prop · GJ03173 · 1996-01-01 00:00:00 — Enligt 7 kap. 14 § andra stycket BRL gäller att, om ägaren till ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar har underlåtit att ansöka om tillstånd till ett förvärv som medfört kvalificerat innehav eller som inneburit en sådan ökning av ett kvalificerat innehav som nämns i 10 § andra meningen eller om förvärvet skett i strid med beslut, inspektionen får besluta att aktierna eller andelarna inte får företrädas vid stämma eller att röster avgivna för sådana aktier eller andelar skall vara ogiltiga. Inspektionen får också, enligt tredje stycket i paragrafen, förelägga en sådan ägare som nämnts att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är kvalificerat. Dessa bestämmelser grundas på artikel 11 punkt 5 andra stycket i andra banksamordningsdirektivet. Där föreskrivs att åtgärder - bestående bl.a. i förelägganden, sanktioner gentemot styrelsen och den verkställande ledningen samt i upphävande av rösträtt - skall vidtas i fråga om fysiska eller juridiska personer som underlåter att lämna underrättelser vid avsikt att förvärva ett kvalificerat innehav m.m. Vidare anges där att, om aktier eller andelar har förvärvats trots att behöriga myndigheter har motsatt sig förvärvet skall medlemsstaterna, oavsett de åtgärder som i övrigt vidtas, föreskriva antingen att rösträtten för sådana innehav inte får utövas eller att avgivna röster skall vara ogiltiga eller att de får förklaras ogiltiga. Direktivets utformning gör det angeläget att närmare beröra frågan om den lämpligaste sanktionen när någon har gjort ett förvärv utan tillstånd eller i strid med beslut av . Den normala verkan av att någon har träffat avtal om förvärv av viss egendom utan tillstånd av myndighet - när sådant tillstånd krävs eller i strid med myndighets beslut - är att förvärvet är ogiltigt, dvs. överlåtelsen är villkorad av ett förvärvstillstånd (se exempelvis 13 § första stycket jordförvärvslagen (1979:230) och 7 § första stycket lagen (1992:1368) om tillstånd till vissa förvärv av fast egendom). Förvärv genom bl.a. bodelning, arv och testamente är emellertid i allmänhet undantagna från kravet på tillstånd. När det gäller förvärv av aktier ligger saken till på ett annat sätt. Aktier köps i allmänhet på börsen genom ett värdepappersföretag, som handlar i eget namn. Företaget kan ha uppdrag från andra personer att inköpa aktier av samma slag. Det kan därför vara svårt eller kanske till och med omöjligt att klarlägga från vem eller vilka det aktuella förvärvet har gjorts. Även frånsett denna svårighet skulle det kunna skapa en allmän osäkerhet vid försäljning av aktier, om en säljare inte kunde vara säker på att försäljningen blir bestående. Med hänsyn till vad som sagts får det anses utslutet att införa ogiltighet som påföljd, när någon har förvärvat ett kvalificerat innehav av aktier utan tillstånd av eller i strid med inspektionens beslut. Däremot bör det liksom finnas möjlighet att tvinga en sådan person att avyttra del av aktierna, om han inte självmant överlåter dem. Innan aktierna eller en del av dem har avyttrats kan det var olämpligt att förvärvaren får utöva de befogenheter som följer med innehavet. Eftersom han antingen underlåtit att söka det tillstånd som krävs för förvärvet eller fått avslag på ansökan om sådant tillstånd är han inte lämplig som ägare till aktieinnehavet. Beträffande frågan om vilka åtgärder som bör kunna vidtas mot en sådan förvärvare kan följande nämnas. Innehav av aktier kan sägas ge ägaren rättigheter i två hänseenden. I rent ekonomiskt hänseende ger aktierna rätt att uppbära den utdelning som har beslutats och att utnyttja nyemission och fondemission m.m. Innehavet medför även rätt att delta i beslut på bolagsstämma angående bolagets angelägenheter, dvs. att rösta på stämman. Det kan inte komma i fråga att förvärvaren skulle berövas de rent ekonomiska förmåner som följer av aktieinnehavet. Vad som ligger närmast till hands är att frånta förvärvaren rätten att på bolagsstämma rösta för de aktier som medför att innehavet är kvalificerat. Fråga uppkommer då om denna verkan bör inträda automatiskt vid förvärv utan tillstånd eller om det bör krävas ett särskilt beslut om detta. Det senare alternativet har valts i gällande rätt. Enligt 7 kap. 14 § andra stycket BRL gäller som nämnts att i den angivna situationen kan besluta att aktierna eller andelarna inte får företrädas vid bolagsstämma eller att röster avgivna för sådana aktier eller andelar skall vara ogiltiga. Den stora nackdelen med den nu gällande ordningen är att det, trots den anmälningsskyldighet som åvilar banken enligt 7 kap. 13 §, kan dröja innan får kännedom om att någon har förvärvat ett kvalificerat innehav utan tillstånd eller i strid med inspektionens beslut. kan förvärvaren ha utnyttjat rösträtten på ett sätt som inte är förenligt med sund bankverksamhet. Inspektionen kan visserligen förklara redan avgivna röster ogiltiga, men det är inte säkert att detta i praktiken inverkar på ett beslut som har hunnit verkställas. Mot denna befogenhet kan dessutom riktas vissa invändningar, mer om detta nedan. Om förbudet att rösta för aktierna eller andelarna i stället skulle inträda automatiskt vid förvärv som medför eller på visst tidigare angivet sätt ökar ett kvalificerat innehav utan tillstånd eller i strid med meddelat beslut, skulle den fördelen vinnas att förvärvaren saknar möjlighet att missbruka rösträtten. En ordning som innebär att förbud att rösta för aktierna eller andelarna följer av lag, kräver dock att bolagsstämman utan större svårigheter kan konstatera att förutsättningar föreligger för ett sådant förbud. Enligt 1 kap. 3 § punkt 2 BRL kan ett innehav, som representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster, utgöra ett kvalificerat innehav även på grund av ett indirekt ägande. Med indirekt ägande avses här t.ex att en person äger ett företag, vilket i sin tur äger aktier i en bank, eller - under vissa förutsättningar - att flera personer äger aktier i en bank (prop. 1992/93:89 s. 194 och prop. 1994/95:50 s. 139). Ett kvalificerat innehav kan också föreligga, om innehavet av aktier eller andelar möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av banken utan att det uppgår till av kapitalet eller röstetalet (se prop. 1994/95:50 s. 139 f). Av det sagda följer att det i vissa fall kan vara svårt att avgöra om det föreligger ett kvalificerat innehav. Den bedömning som skall göras i sådana fall kan kräva en närmare utredning. Det är inte praktiskt genomförbart eller ens lämpligt att ålägga bolagsstämma att göra denna prövning; den bör istället utföras av . Nuvarande ordning bör således i princip behållas. Det finns dock anledning att närmare beröra frågan om de förutsättningar som bör gälla för att skall kunna besluta att ägare till aktier eller andelar, som har förvärvats utan tillstånd när sådant krävs, inte skall få utöva rösträtt för dem. Bestämmelsen i 7 kap. 10 § BRL om att förvärv av aktier som medför bl.a. ett kvalificerat innehav bara får ske efter tillstånd av utgår enligt sin lydelse från att tillstånd skall ha erhållits innan förvärvet sker. I förarbetena har det också understrukits att ansökan om tillstånd skall göras före förvärvet (prop. 1992/93:89 s. 111). Även artikel 11 (punkt 1) i andra banksamordningsdirektivet innebär att den prövande myndighetens beslut skall avvaktas innan förvärv sker. I fråga om aktier som förvärvats genom universalfång kan dock ansökan om förvärvstillstånd i princip inte ske förrän efter det att förvärvet har ägt rum. har emellertid enligt 7 kap. 14 § andra stycket befogenhet att ingripa med förbud att rösta endast under förutsättning att ägaren till ett kvalificerat innehav har underlåtit att ansöka om tillstånd (eller har förvärvat aktier i strid med inspektionens beslut). Det innebär bl.a. att något ingripande enligt den bestämmelsen inte kan ske sedan förvärvaren har ansökt om tillstånd till förvärvet, även om ansökningen gjorts efter förvärvet. Ansökningen kan sedan vara föremål för prövning . Det är otillfredsställande att en förvärvare, som inte har uppfyllt sin skyldighet att utverka tillstånd före förvärvet, skall kunna utöva rösträtt för de förvärvade aktierna som krävs för att skall få tillräckligt underlag för att kunna besluta i tillståndsfrågan. Detta gäller särskilt i fall då prövningen leder till att tillstånd vägras på grund av att förvärvaren anses olämplig som ägare till ett sådant aktieinnehav som det här är fråga om. I detta sammanhang bör särskilt uppmärksammas att regeringen nu föreslår att förutsättningarna för beviljande av tillstånd till förvärv skall skärpas så att det inte längre skall gälla en presumtion för att en förvärvare är lämplig som ägare. Om en förvärvare under handläggningen av en ansökan om förvärvstillstånd motverkar en sund utveckling av bankens verksamhet, kan emellertid förbud att rösta meddelas med stöd av bestämmelserna i första stycket i 14 §. Detsamma gäller om någon annan förutsättning som anges där är tillämplig. Det finns således inte anledning att föreslå någon utvidgning av befogenheten att meddela röstförbud enligt andra stycket till att gälla även medan frågan om tillstånd är föremål för prövning. Som framgått är emellertid förutsättningarna för att en ansökan om förvärvstillstånd skall avslås enligt 7 kap. 11 § första stycket inte desamma som krävs för att enligt 14 § första stycket skall kunna ingripa med röstförbud. Om den vars ansökan om tillstånd har avslagits redan har gjort det förvärv som medför kvalificerat innehav är det alltså möjligt att inspektionen inte kan ingripa. I vissa fall föreligger ett sådant behov av ingripande. Det kan t.ex. vara så att förvärvaren trots avslagsbeslutet inte avyttrar aktierna eller så stor del av dem att han inte längre äger ett sådant innehav som han vägrats tillstånd till. För att komma tillrätta med detta problem föreslår regeringen att om någon i strid med ett beslut av inspektionen har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar, får han inte rösta för aktierna eller andelarna vid stämman till den del innehavet står i strid med beslutet. Detta automatiska förbud att rösta gäller således oavsett om förvärvet skett före eller efter inspektionens avslagsbeslut. När det sedan gäller befogenheten att förklara avgivna röster ogiltiga kan följande sägas. I 7 kap. 14 § andra stycket BRL anges nu att, om ägaren till ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar har underlåtit att ansöka om tillstånd till ett förvärv som avses i 10 § eller om förvärvet har skett i strid med beslut, får inspektionen besluta bl.a. att röster avgivna för sådana aktier eller andelar skall vara ogiltiga. I förarbetena till bestämmelsen har gjorts uttalanden som innebär att denna föreskrift endast skall avse röster som har avgetts före den tidpunkt då inspektionen meddelar sitt beslut i frågan (prop. 1992/93:89 s. 201). Den som är missnöjd med ett beslut som har fattats av bolagsstämman i ett bankaktiebolag kan föra talan vid domstol om upphävande eller ändring av beslutet (8 kap. 16 § ). Sådan talan skall i allmänhet väckas för beslutet (andra stycket). Om så inte sker är rätten till talan förlorad. I vissa särskilda fall får talan dock väckas senare (tredje stycket). Regeln i 7 kap. 14 § om att röster i efterhand kan förklaras ogiltiga av en förvaltningsmyndighet är svårförenliga med de regler om upphävande eller ändring av bolagsstämmobeslut som finns i 8 kap. 16 §. Det är mindre lämpligt att beslut på en stämma kan få ett annat innehåll än det som bankens ledning och andra berörda utgått från, i synnerhet om det sker sedan tiden för klandertalan löpt ut. Detta kan nämligen orsaka svårigheter för banken och olägenheter eller förluster för aktieägarna. Till det kommer att förvaltningsmyndigheten - Finans- inspektionen - har att ta ställning från andra utgångspunkter än dem som skulle ligga till grund för prövningen av en klandertalan. Bestämmelsen har sin grund i en föreskrift i andra banksamordningsdirektivet (artikel 11 punkt 5 andra stycket). Föreskriften är begränsad till det fallet att aktier eller andelar har förvärvats trots att behöriga myndigheter har motsatt sig förvärvet. För sådana fall anges att medlemsstaterna skall, oavsett de åtgärder som i övrigt vidtas, föreskriva antingen att rösträtten för sådana innehav inte får utövas eller att avgivna röster skall vara ogiltiga eller att de får förklaras ogiltiga. I direktivet anvisas alternativa sanktionsmöjligheter. tycks vidare förutsätta att förbud att rösta liksom automatisk ogiltighet beträffande avgivna röster skall inträda i och med att ett förvärv sker i strid med beslut av behörig myndighet. Mot bakgrund av vad som sagts bör bestämmelsen i 7 kap. 14 § andra stycket BRL ändras. Det är inte lämpligt att det finns en föreskrift som ger möjlighet att förklara avgivna röster ogiltiga för det fall att någon har underlåtit att ansöka om tillstånd till ett förvärv som avses i 10 §. När det gäller förvärv som sker i strid med beslut av bör, i enlighet med vad som krävs i direktivet, sådan verkan som anges där inträda i och med förvärvet. Förbudet avser endast de aktier eller andelar som förvärvaren inte har fått tillstånd att inneha. Någon anledning att ha mer än ett av de alternativ som anges i direktivföreskriften föreligger inte. Av alternativen är den verkan som består i att rösträtt inte får utövas för det innehav som tillkommit i strid med inspektionens beslut att föredra. Som nämnts gäller detta även om förvärvet skett före avslagsbeslut. Eftersom ett beslut av inspektionen om att tillstånd inte ges till ett visst förvärv tillställts bankens ledning torde det inte föranleda några större svårigheter för en bolagsstämma att bedöma om en aktieägare saknar rätt att rösta för sina aktier. och anfört är det dock av största vikt att informerar banken om beslutet. Regeringen utgår från att det regelmässigt går till på detta sätt. Något behov att, såsom föreslagit, lagfästa detta åliggande föreligger inte. Förbud att rösta för de aktier eller andelar som en ägaren innehar utan tillstånd kan vara en effektiv påföljd när denne inte kan få tillstånd. Förbudet bör kunna påskynda en avveckling av aktierna eller andelarna, eller så stor del av dem att innehavet nedgår till vad som är tillåtet. Ett sådant förbud har emellertid även andra verkningar. Det lägger en "död hand" över de aktier som omfattas av förbudet, vilket kan påverka majoritetsförhållandena på stämman. Med hänsyn till de olägenheter som undantagsvis kan följa av förbud att rösta för förvärvade aktier eller andelar bör det övervägas att införa en möjlighet att företräda dem som förbud gäller för förvärvaren. Det är av lätt förståeliga skäl inte praktiskt möjligt att låta förra ägaren få representera aktierna eller andelarna så länge förvärvaren är förhindrad att göra det. En lämplig lösning skulle i stället kunna vara att införa en möjlighet att förordna en särskild förvaltare som företräder aktierna eller andelarna vid stämma. , som bl.a. visar på en rad praktiska problem kopplade till hur uppgiften skall registreras i VP-systemet, har anfört att bestämmelsen om förordnande av förvaltare inte är tillräckligt väl genomtänkt och att den därför tills vidare bör utgå. har befarat att osäkerheten om ägarsituationen kan bli bestående och föreslår att domstol, efter ansökan av förvaltaren, får besluta att de aktier eller andelar som förvaltaren företräder får säljas. I detta sammanhang bör uppmärksammas att ett förbud för en kvalificerad ägare att företräda aktierna eller andelarna som han inte har fått tillstånd att inneha vid stämma, av kan kombineras med ett föreläggande för ägaren att avyttra dem enligt 7 kap. 14 § tredje stycket (mer om denna bestämmelse nedan). En sådan kombination av åtgärder torde vara effektiv för att tillse att ägarsituationen klarnar. Ett föreläggande att avyttra aktierna eller andelarna kan nämligen enligt 7 kap. 23 § BRL förenas med vite. Vitet skall fastställas till belopp som kan antas förmå ägaren att följa föreläggandet (3 § lagen (1985:206) om viten) och kan alltså uppgå till ett högt belopp. Regeringen ser således inte något behov av att, som föreslagit, införa en reglering som medför att aktierna eller andelarna skall kunna säljas tvångsvis. I fråga om avstämningsbolag bör förordnande av förvaltare antecknas på ägarens aktiekonto (jfr 2 kap. 3 § aktiekontolagen (1989:827). De av påtalade praktiska problemen saknar därför aktualitet. Regeringen anser således att det bör införas en möjlighet att förordna en särskild förvaltare som företräder aktierna eller andelarna vid stämma. Av bestämmelsen bör, som anfört, framgå att en förvaltare endast skall förordnas om det finns särskilda skäl. Ett exempel - om än sällan förekommande - på en situation när behov av en förvaltare föreligger är om i en bank (finansiellt företag) överlåts till en förvärvare som inte kan godtas. Även då en ägare till ett kvalificerat innehav förbjuds att rösta för sina aktier med stöd av första stycket i 7 kap. 14 § BRL, dvs. när han utövar eller kan antas komma att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i banken, finns det ett behov av att aktierna företräds av en förvaltare. Befogenheten att förordna förvaltare skall därför gälla även i detta fall. Ett initiativ till att en förvaltare förordnas bör tas av . Det kan finnas vissa skäl att - som Hovrätten för anfört - även anförtro inspektionen uppgiften att besluta om utseende av förvaltare. I viss mån kan det dock ifrågasättas om det är lämpligt att utser förvaltare att rösta för ett kvalificerat innehav i ett av inspektionens tillsynsobjekt. Det är dessutom vanligt förekommande i lagstiftningen, bl.a. i den bolagsrättsliga, att domstol utser olika slag av förvaltare. Regeringen anser således att uppgiften att förordna förvaltare skall ankomma på domstol. Till förvaltare skall utses en advokat eller annan lämplig person. Förvaltaren bör ha rätt att få skälig ersättning för arbete och utlägg. Ersättningen bör betalas av ägaren till aktierna, dvs. den som ägde aktierna då förbudet att rösta meddelades eller inträdde på grund av lag. Om förvaltaren och ägaren inte är ense om ersättningen bör domstolen fastställa ersättningen. och har anfört att det inte är lämpligt att införa den i promemorian föreslagna skyldigheten för banken att förskottera beloppet. Det är emellertid av vikt att domstolen - i de fall då ett särskilt behov av en förvaltare föreligger - har möjlighet att förordna en lämplig person. En förutsättning för det är att förvaltaren med säkerhet vet att anspråket på arvode och kostnadsersättning verkligen tillgodoses. Regeringen anser det därför nödvändigt att förvaltaren är säkerställd för sitt anspråk på ägaren genom att banken på begäran skall förskottera beloppet. Om banken i undantagsfall inte skulle kunna få tillbaka sitt utlägg från ägaren är det en visserligen olycklig men, sett utifrån de intressen - bl.a. bankens eget - som skall tillgodoses av systemet med förvaltare, inte helt orimlig ordning. Det kan förväntas att en förvaltares ersättningsanspråk blir måttliga eftersom uppdraget är begränsat till att utöva rösträtten för vissa aktier under normalt . Antalet förvaltaruppdrag kommer dessutom sannolikt att vara ytterst fåtaliga. Med hänsyn till vad som sagts finner regeringen inte tillräckliga skäl föreligga för att införa förslaget i promemorian om att förena förvaltarens anspråk på betalning med panträtt i aktierna. Slutligen skall under detta avsnitt behandlas ett par frågor som har anknytning till 7 kap. 14 § BRL. Enligt 14 § tredje stycket får förelägga bl.a. en ägare som avses i andra stycket att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är kvalificerat. Bestämmelsen i andra stycket gäller, som tidigare nämnts, ägare till ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar som har underlåtit att ansöka om tillstånd till ett förvärv som avses i 10 § eller som har förvärvat aktier i strid med inspektionens beslut. Enligt 10 § fordras tillstånd inte endast till förvärv, som medför att förvärvarens sammanlagda innehav utgör ett kvalificerat innehav utan också till att innehavet ökas så att det uppgår till minst 20, 33 eller av kapitalet eller av röstetalet för samtliga aktier (eller andelar) eller så att banken blir dotterföretag. Om någon som äger ett kvalificerat innehav förvärvar ytterligare aktier eller andelar, utan att ansöka om tillstånd eller i strid med beslut av , så att hans innehav därefter överstiger t.ex. av kapitalet, omfattas alltså förvärvaren av 14 § andra stycket. Enligt lydelsen av 14 § tredje stycket kan i sådant fall förelägga förvärvaren att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är kvalificerat. Bestämmelsen kan enligt sin lydelse inte anses medge att ett föreläggande avser en mindre del av aktierna eller andelarna. Det finns inte något skäl till att ägaren skall behöva förlora sitt kvalificerade innehav, till vilket han har fått tillstånd, på den grunden att han underlåtit att söka tillstånd till att öka det kvalificerade innehavet till någon av de procentsatser som anges i 10 §. Bestämmelsen bör således ändras så att ett föreläggande för förvärvaren skall kunna gå ut på att han skall sälja så mycket att innehavet inte uppgår till det procenttal för vilket tillstånd saknas. Att motsvarande - enligt 7 kap. 14 § andra och tredje stycket - gäller beträffande förbud att företräda aktier eller andelar vid stämman har tidigare nämnts. 5.4.3 Prövning av ledningen för en bank Regeringens förslag: Lämplighetskravet på en banks ledning anges uttryckligen i bankaktiebolagslagen (2 kap. 3 §), i lagen om medlemsbanker (2 kap. 2 §) och i sparbankslagen (2 kap. 3 §). Vidare införs i bankrörelselagen en regel om att en banks oktroj under vissa förutsättningar skall återkallas av om bankens ledning inte uppfyller lämplighetskraven. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: har anfört att föreslagen bestämmelse om att ledningsprövningen kan leda till att oktrojen återkallas bör kompletteras med en möjlighet att i stället meddela varning. Vidare har inspektionen påtalat att det bör framgå att ett beslut att anmärka på bankens ledning skall kunna överklagas. , , och har anfört att lämplighetsprövningen främst av praktiska skäl inte skall omfatta firmatecknare. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts har banker och andra kreditinstitut en central uppgift i det finansiella systemet. Det är därför väsentligt att verksamheten bedrivs på ett sunt sätt. Vikten av detta har ansetts motivera att det ställs vissa krav på större ägare i en bank. Samma förhållanden utgör skäl att uppställa lämplighetskrav för en banks ledning. Med en banks ledning avses i första hand ledamöterna i bankens styrelse, även suppleanter (jfr 7 kap. 1 § fjärde stycket ). Prövningen skall således omfatta styrelsen, verkställande direktören (verkställande direktörerna) och dennes/deras ställföreträdare, dvs. de personer som har det yttersta ansvaret för hur verksamheten bedrivs. Som en rad remissinstanser anmärkt bör firmatecknare inte omfattas av prövningen. Antalet firmatecknare i en bank är ofta mycket stort och denna krets inkluderar i många fall personer som inte kan sägas ingå i bankens ledning. Inte heller delegater bör ingå. I förarbetena till den lagändring då krav på en sund bankverksamhet infördes för att oktroj skulle beviljas, uttalades att bankens verkställande ledning skulle bedömas uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som erfordrades för att de på ett långsiktigt och stabilt sätt skulle kunna driva en sund bankverksamhet (prop. 1989/90:116 s. 60). Det var uppenbarligen avsett att denna förutsättning skulle ingå i den föreslagna bestämmelsen om krav på en sund bankverksamhet. Den bestämmelsen finns numera i 2 kap. 3 § tredje stycket 1 .