prop · GJ03220 · 1996-01-01 00:00:00 — Som ytterligare exempel kan nämnas de s.k. utmarksdelningsfastigheterna på där överlåtelse i vissa fall förutsätts kunna ske utan vederlag (prop. 1928:135, JoU 1928:23, rskr. Vad gäller aktier kan särskilda skäl tänkas föreligga om regeringen t.ex. önskar sprida aktieägandet i ett bolag. I fråga om annan lös egendom kan särskilda skäl finnas vid t.ex. försäljning av materiel till utvecklingsländer. Vid prövningen av om det finns särskilda skäl att frångå affärsmässighet är en restriktiv bedömning påkallad. Egendomens värde skall tillmätas betydelse. Avsteg från principen om affärsmässighet bör inte göras utan godkännande vid försäljning av egendom som har ett betydande värde. 30 § Har beslutat om försäljning av egendom, skall inkomsten redovisas mot en inkomsttitel på statsbudgeten, om inte bestämmer annat. I 31-34 §§ anges hur inkomsten får disponeras i de fall då regeringen har beslutat om försäljning. Paragrafens första stycke gäller de fall då har beslutat om försäljning av statens egendom. För övriga försäljningsärenden - dvs. när regeringen fattat beslutet om försäljning - hänvisas i andra stycket till bestämmelserna i 31-34 §§. I vilka fall regeringen får fatta försäljningsbeslut regleras i 25-28 §§. I förevarande paragrafs första stycke anges, som närmare behandlas i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.5), att om inte bestämmer annat, skall försäljningsinkomsten redovisas mot en inkomsttitel. Anser att inkomsten inte skall redovisas mot en inkomsttitel, är det lämpligt att detta ges till känna i samband med att beslutet om försäljning fattas. Då regeringen beslutat om försäljning får inkomsterna disponeras i enlighet med bestämmelserna i 31-34 §§. Gemensamt för dessa bestämmelser är att regeringen i varierande utsträckning får disponera försäljningsinkomsterna. Detta kan ske utan att befogenheter på finansmaktens område urholkas eftersom medlen används i verksamheter som kan anses ha kontroll över. Gemensamt för paragraferna är att de inte är tvingande, dvs. regeringen har alltid möjlighet att redovisa sådana inkomster som den disponerar över mot en inkomsttitel. I 31 § regleras alla försäljningsärenden där den försålda egendomen har ingått i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan. För tillämpningen av paragrafen är egendomens slag eller hur anskaffningen har finansierats utan betydelse. I de följande paragraferna, 32-34 §§, finns bestämmelser för egendom som inte ingått i en sådan verksamhet. Uppdelning sker där utifrån hur egendomen finansierats vid anskaffningen. I 32 § finns bestämmelser för egendom som finansierats med anslag, i 33 § för egendom som finansierats med lån och i 34 § för egendom som finansierats på annat sätt. 31 § Har egendomen använts i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan, får regeringen besluta att inkomsten skall disponeras för att finansiera investeringar som ingår i planen. Föreskrifter om disposition av inkomst från försäljning av egendom som inte använts i en sådan verksamhet finns i 32-34 §§. I paragrafens första stycke regleras det fallet att den försålda egendomen ingått i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan. Sådana planer behandlas närmare i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.5). All slags egendom omfattas av bestämmelsen, således även fast egendom och aktier. För affärsverken, de stora fastighetsförvaltande myndigheterna, Försvarsmakten samt åtskilliga andra myndigheter redovisas regelmässigt investeringsplaner för . Av dessa planer framgår den samlade omfattningen av investeringarna. Större objekt anges. Genom att godkänna investeringsplaner för vissa verksamheter specialdestinerar försäljningsinkomsterna för anskaffning av andra tillgångar till verksamheterna. Har godkänt en investeringsplan för en viss verksamhet, får regeringen enligt paragrafen besluta att försäljningsinkomsten skall användas för att finansiera investeringar inom verksamhetsområdet. Inkomsten får dock inte användas för vilka investeringar som helst utan endast för att finansiera sådana investeringar som ingår i den av godkända investeringsplanen. Den rätt som regeringen här får att disponera försäljningsinkomster innebär att en möjlighet skapas att finansiera investeringar på annat sätt än med anslag eller interna lån. Detta förhållande kommenteras närmare i anslutning till 22 §. I andra stycket anges att dispositionen av försäljningsinkomster från egendom som inte ingått i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan regleras i de följande tre paragraferna. Att hänvisningen endast omfattar sådan egendom där regeringen beslutat om försäljningen framgår redan av 30 § andra stycket. 32-34 §§ omfattar alla typer av egendom. Reglerna skiljer sig utifrån finansieringen av den ursprungliga anskaffningen. 32 § Har egendomen finansierats med medel från anslag får regeringen, sedan medel motsvarande egendomens bokförda värde redovisats mot en inkomsttitel, besluta att det som återstår av inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. Om inkomsten uppgår till ett mindre belopp, får regeringen besluta att hela inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. Har fast egendom eller aktier sålts skall dock hela inkomsten redovisas mot en inkomsttitel. I paragrafen regleras det fallet att anskaffningen av den försålda egendomen har finansierats med anslagsmedel. Sedan lånefinansiering har införts för finansiering av anläggningstillgångar för förvaltningsändamål m.m., kommer förevarande paragraf främst att tillämpas vid försäljning av infrastrukturella anläggningar och försvarsmaktens materiel samt vid försäljning av tillgångar som anskaffades innan lånefinansieringen infördes. Eftersom har anvisat anslag för anskaffningen skall medel som blir disponibla genom en försäljning återföras till statsbudgeten eller tillföras den verksamhet där egendomen användes. Enligt huvudregeln i första stycket skall medel motsvarande den försålda egendomens bokförda värde redovisas mot en inkomsttitel. Det som sedan återstår får regeringen besluta att disponera i den verksamhet där den försålda egendomen användes. Egendom som utgör en omsättningstillgång eller en anläggningstillgång har ett bokfört värde. Tillgångar skall värderas i enlighet med god redovisningssed (avsnitt 11.2 i den allmänna motiveringen). Har egendomen inte längre, eller har den aldrig haft ett bokfört värde, följer av paragrafen att hela försäljningsinkomsten får användas i verksamheten. Detta gäller t.ex. i fråga om krigsmateriel, som inte ges ett bokfört värde. Om försäljningsinkomsten understiger det bokförda värdet behöver endast försäljningsinkomsten redovisas mot en inkomsttitel. Om försäljningsinkomsten uppgår till ett mindre belopp får regeringen enligt andra stycket besluta att hela inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen användes. Syftet med denna bestämmelse är att möjliggöra administrativ förenkling samt att erbjuda ett incitament för att kravet på affärsmässighet i 29 § skall uppfyllas. För att försäljningsinkomsten i detta sammanhang skall anses uppgå till ett mindre belopp bör den inte överstiga mer än några basbelopp. Regeringen kommer inom denna gräns att anpassa nivån på de försäljningsinkomster som får disponeras av respektive myndighet till myndig- hetens egna förutsättningar. I tredje stycket regleras det fallet att den försålda egendomen utgörs av fast egendom eller aktier som vid anskaffningen finansierades med medel från anslag. Hela försäljningsinkomsten skall då redovisas mot en inkomsttitel. Bakgrunden till och syftet med detta undantag från huvudregeln behandlas i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.5). 33 § Har egendomen finansierats med lån får regeringen, sedan lånet lösts, besluta att det som återstår av inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. Har fast egendom eller aktier sålts skall dock det som återstår av inkomsten redovisas mot en inkomsttitel. I paragrafen regleras det fallet att egendomens ursprungliga anskaffning har finansierats med lån. Med uttrycket lån avses alla typer av lån. I begreppet ryms således - utöver lån i , s.k. interna lån - även lån på kreditmarknaden. Enligt paragrafens första stycke skall, sedan egendomen försålts, lånet först lösas. Sedan detta skett behöver den inkomst som återstår inte redovisas mot en inkomsttitel utan regeringen får besluta att inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen användes.I andra stycket regleras fallet att den försålda egendomen utgörs av fast egendom eller aktier som vid anskaffningen finansierades med lån. Sedan lånet lösts skall hela den inkomst som återstår redovisas mot en inkomsttitel. Bakgrunden och syftet med denna reglering behandlas i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.5). 34 § Har egendomen finansierats på annat sätt än med medel från anslag eller med lån, får regeringen besluta att hela inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. I paragrafen regleras hur regeringen får förfara med försäljningsinkomster från försåld egendom som vid anskaffningen finansierades på annat sätt än med medel från anslag eller lån. Paragrafen reglerar bl.a. försäljning av egendom som tillförts staten genom t.ex. donationer eller gåvor. Den reglerar även fall där egendomen anskaffats med medel från avgiftsfinansierad verksamhet, avkastning och liknande eller där finansieringen inte kan knytas till en bestämd källa. Då egendomens anskaffning finansierats på annat sätt än med anslag eller lån får regeringen besluta om dispositionen av hela försäljningsinkomsten. Den begränsningen gäller dock att inkomsten endast får disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen användes. Regeringen har dock alltid möjlighet att redovisa inkomsten mot en inkomsttitel. Uppföljning, prognoser och utfall 35 § Regeringen skall noggrant följa hur statens inkomster, utgifter och upplåning utvecklas i förhållande till beräknade eller beslutade belopp. I paragrafen föreskrivs en skyldighet för regeringen att noga följa hur budgetens olika poster utvecklas i förhållande till den statsbudget beslutat om. Som närmare anges i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.1) syftar denna uppföljning till att ge regeringen underlag för beslut om åtgärder som är nödvändiga för att motverka en oförutsedd och ogynnsam utveckling av statsfinanserna (jfr 42 §). 36 § Under löpande budgetår skall regeringen för redovisa prognoser över utfallet av statens inkomster och utgifter samt statens lånebehov. Regeringen skall förklara väsentliga skillnader mellan budgeterade belopp och beräknat utfall. I paragrafen föreskrivs en skyldighet för regeringen att tillställa budgetprognoser. Sådana prognoser syftar till att förbättra uppföljningen av den beslutade verksamhetens genomförande. Som närmare behandlas i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.2) är det regeringen som skall överlämna prognoserna. Det bör lämpligen ske minst . En preliminär bedömning bör lämnas i samband med den ekonomiska vårpropositionen och en mer underbyggd prognos i budgetpropositionen. Den föreskrivna skyldigheten att lämna förklaringar till väsentliga skillnader bör - som närmare utvecklas i den allmänna motiveringen - kunna medverka till en bättre förståelse av utvecklingen och till bättre beräkningar av anslag, inkomsttitlar och lånebehov. Med begreppet väsentlig skillnad avses såväl en skillnad i relativa som absoluta tal. Ett över- eller underskridande av det bud- geterade beloppet med kräver normalt en förklaring. En väsentlig skillnad i förhållande till en tidigare gjord prognos bör förklaras även om avvikelsen inte kan anses väsentlig i förhållande till det budgeterade beloppet. Har beslutat om utgiftstak eller använt utgiftsramar (se kommentaren till 39 § ) är det naturligt att regeringen även presenterar prognoser som belyser om ett beslutat utgiftstak eller ramarna för utgiftsområden kommer att hålla och att skillnader i förhållande till de belopp som angetts för dessa förklaras. Om det finns risk för att ett beslutat utgiftstak eller använda utgiftsramar kommer att överskridas, är det också naturligt för regeringen att i samband med att prognoserna redovisas redogöra för vilka beslut regeringen fattat eller avser att fatta respektive vilka åtgärder den föreslår att skall vidta för att motverka överskridande (jfr kommentaren till 42 §). 37 § Senast efter budgetåret skall regeringen för redovisa statsbudgetens preliminära utfall. Regeringen skall förklara väsentliga skillnader mellan budgeterade belopp och det preliminära utfallet. I paragrafen föreskrivs en skyldighet för regeringen att redovisa statsbudgetens preliminära utfall på den detaljnivå som är möjlig för den ekonomiska vårpropositionen. Detta är en del av regeringens allmänna redovisningsskyldighet och bör kunna leda till att de statsfinansiella konsekvenserna av olika beslut uppmärksammas i ökad utsträckning. Av skäl som anges i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.3) skulle det i och för sig vara lämpligt att en redovisning av statsbudgetens definitiva utfall lämnas senast före utgången av april. Dagens system och rutiner medger emellertid inte det. Så länge detta förhållande består, skall regeringen i stället inom den i paragrafen föreskrivna tidsperioden överlämna en preliminär utfallsredovisning. Underlaget för den preliminära utfallsredovisningen kommer i viss mån att vara osäkert och kommentarerna får anpassas till underlagets tillförlitlighet. Redovisningen bör överlämnas med den ekonomiska vårpropositionen. Vidare föreskrivs på liknande sätt som i 36 § andra stycket en skyldighet för regeringen att förklara väsentliga skillnader mellan budgeterade belopp och det preliminära utfallet. Vad som sagts i kommentaren till 36 § andra stycket om väsentliga skillnader har motsvarande tillämpning även här. I 38 § ges regler om den slutliga utfallsredovisningen. 38 § , dock senast efter budgetåret, skall regeringen se till att en årsredovisning för staten lämnas till . Årsredovisningen skall innehålla resultaträkning, balansräkning och finansieringsanalys. Den skall även innehålla det slutliga utfallet på statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. I paragrafens första stycke föreskrivs en skyldighet för regeringen att inom föreskriven tid se till att det till överlämnas en årsredovisning för staten. I andra stycket anges vad denna skall innehålla. I 44 § föreskrivs en redovisningsskyldighet för regeringen avseende statens medel och övriga tillgångar. I 45 § andra stycket anges att redovisningen skall ge en rättvisande bild av verksamheten, det ekonomiska resultatet och ställningen samt förvaltningen av statens medel och övriga tillgångar. Sådan redovisning lämnas normalt i en årsredovisning. Med det innehåll som föreslås i förevarande paragraf kommer årsredovisningen att ge en samlad bild av statens finansiella resultat och ställning. Årsredovisningen kan därmed utgöra underlag för en analys av statens ekonomi och för den politiska debatten. Genom att en sådan årsredovisningen överlämnas fullgörs den skyldighet som regeringen har enligt RO 3:2 att redovisa statens tillgångar och skulder. I den allmänna motiveringen (12.4) anges skäl för att årsredovisningen bör överlämnas före sommaruppehåll och att den i vart fall, enligt förevarande paragrafs första stycke, skall överlämnas senast efter avslutat budgetår. Tidpunkten sammanfaller normalt med budgetpropositionens överlämnande. Om budgetpropositionen till följd av regeringsskifte (jfr tilläggsbestämmelse 3.2.1 till RO) lämnas efter , skall årsredovisningen ändå lämnas till före utgången av september. Det i paragrafens andra stycke föreskrivna innehållet i årsredovisningen behandlas utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 12.4). Utöver vad som där sägs kan nämnas att om regeringen med stöd av 8 § beslutat att inte utnyttja medel på anvisade anslag, skall detta redovisas för . Sådan redovisning kan tas in i årsredovisningen om det inte redan skett i ett annat sammanhang. I årsredovisningen skall även ingå regeringens beslut om överskridande av ramanslag (jfr 6 §). Den samlade bilden av de ekonomiska förpliktelser som regeringen iklätt staten kan också tas in i årsredovisningen (jfr kommentaren till 44 §). I årsredovisningen bör däremot inte ingå någon samlad redovisning av de sakliga resultat som uppnås inom olika delar av statens verksamhet. I vilka sammanhang en sådan resultatredovisning kan läggas fram kommenteras i anslutning till 2 §. 39 § Sådana riktlinjer för den ekonomiska politiken som nämns i tilläggsbestämmelse 3.2.1 tredje stycket till riksdagsordningen kan avse förslag till beslut om det belopp statens utgifter högst får uppgå till (tak för statens utgifter) eller riktlinjer för de belopp utgifterna inom olika utgiftsområden eller grupper av utgiftsområden högst får uppgå till (utgiftsramar). I tilläggsbestämmelse 3.2.1 tredje stycket till RO anges när proposition med förslag till riktlinjer för den framtida ekonomiska politiken (ekonomisk vårproposition) skall avlämnas till för att den skall behandlas under pågående (se kommentaren till 41 §). I förevarande paragraf slås fast att sådana riktlinjer kan avse tak för statens utgifter eller utgiftsramar för olika utgiftsområden. I RO 5:12 sägs att en utgiftsram för ett utgiftsområde anger det belopp vilket summan av de till utgiftsområdet hörande utgifterna högst får uppgå till. Som närmare kommenteras i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.1) kan med ett tak för statens utgifter avses det belopp som statens utgifter högst får uppgå till. Av skäl som anges i den allmänna motiveringen finns inte anledning att i budgetlagen söka precisera hur ett tak för statens utgifter bör vara utformat. 40 § Avser regeringen att använda tak för statens utgifter i beredningen av förslaget till statsbudget och i genomförandet av den budgeterade verksamheten, skall förslag till beslut om ett sådant utgiftstak ingå i den ekonomiska vårpropositionen. Har beslutat att hänföra statsutgifter till utgiftsområden, skall regeringen i den ekonomiska vårpropositionen redovisa riktlinjer för hur den avser att fördela statsutgifter på utgiftsområden eller grupper av utgiftsområden i det kommande förslaget till statsbudget. I paragrafens första stycke åläggs regeringen att i ett tidigt skede av budgetprocessen offentliggöra det beloppsmässiga utgiftstaket om regeringen avser att använda sig av denna metod i beredningen av förslaget till statsbudget och i genomförandet av den budgeterade verksamheten. Syftet med offentliggörandet är, som nämns i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.1), att stärka det budgetpolitiska åtagandet. kan enligt RO 5:12 besluta att hänföra statsutgifter till utgiftsområden. Har fattat ett sådant beslut, skall regeringen, enligt andra stycket, redovisa riktlinjer för hur den avser att i den kommande budgetpropositionen beloppsmässigt fördela statens utgifter på utgiftsområden eller grupper av utgiftsområden. Förslag till beslut respektive redovisning av riktlinjer enligt första och andra styckena skall ske i den ekonomiska vårpropositionen. Närmare bestämmelser om den ekonomiska vårpropositionen finns i tilläggsbestämmelse 3.2.1 tredje stycket till RO. Enligt bestämmelsen i RO föreligger i och för sig inte någon skyldighet för regeringen att lämna fram en ekonomisk vårproposition. Av förevarande paragraf följer dock en sådan skyldighet för de fall att regeringen avser att i beredningen av förslaget till statsbudget använda sig av tak för statens utgifter eller om har beslutat hänföra statsutgifter till utgiftsområden. En ekonomisk vårproposition skall, enligt tilläggsbestämmelse 3.2.1 tredje stycket till RO, avlämnas till om hinder inte möter. Om det föreligger hinder får den lämnas . Som exempel på hinder nämns i förarbetena till bestämmelsen i RO extra val eller regeringsskifte (1993/94:TK2 s. 61). 41 § Förslag om tak för statens utgifter eller riktlinjer för utgiftsramar får avse än ett budgetår. I paragrafen ges regeringen en möjlighet att föreslå att skall besluta om ett tak för statens utgifter eller att redovisa riktlinjer för utgiftsramar för en flerårsperiod. Syftet med denna bestämmelse är att ge ökad långsiktig stadga åt sådana tak och ramar. Detta behandlas utförligt i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.1). 42 § Finns det risk för att ett beslutat tak för statens utgifter eller använda utgiftsramar kommer att överskridas, skall regeringen för att undvika detta vidta sådana åtgärder som den har befogenhet till eller föreslå nödvändiga åtgärder. I paragrafen åläggs regeringen att vidta åtgärder för att undvika att ett utgiftstak eller utgiftsramar överskrids. Ett sådant överskridande förutsätter att något eller några anslag överskrids. Åtgärder skall vidtas redan då det uppstått risk för överskridande. Enligt 36 § skall regeringen under löpande budgetår redovisa prognoser avseende utfallet av bl.a. statens utgifter och förklara väsentliga skillnader mellan budgeterade belopp och beräknat utfall. Som anmärks i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.2) är det naturligt att regeringen i samband med att den lägger fram dessa prognoser även presenterar prognoser som belyser om ett beslutat utgiftstak eller ramarna för utgiftsområden kommer att hålla. Om prognosen visar att det finns risk för överskridande, är det naturligt att regeringen i samband med att prognoserna läggs fram redovisar vilka åtgärder regeringen beslutat eller avser att besluta för att undvika detta samt vilka åtgärder regeringen eventuellt föreslår att vidta. Utgiftsramar har framför allt betydelse i de inledande skedena av budgetprocessen när budgeten bereds och beslutas. Under den genomförandefas som förevarande paragraf reglerar har de inte samma operativa betydelse men de speglar fortfarande de prioriteringar som gjort i fråga om statens utgifter. Detta förhållande markeras i lagtexten med uttrycket använda utgiftsramar. Som exempel på åtgärder som regeringen kan vidta då det finns risk för överskridande kan nämnas att den i förhållande till underordnade myndigheter med stöd av 7 § kan föreskriva snävare villkor för utnyttjande av anslag. Vidare kan regeringen enligt 8 § besluta att anvisade medel på något eller några anslag helt eller delvis inte skall utnyttjas. Som anmärks i kommentaren till 8 § är en risk för att ett beslutat utgiftstak eller använda utgiftsramar kommer att överskridas tillräckliga skäl för att besluta att medel på anvisade anslag inte skall användas. 43 § Om regeringen inte lämnar ett sådant förslag som anges i 41 §, skall den i stället presentera en långsiktig beräkning av hur statens inkomster, utgifter och lånebehov kommer att utvecklas som en följd av redan fattade beslut och under väl specificerade samhällsekonomiska förutsättningar. I paragrafen ges bestämmelser som reglerar under vilka förutsättningar en s.k. långsiktskalkyl skall lämnas samt vad den skall innehålla. Som anmärks i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.3) kan det inte uteslutas att regeringen avstår från att med stöd av 41 § föreslå att besluta om fleråriga tak för statens utgifter eller riktlinjer för ramar för utgiftsområden för en flerårsperiod. Först i ett sådant fall blir en tillämpning av förevarande paragraf aktuell. Långsiktskalkylen skall enligt paragrafen innehålla en långsiktig beräkning av hur statens inkomster, utgifter och lånebehov kommer att utvecklas. Beräkningen bör avse en period som sträcker sig i vart fall . Beräkningen skall göras utifrån redan fattade beslut och under väl specificerade samhällsekonomiska förutsättningar. Det skall således klart anges vad beräkningarna bygger på i fråga om t.ex. bruttonationalproduktens tillväxt, pri- sutvecklingen och nivån på arbetslösheten. Som anmärks i den allmänna motiveringen har regeringen i stället för en långsiktskalkyl redovisat en plan för budgetpolitiken . En sådan plan utgår från en långsiktskalkyl.