prop · GJ032 · 1996-01-01 00:00:00 — Härigenom erbjuds en möjlighet för såväl järnvägsbyggare som fastighetsägare att, om man inte lyckas träffa en frivillig uppgörelse, välja om man vill gå vidare genom ett förrättningsförfarande enligt FBL eller genom att, enligt järnvägsbyggnadslagens regler, väcka talan om inlösen vid fastighetsdomstol. Inte minst sett ur fastighetsägarens perspektiv är det en fördel att, genom att begära antingen fastighetsreglering eller inlösen, snabbt kunna få ersättning för den skada som ianspråktagandet av marken innebär. Trots att planen har en begränsad giltighetstid får det anses ligga ett självständigt värde i att fastighetsägaren, på ett tidigt stadium eller som reaktion på ett initiativ av järnvägsbyggaren, har möjlighet att begära inlösen vid domstol. Av central betydelse för frågan om inlösenrätt för järnvägsbyggaren är att järnvägsplanen, enligt vad som stadgas i 2 kap. 1 § efter förebild från 5 kap. 2 § andra stycket PBL, när marklösen kan bli aktuell alltid skall utformas så att de fördelar som kan vinnas med den överväger de olägenheter som planen orsakar enskilda. I praktiken lär detta få till följd att endast angelägna allmänna intressen kan ges företräde framför enskilda intressen. Till undvikande av missförstånd bör dock direkt av inlösenparagrafen framgå att rätt till marklösen endast föreligger för sådan järnväg som tillgodoser ett allmänt transportbehov och där rätt till expropriation föreligger enligt 2 kap. 2 § expropriationslagen.I de fall resterande del av en fastighet som delvis skall användas för järnvägsändamål till följd av järnvägsföretaget lider synnerligt men, är fastighetsägaren i och för sig berättigad till full ersättning för skadan. Det framstår emellertid som rimligt att järnvägsbyggaren, om fastig- hetsägaren föredrar en sådan lösning, kan åläggas att inlösa även denna del. Genom hänvisningen i 4 kap. 5 § blir 3 kap 8 § expropriationslagen om rätt till inlösen av fastighetsdel i vissa fall tillämplig även på mark som omfattas av järnvägsplan. 13 Undantag för järnvägsändamål från fastighetsbildningslagens skyddsregler m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Det s.k. förbättringsvillkoret i 5 kap. 5 §| | FBL skall inte gälla om fastighetsreglering sker för att få en | | fastighet att stämma bättre överens med järnvägsplan. som | | skulle kunna inlösas enligt järnvägsbyggnadslagen undantas från | | skyddsreglerna i 5 kap. 7 och 8 §§ FBL. Skyddsreglerna skall | | inte heller tillämpas vid upphävande av servitut som besvärar | | sådan mark. En utökad möjlighet att, i vissa undantagsfall, | | överföra mark mellan fastigheter införs. Promemorians förslag: Förslaget till ändring av 5 kap. 5 § FBL fanns inte med i promemorian. Det fanns dock med i den remitterade lagrådsremissen. I promemorian föreslogs att även mark som enligt detaljplan är avsedd för järnvägsändamål skulle undantas från skyddsreglerna. Såväl promemorian som den remitterade lagrådsremissen innehöll en något mer vidsträckt inlösenrätt. Remissinstanserna: Ett relativt stort antal remissinstanser har inte kommenterat promemorians förslag. En del instanser, däribland och , har i första hand förordat att en "banrätt", likställd med vägrätten, införs i järnvägsplaneringslagen. Kammarrätten i , , och har avstyrkt förslaget. Sju remissinstanser, bl.a. Hovrätten för , och , har uttryckligen tillstyrkt förslaget. Såvitt aver förslagen i den remitterade lagrådsremissen har avstyrkt den nya 5 kap 8 c § i FBL eftersom den utgör ett avsteg från reglerna i 3 kap. FBL. har anfört att ändringen i 5 kap. 5 § är överflödig med hänsyn till järnvägsplanens begränsade giltighetstid. Bakgrund: Förrättningsförfarande enligt FBL tillämpas i stor utsträckning vid järnvägsutbyggnad och vid avstängningar av plankorsningar. Genom fastighetsreglering kan mark tas i anspråk för järnväg och vägservitut avseende passage av järnväg upphävas. kan markbyten genomföras och nya vägsträckningar upplåtas i syfte att minimera intrånget för berörda fastighetsägare. Möjligheterna att använda fastighetsreglering på beskrivet sätt är emellertid inte obegränsade. Det föreligger i princip hinder mot sådana tvångsvisa fastighetsregleringar som innebär att bebyggd mark tas i anspråk eller som medför värdeminskning av viss storlek (se avsnitt 6.3). Efter en lagändring som trädde i kraft (prop. 1991/92:127, bet. 1992/93:BoU1, rskr. 1992/93:36) får mark som enligt beslutad detaljplan utlagts som allmän plats för vilken kommun är huvudman överföras till kommunen utan hinder av dessa inskränkningar (5 kap. 8 a §). Ändringen motiverades huvudsakligen med att frågan om marköverföringens tillåtlighet och omfattning i dessa fall i princip redan är avgjord genom detaljplanen, vars föreskrifter fastighetsbildnings- myndigheten är bunden av (3 kap. 2 § FBL). Eftersom marköverföring i dessa fall alltid kan komma till stånd genom inlösen enligt PBL bedömdes skyddsreglerna i 5 kap 7 och 8 §§ FBL i dessa plangenomförandefall inte vara ändamålsenliga. Avgränsningen av författningsändringen gjordes med bedömning av i vilka situationer markanvändningen för det i planen angivna ändamålet verkligen kunde anses säkerställd, en förutsättning för tvångsvis marköverföring genom inlösen enligt PBL. Skälen för regeringens förslag: Även byggandet av järnvägar kommer i och med införandet av en lagstiftning om lokaliseringsprövning m.m. att bedömas i en planprocess som förutsätter medverkan från berörda samhällsorgan och ger möjlighet till avvägningar gentemot andra allmänna och enskilda intressen. En järnvägsplan för en järnväg som tillgodoser ett allmänt transportbehov bör medföra samma rättsverkan som tidigare nämnda detaljplaner, d.v.s. rätt till marklösen. Enligt FBL finns även andra grunder för utökade tvångsmöjligheter. T.ex. får inlösen enligt FBL göras av mark som enligt en antagen fastighetsplan skall bilda en tomt. Även vid förrättningar enligt anläggningslagen är det förrättningslantmätaren som, med stöd av 12 §, avgör om inlösen får ske. Kravet är bl.a. att anläggningen är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt. Enligt ledningsrättslagen (12 §) får mark tas i anspråk utan hinder av intrångets storlek, om ledningen enligt ett beslut av koncessionsmyndighet skall dras fram över fastigheten. Inlösenreglerna är desamma som i anläggningslagen. Järnvägsplaner för sådana järnvägar som tillgodoser ett allmänt transportbehov bör kunna likställas med tidigare nämnda detaljplaner och medföra undantag från skyddsreglerna i 5 kap. 7 och 8 §§ FBL. Samma undantag bör kunna medges vid avstängningar av plankorsningar, som ju regelmässigt utgör stora trafiksäker- hetsproblem vilka det allmänna, och då närmast , har ett särskilt samhällsansvar att åtgärda. Med stöd av bestämmelserna i 5 kap. 6 § FBL kan annan mark än den som tas i anspråk för järnvägen komma att överföras mellan olika angränsande fastigheter, i syfte att åstadkomma ett fastighetsmässigt bra slutresultat. Undantagsvis kan en fastighet komma att avskäras genom den nya järnvägen utan att lämpligen kunna läggas till en annan fastighet eller kunna användas självständigt. Fastighetsdelen kan t.ex. gränsa till järnvägen på den ena sidan och i övrigt vara omgiven av vattendrag. Ett annat exempel är när restfastigheten blir i hög grad onyttig för ägaren genom kraftiga störningar från tågtrafik m.m. - s.k. företagseffekter. Fastighetsägaren är i och för sig ersättningsberättigad för uppkommen ekonomisk skada. Av hänsyn till fastighetsägaren bör emellertid i denna situation en garanterad möjlighet för denne finnas att initiera att den onyttiga fastigheten eller fastighetsdelen överförs till den fastighet på vilken järnvägen skall byggas. En bestämmelse som möjliggör detta bör därför införas. För att en sådan bestämmelse skall kunna tillämpas krävs givetvis att fastighetsägarens begäran sker inom ramen för den pågående förrättningen. Vid bestämmande av ersättning tillämpas reglerna i 5 kap. 10 § och 10 a § första och andra styckena samt 11 och 12 §§ FBL. Det bör kunna förutsättas att de allmänna lämplighetsvillkoren i 3 kap. FBL som regel inte kommer att medföra hinder för den fastighetsbildning som kan bli följden av inlösenbestämmelsen. Någon regel som innebär en utvidgad lösenrätt för järnvägsfastighetens ägare motsvarande 3 kap. 8 § andra stycket expropriationslagen är inte nödvändig. Sådan utvidgning bör kunna ske inom ramen för de allmänna regleringsvillkoren i 5 kap. FBL. Fastighetsregleringar som syftar till att nå bättre överensstämmelse med järnvägsplan bör, i konsekvens med vad som gäller för detaljplaner, undantas från förbättringsvillkoret i 5 kap. 5 § FBL. Av de skäl som anförts ovan under avsnitt 10.3 och 10.4 bör inte heller i detta sammanhang detaljplaner för järnvägsändamål likställas med järnvägsplaner. 14 Järnvägsplan för avstängning av plankorsningar Inte minst satsningen på höghastighetståg ställer höga krav på säkerhet vid järnvägsövergångar. Det finns fortfarande ett stort antal plankorsningar mellan väg och järnväg i . De utgör ett stort trafiksäkerhetsproblem. Plankorsningarna stängs vanligen genom beslut vid förrättning enligt FBL. Det har emellertid visat sig att stängningstakten blivit avsevärt lägre än beräknat. I de fall när man inte lyckats nå överenskommelser med sakägarna, och förrättningsmannen fattat ett tvångsbeslut, har behandlingen av överklaganden, ofta på grund av värdeminskningsproblematiken i 5 kap. 8 § FBL, medfört att förfarandet dragit ut . Med de författningändringar som föreslås bör man kunna räkna med att avstängningarna kommer att kunna hanteras betydligt snabbare än . Det förhållandet att avstängningar redovisas i planen, medför att rätt till förtida tillträde kan medges enligt 5 kap. 30 a § FBL. Enligt vad som förslås i järnvägsbyggnadslagen blir det inte i alla lägen obligatoriskt att upprätta en järnvägsplan vid avstängningar utan endast om åtgärden görs i samband med en åtgärd som är att betrakta som byggande av järnväg. skall å andra sidan alltid ha möjlighet att upprätta en plan för en avstängning. Det får förutsättas att alltid samråder med kommunen, och andra berörda innan man beslutar om att ett järnvägsplaneförfarande skall användas i ett icke-obligatoriskt fall. Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot förslaget i denna del. Den föreslagna ändringen beträffande fastighetsskyddet i 5 kap. 8 § FBL innebär att fastighetsskyddet genombryts vid upphävande av servitut som besvärar järnvägsmark, vilket givetvis underlättar prövningen av eventuella överklaganden. Det är oundvikligt att den nya lagen om byggande av järnväg medför vissa kostnadseffekter för det allmänna. Som nämnts ovan tillämpar ett frivilligt förfarande med remittering och utställning av banutredningar för nybyggnadsprojekt och större spåromläggningar. Dessa banutredningar görs på ett tidigt stadium och redovisar vanligen ett antal alternativa spårsträckningar. Sannolikt kommer detta förfarande att användas även fortsättningsvis. Det är även tänkbart att förfarandet kan komma att författningsregleras som ett sätt för tidig prövning på järnvägssidan. Järnvägsplaneförfarandet enligt den nya lagen kommer att medföra ökade administrationskostnader för . Det kan förutsättas att en viss personalförstärkning, såväl centralt som regionalt, kommer att behövas. Å andra sidan kan planeringsförfarandet förväntas komma att innebära effektivitetsvinster, bl.a. i form av snabbare handläggning och möjlighet till tidigareläggning av projekt. De nya genomförandereglerna kommer sannolikt också att medföra lägre kostnader för markåtkomst. De årliga tillkommande kostnaderna för bör inte komma att överstiga , vilka skall finansieras inom totala verksamhetsram. Den nya lagen kommer vidare att medföra en viss tillströmning av regeringsärenden i form av överklagade beslut av . Detta bör uppvägas av att regeringen kommer att behöva handlägga betydligt färre expropriationsärenden och, om förslag i dessa delar realiseras, kommer att avlastas besvärsärenden på andra verksamhetsområden. Länsstyrelserna kommer att få vissa nya ärenden till följd av de besluts- befogenheter som tilldelas dem i 3 kap. lagen om byggande av järnväg. Det kan dock förmodas att dessa ärenden inte blir fler än att de kan hanteras utan resursförstärkning. Detta inte minst som det kan förväntas att antalet expropriationsansökningar kommer att minska väsentligt, vilket innebär en viss avlastning för länsstyrelserna. Inlösenreglerna, liksom de föreslagna lättnaderna i fastighetsbildningslagens skydds- och marköverföringsregler och tillståndsbesluten enligt järnvägsbyggnadslagen, kan komma att leda till ett något ökat antal mål och ärenden hos berörda domstolar. För länsrätternas del torde inte ärendena komma att bli fler än att de kan hanteras med nuvarande resurser. För fastighetsdomstolarnas del är måltillströmningen något mer svårbedömd. De nya målen kan emellertid, under förutsättning att föreslagna ändringar i FBL kommer till stånd, förväntas vara av tämligen enkel beskaffenhet, varför det inte heller är sannolikt att fastighetsdomstolarna, eller fastighetsöverdomstolarna, kommer att behöva förstärkning till följd av föreslagna ändringar. 16.1 Förslaget till lag om byggande av järnväg 1 kap. Allmänna bestämmelser för byggande av järnväg 1 § Med järnväg avses i denna lag spåranläggning för järnvägstrafik. Till en spåranläggning hör spår och de övriga fasta anordningar som behövs för spårens bestånd, drift eller brukande, signal- och säkerhetsanläggningar i övrigt, trafikledningsanläggningar samt anordningar för elförsörjning av trafiken. Vad som föreskrivs om järnväg tillämpas också på tunnelbana och spårväg Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Någon generell definition av begreppet järnväg finns inte i någon författning. Vissa spåranläggningar är att bedöma som järnvägar. Frågan har diskuterats i prop. 1983/84:117 med förslag till järnvägstrafiklag, m.m., s. 33 och 100. Gräns- dragningen mellan järnväg och spårväg och därmed sammanhängande problematik har senast behandlats i prop. 1990/91:1 om säkerhet vid järnväg, tunnelbana och spårväg m.m., s. 26 f. Definitionen av spåranläggningar i 1 § överensstämmer med definitionen i 2 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). 2 § Med byggande av järnväg avses att anlägga en ny järnväg samt att lägga om spår i en ny sträckning, lägga ut ytterligare spår och på annat sätt bygga om en järnväg. Här anges vad som menas med uttrycket byggande av järnväg. Endast byggnadsåtgärder av en viss storlek och art på en befintlig järnväg bör bedömas som ombyggnad av järnväg. Detta innebär bl.a. att de flesta avstängningar av plankorsningar inte är att betrakta som ombyggnad av järnväg. Paragrafens lydelse har jämkats som Lagrådet föreslagit, så att det tydligare framgår att omläggning av spår i ny sträckning och utläggning av nya spår utgör särskilda former av ombyggnad. 3 § Vid planläggning av järnväg och vid prövning av ärenden om byggande av järnväg skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas. Vid planläggning, byggande och underhåll av järnväg skall hänsyn tas till både enskilda och allmänna intressen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 a § och 4 § andra stycket väglagen. Såsom ett par remissinstanser, bl.a. , påpekat, bör ingen exemplifiering av allmänna intressen göras i lagtexten. En sådan exemplifiering ger närmast intryck av att vissa allmänna intressen är viktigare än andra. Allmänna intressen är exempelvis trafiksäkerhet, trafikförsörjning, hushållning med naturresurser, miljöskydd, hälsoskydd, kulturmiljövård och naturvård. Ytterligare exempel på allmänna intressen kan hämtas från 2 kap. PBL samt 2 och 3 kap. NRL. 4 § Vid planläggning och byggande av järnväg skall tillses, att järnvägen får ett sådant läge och utförande att ändamålet med järnvägen vinns med minsta intrång och olägenhet utan oskälig kostnad. I paragrafen uppställs en allmän aktsamhetsregel, i stort sett motsvarande 13 § väglagen. 5 § Inom område som omfattas av detaljplan eller områdesbestämmelser får en järnväg inte byggas i strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras. En järnväg får inte byggas så att syftet med skyddsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för användning av bebyggelse, mark eller vatten motverkas. Om det finns särskilda skäl får regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, medge undantag från sådana bestämmelser. Paragrafen motsvarar närmast 14 § väglagen. Dess andra stycke har efter förslag från fått en utformning som är något mindre fokuserad på naturvårdsintressen. Paragrafen innebär bl.a. att järnvägsbyggande samordnas med regelsystemet i PBL. Härigenom garanteras kommunernas beslutanderätt över markanvändningen. 6 § Om en fastighet har upplåtits med tomträtt, skall vad som i denna lag är föreskrivet om fastighetsägaren eller fastigheten tillämpas på tomträttshavaren eller tomträtten. Paragrafen motsvarar i tillämpliga delar 16 kap. 5 § PBL. 7 § I denna lag förstås med särskild rätt till fastighet nyttjanderätt, servitut och rätt till elektrisk kraft samt liknande rätt. Paragrafen motsvarar delvis 1 kap. 2 § i expropriationslagen. 2 kap. Järnvägsplan m.m. 1 § Den som avser att bygga en järnväg skall upprätta en järnvägsplan. En järnvägsplan behöver dock inte upprättas för anläggande av industrispår och hamnspår uteslutande på egen fastighet. En järnvägsplan får upprättas för avstängning av plankorsning, även när denna åtgärd inte är att betrakta som byg- gande av järnväg. I de delar som planen medför att mark eller särskild rätt till mark kan komma att tas i anspråk enligt 4 kap. 1 § skall planen utformas så att de fördelar som kan vinnas med den överväger de olägenheter som planen orsakar enskilda. 2 § I järnvägsplanen skall den mark och de särskilda rättigheter anges som behöver tas i anspråk för järnvägen och för byggandet av järnvägen. Om mark behöver tas i anspråk med tillfällig nyttjanderätt, skall det av planen framgå vilken mark som avses och den skall nyttjas. Planen skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap. lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. De skyddsåtgärder och försiktighetsmått som behövs för att förebygga störningar och andra olägenheter från trafiken eller anläggningen skall anges särskilt i planen. Till planen skall en genomförandebeskrivning fogas. I beskrivningen skall de organisatoriska, tekniska, ekonomiska och fastighetsrättsliga åtgärder som behövs för ett samordnat och ändamålsenligt genomförande av planen redovisas. 3 § Till järnvägsplanen skall en fastighetsförteckning fogas. I fastighets- förteckningen skall, i den mån de berörs av planen, redovisas 1. fastigheter och ägare till dessa, 2. mark- och vattenområden som är samfällda för flera fastigheter samt ägare till dessa fastigheter, 3. innehavare av annan särskild rätt än bostadsrätt och hyresrätt, 4.gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen (1973:1149) och samfälligheter enligt vattenlagen (1983:291) samt ägarna till de fastigheter som deltar i anläggningarna och samfälligheterna, 5. vägsamfälligheter och vägföreningar. Om en samfällighetsförening enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter förvaltar samfällighet, särskild rätt eller gemensam- hetsanläggning, skall föreningen i stället för ägare eller innehavare. I paragraferna har upptagits vissa bestämmelser om järnvägsplan och dess innehåll. Av 1 § första stycket framgår att en järnvägsplan är obligatorisk vid byggande av järnväg, utom för byggande på egen fastighet av industrispår och hamnspår. Av 1 kap. 6 § följer att fastighet som innehas med tomträtt likställs med egen fastighet. Även avstängning av en plankorsning kan ibland med fördel hanteras inom en planprocess. Av järnvägplanen skall bl.a. framgå det behov av upplag, trädfällningar, stängningar av plankorsningar m.m. som kan föreligga. Järnvägsplanen skall även innehålla förslag till erforderliga skyddsåtgärder eller andra försiktighetsmått som behövs för att förebygga störningar från trafiken eller anläggningen. Efter mönster från PBL skall en genomförandebeskrivning fogas till planen. Som Lagrådet påpekat saknas anledning att, såsom i lagrådsremissens lagförslag, särskilt föreskriva att en förening enligt vattenlagen i vissa fall skall anges i järnvägsplanens fastighetsförteckning, eftersom även en sådan förening omfattas av lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. 4 § Miljökonsekvensbeskrivningen skall godkännas av berörda länsstyrelser innan den tas in i järnvägsplanen. Paragrafen motsvarar 24 § andra stycket vägkungörelsen. Bestämmelsen i vägkungörelsen infördes mot bakgrund av beslut (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:BoU18, rskr. 1990/91:342) om införande av krav på miljökonsekvensbeskrivningar vid vägplanering. Eftersom fastställer arbetsplan för väg ansågs det lämpligt att en annan myndighet bedömer om miljökonsekvensbeskrivningen är tillräcklig eller behöver kompletteras. Miljökonsekvensbeskrivningen skall behandlas av innan den tas in i järnvägsplanen och innan planen i förekommande fall ställs ut. Ett godkännande innebär att anser att beskrivningen utgör ett tillräckligt underlag för att en samlad bedömning av den planerade anläggningens, verksamhetens eller åtgärdens inverkan på miljön, hälsan och hushållningen med naturresurser skall kunna göras. Godkännandet innebär endast att beskrivningens kvalitet godkänns och innefattar inget ställningstagande till om miljökonsekvenserna kan godtas eller till om ett projekt bör genomföras. Godkännandet går inte att överklaga. Ändringar i ett planförslag som medför ändrade miljökonsekvenser bör givetvis medföra att en reviderad miljökonsekvensbeskrivning upprättas och överlämnas till för förnyat godkännande. 5 § Den som utarbetar en järnvägsplan skall samråda i fråga om järnvägens sträckning och förslaget i övrigt med berörda fastighetsägare, kommuner och länsstyrelser samt andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Resultatet av samrådet och förslag med anledning av de synpunkter som har framförts skall redovisas i en samrådsredogörelse. 6 § Avser en järnvägsplan endast ändring av den plan som gäller för ett ännu inte färdigställt järnvägsbygge, får ett efter omständigheterna förenklat sam- rådsförfarande tillämpas. Ägare till sådan mark som kan komma att tas i anspråk eller till sådant vattenområde som kan komma att påverkas skall alltid ges tillfälle att yttra sig. Detsamma gäller innehavare av särskild rätt till sådan mark eller sådant vattenområde. Paragraferna motsvarar närmast 16 § väglagen. De innehåller regler om samrådsförfarandet. Med berörda fastighetsägare avses här ägare till sådana fastigheter som kan komma att helt eller delvis tas i anspråk för järnvägen. I 6 § behandlas förutsättningarna för att ett förenklat samrådsförfarande skall få tillämpas. Närmare regler för samrådsförfarandet får anses ha en sådan endast utfyllande karaktär att de bör kunna meddelas i förordning. Av särskilt värde är, såsom påpekat, att miljökonsekvensbeskrivningen, i den utvecklingsfas den befinner sig, redovisas vid samrådet. 7 § skall ställa ut en järnvägsplan för granskning. En järnvägsplan som enbart avser ombyggnad av järnväg behöver dock ställas ut endast 1. om ombyggnaden bedöms komma att medföra betydande påverkan på miljön, hälsan eller hushållningen med naturresurser, eller 2. om någon annans mark behöver tas i anspråk eller särskild rättighet behöver upphävas eller begränsas och ett sådant ianspråktagande eller upphävande eller en sådan begränsning inte skriftligen medgivits av berörda fastighetsägare och innehavare av särskild rätt. Vad som sägs i andra stycket gäller också i fråga om en järnvägsplan som endast innefattar ändring av planen för ett järnvägsbygge som ännu inte är färdigställt. Paragrafen behandlar utställningsförfarandet och motsvarar närmast 17 § väglagen.