redan anställda är och förbliroförändrade, förutom de förbättringar som vi föreslårför vikarier och deltidsanställda. Det är självfallet vårförhoppning att de som har kunnat få ett arbete tackvare den nya anställningsformen också skall kunna fåen fast anställning när de har fått visa vad de kan ochgår för.Till detta har sagts att lagen i reglernaför prov- och visstidsanställning ger de möjlighetersom behövs. Men vi vet att många småföre-tagare, och då särskilt enmansföretagare, tvekar införatt göra sin första anställning. Vi vet att dessa företa-gare - oftast felaktigt, men ändå - har upplevt regler-na som svåra och att det har funnits en rädsla för attgöra bort sig och hamna i svårigheter. Detta gällersärskilt för dem som inte har haft några an-ställda. vet vi att sju av tio nyanställningarsker i småföretag.Den kritik som framförts då försla-gen har behandlats skall naturligtvis respekteras, menvi tycker att den ibland har blivit alltför onyanserad.Det har framställts som att hela arbetsrätten håller påatt tippas ned i avgrunden. Detta antyds i Vänsterpar-tiets motion, och det har som bekant även framförtspå annat sätt. Jag har fått ta del av de mest fantastiskakonstruktioner av hur illasinnade arbetsgivare nukommer att laborera för att över huvud taget undvikaatt ha fast anställda i sin verksamhet. Kritiken harfrämst gällt den nya anställningsmöjligheten, den somkallas överenskommen visstidsanställning.Enligt regeringens förslag är den nya anställnings-formen försedd med vissa begränsningar. Det gällermax fem anställda, minst en månads anställning ochlängst 12 respektive 18 månaders anställning under entreårsperiod. Självfallet skall för dem som anställs påöverenskommen visstidsanställning i övrigt gällasamma villkor som för alla andra på arbetsplatsen.Eventuella krav från arbetsgivare som strider däremotär lika ogiltiga som vid anställning under andra for-mer.Utskottsmajoriteten utgår från att det stora flertaletarbetsgivare kommer att använda den nya anställ-ningsformen på ett seriöst sätt, men vi är medvetnaom att det kan finnas vissa risker för missbruk - dettaär ju en helt ny form. Även om denna risk kan varaliten är det allvarligt om det förekommer, och vi hardefinitivt inte avsett att den nya anställningsformenskall gynna oseriösa arbetsgivares laborerande medolika anställningsformer som ett konkurrensmedel.Vi föreslår därför att det tillsätts en referensgruppmed arbetsmarknadens parter samt Jämställdhetsom-budsmannen. Gruppen skall kontinuerligt utvärderaden nya anställningsformen och återkomma till riks-dagen och redovisa erfarenheteroch slutsatser beträffande den överenskomna visstids-anställningen. Det här ger utskottet regeringen tillkänna.Vad gäller förslaget om ändringar i dispositivitets-reglerna så att avtal kan träffas även på lokal nivå villjag understryka att det i hög grad ankommer på defackliga organisationernas egen arbetsordning hurdetta skall utövas. Förhandlingsrätt tillkommer lokalfacklig organisation enligt den definition som finns imedbestämmandelagens § 6, om avtal inte angerannat.Hur den fackliga organisationen ordnas och verk-samheten bedrivs beslutar varje fackförbund, precissom . I flera fall, bl.a. beträffande möjlighetenatt träffa avtal om annat än vad lagen föreskriver vadgäller intjänad uppsägningstid, ligger dispositivitetenkvar på den centrala nivån. Det skall vidare finnasavtalsreglerade förhållanden på arbetsplatsen, anting-en genom klar partstillhörighet eller genom s.k. hän-gavtal.Vad avser företrädesrätten till återanställning un-derstryks i propositionen den AD-dom som säger attdet strider mot grunderna i anställningsskyddslagenatt helt avtala bort reglerna om företrädesrätt. Domenäger giltighet vare sig avvikelser sker genom centralteller lokalt träffade kollektivavtal.Självfallet gäller det för lagens alla dispositivadelar att uppgörelser inte får strida mot grunderna ilagstiftningen och mot god sed på arbetsmarknaden,exempelvis vid överenskommelser om turordning vidarbetsbrist.Lagen föreslås nu i vissa fall inte ta ställning tillpå vilken nivå disposiviteten kan utövas, vilket kan gemöjligheter till ett större lokalt inflytande. Det mot-svarar i stort sett vad som gäller redan dag, då för-bunden på olika sätt har delegerat förhandlingsrättentill den lokala nivån.Den utpressningssituation som det har målats uppatt de lokala facken skulle hamna i är mot denna bak-grund enligt vår mening överdriven.Det skall understrykas att lika litet som det går atttvinga en arbetsgivare att ingå avtal för förhållanden ihans verksamhet, exempelvis om verksamhetens om-fattning, går det att tvinga en lokal facklig organisa-tion att ingå avtal som strider mot vad denna bedömersom rimligt för sina medlemmar i förhållande tillgrunderna i lagstiftningen.Medbestämmandelagen ger i sådana lägen denförhandlingsordning som parterna har att leva ochrätta sig efter, och den kvarstår ograverad då MBL iden nu aktuella propositionen över huvud taget inteberörs.Herr talman! De förändringar vi nu genomför har,utöver att stimulera särskilt småföretagare att anställa,också ett annat syfte. Genom den uppgörelse som visocialdemokrater nu träffat med förutser viatt vi fått ett beslut på den enskilda arbetsrättens om-råde som kan stå sig långt över tiden, och det är vik-tigt att så kunnat ske.De tre högerpartierna har i dessa frågor en annaninställning. De vill, utöver de delar i vilka de accepte-rat vårt förslag, återinföra den lag som gällde under1994 - och för den delen gå längre än så efter den vägSvenska pekat ut. Längst gårsom vanligt . Särskilt understryker deomsorgen om de små företagen och deras svårigheter- och dessa finns förvisso. Men när det tar sig sådanauttryck som framgår av motioner ochderas tidigare reservationer i blir det avslö-jande. Bara ett citat: "Det är inte rimligt att det skallbehövas juridisk expertis för att tolka och tillämpalagen. "För de flesta av oss är rätten till vårt arbete avgrundläggande betydelse i vår tillvaro. Det ifrågasättssällan att vi behöver få hjälp med speciell sakkunskapoch ibland även juridisk expertis i frågor som harlångt mindre betydelse för oss som medborgare. Påsamma sätt kan det ibland behövas sådan hjälp i frå-gor som rör oss i arbetslivet. Därför behövs lagar ochavtal. Därför behövs de fackliga organisationerna ochibland deras ombudsmän - likaväl som arbetsgivarenibland behöver ha hjälp av ombudsmän från arbetsgi-varorganisationen.Men i särskilt den moderata världen är det så ord-nat att det som gäller det grundläggande i vår tillvaro,vårt arbete, skall ordnas så enkelt och okompliceratatt vem som helst, bara man är företagare, skall varaskickad att enväldigt hantera sådana frågor relativtden anställde.Inget visar väl bättre att när går ispetsen och de andra hänger med - litet olika långtnär det gäller respektive Kristdemokrater-na - blir det arbetsgivarna som kommer att bestämmai ett återtåg mot tiden för gamla § 32 - "fritt antar ochavskedar". Det är innebörden i det som har sagt här från denna talarstol, och tillvissa delar även och Kristdemokrater-na.Mot denna bakgrund, herr talman, tycker jag detär utomordentligt tillfredsställande att vi nu har nåtten bred överenskommelse om lagen om anställnings-skydd med ändringar som gör det lättare att anställa -men inte att avskeda.Jag yrkar bifall till hemställan i utskottets betän-kande och avslag på samtliga reservationer.(Applåder)Anf. 240 () replik:Herr talman! Först vill jag ta upp etiketteringen.Sten talar om de tre högerpartierna. Då villjag säga att det är lika oförsynt som att efter StenÖstlunds försiktiga anförande kalla honom för socia-list. Det liksom passar inte.Men jag känner mig inte träffad av det här, StenÖstlund, därför att vi tar avstånd inte bara från termersom klasskamp utan också från det som socialdemo-krater - och för all del också folk på den motsattakanten - har talat om: att välja sida. Från liberalt hållser vi inte detta som att spela på den ena eller denandra planhalvan. Som politiker och lagstiftare har viatt hitta balanspunkten mellan två intressen som na-turligtvis i grunden inte utan vidare kan vara överens.Det finns ett konstruktivt, när det är som bäst,spänningsfält mellan arbetsgivare och arbetstagareoch deras organisationer, och det är inget fult i det.För oss politiker gäller det att hitta ramarna för att deskall kunna ha en långtgående frihet att avtala ochspänna musklerna.Vi vill underlätta nyanställningar, säger . Det är åt rätt håll. Och när han nuförsvarar förbättringarna och rör sig mittåt skulle jagvilja säga: Rör er litet till, och ni är inne på liberalamarker! Ingen jämförelse i övrigt, men jag kan ändåtravestera detta med en ideologisk nyorientering ochsäga: Det är bra, ! Efter de här applåder-na tror jag att det är möjligt att fortsätta.Anf. 241 () replik:Herr talman! tyckte inte om att jagtalade om de tre högerpartierna. Men ni har i alla fallen gemensam reservation. Även i en motion under-stryker ni betydelsen av att arbetstagaren och arbets-givaren själva skall få träffa överenskommelser ibetydligt större utsträckning än vad som är möjligt på kollektivavtalsreglerade arbetsplatser.Jag vill ställa en fråga till : Hur långtär ni beredda att följa på den vägen?Moderaternas modell är ju att kollektivavtalet baraskall gälla om arbetsgivaren och den anställde kom-mer överens om det, om de begär facklig medverkanoch att kollektivavtal skall gälla. I annat fall skall detsom arbetsgivaren och den anställde har kommitöverens om gälla. Det är inte svårt, för oss som harhaft att företräda anställda ute på arbetsplatserna, attföreställa sig vad det kan innebära, nämligen en in-gångslön som i regel skulle vara väsentligt annorlundaoch lägre än vad den är . Det är min absolutaövertygelse, inte minst i nuvarande arbetsmarknadssi-tuation.Jag skulle alltså vilja fråga : Hurlångt är ni beredda att gå med på denvägen?Anf. 242 () replik:Herr talman! Först bara en synpunkt: tidigare om att en del tror att det nya som finnsi propositionen och betänkandet gör att man nu kanlaborera med olika anställningsformer, och han sadedå att det nog inte är möjligt.Jag var inne på samma tema i mitt anförande. Jagtror att det är en överdriven misstänksamhet. Men närman skall tillsätta en referensgrupp tror jagatt man exponerar den misstänksamhet som StenÖstlund säger inte existerar.Sedan kommer med en retorisk frå-ga: Hur långt är ni beredda att följa ? Viföljer inte, men vi ställer upp på det som BörjeHörnlund föreslog , det som vi fick riksda-gens stöd för och som vi levde med ett tag. Det funge-rade väl. Det fungerade så väl att när återställarna hargjort sitt misslyckande är , Socialdemo-kraterna och regeringen på väg att flykta från det manhade för sig på hösten 1994.Så frågar : Hur långt vill ni gå? Kanman träffa fler överenskommelser? Javisst, det liggerju i det dispositiva och även i den liberala synen. Omparterna kan komma överens skall vi som lagstiftareinte i onödan lägga oss i.Sten talade tidigare om att småföretagenskulle få lättare att anställa. Det tycker vi är bra, mendet finns på några punkter en del att göra. Jag harpåtalat skadestånden, som tydligen var på gång mensom kom av sig.Vi beklagar att turordningsfrågan inte finns med,därför att, som jag sade i mitt anförande, vid flertaletneddragningar finns det uppgörelser mellan parternaom ett avsteg när det gäller turordningsreglerna.Sedan är det den stora politiken som jag tyckermissar en hel del. Jag har nämnt sjuklönen som exem-pel. Är det inte, , ytterst en maktfrågauppe i tunnluften bland dem som har den centralapositionen? Lokalt tror jag att det här går att hanteramycket bra.Anf. 243 () replik:Herr talman! Det tror jag också, bl.a. därför att detskall finnas ett centralt avtal som skall gälla på ar-betsplatsen om man skall kunna tillämpa den lokalaförhandlingsrätten.Sedan är det väl så, , men det ärmöjligt att jag minns litet fel, att ni tycker att det ärrätt att man skall kunna komma överens på arbetsplat-sen och är beredda att gå betydligt längre än vi ärberedda att göra, även i det enskilda fallet.När det sedan gäller återställarna är de återställda.De är inte tillbaka. Över huvud taget berörs inte med-bestämmandelagen i det här förslaget och inte hellerturordningsreglerna. Det får man förhandla om fördem som är tillsvidareanställda på precis samma sättsom man har gjort tidigare. I det fallet har jag ingenanledning att vara orolig för att det inte går att hanteraute på arbetsplatserna. Hade det inte gått att hanterahade vi väl inte haft den enorma arbetslöshet vi har idag.Anf. 244 () replik:Herr talman! handlade en av deförsta debatterna jag deltog i här i kammaren omåterställaren av arbetsrätten. företräddedå som utskottsmajoriteten, och vi kände bådeSten och jag att vi hade ett stort stöd av defackliga organisationerna när vi återställde arbetsrät-ten. fick då inte beröm av ,vilket han får i dag.Sedan dess har det gått och Socialdemokra-terna och har gått andra vägar. trorjag att jag är den enda här som faktiskt har stöd av defackliga organisationerna.