prot · GJ0959 · 1996-02-21 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 1995/96:59Onsdagen den 21 februariKl. 9.00 18.10Det justerade protokollet beräknas utkomma om 3 veckorTill minne av kammarledamöter! Några minnen är kniv-skarpt tydliga: ett ord, ett tonfall, en röst. Andra ärmer svårgripbara: en känsla, en sinnesstämning. Så ärvåra minnen.Vi minns . Vi var många som lärdekänna honom väl i arbetet, i vänkretsen eller sompolitisk motståndare . Andra minnshonom från mer hastiga möten. Ännu fler skapade sigsin bild genom TV, radio och tidningar.Alla minns vi, på vårt sätt. Vi har vår egen bild. Viminns den ostyriga luggen, aldrig på plats i ett enga-gerat meningsutbyte, den knivskarpa replikattacken,den intensivt blå blicken, ivrigt sökande ny kunskapoch nya människor, kroppen, ständigt halvt på språngmot nya möten.Vi som hade förmånen att arbeta nära ,i , i regeringen, i partiledningen, minnsockså en annan bild. Vi minns en människa, för vilkenomtanken om andra gick i första rummet. av många som den som sökte striden.Men vi var många - även bland hans meningsmot-ståndare - som fick uppleva att det hos honom ocksåfanns en annan sida. Empati, inlevelse och förståelseför andras uppfattning, förmågan att lyssna, var fram-trädande drag i hans personlighet. Det var därför hanvar en mästare på att jämka samman stridiga viljor.Det var det som var nyckeln till framgång i interna-tionella medlingsuppdrag, och det gjorde honomockså till en god lagledare i riksdagsgrupp, i regeringoch i partiledning. Vi var många som fick del av hanshögst personliga omtanke.I dag minns vi en stor politiker i riksdag.Olof verkade i den svenska politikens absolutacentrum i mer än tre decennier. Först verkade hansom assistent till statsminister , från1963 som konsultativt statsråd och senare som kom-munikationsminister och utbildningsminister. Hanvaldes 1969 till partiordförande för socialdemokrater-na och blev därmed statsminister.Olof invaldes i första kammare1958 och var ledamot i riksdag i 28 år.För att hedra minnet av en av sina mest framstå-ende företrädare har sammanställt en skrift iord och bild om . Den finns att få efterdenna minnesstund.Olof beskrev själv sitt politiska ställnings-tagande sedan ungdomen som en gradvis fortskridan-de process, grundad på studier och eftertanke. En resagenom och besök i vid50-talets början fick ett avgörande inflytande för hansvägval. "Min första politiska handling" - så kallade handet själv när han var med om att inom organisera en penninginsamlingtill förmån för svarta studenter, som blivit utestängdafrån de vitas universitet i gav i sin ordknappa, men brännande,karakteristik av detta barbariska system ett av mångaprov på sin förmåga att väcka engagemang.Han sade: "Apartheid är en makaber minoritets-diktatur för social och ekonomisk utsugning, menapartheid har också en unik egenskap. Apartheid ärden enda formen av tyranni som brännmärker enperson ända från födseln beroende på hudfärgen. "fick aldrig själv uppleva hur männi-skovärdet återupprättades i . Han fick aldrigse bilderna av , röstande för förstagången i sitt liv. Men han var en av dem som gick iförsta ledet i stödet till ANC och befrielsekampen.Hans betydelse i anti-apartheidrörelsen manifeste-ras på nytt när nu demokratiska parlamentvid en ceremoni , , hedrarminnet av . Den svenska riksdagsdelega-tion som under min ledning reser till södraAfrika kommer att närvara vid denna minnesstund,där jag har inbjudits att hålla ett högtidstal.1953 började på allvar arbeta inomdet socialdemokratiska partiet. Som ordförande förSveriges förenade studentkårer fick han, mycket över-raskad, detta år ett samtal från Sverigesstatsminister och ett erbjudande att bli dennes assi-stent.I sexton år arbetade de tillsammans och sågs varjedag. återkom ofta till det avgörande infly-tande haft på honom som person ochpolitiker och citerade sin lärofader: "Hos en politikermåste tanken, ordet och handlingen uppfattas som enhelhet. Om det uppstår en klyfta mellan tanke, ord ochhandling splittras politikerns personlighet, och med-borgarna fråntar honom sitt förtroende. "Värnet och utvecklingen av demokratin var grun-den i politiska gärning. En livaktig de-mokrati med engagerade medborgare var för honomförutsättningen för att respekten för de mänskligarättigheterna skulle kunna upprätthållas och stärkas.Demokratin var för honom en nödvändig arbetsme-tod, men därtill den enda garanten för människors likavärde.Olof trodde inte bara på politikens möjlig-heter - i sin gärning försvarade han dess institutioneroch utövare.Han sade: "Vi skall ha klart för oss att det intefinns någonting finare än politik. Politik innebär går samman för att lösa gemensamma uppgifter.Politik innebär att man ställer upp mål för samhällsut-vecklingen, präglade av idén om ett gott samhälle somman gemensamt vill förverkliga. Utan politiken kanman aldrig värna människovärdet. "I en demokrati är det offentliga meningsutbytet engrundpelare. Det var också här, i debatten, i utbytet avargument, som hämtade näring till sittengagemang. Debatten som metod var en utmaningför honom, och det var också här han stimulerade -och utmanade - oss alla. I sina tal använde han demo-kratins starkaste vapen, argumentationen, grundad påbåde lidelse och höll den unge, ny-valde ledamoten av första kammaren, , sittförsta anförande i . Det gällde pensionsre-formen. Hans tal handlade om framstegsoptimism.Men för honom var en bättre framtid inte bara flerkraftverk, storflygfält och bilar. En bättre framtidmåste också innebära trygghet och rättvisa vid ålder-domen.Talets avslutande rader angav inriktningen på denära inom politiken som låg framför den ungePalme.Han sade: "Jag tror, herr talman, att de, som i da-gens pensionsdebatt försöker spela ut generationernamot varandra, inte känner ungdomen. De känner inteungdomens sinne för solidaritet och rättvisa. "Den då 31-årige riksdagsledamoten hade genomsin ställning redan ett avgörande inflytande på politi-kens inriktning, och han skulle utifrån sina kommanderoller utöva ett avgörande inflytande på bygget av detmoderna och välfärdsstaten.17 år senare höll ett uppmärksammattal vid den socialdemokratiska partikongressen. Dågällde det barnen - vår framtid. var enga-gerad i barns levnadsvillkor på ett sätt som var ovan-ligt för män i hans generation. Han sade:"Det är bara det att den enda praktiska anknyt-ningen till framtiden som vi har egentligen är barnen.Det är i dem man ser framtiden växa fram. - - - Visysslar ju vanligtvis med allmänna problem, men vaddet här ytterst handlar om är sådant som vi inte gärnatalar om eller sätter på pränt, såsom ömhet och livs-känsla, värme och spontanitet, samvaro och gemen-skap. Allra längst bort handlar det om någonting såfantastiskt som glädje. "var kanske framför allt idépolitikern.Den som lyssnat till och den som tardel av tal och protokoll slås av det ledandetemat: den ideologiska grundtonen.Och när vi minns minns vi kan-ske framför allt just detta: politikern som med ideo-logisk övertygelse verkade för mänskliga rättigheter,solidaritet och rättvisa och för människors lika värde ien internationell rörelse utan gränser likaväl som i ensvensk förort.Egendomligt nog är det mindre känt just hur starktoch lidelsefullt hans personliga engagemang var förden svenska vardagen, och vad man kunde göra för attförändra människors livsvillkor så att var och enskulle få en möjlighet att, som engång uttryckte det, "förverkliga sina bästa stämning-ars längtan".Olof Palmes ideologiska ståndpunkt växte ur-sprungligen fram utifrån ett internationellt engage-mang, och han kom att verka i denna internationellamiljö i hela sitt liv. Man kan fortfarande träffa enskil-da människor i , i och i ,som berättar vad insatser betydde för attde skulle härda ut under de onda åren.Den värld som levde mitt i har föränd-rats. Hans övertygelse bars fram av visioner om envärld där fred råder och människovärdet respekteras.Den av ledda oberoende kommissio-nen för nedrustnings- och säkerhetsfrågor lade framden rapport om , vars grundsynkom att prägla den utveckling som ledde fram tillgenombrottet i nedrustningsförhandlingarna och slutetpå det kalla kriget.Men han fick aldrig själv uppleva hur många avdessa visioner tog form i verklighet.Sin sista dag i livet undertecknade tredje budskap till presidentReagan och generalsekreterare . Det var enuppmaning till supermakterna att inte ge tillstånd tillnågon ny kärnsprängning fram till nästa toppmöte,vilket skulle bana vägen till ett provstoppsavtal.Samma dag gav han en intervju för tidningenStatsanställd där han framställde 1986 som de storamöjligheternas år. "Misstron viker som dimman ",sade i slutet aven lång arbetsvecka fylld av möten, problemlösningoch hårt vardagsarbete.I vår värld har många visioner blivit verklig-het. Misstrons dimmor har gett vika för öppenhet.Murar har raserats. Det har förpassats tillhistorien. Frihet och demokrati har återerövrats, äveni vår närhet.Men vi har också tvingats uppleva att nya kon-flikthärdar blossat upp som på nytt lett till omänskligtlidande och att hoppingivande fredsprocesser sabote-rats. Det manar till att i anda aldrig geupp.Ärade ledamöter och gäster!Låt mig avsluta med att citera några rader av vadFN:s dåvarande generalsekreterare, ,sade i sitt tal vid begravning:"personifierade högstaideal. Den kräver slut på krig - han levandegjordebegreppet fredskämpe. Den befäster tron på demänskliga rättigheterna - han var en orubblig förkäm-pe för människans universella värde och värdighet.Den manar till socialt framåtskridande - han stodotvetydigt på de fattigas och förtrycktas sida. Överhela världen är liktydigt med idealenfredlig stabilitet och medmänsklighet. Till en interinga del kan detta tillskrivas . Hans visio-ner kände inga nationella gränser. "Ärade kammarledamöter!Vi minns och hans livsverk. Vihämtar kraft ur vetskapen om vad en enda människaförmått uträtta under sin stund på jorden. Vi påminneross om vårt ansvar att fullfölja och stärka de möjlig-heter till fred och frihet som samarbete över gränsernager oss.Så hyllar vi minnet av beslöt på förslag av talmannen attajournera förhandlingarna till kl. 9.20.Återupptagna förhandlingarFörhandlingarna återupptogs kl. 9.20.1 § Aktuell debatt: VälfärdenAnf. 1 ()Fru talman! Livet består av levande människor,deras arbete och deras vardagsliv. Dessutom är detkorrelerat i tiden. Det består också av ett samhälle, ettsamfund, som skall lyfta eller bära människor genomsårbara perioder, genom de perioder när individensjälv eller familjen inte längre orkar. På det sättet ärvi alla beroende under längre eller kortare perioder ilivet, och det är inte alltid vi vet när dessa perioderskall inträffa.Under de perioder då vi är barn, sjuka eller äldreoch när vi ställs utan arbete är ett starkt skyddsnät enav de viktigaste uppgifterna för ett samhälle. Vi harvarit mycket bra på att ordna de här sakerna för osstidigare. raseras systemet i snabb takt. Låt Sveri-ges riksdag och regering ta nya tag . Vi får intesvika våra medborgare i dessa viktiga frågor.Vi har den kunskap som behövs för att ta nya tag.Vi vet hur människor har det. Vi kräver av våra välja-re att de skall vara ansvarstagande. Då måste vi poli-tiker rimligen kräva av oss själva att vi skall ta ettliknande ansvar.Vi har tidigare presenterat ett förslag om ett s.k.brutet tak i de försäkringar vid sjukdom, arbetslöshetoch barnafödande som har en varaktighet upp tillhögst . Förslaget innebär att ersättningsnivånhöjs till för inkomster i måna-den. Av inkomster därutöver får man . Det inne-bär att alla med inkomster tjänar påvår modell.Nytt är våra förslag till ersättningar vid långvarigsjukdom och ohälsa samt vid ålderdom. De föreslåsutgå som ett grundskydd, lika för alla oberoende avinkomst.Det är "vi" och "dom", och aldrig byter vi sidamed varandra - de som har det bra och de som har detdåligt. De socialbidragsnivåer som föreslås är så er-barmligt låga att vi kanske snart också har ett Lorts-verige tillbaka. I valet mellan tvål och bröd väljermänniskor bröd.Är vi beredda att träffa på fler bagla-dies och bostadslösa män på våra gator? Är vi bered-da att se dem i ögonen?Anf. 2 Statsrådet ()Fru talman! Den generella välfärden ger oberoen-de och rörelsefrihet. Den lyfter bort oron för mycketav det oväntade som kan inträffa och slå sönder våraliv och våra drömmar. Vi kan andas lättare. Vi kan seoss omkring. Viljan vaknar att erövra världen, spännavåra krafter för att påverka och förändra. Vi får lustatt upptäcka och förnya. Vi orkar satsa, också näroddsen för att lyckas är små. Vi dras mot det ljusa ochgoda.Så beskrev den generella välfärden isin sista debatt i riksdag för nästan precis tioår sedan. Bättre än så kan den knappast skildras. Se-dan dess har den stadiga ekonomiska tillväxten, somgav förutsättningar för växande välfärdsut-gifter brutits. Vi har blivit tvungna att anpassa social-politiken till den försämrade ekonomin.Men det var inte välfärdspolitiken som orsakadeden ekonomiska krisen. Nettokostnaderna för transfe-reringar och verksamheter var oförändrade som andelav BNP . Men 90-talets kris harskapat en kris också för välfärden.Miljöpartiet har inbjudit till en debatt om välfär-den med anledning av besparingarna inom välfärds-politiken och hur de har slagit mot utsatta grupper.Jag uppskattar verkligen att visar intresseför välfärdsfrågorna. Det är mycket viktigt att vi kanfå en bred debatt om välfärdens utveckling och för-delning.Det är också glädjande att tydligtmarkerar mot dem som antyder att problemet är attmänniskor är arbetsovilliga eller fuskar. En sådanstämning av misstroende uppstår lätt när en stor grupphamnar utanför arbetsmarknaden. Det krävs tydlighetoch kraft att stå emot den, och politikerna har ettalldeles särskilt ansvar.Det som däremot oroar mig är att Miljöpartietmed sina "brutna tak" vill ge upp en av de viktigasteprinciperna i socialförsäkringarna, inkomstbortfalls-principen. De tror att de då kan förbättra villkoren förde sämst ställda. Men vi får inte låta den korta siktenbli den långa siktens fiende. Det som i stunden kanverka riktigt kan på stå i direkt motsättningtill våra mål.De som vill förändra socialpolitiken i riktning motminskad inkomstrelatering av ersättningarna verkar hatvå vitt skilda mål för ögonen. Några vill göra det föratt bryta sönder viljan att betala gemensamma försäk-ringar och i stället låta de privata alternativen ta över.Moderaterna brukar inte hymla med att det är derassträvan. Andra, som och , tror med ökade inslag av grundtrygghet kan skapa enbättre fördelningspolitisk träffsäkerhet.Den risk vi står inför är att det bildas enohelig allians mellan de på ena sidan som vill görakortsiktiga fördelningsvinster och de på andra sidansom vill lägga grunden för att den svenska modellenpå sikt skall förtvina. De senare vet och litar på attmänniskor som inte får något för skatten kommer attgöra motstånd mot att betala. Jag är rädd för att de harrätt.Fru talman! Socialdemokraterna har genomförtkraftiga besparingar utan att ge upp generaliteten ivälfärdspolitiken. Vi är övertygade om att vi nu harfattat de beslut som krävs för att vi skall ha råd medvälfärdssystemen. Några ytterligare försämringarutöver de som redan har beslutats skall inte behövas.Men ingen kan neka till att kombinationen av högarbetslöshet och nedskärningar har lett till att grupperhar drabbats av försämrade villkor. De beräkningarsom har gjorts på visar att barn-familjerna, en grupp som har drabbats svårt, har fåttinkomstminskningar med i genomsnitt sedan1991. Enförälderfamiljerna har fått samma neddrag-ning i ekonomisk standard, men från en lägre nivå.Andelen som har hamnat på en inkomstnivå somunderstiger socialbidragsnormen har fördubblats. Nuhar av de ensamma mammorna inkomster undersocialbidragsnorm. Till skillnad från det som skett iandra grupper har däremot socialbidragstagandet igruppen inte ökat utan legat fast.I ljuset av detta är det alltför lätt att ropa på att demed låga inkomster skall särbehandlas och att manskall ge upp den generella principen. Men alla erfa-renheter visar entydigt att om man ger sig in på denvägen slutar den i segregering i stället för integrering,fattigdom i stället för välstånd.Den grupp där det framgår med allra störst tydlig-het är för ensamföräldrarna. I riktar sig intenågra speciella åtgärder direkt till dem. De har barn-bidrag, bostadstillägg och bidragsförskott enligt sam-ma regler som andra. Betydelsen av detta är större ideras ekonomi, men de särbehandlas inte och de ärinte överrepresenterade bland de allra fattigaste.Om man mäter fattigdom, som internationelltbrukligt är, med dem som har en inkomst under halvamedianinkomsten är av de ensamstående mam-morna i fattiga och andelen har knappast allsökat. I är andelen fattiga , tio gånger större,och i över 25 %.Den lägre fattigdomen bland ensamstående mam-mor i beror inte i första hand på att bidragenär generösa, utan i stället på att de allra flesta kvinnormed barn är väl förankrade på arbetsmarknaden. En-samma mammor är inte någon ny underklass. De ärvanliga, hårt arbetande kvinnor med barn, som levervanliga liv. De ensamma mammorna är dagisfröknar,sjukvårdsbiträden, journalister, handelsanställda ochstatssekreterare. De bor i förorter, i in-nerstan, i småstäder och på landet. Deras barn görsamma saker som andra barn.Ensam mamma är något som många svenska kvin-nor är någon period i livet. De har det ekonomisktlitet kärvare, eftersom de bara har en lön som oftast ären kvinnolön. De har mindre tid för att städa ochhänga upp nya gardiner. Men de allra flesta klarar avsin livssituation och ger sina barn en god start i livet.Det går också lättare ju mer ansvar fäderna tar. Detgör faktiskt många, och de blir allt fler.Många gånger har ensamma mammor valt attbryta upp samboförhållanden som inte har fungerat.Vi får inte glömma att detta är en av de största fri-hetsvinsterna för svenska kvinnor. De kan välja part-ner av kärlek och måste inte stanna i dåliga förhållan-den av ekonomiskt nödtvång.En effekt av lågkonjunkturen är dock särskilt all-varlig. Det verkar vara betydligt svårare, speciellt förde unga och ensamföräldrarna, att etablera sig påarbetsmarknaden. Bland dem som är ensamma medbarn och är har bara en tredjedel arbete.Även bland dem som är litet äldre har andelen utanarbete ökat och är högre än för kvinnor i allmänhet.När arbetslösheten har ökat har den här gruppen ham-nat långt bak i kön.Ensamföräldrarna måste återerövra sin position påarbetsmarknaden. Det måste vara möjligt att gå tillba-ka till utbildning även om man har barn. Den andraföräldern måste också ta stort ansvar för barnet. Vimåste hålla fast vid den generella välfärdspolitiken såatt vi inte skapar fattigdomsfällor och låser in ensam-ma mammor i fattigdom och bidragsberoende. Vimåste värna om en bra barnomsorg till alla barn.Särskilt ensamstående mammor måste få behållabarnomsorgen också om de är arbetslösa.Fru talman! De bästa socialförsäkringarna är desom så få som möjligt är beroende av men som geralla så goda ersättningar som möjligt när de verkligenbehövs. Ett stort antal bidragsmottagare gör socialför-säkringarna dyra men vittnar också om ett samhälle-ligt misslyckande med att hålla nere arbetslöshet ochohälsa.Vi måste verka för att socialförsäkringssystemeninte blir återvändsgränder utan tvärtom vägar tillbakatill produktivt arbete. Det gör vi bara genom att få nedarbetslösheten och behålla den generella välfärden.Anf. 3 ()Fru talman! förslag är också inkom-strelaterat.Sverige och svenska beslutsfattare har stor maktatt besluta om hur vi skall omfördela våra resurseroch vad som skall prioriteras. I står minst800 000 människor utanför trygghetssystemen, och deblir bara fler för som går. Nära en miljon ärnollklassade i vår sjukförsäkring.Sverige har valt sin väg - en väg som i snabb taktleder till ett A-lag och ett B-lag i samhället. Kriterietför att kvala in i A-laget är att man skallha haft ett arbete . Många människorkommer aldrig så långt, och där har vi vårt B-lag.Sveriges riksdagsmajoritet har valt vilken inrikt-ning vårt samhälle skall ha. Det visar de nedskärning-ar vi redan verkställt. Sänkningen av a-kassan ochförsäkringsnivåerna till , sänkningen av basbe-loppet som påverkar våra folkpensionärer och sänk-ningen för förtidspensionärer är några av otaliga ex-empel.Den andra biten är de taxehöjningar och fördy-ringar som påverkar människors dagliga liv, t.ex.dyrare medicin, tandvård, hemtjänst och dagis.Svenska folket har ganska nyvaket börjat se efter i sinplånbok, bara för att märka att dess levnadsvillkorkraftigt har förändrats. Klyftorna i samhället ökar, ochvi står bara här och ser på.I de flesta partiers program och deklarationer talasdet högstämt och vackert om människors lika värde.Jag anser att dessa ord helt saknar innehåll om de inteföljs upp av en realpolitik som tar fasta på dessagrundvärderingar.I dag kommer vi med all säkerhet att ett flertalgånger få höra att vi har ett stort budgetunderskott ochen stor utlandsskuld och att vi måste spara. Det hållerMiljöpartiet med om. I vårt förslag till budget hade visparat lika mycket som Socialdemokraterna, ja, t.o.m.litet mer. Vi är beredda att ta vårt samhällsekonomis-ka ansvar, men vi anser inte att det går att spara merpå de grupper som har det sämst ställt!Vi miljöpartister anser att finns områden där viinte skall spara. Exempel på sådana är lönebidragentill handikappade, assistansersättningen till de svårtfunktionshindrade, barntillägget för vuxenstuderande,villkoren för människor med förtidspension samtlåginkomsttagarnas sjuk- och a-kasseersättningar.Har vi inte råd att prioritera dem som har det svå-rast kan inte längre kallas för ett väl-färdsland. Regeringen talar om att den utslagning somgörs, den görs för att bevara välfärden. Det är ettresonemang som brister i logik.Jag läste i går i att styrelseledamöters arvodenmåste höjas och direktörers löner stiga ytterligare. ställde sig även Metalls ordförande på samma sida och hävdade att löneklyftornamåste öka i samhället. Han talar hellre om lönsamhetän om solidaritet, står det i artikeln. Jag undrar: Är detnågot att vara stolt över ?Jag tycker att vi riksdagsledamöter skulle kunnafrysa våra löner igen, precis som vi gjorde förra gång-en vi var i . Det skulle vara att visa att vistår på den andra sidan.Samtidigt som man föreslår att människor som sö-ker socialbidrag skall gå till för att fåpengar till nya skor är det helt okej att vilja ökainkomstklyftorna mellan människor. Är detta en verk-lig förnyelse? För mig är det bara desperat sökandeefter nya förslag till hur grundskyddsnivåerna skallberäknas.Vi i har ett förslag till grundskydd dären ensamstående långvarigt sjuk eller arbetslös får9 före skatt och en ålderspensionärfår , inklusive en basbostadskostnad.Med enhetliga ersättningsnivåer blir det möjligt attsamordna de olika systemen på ett helt annat sätt när den enskilde ofta skickas runt mellan arbets-förmedling, försäkringskassa, sjukvård och social-tjänst. I sämsta fall kan han bli somingen riktigt vill veta av. Det är arbetsamt för denenskilde och ineffektivt och dyrt för samhället.Vi har också ett förslag om att höja barnbidragettill och beskatta det. Då blir det både gene-rellt och behovsprövat.De exempel på olika länder som statsrådet tog upptycker jag inte har någon större relevans för oss. Skallvi jämföra oss med några länder skall det vara i-länder, och där har lämnat toppen i ligan förlänge sedan.Vi har inte alls det sociala skyddsnät som vi harhaft. Många ramlar helt emellan; andra får så låganivåer att de inte klarar sitt dagliga liv. Då måstesamhället träda in igen! Först sänker myndigheternaså mycket att människor inte klarar sig, och sedanskall de gå till samma myndigheter och be om merapengar! Vore det inte bättre att stödja människorssjälvtillit och ge dem så mycket att de har en möjlig-het att hålla näsan över vattnet?Vi har det dåligt ställt, men det finns pengar isamhället. Jag återkommer till det i mitt nästa anfö-rande.Anf. 4 ()Fru talman! För många är försörjningen ettstort problem.