prop · GJ0378 · 1996-01-01 00:00:00 — Om den kommunala lantmäterimyndighetens verksamhet upphör, skall de ärenden som inkommit till myndigheten eller är under handläggning överlämnas till den statliga lantmäterimyndigheten i länet. Den nya lagen bör träda i kraft då lagen (1971:133) om fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet skall upphöra att gälla. De beslut som f.n. gäller om inrättande av kommunala fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheter skall, enligt huvudregeln, gälla till utgången av . En möjlighet att göra avsteg från huvudregeln finns dock i punkten 2 i övergångsbestämmelserna. För myndigheter som tillkommit enligt äldre bestämmelser skall äldre bestämmelser tillämpas även i övrigt så länge dessa myndigheter finns kvar. Endast de kommuner som f.n. har egen fastighetsbildningsverksamhet bör av skäl som utvecklats i avsnitt 5 ges möjlighet att inrätta en lantmäterimyndighet . För övriga gäller tidpunkten . Överenskommelse om en tidigare tidpunkt kan dock träffas mellan och en kommun. 11.2 Förslaget till lag om ändring i fastighetsbildningslagen (1970:988) 4 kap. 7 a § Enligt bestämmelserna i 7 § skall en förrättning handläggas av fastighets- bildningsmyndigheten i den ort där marken är belägen. Om marken ligger under flera fastighetsbildningsmyndigheter skall förrättningen handläggas av någon av myndigheterna. I lagen införs en ny paragraf om möjlighet att flytta över en förrättning från en lantmäterimyndighet till den statliga lantmäterimyndigheten i länet. Bestämmelsen har sin grund i att förrättningar där kommunen är sakägare kan komma att handläggas av en lantmäterimyndighet. Den nya paragrafen har tillkommit för att ytterligare förstärka rättssäkerheten vid sådana förrättningar. Den regel som tillskapas ger såväl kommunen som en annan sakägare rätt att begära att förrättningen överlämnas till lantmäterimyndigheten i länet, om den kommunala lantmäterimyndigheten handlägger förrättningen enligt 7 §. Överlämnandemöjligheten kvarstår under hela förrättningen. Undantag för möjligheten att begära överlämnande gäller för sådana förrättningar som sker till följd av avtal om köp, byte eller gåva som slutits enligt 4 kap. jordabalken. Undantaget är motiverat av att en sådan överenskommelse utgör ett civilrättsligt avtal som inte kan frånträdas annat än av avtalsparterna gemensamt och inte heller ändras i samband med myndighetens officialprövning i samband med förrättningen. I avsnitt 4.10 har utförligt redogjorts för överlämnandemöjligheten. 4 kap. 8 § Paragrafen innehåller bestämmelser om ansökan. Paragrafen har ändrats till följd av organisationsförändringen. Ansökan skall ges in till den kommunala lantmäterimyndigheten där en sådan finns och i övriga fall till den statliga lantmäterimyndigheten i länet. I 5 § lagen (1995:000) om lantmäterimyndighet finns bestämmelser om överlämnande i vissa fall. 4 kap. 34 a § Paragrafen innehåller bestämmelser som medger rätt för lantmäterimyndigheten i länet att sluta avtal om förrättningsförberedelser. Som framgår av avsnitt 4.9 rymmer förrättningsförberedelserna moment som direkt kommer att ligga till grund för uppgifter som förs in i ett register. Uppgifterna skall kunna föras in i databaser. Detta ställer krav på att utbytbarhet av information mellan systemen säkerställs. Det är bl.a. därför nödvändigt att endast myndighet med kompetens inom lantmäteriområdet kommer i fråga för förrättningsförberedelser. 15 kap. 11 § Paragrafen innehåller en ändring till följd av organisationsförändringen. integreras i fastighetsbildningsmyndigheten till en ny myndighet, lantmäterimyndigheten. Bestämmelserna i paragrafen har anpassats till den nya organisationen. 16 kap. 12 a § Paragrafen innehåller en särskild reglering för fel i en förrättning som består i att en lantmäterimyndighet handlagt ett ärende trots att det borde ha överlämnats till den statliga lantmäterimyndigheten enligt 5 § första stycket lagen (1995:000) om lantmäterimyndighet. Enligt 16 kap. 12 § fastighetsbildningslagen skall fastighetsdomstolen undanröja ett beslut om fastighetsdomstolen inte utan olägenhet kan rätta ett fel i förrättningen. Den bestämmelsen innebär att ett förrättningsbeslut alltid skulle undanröjas om domstolen konstaterar att ett ärende som handlagts av en myndighet i stället borde ha handlagts av den statliga lantmäterimyndigheten. Enligt den nu föreslagna bestämmelsen skall den kommunala myndighetens beslut i den aktuella situationen undanröjas endast om det finns synnerliga skäl. Kravet på synnerliga skäl innebär att det för undanröjande krävs en klar felbedömning från den kommunala myndighetens sida som kan antas ha påverkat de beslut som fattats under förrättningen. I detta sammanhang finns det skäl att särskilt framhålla att det alltid torde finnas synnerliga skäl för undanröjande om den kommunala myndigheten handlagt ett ärende i strid mot bestämmelsen i 5 § första stycket 1 lagen om lantmäterimyndighet. 16 kap. 15 § Paragrafen innehåller en ändring till följd av organisationsförändringen. integreras i fastighetsbildningsmyndigheten till en ny myndighet, lantmäterimyndigheten. Bestämmelserna i paragrafen är av expeditionell karaktär och har anpassats till den nya organisationen. 19 kap. 3 § Paragrafens andra stycke ändras med anledning av organisationsförändringen. Integreringen av fastighetsregistreringen i fastighetsbildningen gör att det blir en och samma myndighet, lantmäterimyndigheten, som avgör om avsteg från huvudregeln skall göras i fråga om när registrering skall ske. 19 kap. 5 § Paragrafen ändras till följd av organisationsförändringen. Principen om registrering vid källan innebär att flera myndigheter kommer att föra in uppgifter i fastighetsregistret. Enligt paragrafen har staten ett strikt ansvar för förlust till följd av tekniska fel i ifrågavarande register. Det strikta ansvaret i detta hänseende för staten bör kvarstå även efter organisationsförändringen. 19 kap. 6 § Paragrafen ändras till följd av organisationsförändringen. Fastighetsregistreringen integreras med fastighetsbildningen i den nya lantmäterimyndigheten. De nya bestämmelserna bör träda i kraft med att den nya statliga organisationen för lantmäteriverksamheten påbörjar sin verksamhet, vilket sker . träder en ny lag i kraft för den kommunala lantmäteriverksamheten. Under en övergångstid kommer det att finnas kommunala fastighets- bildningmyndigheter och fastighetsregistermyndigheter enligt lagen (1971:133) om fastighetsbildningsmyndighet och fastighetsregistermyndighet. Så länge myndigheterna enligt äldre bestämmelser finns kvar bör äldre bestämmelser gälla för dessa även i övrigt. 11.3 Förslagen till ändringar i annan lagstiftning med anledning av den nya organisationen för lantmäteri- och fastighetsbildningsverksamheten Som redovisats i avsnitt 7 innebär den nya organisationen för lantmäteri- och fastighetsbildningsverksamheten att verk och myndigheter ändrar namn. Namnändringar görs nu i ett antal lagar (se avsnitt 2.5 till 2.24). De äldre namnen förekommer i ytterligare ett antal författningar. För att på ett hanterligt sätt göra de ändringar som behövs har i förslag till särskilda lagar tagits in generella föreskrifter som i detta avseende hänvisar till de nya namn som skall gälla (se avsnitt 2.3 och 2.4). Integreringen av fastighetsregistreringen i fastighetsbildningen medför att det blir en och samma myndighet, lantmäterimyndigheten, som handlägger ärendet från förrättning till registrering. Vissa bestämmelser behöver anpassas till den nya organisationen (se avsnitt 2.7, 2.12 och 2.13). Med hänvisning till att de kommunala fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna enligt äldre bestämmelser kommer att finnas kvar ännu , fordras övergångsbestämmelser i vissa fall (se avsnitt 2.4, 2.5, 2.7-2.16, 2.19-2.21, 2.23 och 2.24). 11.4 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) I paragrafens första stycket anges de fall då verksamhet som har tillståndsprövats kan förbjudas. Punkten 2 motsvarar tidigare stadgande med tillägget att också ett betydande åsidosättande av föreskrifter om miljöfarlig verksamhet som meddelats med stöd av 5 a § första stycket kan föranleda ett förbud. Det är två olika fall som avses. Det vanligaste torde vara att föreskriften avser en fråga som inte reglerats i villkoren för verksamheten. I andra fall kan det vara så att föreskrifter meddelade med stöd av 5 a § första stycket är mer långtgående än villkoren i tillståndsbeslutet, vilka villkor normalt torde ha fastställts vid tiden före det svenska medlemsskapet i EU. I pragrafen anges de fall då villkor för gällande tillstånd genom omprövning får ändras, upphävas och nya villkor bestämmas. Enligt tredje punkten får villkor ändras om det åsidosatts i verksamheten och åsidosättandet inte är av ringa betydelse. Den tredje punkten har fått ett motsvarande tillägg som 23 § och innebär att ett inte ringa åsidosättande av föreskrifter om miljöfarlig verksamhet som meddelats med stöd av 5 a § första stycket kan föranleda en omprövning av villkoren för verksamheten. När myndigheterna överväger om 23 § eller 24 § skall tillämpas vid överträdelse av föreskrifter skall gälla detsamma som vid en villkorsöverträdelse. Lantmäteri- och inskrivningsutredningens sammanfattning av slutbetänkandet Kart- och fastighetsverksamhet - finansiering, samordning och författningsreglering (SOU 1994:90) Enligt utredningens direktiv har jag att lämna förslag om en ny organisation för fastighetsbildning, fastighetsregistrering, fastighetsdataverksamhet samt produktion av kartor och annan landskapsinformation samt att överväga om inskrivningsverksamheten bör integreras med denna organisation. Mitt arbete skall enligt direktiven vara uppdelat i två steg varvid det första skall behandla principöverväganden och en huvudstruktur samt en genomförandeplan m.m. Jag har redovisat förslag i dessa avseenden i principbetänkandet Kart- och fastighetsverksamhet i myndighet och bolag (SOU 1993:99). I ett andra steg har jag att behandla frågor om bl.a. finansieringslösningar, förutsättningarna för ett ökat samarbete mellan land- och sjökarteverksamheterna samt författningsändringar. Detta andra steg redovisas i föreliggande slutbetänkande Kart- och fastighetsverksamhet - finansiering, samordning och författnings- reglering. Redan i principbetänkandet angavs att de berörda verksamheterna utgör en viktig del av samhällets grundläggande infrastruktur för vilken staten har ett övergripande ansvar. Verksamheterna bidrar till att effektiviteten höjs i grundläggande register- och informationssystem samt till snabbare och bättre funktioner i många verksamheter. En väl fungerande och samlad organisation för denna infrastruktur utgör en förutsättning för ett samhällsekonomiskt utnyttjande av denna resurs. De förslag som jag lämnade i principbetänkandet utgick från en helhetssyn över hela verksamhetsområdet. Även om regeringens och ställningstagande till frågan om en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten m.m. inte på alla punkter överensstämmer med mina förslag kan jag konstatera att arbetet med att förändra organisationen nu inleds och att de inledande stegen ligger i linje med min ovan angivna utgångspunkt. Mina förslag till finansieringslösningar bygger på ett infrastrukturellt synsätt samt på en strävan att ta ett helhetsgrepp också när det gäller de finansiella frågorna. Detta synsätt tillämpar jag även när jag behandlar frågan om ökat samarbete mellan land- och sjökarteverksamheterna. Denna senare fråga har utvecklats till att avse dels möjligheterna till ett ökat samarbete mellan de myndigheter som ansvarar för nämnda verksamheter samt med vissa andra verksamhetsmässigt näraliggande myndigheter och bolag, dels en vidare samordning för att åstadkomma ett ökat utbyte av geografiska data. Jag föreslår att ett nytt finansieringssystem för den infrastrukturella verksamhet som skall bedrivas inom det nya lantmäteriverket skall bygga på marginalkostnadsprincipen. Den avgränsning som jag föreslår skall gälla för denna verksamhet medför att hela statsuppdragets produktion inom landskapsinformationsområdet - bildinformation, uppbyggnad av databaser och det allmänna kartmaterialet i övrigt - samt tillhandahållandet av information från fastighetsdatasystemet i form av terminalanslutningar, urval- och bearbetningar m.m. faller inom det område där marginalkostnaden skall vara grunden för av- giftsuttaget. Fastighetsdataverksamheten föreslås härvid omfatta i huvudsak all den verksamhet som bedrivs inom , fastighetsregistermyndigheternas ajourhållning av information i systemet samt nedsättningen enligt lantmäteritaxan. Till verksamhetsområdet bör också expeditionsavgifter för fastighets- och gravationsbevis föras. Det finns emellertid flera skäl som talar för att den egentliga marginal- kostnaden skall korrigeras. Ett sådant skäl är att den är svår att beräkna. Jag föreslår av denna anledning att marginalkostnaden skall definieras som en uttagskostnad. Den kommer härvid i huvudsak att inrymma kostnader för försäljning, överföring, distribution och överföringsmedia samt - för de tryckta allmänna kartorna - alla kostnader från och med tryckningen. Ett annat skäl är det finansiella underskott som uppstår. Med utgångspunkt i bl.a. det statsfinansiella läget finns det skäl som talar för att användarna av den information som samhället tillhandahåller betalar ett bidrag till de grundläggande produktionskostnaderna (uppbyggnad, ajourhållning och annan förvaltning). Detta bidrags totala storlek bör fastställas av statsmakterna. Bidraget bör fördelas på olika tjänster med utgångspunkt i bl.a. erfarenheter om olika tjänsters priselasticitet (priskänslighet). Med den kunskap som jag inhämtat under utredningens gång och som delvis är dokumenterad i detta betänkande föreslår jag att kartavgiften och nyttjanderättsavgiften för följdproduktion från det tryckta allmänna kartmaterialet höjs så att intäkterna från avgifterna ökar . Detta bör exempelvis kunna ske genom att kartavgiften höjs för delar av sortimentet för tryckta kartor. Jag föreslår också att det av Försvarsmakten inköpta kartmaterialet i finansiellt hänseende jämställs med det material som försäljs till den civila marknaden och att samtliga avgifter som inflyter direkt tillfaller det nya lantmäteriverket som ett bidrag till den grundläggande produktionen. Nuvarande konstruktion med ett s.k. ribbanbelopp bör avvecklas. Priskänsligheten för digitalt lagrad landskapsinformation är stor och det nuvarande bidraget till den grundläggande produktionen högt. Många intressenter avstår av prisskäl från att använda av samhället insamlad information i form av och bygger i stället upp egna baser eller använder äldre bakgrundsmaterial med lägre kvalitet. Dessa förhållanden har med stor tydlighet påvisats i en av utredningen genomförd enkätundersökning. Framför allt inom natur- och miljövårdsområdena är det angeläget att ha tillgång till detaljerad och aktuell information och det är bl.a. dessa sektorer som blir lidande om in- formationen inte är tillgänglig till rimliga priser. Jag föreslår en kraftig sänkning av den nuvarande prisnivån för denna information. Sänkningen vid tillhandahållande av bör uppgå till i storleksordningen . Genom en sådan sänkning ökar förutsättningarna för införandet av ny teknik och nya moderna analysmetoder - bl.a. i s.k. geografiska informationssystem. Jag bedömer att GIS-utvecklingen härigenom påskyndas med två till . Användningen av information från fastighetsdatasystemet har ökat kraftigt. En bidragande orsak till detta har varit att tillhandahållandet har skett till låga avgifter. Användarna har inte påförts någon kostnad som bidrag till de grundläggande produktionskostnaderna. Användningen bedöms öka också till följd av att systemet blir rikstäckande, att systemet tillförs ny information samt att nya användare ansluter sig till systemet. Jag anser att också användarna av sådan fastighetsinformation som samhället samlat in skall bidra till de grundläggande produktionskostnaderna. Jag föreslår att avgiften för en s.k. VISA-fråga höjs till i genomsnitt per fråga, dvs. fördubblas, och att motsvarande höjning sker vad avser de fasta avgifterna. Ett avgiftssystem som bygger på ovan redovisade principer och tillämpningsområde måste förankras i av statsmakterna fattade beslut och regleras författningsmässigt. Genom det förslagna systemet skapas förutsättningar för att samhället skall kunna tillhandahålla en god infrastruktur till låga kostnader. Detta skall givetvis ske på konkurrensneutrala villkor och gälla samtliga intressenter - inklusive det nya lantmäteriverkets affärsdivision. Intressentfinansiering bör kunna spela en viktig roll också . Detta gäller inte minst vid ajourhållningen. Principen om registrering vid källan bör tillämpas. Jag lämnar i detta betänkande vissa förslag vad avser formerna för intressentfinansiering. Jag föreslår vidare dels att statsuppdragets omfattning, innehåll och utformning m.m. skall förtydligas, dels att Statskontoret får i uppdrag att utföra en framåtsyftande samhällsekonomisk studie av statsmakternas satsningar inom det aktuella området. Målet för det nya lantmäteriverket bör vara att tillhandahålla grundläggande fastighets- och landskapsinformation i den form, standard och aktualitet som tillgodoser angelägna samhällsbehov samt att medverka till att rationalisera och minska kostnaderna för hanteringen och användningen av fastighetsdata och landskapsinformation inom olika verksamhetsområden. Fastighetsverksamheten omspänner ett stort område. De övergripande finansieringssystemen utgörs, förutom av de ovan nämnda verksamheterna, av expeditionsavgifter vid inskrivningsåtgärd, fastighetsbildningsavgifter enligt lantmäteritaxan och skattefinansiering av bl.a. viss utvecklingsverksamhet, tillsyn och stöd m.m. Jag redovisar nedan mina förslag i dessa avseenden. Utnyttjandet av de tjänster som inskrivningsmyndigheterna tillhandahåller varierar med konjunkturen. Redan före krisen på fastighetsmarknaden uppvisade systemet betydande årliga underskott med en genomsnittlig kostnadstäckningsgrad på . Under /93 ökade underskottet och uppgick till motsvarande en kostnadstäckningsgrad på . Genom statsmakternas ställningstagande till en ny organisation för lantmäteri- och fastighets- dataverksamhet har inskrivningsväsendet lämnats utanför den nya organisationen. Jag föreslår av dessa skäl att inskrivningsväsendet också i finansiellt avseende skall frikopplas från övrig fastighetsverksamhet. Gränsen mellan verksamhetsområdena bör dras på ett sådant sätt att det nya lantmäteriverket har att tillhandahålla fastighets- och gravationsbevis och uppbära avgifter för dessa bevis. Övriga expeditionsavgifter avseende lagfart och andra inskrivningsåtgärder är direkt hänförliga till inskrivningsväsendet och bör beräknas med utgångspunkt i kostnaderna för verksamheten vid inskrivningsmyndigheter och . Härigenom uppkommer en i det närmaste direkt koppling mellan utförd prestation och avgift. Jag föreslår emellertid inte någon sänkning av den nuvarande avgiftsnivån utan en tillfällig frysning av nuvarande avgifter. Den merintäkt som härigenom uppkommer kan ses som en utjämning av det underskott som systemet dragits med under en lång följd av år. Merintäkten bör indirekt slussas över till att finansiera sådan övrig verksamhet inom fastighetsområdet som det först finns förutsättningar för att finansiera på annat sätt. Det köpmotstånd som föreligger mot vissa lantmäteriförrättningar och som fäst uppmärksamhet på kvarstår. De risker och den hotbild som utredningen redovisade har emellertid inte bekräftats. Utredningens förslag att subventionera förrättningsverksamheten med utöver den ordinarie nedsättningen enligt lantmäteritaxan har inte genomförts bl.a. beroende på att den föreslagna finansieringen - en årlig fastighetsregisteravgift - har betraktats utgöra en skatt och inte en avgift. Med denna utgångspunkt har jag sökt alternativa vägar för att komma till rätta med köpmotståndet. Jag förelår att detta sker genom - att fastighetsbildningen inte påförs ett större kostnadsunderlag än vad som är fallet. Trots att integreringen av fastighetsregisteringen i fastighetsbildningen samt introduktion av ett nytt ADB-baserat handläggningsstöd medför att gränserna mellan de båda funktionerna alltmer kommer att tonas ner bör kostnadsunderlaget förbli oförändrat, - att nedsättningen enligt lantmäteritaxan förändras framför allt genom att nedsättningsbeloppet höjs till , - ianspråktagande av ny kostnadsbesparande teknik, - förenklingar av förrättningsförfarandet, förändring av ambitionsnivåerna, anpassning av standarden efter förhållandena i det enskilda fallet m.m., - ökad delegering av uppgifter inom den egna organisationen, - ökade möjligheter till sakägarmedverkan i förrättningens olika faser och - en ny konstruktion på lantmäteritaxan. Beträffande den sistnämnda punkten föreslår jag att, med det nuvarande kostnadsunderlaget som grund och med ett bibehållande av kravet på full kostnadstäckning, en ny taxa byggs upp och att i denna taxa restiden jämnas ut på motsvarande sätt som i den nuvarande taxan. Taxan bör vara enhetligt utformad och tillämpas likartat i hela landet. Transfereringarna mellan olika förrättningstyper skall upphöra. Avgiftsuttaget bör så långt möjligt syfta till att åstadkomma en direkt koppling mellan utförd prestation och avgift. Detta bör ske genom att avgifterna knyts till tidsåtgången för varje individuell förrättning. De nya lantmäterimyndigheterna skall emellertid så långt detta är möjligt alltid upplysa sakägare om den slutliga förrättningsavgiftens storlek genom angivande av ett takpris. Detta takpris får, om de faktiska kostnaderna för förrättningen visar sig bli högre, överskridas med maximalt . Om de faktiska kostnaderna däremot blir lägre skall fakturering ske av detta lägre belopp. Jag har studerat olika former av taxekonstruktioner som skapar incitament för att förenkla och rationalisera förrättningsförfarandet ytterligare. Jag finner det angeläget att taxekonstruktionen utvecklas vidare i denna riktning. Jag anser att det är möjligt att komma till rätta med det köpmotstånd som föreligger mot vissa lantmäteriförrättningar med det angreppssätt som jag nu redovisat. De kostnader och det kostnadsunderlag som skall påföras fastighetsbildningen bör således inte öka. Det innebär bl.a. att kommunerna inte heller framgent erhåller ersättning från fastighetsbildningen för verksamhetens utnyttjande av kommunala stomnät och primärkarteverk. De motiv som tidigare talat för den nuvarande lösningen gäller också . Ett ytterligare skäl är införandet av nya principer för prissättning på den av det nya lantmäteriverket tillhandahållna informationen inom fastighets- och landskapsinformationsområdena. De positiva effekterna av tillämpningen av dessa principer kommer bl.a. kommunerna till del. Den s.k. återbäringstaxan bör avvecklas. Detta bör ske oavsett om fastighetsbildning också framgent kommer att bedrivas i regi eller inte. Om det kommer att finnas kommuner som handlägger fastighetsbildning bör den kommunala lantmäterimyndigheten kompenseras för de kostnader som fastighetsregisteringen medför. Kostnaderna för denna verksamhet kommer att minska till följd av integreringen av fastighetsregistreringen i fastighetsbildningen och till föjd av införandet av ny teknik. Viss verksamhet inom fastighetsområdet bör också fortsättningsvis finansieras med skattemedel. Det gäller bl.a. viss utvecklingsverksamhet samt tillsyns- och stödverksamhet. Jag föreslår att en utvärdering kommer till stånd av den nu bedrivna tillsyns- och stödverksamheten och att det framtida behovet av sådan verksamhet analyseras. Registrering på kartmaterial - av förrättningar eller av andra uppgifter - sker fortfarande i huvudsak med traditionella rutiner. Dessa rutiner förhindrar i stor utsträckning införandet av den numera fastlagda principen om registrering vid källan.