prop · GJ03206 · 1996-01-01 00:00:00 — Regeringen vill därför betona vikten av att det i varje kommun finns fungerande system för uppföljning och utvärdering, vilket är grunden för en kvalitetsutveckling. Ansvaret för att förverkliga en skola utan förlorare kan inte enbart vila på de professionella i skolan utan måste också tas av dem som ger villkoren för den enskilda skolan att förverkliga ambitionerna. 5 Integration förskoleverksamhet - skola - skolbarnsomsorg -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Som ett led i det livslånga lärandet skall| | förskoleverksamheten, skolan och skolbarnsomsorgen integreras. | | I ett första steg bör ett gemensamt måldokument utarbetas för den| | allmänna förskolan, och skolbarnsomsorgen. Måldoku- | | mentet bör, utifrån en gemensam syn på utveckling och lärande, ta| | tillvara de olika verksamheternas särdrag och kvaliteter. | | Tillämpliga delar av bestämmelserna i socialtjänstlagen | | (1980:620) om förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg bör | | inarbetas i skollagen (1985:1100). | | bör bli ansvarig myndighet för tillsyn, | | uppföljning, utvärdering och utveckling av förskoleverksamhet och| | skolbarnsomsorg. Bakgrund: I socialtjänstlagen (1980:620) finns bestämmelser om för- skoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Förskoleverksamhet avser barn som inte uppnått skolpliktig ålder. Förskoleverksamhet bedrivs i form av förskola, familjedaghem och kompletterande förskoleverksamhet (öppen förskola). Förskoleverksamhet skall i första hand tillhandahållas för barn som har fyllt . Yngre barn som har särskilt behov av stöd bör dock också erbjudas sådan verksamhet. Barn skall anvisas plats i allmän förskola från och med höstterminen det år barnet fyller . Allmän förskola bedrivs såväl i daghem som i deltidsgrupp. För hemmavarande barn och för barn i familjedaghem innebär rätt till allmän förskola främst en plats i deltidsgrupp. Barn som inte har plats i daghem eller deltidsgrupp har möjlighet att delta i öppen förskola. Skolbarnsomsorg skall tillhandahållas skolbarn till och med . Sådan verksamhet bedrivs i form av fritidshem, integrerad skolbarnsomsorg och familjedaghem. För barn mellan kan dock en öppen, enklare form av skolbarnsomsorg än fritidshem erbjudas, s.k. öppen fritidsverksamhet. Barns utveckling och lärande Barns lärande börjar inte i skolan; barn har bakom sig av utveckling och lärande när de kommer till första klass. Barn utvecklas i sin miljö genom upplevelser och erfarenheter, genom identifikation och samspel med sin omgivning. De lär sig i vardagslivet i samspel med varandra, med vuxna och med hela den sociala och kulturella miljö i vilken de växer upp. De lär sig också i andra institutioner än i skolan. Genom verksamheten i förskolan har de viktiga erfarenheter, kunskaper och förmågor med sig till skolan. Vi vet att den sociala miljö och den pedagogiska stimulans som barnet möter fram till skolstarten på ett avgörande sätt påverkar barnets förutsättningar till framgångsrikt lärande även senare i skolan. Forskningen visar att barns sociala förmåga och skolprestationer gynnas av tidig förskolevistelse. Internationella studier har också visat att särskilt anpassad pedagogisk verksamhet för barn kan motverka utslagningsprocesser. Barn är inte några tomma kärl som skall fyllas på med upplevelser och kunskaper. De har alltid en historia. De har av sitt liv varit i färd med att skapa en bild av sig själva och världen - med att kunskapa. Det förskolan och skolan skall göra är att utifrån sina institutionella förutsättningar hjälpa barnen att bygga vidare på det som är påbörjat. Det är självklart att alla barn inte har samma erfarenhet och kunskap när de kommer till förskolan och skolan. Varje barns individuella historia och mognad gör dem olika. Deras uppväxtförhållanden präglar hur de har utvecklats och vad de har lärt sig. Vidgade klyftor i samhället har ökat skillnaderna mellan människor både materiellt, socialt och kulturellt. Det betyder att barn inte har lika möjligheter att utveckla sin inneboende potential. Förskola och skola har i det här sammanhanget en dubbel uppgift; dels att låta barn med skiftande erfarenheter byta perspektiv med varandra, lära av varandra och tillsammans utveckla sin förmåga och sin kunskap, dels att skapa så likvärdiga villkor som möjligt för barns lärande så att varje enskilt barn kan få det stöd hon eller han behöver. Barns och ungdomars lärande kan alltså ses som en obruten process, i vilken både erfarenheter från vardagslivet i familjen och kamratkretsen och den pedagogiska verksamheten i förskola/skola spelar roll. Det är därför självklart att se förskola och skola i ett sammanhang utifrån en helhetssyn på utveckling och kunskapstillväxt. Två traditioner möts, barnomsorgens och skolans. Detta möte kan frigöra pedagogisk utvecklingskraft som omskapar både förskola och skola och som skapar nya former för barns utveckling och lärande. Av tradition är förskolan inriktad på det enskilda barnet, den fria leken och det fria skapandet, på en verksamhet som innehåller omsorg, praktiska aktiviteter och intellektuell stimulans. Skolans tradition ser annorlunda ut. Dess undervisning ser mer till gruppen eller klassen, utgår från ämnet och betonar det kognitiva. Det kommer att krävas både tid och medvetet arbete för att kunna genomföra en integration som tar tillvara kraften i de bägge traditionerna och också skapar något nytt. Regeringen ser det som angeläget att genom en integration av de verksamheter som har till uppgift att verka för barns bästa - förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg - åstadkomma en bättre anpassad helhet av den tid som har så stor betydelse för barn och unga människor. Detta bör prägla de måldokument som styr den pedagogiska verksamheten för barn och ungdomar. Förskola - skola - nuvarande verksamhet Genom pedagogisk gruppverksamhet skall barnomsorgen ge barn stöd och stimulans för sin emotionella, sociala och intellektuella utveckling, bidra till goda uppväxtvillkor och ge barn med behov av särskilt stöd för sin utveckling den omsorg som deras speciella behov kräver. Regeringen har tidigare i budgetpropositionen (prop. 1994/95:100, bil. 6) formulerat de mål enligt vilka barnomsorgen bör utvecklas. Enligt socialtjänstlagen skall barn anvisas plats i allmän förskola från och med höstterminen det år då de fyller . Den allmänna förskolan har omfattat praktiskt taget alla sexåringar. Förskolan skall omfatta minst . För barn som vistas hemma eller i familjedaghem innebär den allmänna förskolan en plats i deltidsgrupp, vanligen . Den allmänna förskolans omfattning innebär att alla barn och ungdomar i åldrarna kan sägas delta i en tioårig pedagogisk verksamhet. Det är därför enligt regeringens mening rimligt att de pedagogiska måldokumenten för de båda verksamheterna liksom för skolbarnsomsorgen samordnas. Fr.o.m ger skollagen ett barns vårdnadshavare rätt att bestämma att barnet skall börja skolan (s.k. flexibel skolstart). Bestämmelsen, som infördes , har inneburit att olika typer av sexårsverksamhet har utvecklats i kommunerna . Utöver den traditionellt bedrivna förskolan i daghem och deltidsgrupper finns numera ytterligare modeller som omfattar t.ex. sexåringar i särskilda daghemsgrupper, i förskolegrupper förlagda till skolans lokaler kombinerade med skolbarnsomsorg, i skolklasser med i huvudsak sjuåringar och i den s.k. barnskolans ofta åldersblandade verksamhet. i håller en hög standard. Elever med mycket goda resultat hävdar sig väl i konkurrens med motsvarande grupper i andra länder såväl kvantitativt som nivåmässigt. Det finns betydligt mindre skillnader mellan skolor i vårt land än i de flesta andra länder. Trots genomsnittligt mycket goda prestationer för svensk skola finns det områden som måste ägnas särskild uppmärksamhet. Det är t.ex. inte acceptabelt att elever lämnar den obligatoriska skolan med otillräckliga kunskaper, låga betyg eller utan att få fullständiga slutbetyg. Och värre än bristande kunskaper i ämnen är att det finns elever som lämnar skolan med bristande självförtroende och med inställningen att de inte kan lära, att deras förmåga inte räcker till. Skälen för regeringens bedömning: De tidiga årens lärande och utveckling är av avgörande betydelse för att ge alla barn möjlighet att lyckas i skolan. Därför bör förskolans pedagogiska roll stärkas som förskolepedagogiken ges utrymme också i skolan. Regeringen vill därför att den pedagogiska verksamheten för barn och ungdomar i såväl förskolan som skolan och skolbarnsomsorgen skall utvecklas i riktning mot ökad integration. Många kommuner har redan kommit långt inom detta område. Det är därvid viktigt att de olika verksamheternas egenart och kvaliteter tas till vara. Ett samlat utnyttjande av resurserna kan bidra till en helhetsyn på barn och ungdomar som ger förutsättningar för arbetet med det livslånga lärandet. I linje med detta bör också ansvaret för frågorna på den statliga nivån samlas. Inom kommer frågor om förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg att handhas av . På myndighetsnivån bör frågor om tillsyn, uppföljning, utvärdering och utveckling av dessa verksamheter också samlas hos en myndighet. Det innebär att ansvaret för förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg förs från och länsstyrelserna till . Den sektorisering som kännetecknat verksamheterna på statlig nivå är på nivå redan övergiven eller på väg att överges. Som ett resultat av bl.a. ny kommunallag, nytt statsbidragssystem och avregleringar ser man en tydlig tendens att överge sektorsindelningen till förmån för andra lösningar. I av kommunerna ingår nu skolan tillsammans med annan verksamhet i samma nämnd. Tillsammans med skolan organiseras främst förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, ibland även kultur och ungdomars fritidsverksamhet. Rätten till bistånd samt det allmänna ansvaret för barn och ungdom enligt bl.a. 6 och 12 §§ Socialtjänstlagen bör alltjämt ligga kvar på socialnämnden i kommunen. och länsstyrelsernas tillsynsansvar för dessa frågor ligger därmed kvar. Detta kräver ett väl fungerande samarbete mellan berörda myndigheter. God grund för livslångt lärande En gemensam syn på förskolan och är en viktig utgångspunkt för att främja barns utveckling. Skolans sätt att arbeta under barnens första viktiga år bör därför ta intryck av förskolans arbetssätt. Olika kunskaper om barns sociala utveckling och lärande skall mötas i undervisningen, som skall utgå från det enskilda barnet. Varje barn skall mötas på dess individuella utvecklingsnivå. Vi ser det som väsentligt att utbildningen under de första viktiga skolåren mer än tidigare stärker elevernas självkänsla och att den ger eleverna lust och vilja att lära. En höjning av den grundläggande utbildningens kvalitet innebär därför att mer arbete och tid i skolan måste ägnas åt att utveckla kvaliteter som samarbetsförmåga, självtillit, kreativitet och problemlösningsförmåga. Detta är områden som är särskilt viktiga att uppmuntra och underbygga tidigt i livet för att barnen skall ges en god och jämlik grund att lära vidare på. Det kan ske genom integration mellan förskola, skola och skolbarnsomsorg där syftet är att med barnet i centrum tillvarata det bästa från de olika kulturerna för att främja barns utveckling. Barnets förutsättningar och utveckling skall mer än den biologiska åldern styra verksamhetens former och innehåll. Barns tidiga beredskap att lära skall mötas och tillvaratas. tillgodoses barns behov på olika sätt i förskolan respektive skolan. Regeringen anser att ett gemensamt måldokument för den allmänna förskolan, och skolbarnsomsorgen bör utarbetas. Det skall bidra till en utveckling där de olika kompetenserna och traditionerna som finns i respektive verksamhet samverkar kring den gemensamma uppgiften att främja barns utveckling och lärande. Därmed ökar möjligheten att höja kvalitet. En integrerad verksamhet öppnar också möjligheter för kommunerna att bedriva sin verksamhet på olika sätt. Som framgår ovan anser regeringen att pedagogisk verksamhet som rör barn och ungdomar bör ses som en helhet. En integration av förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg kan aktivt bidra till en höjd kvalitet i verksamheten. Regeringen avser att efter erforderligt utredningsarbete återkomma till med förslag i dessa frågor. Som ett första steg skall ett samlat måldokument för den allmänna förskolan, skolan och skolbarnsomsorgen utarbetas. Vidare bör tillämpliga delar av bestämmelserna i socialtjänstlagen om förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg inarbetas i skollagen. Den föreslagna inriktningen kommer också att få organisatoriska konsekvenser för berörda myndigheter. Dessutom kommer en arbetsgrupp att tillsättas i syfte att diskutera genomförandet av integration och utveckling av allmän förskola och skola. I arbetsgruppen kommer representanter från bl.a. att ingå. Frågan om en förlängning av till har utretts och remissbehandlats. Med tanke på dels att elevkullarna just nu är mycket stora, dels olika bedömningar om kostnadskonsekvenserna anser regeringen det nödvändigt att ytterligare bereda frågan om en eventuell förlängning av skolplikten. 6 Behörighet till gymnasieskolans nationella och specialutformade program -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: För tillträde till gymnasieskolans | | nationella och specialutformade program skall godkänt betyg i | | svenska som andraspråk vara ett alternativ till godkänt betyg i | | svenska. Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 kap. 5 § skollagen är varje kommun skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för samtliga ungdomar i kommunen efter avslutad grundskoleutbildning fram till och med det första kalenderåret det år de fyller tjugo. Elevens rätt till utbildning vid ett nationellt program gäller under förutsättning av slutförd sista årskurs i eller motsvarande med godkända betyg i svenska, engelska och matematik. Kravet på godkända betyg i de uppräknade ämnena skall dock inte tillämpas förrän vid intagning till gymnasieskolan /99. Regeringen kommer i avsnitt 12 att föreslå att dessa krav också skall gälla för att bli mottagen på ett specialutformat program. Kommunerna är skyldiga att se till att eleverna ges förutsättningar att nå de mål som fastställts i kursplanerna för . Elever som trots detta inte når godkändnivån i något av de grundläggande ämnena svenska, matematik och engelska har mycket begränsade möjligheter att följa ett nationellt program i gymnasieskolan. De bör hänvisas till ett individuellt program för att på så sätt bli bättre förberedda för fortsatta studier. har med anledning av propositionen Vissa betygsfrågor m.m. beslutat (prop. 1994/95:174, bet. 1994/95:UbU19, rskr. 1994/95:406) att svenska som andraspråk skall betraktas som ett eget ämne i alla skolformer. I gymnasieskolan utgör ämnet ett kärnämne och ett alternativ till kärnämnet svenska. I är undervisning i svenska som andraspråk obligatorisk för elever som behöver undervisningen. Svenska som andraspråk har egen kursplan i både och gymnasieskolan. Enligt vår bedömning är kunskaper motsvarande godkänt betyg från svenska som andraspråk i en tillräcklig grund för att kunna följa nationella och specialutformade program i gymnasieskolan. Vi föreslår därför att betyg från svenska som andraspråk jämställs med betyg i svenska för tillträde till dessa program i gymnasieskolan. Förslaget medför en ändring 5 kap. 5 § skollagen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Sammanfattande betyg i ämnesblock i grund- | | skolan kan ges som alternativ till betyg i varje ämne. Skälen för regeringens förslag: Frågan om arbetssätt och ämnessyn i har diskuterats , framför allt vad gäller natur- orienterande och samhällsorienterande ämnen. Den vetenskapliga utvecklingen och olika akademiska discipliners organisering har tagits till intäkt såväl för en ämnesmässig uppdelning som integration. Men frågan om skolämnenas organisering kan inte avgöras utifrån de akademiska disciplinerna eftersom ett skolämne är något annat än en introduktion eller förenkling av ett universitetsämne. Ett skolämne kan närmast sägas vara en förening av disciplinkunskap, aktuella frågor och försök att utgå från barns och ungas perspektiv på tillvaron. Skälen till att integrera eller särskilja olika skolämnen måste därför sökas i den pedagogiska planeringen av undervisningen. Många skolor har anammat ett arbetssätt som främjar ämnesintegrering. Denna utveckling har stärkts av att den nya utbildningen till grundskollärare med indelningen naturorienterande ämnen (NO) respektive samhällsorienterande ämnen (SO) lägger grunden till ett ämnesövergripande arbetssätt i dessa ämnen. läroplan uppmuntrar ett ämnesövergripande arbetssätt. Kursplanerna inbjuder till denna möjlighet och timplanen anger en timram för ämnesblocken och ger skolorna en möjlighet att göra lokala justeringar och prioriteringar för att uppnå kunskapsmålen. Kursplanerna i biologi, fysik och kemi har gemensamma mål att sträva mot. Med de regler, som gäller för elever som följer den äldre läroplanen, Lgr 80, och vilka kommer att få betyg enligt det femgradiga betygssystemet, finns möjlighet för de lärare som undervisar i ämnesblock att bestämma vilken modell de vill följa, dvs. ämnes- eller blockbetyg. Frågan om att sätta sammanfattande betyg i ämnesblocken NO och SO är i sig inte avgörande för ett ämnesintegrerande arbetssätt. Det nya styrsystemet, de nya timplanerna etc. ger dessa möjligheter. Det finns dock en tradition inom och genom den nya lärarutbildningen att koppla ett ämnesintegrerat arbetssätt i NO respektive SO med betygsättningen. Mot denna bakgrund anser vi att det skall finnas möjlighet för skolorna att kunna sätta sammanfattande betyg i ämnesblocken NO, dvs. fysik, kemi och biologi respektive SO, dvs. geografi, historia, samhällskunskap och religionskunskap även i det nya betygssystemet. Förslaget innebär att i grundskoleförordningen (1994:1194) och special- skoleförordningen (1995:401) bör införas bestämmelser som gör det möjligt för lärarna att sätta betyg efter undervisningens uppläggning, dvs. ämnesvis eller blockvis. För att underlätta för lärarna att sätta blockbetyg bör ges i uppdrag att överarbeta kursplanerna i SO-ämnena, bl.a. att utarbeta mål att sträva efter. Vidare bör verket få i uppdrag att fastställa betygskriterier för ämnesblocken. För att markera betydelsen av ett ämnesövergripande arbetssätt och att en sådan utveckling stimuleras avser regeringen att ge i tilläggsdirektiv att komma med förslag inom detta område. 8 Behovet av kontinuerliga förändringar i gymnasieskolan. När regeringen nu lägger fram förslag till vissa förändringar i gymnasieskolan (avsnitten 9, 10, 11, 12 och 13) skall de ses som delar i en nödvändig kontinuerlig förändringsprocess. Redan i den av behandlade propositionen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85) anförde föredragande statsrådet att reformen skall ses som en grund för en fortsatt utveckling av gymnasieutbildningen. I propositionen betonades också vikten av att förslagen skulle skapa lösningar som ger förutsättningar för en fortgående utvecklingsprocess. Behov av förnyelse och förbättrade lösningar för att intentionerna i reformen skall förverkligas kommer kontinuerligt att uppstå. Utöver förslagen längre fram i denna proposition finns några områden som regeringen redan nu bedömer behöver utvecklas ytterligare. Vi är dock inte beredda att lägga konkreta förslag i denna proposition men vill anmäla för den utveckling som pågår. Gymnasieskolans uppgift är att kvalificera eleverna i tre avseenden - för ett utvecklande arbetsliv, för deltagande i ett demokratiskt samhällsliv och för vidare studier. Bakgrunden till förändringen av gymnasieskolan var bedömningen att kraven på dessa tre områden inte uppfylldes av den gamla gymnasieskolan. Detta gällde i synnerhet kraven från arbetslivet, där de tvååriga linjerna i allt mindre utsträckning skulle leda till arbete eller anställning . I stället valde många arbetsgivare att anställa ungdomar från de treåriga teoretiska linjerna och själva ge dem yrkeskunskaperna. Därför beskrevs den viktigaste utgångspunkten för reformen i propositionen Växa med kunskaper, som "att höja den allmänna utbildningsnivån och förbereda alla för ett livslångt lärande, där återkommande utbildningar blir allt vanligare". Detta skäl är ännu mer giltigt när reformen har införts. Erfarenheterna av reformarbetet som utveckling redovisar i delbetänkandet Den nya gymnasieskolan - hur går det? (SOU 1996:1) är att det finns behov av ytterligare åtgärder för att reformen skall nå upp till målsättningarna. Kommittén konstaterar att motiven och målen för gymnasiereformen har fått en stor acceptans, men att de inte är tillräckligt kända av alla som har en roll i och ansvar för genomförandet. En viktig roll i reformen har arbetslivet i och med genomförandet av den arbetsplatsförlagda utbildningen. Kunskapen om reformen hos de centrala branschorganisationerna är ofta mycket hög men svårigheter finns när de enskilda skolorna skall möta företagen i lokal samverkan. Kunskapen om varandras villkor och möjligheter måste höjas. Här förutsätter regeringen att arbetslivets centrala organisationer och parter känner ett stort ansvar att tillsammans med utbildningsansvariga genomföra olika åtgärder. Inom har det tillsatts en arbetsgrupp där representanter från och ingår. Arbetsgruppens uppgift är att finna olika åtgärder för att förbättra kontakterna mellan skolan och arbetslivet. Kommunerna som är huvudmän för skolan, har ett stort ansvar för genomförandet av reformen. För reformens genomförande har en resurs baserad på elevantal samt riktade bidrag för utrustning och handledarutbildning utbetalats till skolhuvudmännen. Trots de gjorda insatserna bedömer regeringen att det behövs en mer samlad informationsinsats för genomförandet av reformen. har därför startat ett arbete tillsammans med och för att göra olika informationsinsatser. Arbetslivet förändras i allt snabbare takt. har redovisat en syssel- sättningsstudie som visar att det tillkommer nya arbetstillfällen med krav på högre kvalifikationer som okvalificerade arbetsuppgifter inom främst industriproduktionen försvinner. Utvecklingen pekar också mot ett behov av mer tvärvetenskapliga kompetenser och kunskaper. I det perspektivet behövs en flexibel gymnasieskola som kontinuerligt kan förändras i takt med utvecklingen. ger vårt utbildningssystem möjlighet att möta denna utveckling. De lokala skolhuvudmännen har en frihet att skapa specialutformade program, vilket t.ex. kan ske i samarbete med det lokala näringslivet. Antalet specialutformade program som erbjuds eleverna har stadigt ökat sedan reformen startade och är ca 200. Dessa specialutformade program utgörs ofta av kombinationer av ämnen från Naturvetenskapsprogrammet och yrkesämnen. Dessutom har det utvecklats ett stort antal lokala grenar inom de nationella programmens ramar. Regeringens bedömning är att kraven på flexibla studievägar utifrån arbetslivets och individens önskemål kommer att öka. kan detta innebära att regeringen som ett led i en pågående förändringsprocess behöver återkomma till med förslag om förändringar i studievägsstrukturerna. De skolreformer som har genomförts i är av två slag dels innehållsmässiga dels ansvarsmässiga. Kommunerna har det verksamhetsmässiga ansvaret för skolan. Riksdag och regering styr genom mål och genom det resultatansvar huvudmän och skolor ålagts. Målstyrningen fokuserar mer på kunskapskvaliteter och inte i samma utsträckning som tidigare på innehåll och tid. Urvalet av stoff, hur stoffet skall organiseras och vilka arbetssätt och arbetsformer som används är lärarnas och elevernas gemensamma ansvar. Det är utifrån elevens möjlighet att nå målen som tiden, arbetssättet och arbetsformer skall organiseras. Enligt de nya timplanerna är eleverna garanterade en minsta undervisningstid. Den garanterade undervisningstiden i gymnasieskolan är reglerad för varje ämne.