prop · GJ03152 · 1996-01-01 00:00:00 — En första förutsättning är att den skattskyldige arbetar vid en EU- institution, ett EU-organ eller vid Europaskolorna. En andra förutsättning är att arbetet där är tidsbegränsat. För det tredje skall den huvudsakliga delen av lönen betalas av annan arbetsgivare än EU-institution, EU-organ eller Europaskolorna. Som redovisats i avsnitt 7.2 kan det diskuteras om t.ex. en nationell expert har en eller två arbetsgivare. Det skall dock sakna betydelse i detta sammanhang om EU-institutionen, EU-organet eller Europaskolorna betraktas som arbetsgivare eller inte. Vad som krävs är dock att den som betalar den huvudsakliga delen av lönen kan anses som arbetsgivare. Regeln kan i varje enskilt fall tillämpas i längst räknat från den dag arbetet påbörjades. Är samtliga dessa förutsättningar uppfyllda skall den skattskyldige, om han begär det, anses ha sitt tjänsteställe hos den arbetsgivare som betalar den huvudsakliga delen av lönen. Exempel på sådana som kan komma att omfattas av regeln är nationella experter och lärare vid Europaskolorna. Är i sådant fall bostaden på arbetsorten tillfällig och beror enbart på tjänsteutövningen skall den inte anses som sådan bostad som enligt punktens andra stycke andra mening skall likställas med vanliga verksamhetsorten, under förutsättning att den skattskyldige har annan permanent bostad. Även om sistnämnda bostad är uthyrd eller utlånad bör bostaden på arbetsorten anses vara tillfällig. Bostaden på hemorten skall härvid anses som sådan bostad som avses i andra styckets andra mening. Enbart den omständigheten att den skattskyldiges familj flyttar med till arbetsorten medför inte att bostaden där skall likställas med den vanliga verksamhetsorten. För tiden skall frågan om vad som är tjänsteställe bedömas utifrån de allmänna reglerna i andra stycket. När arbete utom den vanliga verksamhetsorten varit förlagt till en och samma ort i en följd bedöms rätten till avdrag och beräknas detta enligt bestämmelserna i punkt 3 a av anvisningarna till 33 § KL. En löpande förrättning anses bruten endast av uppehåll som beror på att arbetet förläggs till annan ort . Avdragsrätten är dock tidsbegränsad. Avdrag vid s.k. tillfälliga arbeten medges under längst och i övrigt längst för gifta eller samboende par och under längst för ensamstående skattskyldiga. I den angivna tiden skall inräknas tid under vilken avdrag för samma förrättning medgetts enligt punkt 3. Avdrag medges än som sagts , om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det. När det gäller nationella experter är anställningens natur sådan att de torde medges avdrag under hela sin tjänstgöring. Dels har de kvar sin anställning i hemlandet med full lön, dels kan arbetet som expert inte förlängas. Lärare vid Europaskolorna däremot torde - i de fall dubbel bosättning inte föreligger - inte komma i fråga för avdragsrätt än . Deras första förordnande är men tjänstgöringen kan förlängas upp till . I ett nytt sista stycke föreslås att med arbetsgivare skall jämställas även utbetalare av traktamente om denne är den för vilken den huvudsakliga delen av arbetet utförs. Skälen härför har angetts i avsnitt 7.2. Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.4. Anvisningspunkten är ny och reglerar rätten till avdrag för skolavgifter. Den som kan få avdrag för skolavgifter är den som är på förrättning utomlands och har rätt till avdrag enligt punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL. Avdragsrätten föreslås gälla enbart kostnader för barns grundläggande skolgång i förrättningslandet. Härmed avses enbart sådana kostnader som terminsavgift o.d. Andra kostnader som t.ex. resekostnader till skolan omfattas inte. Med grundläggande skolgång avses grundskola och gymnasieskola eller motsvarande. Eftergymnasial utbildning ingår inte i begreppet. Avdragsrätten gäller endast kostnader som hänför sig till medföljande barn som den skattskyldige försörjer och har hand om. För avdragsrätt krävs dessutom att skolgången genomförs i förrättningslandet. En person som t.ex. inför en längre utlandsvistelse låter sitt barn gå på internatskola i får således inte avdrag för de kostnader detta kan medföra. Vidare måste den skattskyldige ha rätt till avdrag för ökade levnadskostnader enligt punkt 3 av anvisningarna till 33 § KL vilket innebär att avdragsrätten för skolkostnader är begränsad i samma omfattning som rätten till avdrag för ökade levnadskostnader. Avdrag vid tillfällig anställning medges under längst . I övrigt medges avdrag under längst för gifta eller samboende par och under längst för ensamstående skattskyldiga. Avdrag medges dock än som sagts , om anställningens natur eller andra särskilda skäl talar för det. De kostnader för vilka avdrag får göras skall dessutom avse den tid för vilken avdragsrätten föreligger. Ändringen har kommenterats i avsnitt 7.4. Den föreslagna avdragsregeln omfattar samma personkrets som undantas från förmånsbeskattning i 32 § 3 h mom. Bestämmelsen reglerar den skattskyldiges rätt till avdrag för kostnader som han eller hon får vidkännas på grund av utbildning eller annan åtgärd som avses i 32 § 3 h mom. I första stycket anges att den skattskyldige har rätt till avdrag för kostnader för resor mellan bostaden och utbildningsplatsen. I bestämmelsen hänvisas till 33 § 2 mom. och till punkt 4 av anvisningarna enligt vilken avdrag skall medges för skäliga kostnader för resor till och från arbetsplatsen. Avdrag medges för billigaste färdmedel om den skattskyldige behövt anlita och har anlitat särskilt fortskaffningsmedel. Avdrag medges för den del av kostnaden som tillsammans med kostnader för resor mellan bostaden och arbetsplatsen överstiger . Enligt andra stycket skall den skattskyldige medges avdrag för ökade levnadskostnader om han av arbetsgivaren eller av annan uppburit ersättning för sådana kostnader. Avdrag medges med den uppburna ersättningen dock högst med de schablonbelopp som gäller vid tillfällig anställning enligt punkt 3 a första stycket av anvisningarna till 33 § KL. För avdrag krävs att avståndet mellan bostaden och utbildningsorten överstiger och att den skattskyldige övernattat på utbildningsorten. Avdrag medges för logi med den faktiska kostnaden och för kostnader för måltider och småutgifter med ett halvt maximibelopp eller normalbelopp och av maximibeloppet eller normalbelopp för tid därefter. Avdrag medges under högst efter anställningstidens utgång. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 5.2. Huvudregeln är att förmåner skall värderas till marknadsvärdet. Förslaget innebär att det anges att vissa reseförmåner emellertid skall värderas enligt särskilda grunder i en ny anvisningspunkt 6 till denna paragraf. I första stycket anges vilken personkrets och vilka slags resor som anvis- ningspunkten är tillämplig på. Endast flyg- och tågresor med inskränkande villkor kan bli föremål för värdering enligt denna anvisningspunkt. Dessutom skall flygresor och tågresor värderas enligt två skilda modeller. Andra stycket anger vad som avses med inskränkande villkor. De villkor som det kan vara fråga om är villkor om att resan endast får företas eller endast på vissa avgångar eller endast i mån av platstillgång för resenären. Dessutom krävs det att dessa villkor dels väsentligt avviker från vad som gäller för resa som finns att köpa på allmänna marknaden, dels innebär en påtaglig olägenhet för resenären. Resor med inskränkande villkor som finns på allmänna marknaden, skall inte värderas enligt denna punkt även om villkoren innebär en påtaglig olägenhet. Mindre inskränkningar i det fria resandet, som exempelvis några enstaka avgångar på vilka personalen inte får rabatt, kan inte anses som en sådan påtaglig olägenhet. Inskränkningarna bör vara av sådan omfattning att möjligheterna att utnyttja förmånerna under t.ex. högsäsong eller för normala pendlingsresor är starkt begränsade. Övriga resor - sådana som saknar nämnda inskränkningar - behandlas vid beskattningen enligt vanliga regler, dvs. varje resa värderas till marknads- värdet enligt 42 § andra stycket KL. I tredje stycket anges riktlinjer för hur det lägsta normalt förekommande marknadspriset för motsvarande bokningsbara resa utan inskränkande villkor skall räknas fram. Med en resa avses i detta sammanhang en enkel resa mellan två orter. Om det däremot på allmänna marknaden är vanligt förekommande att rundresebiljetter finns att köpa som tillåter uppehåll på en eller flera orter skall en sådan rundresa anses som en resa. En flygresa som är förenad med s.k. standby-villkor - att resan endast får företas i mån av platstillgång - skall värderas till av det lägsta normalt förekommande marknadspriset för motsvarande resa utan sådana inskränkande villkor som avses i andra stycket. Övriga flygresor skall värderas till av detta pris. Det är prisnivån andra året före beskattningsåret till och med september året före beskattningsåret som skall utgöra grund för värderingen. En resa skall värderas med utgångspunkt i det lägsta normalt förekommande marknadspriset för en konsument för motsvarande bokningsbara resa utan inskränkande villkor. Vid bestämmandet av lägsta marknadspris bör även tur- och returpriser beaktas. Med konsument i detta sammanhang avses i princip samma sak som i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, dvs. fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. Det efterföljande fjärde stycket anger riktlinjer för hur det lägsta normalt förekommande marknadspriset skall beräknas. Utgångspunkten är att jämförelse skall göras med priser för resor till samma destinationsort och med samma slags transportmedel. I den mån detta t.ex. inte framstår som lämpligt eller uppgifterna svårligen kan tas fram, kan i stället en jämförelse göras med resor med samma slags tranportmedel och med ungefär samma ressträcka. Det kan t.ex. vara så att priset för resor inom en viss zon eller mellan vissa zoner inte nämnvärt skiljer sig åt. I sådana fall bör som lägsta normalt förekommande pris kunna väljas ett genomsnitt av de lägsta priserna till de vanligast förekommande destinationsorterna inom respektive mellan zonerna. Att priset dessutom skall vara normalt förekommande innebär att tillfälliga kampanjpriser och liknande inte får läggas till grund för värderingen. I det femte stycket anges hur förmån av fria eller delvis fria tågresor skall värderas. De skall värderas enligt en enhetlig schablon som är lika oavsett hur mycket man reser. Däremot kan värdet variera beroende på omfattningen av förmånen. T.ex. bör det bli ett värde för resor i andra klass och ett annat för resor i första klass. För de SJ-anställda bör de årskort som SJ säljer kunna tjäna till ledning för vad som är marknadspriset för ett årskort för motsvarande resor utan inskränkande villkor. Dessa årskorts omfattning har redovisats i avsnitt 5.2. Omfattar reseförmån med tåg även viss resa med buss där tågbiljett fungerar som giltig färdbiljett skall förmånen anses omfatta även sådan resa. Detsamma gäller om det i priset för det årskort utifrån vilket förmånsvärdet beräknas ingår resa på buss. punkt 1 Samtliga ändringar föreslås träda i kraft . Ändringarna skall i huvudsak tillämpas redan vid taxering. De nya bestämmelserna i 32 § 3 f mom., 42 §, punkt 4 av anvisningarna till 41 § och punkt 6 av anvisningarna till 42 § skall dock tillämpas första gången vid taxering. Den nya lydelsen av punkt 1 av anvisningarna till 20 § KL skall tillämpas i fråga om måltidsutgifter efter utgången av . Punkten innebär att vissa ersättningar som enligt kommunalskattelagen är skattepliktiga inte skall tas upp som intäkt vid taxering. Det gäller endast ersättning för traktamente och hemresekostnader som har utbetalats av EU- institution eller EU-organ till nationell expert . 14.2 Förslaget till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272) I andra stycket anges att när det gäller vissa fria eller delvis fria resor inom rese- och trafikbranschen skall resorna värderas enligt särskilda grunder som beskrivs i punkt 6 av anvisningarn till 42 § KL. Det är fråga om reseförmåner med olika inskränkande villkor (se avsnitt 5.2). Ändringen innebär att en tidigare felaktig hänvisning rättas till. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Den nya lydelsen av 8 § skall tillämpas första gången i fråga om preliminär skatt . 14.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:295) om sjömansskatt I tredje stycket har gjorts ett förtydligande av skattefriheten för utländska sjömän. Sjömansskatt och allmänna egenavgifter utgår inte på inkomst som uppbärs av utländsk om han visar, genom att uppvisa kvitto eller intyg från skatteförvaltningen i det andra landet, att skatt på inkomsten har tagits ut eller kommer att tas ut i det andra landet för inkomsten ifråga. Skälen för förslaget har redovisats i avsnitt 8. 14.4 Förslaget till ändring i taxeringslagen (1990:324) Inskränkningen i andra stycket att skattemyndigheten inte får fatta grundläggande beslut om årlig taxering, omprövningsbeslut och beslut om skattetillägg till den skattskyldiges nackdel slopas. Förslaget har kommenterats i avsnitt 10. 14.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter Ändringen innebär att dödsbo, i likhet med vad som gäller för en fysisk person, inte behöver lämna självdeklaration i det fall boet inte har andra inkomster än sådan inkomst av kapital från vilken avdrag för preliminär A-skatt skall göras. Motiven till förslaget framgår av avsnitt 12. Dessutom har en förändring av redaktionell karaktär skett i paragrafen. Motiven till ändringen, som innebär en utvidgning av den krets som får lämna förenklad självdeklaration, finns i avsnitt 11. 14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster 1 § Ändringen i punkt 3 är föranledd av att Kommunernas pensionsanstalt ombildats till ett aktiebolag. Sammanfattning av betänkandet Personalavveckling, utbildning och beskattning (SOU 1995:94) Utredningen skall enligt direktiven kartlägga och redovisa vilka typer av förmåner som förekommer i någon större utsträckning i samband med uppsägning och redovisa hur dessa behandlas i skattehänsende samt lägga förslag till de regeländringar som kan anses behövliga. Vidare skall utredningen analysera hur av arbetsgivaren bekostad utbildning behandlas skattemässigt och förslå de regeländringar som bedöms nödvändiga. Som allmän begränsning bör enligt direktiven gälla att förslagen inte får öppna möjligheter till överflyttning av lön till skattefria förmåner. De förslag som utredningen lägger fram skall vara statsfinansiellt neutrala. Utredningen har utfört kartläggningsuppdraget genom att göra intervjuer med ett så representativt urval av intervjuobjekt som möjligt. Med hänsyn till den be- gränsade tid som utredningen har haft till sitt förfogande har utredningen varit tvungen att begränsa antalet intervjuobjekt. Intervjuer har gjorts med företrädare för företag, olika fackförbund, myndigheter och trygghetsstiftelser. Kartläggningens syfte har framför allt varit att få fram vilka typer av förmåner som förekommer i samband med personalavveckling. Det har under kartläggningsarbetet kommit fram att det framför allt finns två orsaker till att det uppstår övertalighet av personal hos olika arbetsgivare, nämligen den ekonomiska situationen i samband med en lågkonjunktur och den strukturutveckling som äger rum. Allt snävare ekonomiska ramar för både företag och myndigheter har gjort att de har varit tvungna att på olika sätt försöka minska kostnaderna, bl.a. genom att nedbringa personalstyrkan. Vidare har bl.a. den tekniska strukturomvandlingen gjort att ett stort antal arbeten helt enkelt har försvunnit och i vissa fall ersatts av helt nya arbeten. Den åtgärd som visat sig vara vanligast som stödåtgärd, bortsett från möjligtvis avgångspensioner och avgångsvederlag, är utbildning i olika former. Utbildningen kan gälla såväl korta kurser i t.ex. språk eller datorkunskap som en helt ny yrkesutbilning. Det kan gälla olika former av handledning, t.ex. jobbsökarkurser, och kurser som syftar till att utveckla den sociala kompetensen. Hjälp av outplacementkonsult förekommer också liksom olika former av starta-eget-bidrag. Det senare kan bestå av såväl kurser om hur man sköter ett eget företag som att den anställde eller tidigare anställde får köpa inventarier e.d. av den förra arbetsgivaren till ett lågt pris eller att den tidigare arbetsgivaren garanterar viss upphandling av tjänster. Vid kartläggningen har det vidare framkommit att de kostnader som de olika åtgärderna uppgår till är mycket olika, framför allt beroende på åtgärdens art. När det gäller utbildningsinsatser är dock också kostnaderna beroende av om insatsen köps av ett särskilt utbildningsföretag eller om utbildningen leds av personal inom företaget. Kostnderna kan variera från några för kortare handledning till långt för viss längre utbildning eller outplacementåtgärder. utgår i allmänhet lön eller någon annan ersättning och den enskilde får sina utbildningskostnader betalade helt eller delvis. Kost- naderna betalas av arbetsgivaren, arbetsförmedlingen eller av någon av de trygghetsstiftelser som finns. delas kostnaderna mellan t.ex. arbetsgivaren och en trygghetsstiftelse. Ofta får den enskilde själv betala sina ökade levnadskostnader och resekostnader. I vissa fall hade utredningens intervjuobjekt inte stött på några problem vad gäller beskattningen av olika förmåner medan man i andra fall hade träffat på olikheter i praxis mellan olika skattemyndigheter. Nästan samtliga intervjuobjekt betonade starkt de negativa effekter som det skulle få, om utbildningskostnader i samband med uppsägning mera generellt skulle beskattas. Man menade bl.a. att det skulle minska den enskildes incitament till att genomgå utbildning och bli kvar i arbetslivet. Beskattning av förmåner i samband med personalavveckling Det finns inte någon särskild lagreglering när det gäller beskattning av förmåner i samband med personalavveckling och för övrigt inte heller för utbildningsförmåner. I stället blir den allmänna regeln i 32 § l mom. KL tillämplig, där det anges att förmån i pengar, bostad eller annat som utgått för tjänsten skall hänföras till intäkt av tjänst. Vidare är praxis ganska sparsam när det gäller beskattning av de förmåner som utredningen har att behandla, medan det finns en rikhaltig flora av regeringsrättsavgöranden som avser avdragsrätten. Utbildning o.d. i personalavvecklingssituationer äger rum dels innan uppsägning sker men när det finns risk för sådan, dels och dels efter denna tidpunkt. Någon definition på när en förmån utgått för tjänsten finns inte i vår lagstiftning. I praxis har man dock gått ganska långt när det gällt att anse att förmåner av olika slag har utgått för tjänsten. En förmån anses således ha utgått för tjänsten inte bara när den nuvarande arbetsgivaren betalar utan också när den tidigare arbetsgivaren eller t.ex. en trygghetsstiftelse betalar. Skattelagstiftningen innehåller vissa regler om undantag från förmånsbeskattningen. Sådana undantag finns bl.a. för förmån av fri rehabilitering och personalvårdsförmåner. Åtgärder i samband med personalav- veckling kan inte inrymmas under något av de undantag från förmånsbeskattningen som finns. Sådana förmåner skall således i princip beskattas. Enligt utredningens mening bör arbetsgivaren så långt det är möjligt stimuleras att hjälpa till med utbildningsinsatser o.d. för den personal som är uppsägningshotad liksom den anställde bör stimuleras till att genomgå utbildning eller till att delta i andra åtgärder som kan medverka till att han blir kvar i arbetslivet och kan försörja sig själv i stället för att bli beroende av stöd från samhällets sida. Arbetsgivarens satsning på att utbilda sina uppsägningshotade anställda eller att på annat sätt hjälpa dem att få ett nytt arbete bör då inte motverkas av förmånsbeskattning hos den enskilde. Det är inte heller rimligt att den som får en utbildning bekostad av arbetsgivaren skall förmånsbeskattas medan den som genomgår t.ex. arbetsmarknadsutbildning inte behöver betala skatt för sådana särskilda bidrag som utgår för att täcka kostnader för t.ex. kursavgifter, resor och logikostnader. Utredningen anser därför att undantag från förmånsbeskattningen bör göras när det gäller förmåner som utges i samband med personalavveckling och föreslår därför en regel av innehåll att den som är eller riskerar att bli arbetslös inte skall beskattas för förmåner i form av utbildning eller liknande tjänster, om förmånen är av väsentlig betydelse för att han skall kunna fortsätta att förvärvsarbeta. Det innebär att utbildning och information av olika slag, outplacementåtgärder, psykologhjälp och liknande tjänster som på ett personligt plan avser att hjälpa den skattskyldige att få ett nytt arbete eller att i övrigt bistå honom skall undantas från förmånsbeskattning. Förmånliga inköp av varor eller tjänster från arbetsgivaren, förmånliga lån m.m. omfattas däremot inte av skattebefrielsen. Beskattning av förmåner i samband med utbildning i allmänhet Den i praxis ofta förekommande gränsdragningen mellan grundutbildning och fortbildning har i gällande rätt betydelse både för förmånsbeskattningen och för den enskildes avdragsrätt. Denna gränsdragning kan härledas till den för samtliga inkomstslag gemensamma bestämmelsen om avdragsrätt i 20 § KL. Enligt denna bestämmelse får vid beräkning av inkomst från en särskild förvärvskälla avdrag medges för alla omkostnader för intäkternas förvärvande och bibehållande. Vidare får avdrag inte göras för den skattskyldiges personliga levnadskostnader. Enligt gällande rätt är det helt klart att fortbildning inte skall förmåns- beskattas. Det torde också vara klart att en utbildning skall anses vara fortbildning om utbildningen syftar till att den enskilde skall hålla sig à jour med utvecklingen och det även när fråga är om att förvärva nya kunskaper för att kunna behålla den tjänst som man redan innehar. Emellertid har strukturomvand- lingen gjort att vissa arbeten helt har försvunnit och ersatts av andra arbeten som ofta krävt en annan och högre kompetens än den som behövdes för att sköta den tidigare tjänsten. Detta har medfört att arbetsgivare har varit tvungna att utbilda den befintliga personalen för att den skall bli skickad att klara av de nya arbetsuppgifterna. Det är i dessa fall fråga om en klart kompetenshöjande utbildning. Utredningen anser därför att det är oförenligt med samhällsutvecklingen att dra en skiljelinje mellan grundutbildning och fortbildning när det gäller att bedöma om förmånsbeskattning skall ske för utbildningskostnader. I stället bör man bortse från dessa begrepp och utgå från det behov av utbildning som den enskilde har för att kunna svara upp mot de krav som ställs på grund av tekniska och andra förändringar på arbetsplatsen. Framför allt i senare rättspraxis har man i stället för att resonera kring begreppen grundutbildning och fortbildning grundat sitt ställningstagande på om utbildningen kan anses som fullgörande av tjänst. Således har regeringsrätten i vissa fall ansett att en utbildning varit att jämställa med fullgörande av tjänst, oavsett att den varit ägnad att medföra en högre kompetens. Dessa rättsfall har gällt fråga om avdragsrätt förelegat men de har givetvis betydelse även för förmånsbeskattningen. Med tanke på den oklarhet som fortfarande får anses råda i praxis anser utredningen att ett klargörande krävs i lagstiftning- en. Utredningen föreslår därför att förmån av utbildning som är av väsentlig betydelse för arbetsgivarens verksamhet skall undantas från förmånsbeskattning. För att en utbildning skall omfattas av undantaget är det dock viktigt att klargöra att utbildningen har ett tydligt samband med arbetsgivarens verksamhet och dessutom är av väsentlig betydelse för denna. Avdragsrätt för ökade levnadskostnader och resekostnader Det finns inga särskilda lagregler om avdragsrätt för kostnader i samband med personalavveckling eller utbildning i allmänhet.