prot · GJ0998 · 1996-05-23 00:00:00 — Detfinns stora farhågor för att den innebär en mycketstark försämring för de handikappade, som kanske ärmycket mer allvarlig än t.ex. ett förslag om höjdmatmoms.Anf. 5 () replikFru talman! kände inte till ex-emplen, men förslaget om höjd matmoms är väl folk-partistiskt. Listan över fria läkemedel har KerstinHeinemann och jag diskuterat i en ut-redning som vi båda varit med i. Jag var den endesom reserverade mig i den frågan. Nog har jag beläggför att ni är med på andra försämringar.Vad gäller anledningen till att vi inte kunnat ställaoss bakom er reservation vill jag säga följande. Niskriver t.ex.: "De förändringar som regeringen före-slår i propositionen är så omfattande att de hotar helareformen om personlig assistans." Jag tycker att detminst sagt är en ganska grov överdrift, framför alltmed tanke på betänkandets slutresultat. Det är intefråga om så stora skillnader. Jag beklagar att vi intekom överens i utskottet.Anf. 6 ()Fru talman! hade inte behövt skri-va under vår reservation. Han hade ju kunnat föreslåen annan formulering, om han inte tyckte att vår varbra.För övrigt tycker jag att vi skall hålla oss till debeslut som är fattade i och som direkt på-verkar detta, i stället för att spekulera om vad someventuellt skulle kunna hända. ger ettpar exempel, men det finns också förslag från Folk-partiet som innebär förbättringar för dem som har detsämst ställt i samhället.Anf. 7 () replikFru talman! Jag vill inte polemisera alltför mycketmed i den här frågan. Jag uppskat-tar att ställer upp till försvar för ,och jag tycker att vi här för en gemensam kamp. Jagvill framför allt lyfta fram handikapprörelsens insat-ser. Jag tror inte att det uppnådda resultatet hade varitmöjligt utan handikapprörelsens försvarskamp.Anf. 8 ()Fru talman! Jag vill börja med att säga att jag ärövertygad om att det engagemang som visats frånhandikappgrupper, kooperativ, enskilda och anhörigatill handikappade har betytt mycket och påverkat detbetänkande som debatteras. Det har varit en mind-re folkstorm med en mängd av brev, telefonsamtaloch informationsmöten.Oavsett vilken åsikt som funnits i de olika politis-ka partierna när det gällt personlig assistans är jagövertygad om att vi alla på något sätt påverkats av deninformation som de handikappade och deras anhörigahar gett oss. Det har varit nyttigt att få en redogörelseför hur livet för de handikappade var före assistansre-formen och hur det ser ut . Den personligaassistansen har medfört en nästan obeskrivlig förbätt-ring av levnadsvillkoren för många svårt handikappa-de.Även om inte opinionstrycket har åstadkommit attpropositionen dragits tillbaka har betänkandet, vilketockså många har sagt, blivit betydligt bättre än pro-positionen. Det visar att det går att påverka oss politi-ker, även om det är många som inte tror det.Fru talman! Det som känns trist med det här be-tänkandet är att sparkravet ligger kvar. Man skulleinte ha gett sig på den här reformen, som är så viktigför så många och som är så ny att den inte riktigt harhunnit sätta sig . Den har öppnat möjligheter försvårt handikappade som är ofattbara för oss utanhandikapp. Som en mycket svårt handikappad uttryck-te det: "Genom reformen fick vi ett värdigt liv." Jagtycker inte att vi får nagga det värdiga livet i kanten.Propositionen borde ha avstyrkts av utskottet. Viborde tillsammans ha talat om för regeringen att dessförslag var ogenomtänkt och att vi inte ställer upp påett förslag som drabbar svårt handikappade. Det måstefinnas andra sätt att spara på. I det här fallet går detinte att skylla på dagens statsfinansiella läge.Det minsta man kan kräva vid ett sådant här be-sparingsförslag är att man i en konsekvensbeskrivningvisar på den verkliga besparingen, så att inte föränd-ringen kostar mer än vad sparandet ger. Det är, somtidigare sagts, ingen som har gjort en sådan än.Fru talman! När det gäller förändringen av dentidsram som gäller tak för assistansersättningenhar jag svårt att förstå varför regeringen vill göra enförändring. Det har ju inte skett något missbruk närdet gäller att utnyttja beviljade timmar . Det har tvärtom visat sig att friheten attbestämma över sin tid medfört att man varit försiktigmed tidsuttaget för att kunna ha kvar tid till speciellatillfällen. Av den beviljade tiden har inte utnytt-jats.I kan vi därför inte se någon fördelmed att ändra på tidsramen. Vi ser bara de nackdelarsom de handikappade själva pekar på, t.ex. att in-skränkningen av tidsramen inskränker på de funk-tionshindrades valfrihet och självbestämmande.Fru talman! Utskottets skrivning i betänkandet hartillgodosett många av de yrkanden som ställts. Tyvärrkvarstår besparingskravet, vilket gör att Miljöpartietställer sig bakom yrkandet om avslag på propositio-nen.Om det nu är så att kommunerna genom reformenvältrar över kostnader på staten tycker vi att statenoch kommunerna får reglera det på annat sätt. Då fårkommunerna ta på sig kostnaderna för besparingen.Det är egentligen inget bra förslag, med tanke på allabesparingar som staten redan gjort på kommunerna,men det är bättre än att de handikappade får ta bespa-ringen. Vi vill inte se några minskningar av medel fördem som behöver personlig assistans. De funktions-hindrade som omfattas av reformen måste även ifortsättningen få känna trygghet och veta att reformenligger fast.Fru talman! förlorar man rättentill personlig assistans. Det känns fel. Behovet mins-kar knappast med åldern. Det finns därför skäl attstudera vad som händer då de som tidigare haft assi-stans passerar åldersstrecket . Jag tror att detskulle vara riktigt att ta bort åldersgränsen, såsom kdsföreslår, men då måste det först komma ytterligaremedel till reformen.Fru talman! Jag yrkar bifall till reservation 1, vil-ket innebär avslag på propositionen. Jag yrkar ocksåbifall till reservationerna 2 och 4.Anf. 9 ()Fru talman! Under förra mandatperioden, när vikristdemokrater fick vara med och ta regeringsansvar,var vi tvungna att fatta många svåra och iblandmycket tunga beslut. Behoven var stora, kraven varhöga, viljorna var många och den politiska oppositio-nen var högljudd. var resurserna begränsa-de.Att mot den bakgrunden ändå få blicka tillbakaoch se den stora handikappreformen, som vi fick varamed om att sjösätta, fyller mig faktiskt med glädjeoch även med stolthet. Det kändes helt enkelt sköntoch konkret att få vara med och påverka det dagligalivet för många människor på ett så positivt sätt somdet faktiskt blev när lagen om personlig assistansklubbades.Fru talman! Det finns många vittnesbörd om hurlivet har förändrats för de personer som har fått per-sonlig assistans. Jag tror att många av oss riksdagsle-damöter och även andra har fått många brev, samtaloch personliga möten där den röda tråden varit: Jaghar gått ifrån att bara existera till att börja leva.I går hade jag besök här i av en ungkille som heter med ett stort och omfattandebehov av hjälp och stöd. Han bad mig hälsa och säga:Ta inte bort det här ifrån oss! Det betyder så mycketför oss att vi får det här.Jag måste dock beklaga att regeringen har skapatså mycket oro och nervositet genom att gå utoch börja skärskåda handikappreformen. Man skallnaturligtvis alltid följa upp beslut och göra utvärde-ringar. Det är absolut nödvändigt för att man skallveta att pengarna verkligen hamnar där de skall, attden organisation som man valt är effektiv, att man nårde mål man har satt upp och att kvaliteten är så passbra som man tänkte sig för att gå vidare.Men, fru talman, det är rimligt att manlåter besluten hinna få någon effekt innan man be-stämmer sig för om resultatet var bra eller inte. Närdet gäller ett så pass omfattande beslut som handi-kappreformen menar vi kristdemokrater, och ävenhandikapprörelsen, att det var alldeles för tidigt attförsöka göra en vettig utvärdering . Perspektivet ärhelt enkelt för kort. Reformen har inte hunnit sätta sigän. Regeringen borde i alla fall ha väntat ett par tre årtill innan man gjorde någon genomgripande översyn -det är min grundläggande hållning i frågan.Men regeringen har som vi vet gjort en utredning,vilken som jag ser det skapade mycket onödig turbu-lens och, vill jag påstå, lidande hos många. Som endel andra kolleger till mig i utskottet redan har sagt ärdet förslag som föreligger nu bättre än propositions-texten, och det är jag naturligtvis också glad för.Otaliga brev och telefonsamtal som jag har fåtttalar sitt tydliga språk om att oron har varit oerhörtstor. Många har bokstavligt talat fått kramp vid blottatanken på att de nu skulle bli av med sin nyvunnafrihet och status. Även om regeringens förslag ärskapligt bra, finns oron kvar.Vi kristdemokrater avvisar de besparingsförslagsom regeringen lägger fram och hävdar att rättvisankräver att vi inte lägger på alla människor sammabördor. Alla kan inte vara med och spara. Det är be-klagansvärt att den nuvarande regeringen i sin godaambition att få balans i statens finanser så ofta läggerbördor på dem som har svårast att tala för sig själva:de handikappade, de långtidssjuka, fattigpensionärer,flerbarnsfamiljer och - kanske mest upprörande - desvältande i tredje världen.Fru talman! I detta sammanhang vill jag dessutomlyfta fram vårt förslag att slopa åldersgränsen på 65år. Vi har haft den uppfattningen att det inteskall finnas någon åldersgräns för assistansrättighet.För kontinuitetens och kvalitetens skull vill vi därföratt den nuvarande bestämmelsen plockasbort. Inom sjukvården anses det helt oacceptabelt attsätta fasta åldersgränser. En liknande inriktning tordeäven vara naturlig inom den sociala omsorgen, menarvi.Möjligheten att själv välja personlig assistent, ochdärmed öka inflytandet över sitt eget liv, väger intelättare när den handikappade som har en sådan tjänsthar nått en viss ålder. Det kanske t.o.m. är så att be-hovet av oavbrutenhet och hjälpen från en personligassistent är större när den berörde är äldre.Vi anser således att det är oetiskt att som enda ar-gument ha en fast åldersgräns. Vi anser att det ärdiskriminerande. Även om det just nu inte finns peng-ar finns det hos socialutskottets majoritet en uppenbarambition att försöka ordna det här så smidigt sommöjligt, alltså förväntar man sig att kommunen skallge ungefär samma assistans, samma möjligheter.Därför, fru talman, vore det klokt att redan nu gåin på den här inriktningen och inte acceptera att åldernär en diskriminerande faktor. Många äldre känner sigi dag diskriminerade ändå.Jag yrkar därför, fru talman, bifall till reservation1 om avslag på propositionen och till reservation 3.Tack!Anf. 10 HANS ()Fru talman! Jag vill inleda med att yrka bifall tillutskottets hemställan i sin helhet i det betänkande vinu debatterar, 1995/96:SoU15, och avslag på samtligareservationer.Möjligheten för svårt funktionshindrade att få per-sonlig assistans är för den enskilde funktionshindradesom har erhållit personlig assistans den viktigastereformen som har genomförts på handikappområdet.Det är därför mycket naturligt att förslag som uppfat-tas som att denna möjlighet skulle begränsas eller rentav förändras i grunden möter starkt motstånd såvälbland brukare som bland berörda intresseorganisatio-ner.Reformen växte fram som en modell i den handi-kapputredning som den dåvarande socialdemokratiskaregeringen tillsatte 1989. Handikapputredningensförslag i denna del fullföljdes av den dåvarande bor-gerliga regeringen . Detta visar att det har funnitssamsyn mellan partierna i i denna fråga.Under betydande enighet har utredningsarbete ochbeslutsfattande fullföljts.För den tillfällige betraktaren kan det förefallasom att denna enighet nu är bruten. Jag vill inte tolkadet så. Vid en noggrann genomläsning av betänkandetframgår att meningsskiljaktigheterna egentligen ärmycket små. Men de finns där och kan kanske till endel skyllas på ett behov av att dra upp skiljelinjermellan olika partier. Jag återkommer till detta senare.Fru talman! Personlig assistans har på flera sättinneburit en revolution inom handikappomsorgen.Makten över det stöd och den hjälp man behöver harflyttats till den funktionshindrade personligen, dettagenom att den funktionshindrade har fått möjlighet attsjälv bestämma vem eller vilka han eller hon vill hasom sina personliga assistenter. Genom lagen ompersonlig assistans har handläggningen av assistansenför de personer som har ett mer omfattande stödbehovknutits till försäkringskassorna, vilket innebär attbedömning och beslut strikt utgår från den enskildesbehov i förhållande till lagens bestämmelser. Jagåterkommer även till detta område litet senare.Fru talman! innebär att insatserna direkt nårdem som har störst behov. Rätten till personlig assi-stans med nuvarande utformning har haft en mycketstor betydelse för många svårt funktionshindrade.Reformen har varit framgångsrik och motsvarat in-tentionerna i lagstiftningen, men kostnaderna harblivit mycket högre än beräknat, och detta i ett lägenär statens finanser är i djup obalans.De ökade kostnaderna beror i stor omfattning påatt antalet timmar har blivit mycket störreän det var i det beräkningsunderlag som låg till grundför den ursprungliga bedömningen av kostnader förreformen. Det finns också exempel på att kommunerhar ersatt kommunala insatser med assistansersätt-ning. Regeringens förslag och utskottets bedömningsyftar till att tydligare dra upp gränsen mot det kom-munala ansvaret och på det sättet uppnå den besparingpå som regeringen avsett.Flera av de tidigare talarna har sagt att vi inte hartalat om på vilket sätt den här besparingen skall upp-nås. Jag vet inte om vi har varit otydliga. Syftet är juatt återställa den ordning som kommunerna och statenvar överens om när reformen infördes. Syftet är alltsåatt tydliggöra vem som har ansvaret i olika samman-hang och på det sättet se till att kostnaderna hamnardär de skall hamna.Fru talman! Det är naturligtvis alltid svårt att sparapå ett område där samhällets insatser är så betydelse-fulla och avgörande för den enskildes livskvalitet somär fallet i fråga om personlig assistans. Men för varjeansvarstagande person är det naturligtvis uppenbart attkostnadskontroll och ekonomisk disciplin är avgöran-de för en reforms uthållighet. Ingen samhällsekonomi,och särskilt inte vår i nuvarande läge, tål att vi baraunderlåter att ta itu med överskridanden på det eko-nomiska området. Regeringen skall därför ha upp-skattning och inte kritik för att man noga följer kost-nadsutvecklingen också på detta område. Det är denmest betydelsefulla garantin för att reformen långsik-tigt skall överleva.Fru talman! Jag har som diskussio-nen om besparingar i reformen pågått mött väldigtmånga som vittnat om reformens betydelse, hur mangenom den har fått sin integritet och återvunnit sinsjälvkänsla och sitt människovärde. Ungdomar harberättat om att de nu kan gå på disco, bio och idrott-sevenemang tack vare möjligheten till personlig assi-stans. Man har helt enkelt fått möjlighet att delta isamhället på ett helt annat sätt än tidigare och kunnatbli delaktig i utvecklingen. Man har fått möjlighet attträffa jämnåriga, umgås och ha kul på ett sätt som visom inte är funktionshindrade ofta ser som naturligtoch självklart.Denna möjlighet får naturligtvis inte tas ifrån demänniskor som har upplevt detta lyft i tillvaron.Denna möjlighet får heller inte förnekas kommandegenerationer funktionshindrade. Människor medfunktionshinder har inte på samma sätt som andra fåttta del av samhällets välfärdstillväxt. Det får vi aldrigglömma bort när vi diskuterar prioriteringar och be-sparingar.Fru talman! Utskottet har på några områden ändratoch förtydligat förslagen i propositionen.Det handlar till att börja med om definitionen avbegreppet "personlig assistans". I propositionen före-slogs att ordet "praktisk" skulle ingå i § 9a i lagtexten.Den formuleringen har vållat en del oro bland bruka-re, eftersom den skulle kunna tolkas som att det en-bart är den handgripliga hjälpen som räknas. Utskottetanser därför att den tydlighet vad gäller innehållet ibegreppet "personlig assistans" som regeringen villåstadkomma kan uppnås även utan att ordet"praktisk" ingår i lagtexten. Syftet med definitionenär att lägga fast tillämpad praxis. Det kan enligt ut-skottet åstadkommas med den lagtext utskottet nuföreslår.Utskottet har också ändrat på regeringens förslagnär det gäller den föreslagna lagtexten om vårdnads-havares ansvar. Utskottet anser att en sådan formule-ring i lagtext skulle kunna uppfattas som att det skulleställas högre krav på föräldrar med funktionshindradebarn än på andra föräldrar. Med hänsyn härtill och tillatt principen om kompensation för merkostnader ochmerarbete redan har en fast förankring inom handi-kappområdet anser utskottet att det inte behövs någotytterligare förtydligande i lagen.Fru talman! I regeringens proposition finns skriv-ningar under avsnittet Uppföljning och kontroll somhar uppfattats som att det förestår en förändring avhuvudmannaskapet för personlig assistans där behovetöverstiger . Enligt utskottetsmening finns det inte något underlag för att nu över-väga förändringar av huvudmannaskapet. Reformenhar varit i kraft . Det har förekommitinkörningsproblem. Reformen måste få sätta sig or-dentligt innan det går att sakligt överväga förändring-ar i denna del.Ett delat huvudmannaskap är inte problemfritt.Men det är inte säkert att nya gränsdragningar mellanstatliga och kommunala nivåer löser förekommandeproblem. De gränsdragningsproblem som kan uppståmellan huvudmännen kan, åtminstone delvis, lösasgenom ett bättre samarbete mellan handläggarna påförsäkringskassorna och kommunen. Utskottet fick isamband med den slutna utfrågningen exempel påsådana lokala lösningar mellan kommun och försäk-ringskassa. Den modellen är säkert tillämplig ocksåpå andra håll i landet.Fru talman! Utskottet anser att det finns en radfrågetecken kring att överlämna den personliga assi-stansen för de med omfattande funktionshinder tillkommunerna. Det handlar om möjligheterna att upp-arbeta en kompetens att bedöma behov när antaletärenden är relativt få. Det handlar också om attsmå kommuner kan få mycket höga kostnader förpersonlig assistans om man har en situation där anta-let personer med omfattande funktionshinder är flerän genomsnittligt. En mindre kommun kan i ett sådantläge få så höga kostnader att det påverkar kommunensmöjligheter att ge det stöd och den service som funk-tionshindrade har rätt till.Skulle regeringen ändå framöver överväga för-ändringar i huvudmannaskapet på detta område bördet i varje fall föregås av noggranna analyser ochförsök i några kommuner, så att de problem utskottetpekar på kan vägas mot de eventuella effektivitets-och gränsdragningsvinster som kan åstadkommas.Fru talman! Jag skall nu övergå till att någotkommentera några av reservationerna. ,kds, och säger i sin reserva-tion om avslag på propositionen: "De förändringarsom regeringen föreslår i propositionen är så omfat-tande att de hotar hela reformen om personlig assi-stans. "Jag nödgas på denna punkt konstatera att den mo-tiveringen för avslag inte är trovärdig. Först ochfrämst har regeringen mycket starkt markerat i pro-positionen att reformen ligger fast: "Förslagen innebärinte någon förändring av de grundläggande principer-na." Därutöver har utskottet gjort förtydliganden ochförändringar som i huvudsak tillgodoser yrkandensom i sak finns i dessa partiers motioner. Förhåll-ningssättet hos de fyra partier som yrkar avslagpåminner mycket om den klassiska debattekniken atthöja rösten när argumentationen inte räcker till.Fru talman! Det mest uppseendeväckande är ändåmoderaternas ställningstagande. argu-menterar engagerat tillsammans med , kdsoch för personlig assistans, och det är helträtt och riktigt. Men det är ju ändå bättre om politikenhänger ihop, och det gör inte politik.Läser man innehållet i vårmotionfinner man att de där föreslår en indragning frånkommunerna med ca per år.Dessutom vill man att kommunerna sänker skattenmed per skattekrona 1999, vilket innebärytterligare minst 15 miljarder. Sammanlagt 30 miljar-der vill man på det här sättet dra från den kommunalaekonomin, om jag räknar försiktigt.Det får till följd att mer än hundra tusen kommu-nalt anställda blir av med jobbet. Precis som om viinte har nog med arbetslöshet. Men många av dessahundra tusen människor som skulle mista jobbet ommoderaterna fick möjlighet att genomföra sin politikär personer som faktiskt jobbar med stöd och servicetill personer med funktionshinder. Det är alltså mode-raterna som hotar handikappreformen, inte vi social-demokrater.Vore jag moderat skulle jag känna mig skamsennär jag står här och argumenterar så vältaligt ochengagerat för handikappreformen, för med den andrahanden försöker ni att rycka undan förutsättningarnaför kommunerna att över huvud taget ta det ansvarsom man enligt LSS och socialtjänstlagen har.Fru talman! Min tid är strax ute så jag skall försö-ka att mycket hastigt också kommentera ytterligare enreservation. Den handlar om tidsramen. Några harmycket engagerat talat . Jag måstefråga mig: Vad är det som säger att just 12 månader ärden absolut rätta och optimala tiden att beräkna dettapå? Det kanske är 18 månader, det kanske år 9 måna-der och det kanske är 6 månader, som vi nu föreslår idet här betänkandet.Med detta, fru talman, vill jag än en gång yrka bi-fall till utskottets hemställan.Anf. 11 () replikFru talman! Som sade har det råttstor enighet i den huvudsakliga synen på handikapp-frågor. Det tror jag i grunden består fortfarande. Menatt säga att vi reserverar oss bara för att markera skill-nader är att gå litet väl långt.När säger att vi sparar mer påkommunerna om vi föreslår en skattesänkning skallman komma i håg att en skattesänkning faktisktkommer alla till del. Även de handikappade har glädjeav den. Det är inte detsamma här i världen att varakommunalt anställd och att ha arbete. Det finns fak-tiskt möjlighet att arbeta även om man inte är offent-liganställd. Ger vi ett större utrymme för en privatverksamhet finns de här jobben kvar, och de som nuär kommunalt anställda kanske arbetar på ett annatsätt. Där finns inget sådant samband.Vi sparar mer, som vi redovisat, men vi tar intefrån de svagaste. Vi tar in detta t.ex. genom att föreslåen extra karensdag. Det drabbar stora grupper, men dekan styra sitt liv på ett annat sätt än den handikappadekan.Även med de förbättringar som s-ledamöternamed har genomfört, och som jag fak-tiskt har harangerat dem för, måste man förståatt när sparbetinget ligger kvar kvarstår också oronbland de handikappade. Man måste respektera denångest de kan känna inför tidsgränsen: Räcker minatimmar till eller inte? Skall det här gå eller inte? Närtiden förkortas till är det utan tvivel så kommer att vara orolig för att en period kanskeblir mer belastad än man hade tänkt sig. Skall tim-marna räcka? Är det så att man har timmar kanskeman frestas att ta ut maximalt för att inte under nästahalvår riskera neddragning när man vet att problemenkanske är större. Det skapar enbart onödig administ-ration.Anf. 12 HANS () replikFru talman! Jag tackar för att han un-derstryker enigheten. Det är bara litet trist att man dåinte kan fullfölja den och även ta ansvar för de nöd-vändiga åtgärder som behövs.När det gäller skattesänkningar vetjag inte om jag misstolkar , men jag fickdet till att han menar att genom att de handikappadeockså får del av skattesänkningen skall de själva kun-na köpa sig sin personliga assistans. Men det kanskevar en feltolkning.Moderaternas privatiseringsiver känner vi väl till,inte minst vi som hade förmånen att vara med i riks-dagen under den förra mandatperioden. Vi vet ocksåatt den privatiseringsivern inte har lett fram till någotpositivt.Sedan till de hundra tusen eller kanske fler ikommunerna som skulle mista jobbet om moderaternatill äventyrs skulle få bestämma. Det är det faktiskt så,, att många av dessa hundra tusen kom-munalt anställda sysslar med att ge vård, omsorg, stödoch service till människor som är i behov av detta.Där finns stora grupper funktionshindrade.Sparbetinget skrämmer, sägs det.