prop · GJ0321 · 1996-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1995/96:21 Frister vid anhållande och häktning Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås vissa justeringar av de frister som gäller för åklagaren att begära en anhållen person häktad och för tingsrätten att hålla förhandling i häktningsfrågan. gäller att åklagaren skall göra häktningsframställning som han meddelar anhållningsbeslutet eller senast dagen därefter. Om det finns synnerliga skäl får framställningen göras senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Tingsrätten skall hålla häktningsförhandling som framställningen kom in eller senast dagen därefter. Om det finns synnerliga skäl får förhandlingen dock hållas senare men aldrig senare än efter gripandet. Enligt förslaget i propositionen skall åklagaren göra framställning om häktning utan dröjsmål och senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet.Tingsrätten skall utan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrågan och förhandlingen får aldrig hållas senare än efter gripandet. Om någon har häktats i sin frånvaro och sedan grips, skall domstolen hålla förhandling med denne i häktningsfrågan utan dröjsmål efter anmälan om gripandet och senast efter gripandet. De föreslagna mera flexibla fristerna syftar till att ge ökad tid för brottsutredningen före häktningsförhandling så att underlaget skall bli så bra som möjligt. Förslagen syftar också till att häktningsförhandling inte skall behöva hållas på helgdagar i lika stor omfattning som . I propositionen föreslås också en justering av 3 § delgivningslagen (1970:428), som genom ett förbiseende i ett tidigare lagstiftningsärende fått en felaktig lydelse. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3 2 Lagtext.................................................... 4 2.1 Förslag till lag om ändring i ...... 4 2.2 Förslag till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) 6 3 Ärendet och dess beredning................................. 7 4 Innebörden av häktningsreform..................... 8 5 utvärdering....................................... 8 6 utvärdering....................................... 9 7 Reformförslag.............................................. 10 8 Närmare om de ekonomiska konsekvenserna.................... 15 9 Ikraftträdande m.m......................................... 16 10 Författningskommentar...................................... 16 10.1 Förslaget till lag om ändring i .... 16 10.2 Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) 17 Bilaga 1 Lagförslagen i 1995:2....... 18 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över 1995:2...................... 20 Bilaga 3 Lagrådets yttrande.................................. 21 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .. 22 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i delgivningslagen (1970:428). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 24 kap. 12, 13, 17 och 19 §§ skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 24 kap. 12 §1 -------------------------------------------------------------------- Häktningsframställning skall Häktningsframställning skall göras som anhåll- göras utan dröjsmål och senast ningsbeslutet meddelades eller tredje dagen efter senast dagen därefter. Om det anhållningsbeslutet. finns synnerliga skäl, får fram- ställningen göras senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Har anhållningsbeslutet meddelats i den misstänktes frånvaro, skall vid tillämpning av första stycket som dag för beslutet anses dagen då beslutet verkställdes. Görs inte häktningsframställning inom föreskriven tid, skall åklagaren häva anhållningsbeslutet. 13 §2 -------------------------------------------------------------------- Har en häktningsframställning Har en häktningsframställning gjorts, skall rätten gjorts, skall rätten utan dröjsmål eller senast dagen därefter hålla förhandling i häktnings- hålla förhandling i frågan. Om det finns synnerliga skäl, får förhandlingen dock hållas . Häktningsförhandlingen får aldrig hållas senare än efter det att den misstänkte greps eller anhållningsbeslutet verkställdes. 17 §3 En fråga om att häkta den som inte är anhållen får tas upp på yrkande av åklagaren. Efter åtalet får rätten även på yrkande av målsäganden eller självmant ta upp frågan. Då en fråga om häktning enligt första stycket har väckts, skall häktningsförhandling inför rätten hållas . I fråga om sådan förhandling gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 14-16 §§. Har den misstänkte kallats till förhandlingen eller finns det anledning att anta att han avvikit eller på annat sätt håller sig undan, utgör dock hans utevaro ej hinder för förhandlingen. Uteblir målsäganden trots att han kallats till förhandlingen, får frågan ändå avgöras. Har rätten beslutat om häktning av någon som inte är närvarande vid rätten skall, så snart beslutet har verkställts eller hindret för hans närvaro har upphört, anmälan om detta göras hos rätten. -------------------------------------------------------------------- När en anmälan enligt tredje När en anmälan enligt tredje stycket har gjorts, skall stycket har gjorts, skall rätten rätten eller senast utan dröjsmål hålla förhandling därefter hålla förhandling häktningsfrågan. Häktningsförhand- i häktningsfrågan. Om det finns lingen får aldrig hållas senare än synnerliga skäl, får förhand- efter det att lingen dock hållas . häktningsbeslutet har verkställts Häktningsförhandlingen får aldrig eller hindret för den misstänktes hållas senare än efter närvaro vid rätten har upphört. det att häktningsbeslutet har verkställts eller hindret för den misstänktes närvaro vid rätten har upphört. 19 §4 -------------------------------------------------------------------- Har någon som är närvarande vid Har någon som är närvarande vid rätten häktats med stöd av 3 §, rätten häktats med stöd av 3 §, skall åklagaren, så snart han skall åklagaren, så snart han anser att det finns sannolika anser att det finns sannolika skäl för att den misstänkte begått skäl för att den misstänkte begått brottet, anmäla detta till brottet, anmäla detta till rätten. Rätten skall rätten. Rätten skall utan dröjsmål eller senast dagen efter en efter en sådan anmälan hålla ny sådan anmälan hålla ny förhandling förhandling i häktningsfrågan. Om det finns Förhandling måste alltid, synnerliga skäl, får förhand- oberoende av anmälan, hållas inom lingen dock hållas . För- från häktningsbeslutet. handling måste alltid, oberoen- de av anmälan, hållas inom från häktningsbeslutet. Om det när förhandlingen hålls inte framkommit sannolika skäl för att den misstänkte begått brottet eller i övrigt inte längre finns skäl för häktning, skall beslutet om häktning hävas. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) Härigenom föreskrivs att 3 § delgivningslagen (1970:428) skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 §1 Myndighet ombesörjer delgivning genom att sända handlingen med post eller överlämna den med bud eller på annat sätt till den sökte, varvid som bevis att denne har mottagit försändelsen begäres delgivningskvitto eller mottagningsbevis (ordinär delgivning). Ordinär delgivning kan också ske genom förenklad delgivning enligt 3 a §. Om det finns anledning antaga att delgivningskvitto eller mottagningsbevis ej kommer att lämnas eller ej kommer att erhållas , får myndighet som regeringen bestämmer ombesörja att handlingen överlämnas till den sökte i särskild ordning genom postbefordringsföretag som regeringen bestämmer (särskild postdelgivning). När det är lämpligt, får en myndighet delge kallelser, meddelanden och andra handlingar, som inte är omfattande eller annars av svårtillgängligt innehåll, genom att innehållet läses upp vid telefonsamtal med den sökte och handlingen därefter sänds till denne med post (telefondelgivning). Sådan delgivning får inte avse stämningsansökningar eller andra handlingar genom vilka förfarandet vid myndigheten inleds. -------------------------------------------------------------------- Kan delgivning inte ske enligt första - tredje styckena, får delgivning ske genom stämningsman eller annan, vars intyg enligt 24 § första stycket utgör fullt bevis om delgivning (stämningsmannadelgivning). I fall som avses i 15 och 16 §§ får delgivning ske genom kungörelse (kungörelsedelgiv- ning). Denna lag träder i kraft . **FOOTNOTES** 1Senaste lydelse 1987:1211. 2Senaste lydelse 1987:1211. 3Senaste lydelse 1987:1211. 4Senaste lydelse 1987:1211. 1Senaste lydelse 1995:638. 3 Ärendet och dess beredning ändrades reglerna om de straffprocessuella tvångsmedlen anhållande och häktning (se bl.a. prop. 1986/87:112, bet. 1987/88:JuU7, rskr. 1987/88:30, SFS 1987:1211-1214 och 1988:27-36). De nya reglerna, som bl.a. innebar en anpassning till den praxis som hade utvecklats vid tillämpningen av den europeiska konventionen till skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, berörde både förutsättningarna för att tillgripa anhållande och häktning samt de frister inom vilka sådana frihetsberövanden skall prövas av domstol. De nya reglerna om anhållande och häktning utvärderades . Utvärderingen, som genomfördes av i samarbete med Riksåklagaren, , och , avsåg framför allt vilka konsekvenser reformen haft för rättssäkerheten men också organisatoriska och ekonomiska konsekvenser redovisa- des i den rapport som överlämnade till (1989:9). har därefter på regeringens uppdrag, i samråd med de andra myndigheter m.fl. som medverkade till den nämnda rapporten, gjort en förnyad utvärdering av häktningsreformen. Utvärderingen har, liksom , tagit sikte på vilka konsekvenser reformen haft för rättssäkerheten i vid mening. Även de organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna av reformen har undersökts på nytt. Uppdraget redovisades i en rapport till (1995:2) och vissa förslag till lagändringar läggs fram i rapporten. Dessa förslag finns i bilaga 1. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över de remissinstanser som yttrat sig över rapporten finns i bilaga 2. Yttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju95/2273). En ytterligare fråga som tas upp i propositionen är en justering av 3 § delgivningslagen (1970:428), där till följd av ett förbiseende i ett tidigare ärende (prop. 1994/95:188, bet. 1994/95:JuU22, rskr. 1994/95:379, SFS 1995:638 ) fjärde och femte styckena föll bort. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det förslag till ändring i som utarbetats i ärendet. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3. Det förslag som remitterades till Lagrådet är identiskt med propositionens lagförslag i den delen, bortsett från att där föreslogs ikraftträdande . Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) har inte granskats av Lagrådet, eftersom frågans enkla beskaffenhet har bedömts göra en sådan granskning onödig. 4 Innebörden av häktningsreform häktningsreform får en häktningsförhandling aldrig hållas senare än efter det faktiska frihetsberövandet. Vid beräkning av denna tidsfrist jämställs och helgdagar med vanliga arbetsdagar. Till följd härav måste domare, åklagare och advokater vara beredda att delta i häktnings- förhandlingar även på helgdagar. Detta innebär också att kriminalvårdens transportorganisation tas i anspråk under sådana dagar. De nya fristerna innebär att åklagaren skall göra häktningsframställning som han meddelar anhållningsbeslutet eller senast dagen därefter. Om det finns synnerliga skäl får framställningen göras senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Tingsrätten skall hålla häktningsförhandling som framställningen kommer in eller senast dagen därefter. Om det finns synnerliga skäl får förhandlingen dock hållas senare men aldrig senare än efter gripandet. Reformen innebar att en beredskapsorganisation tillskapades för domstolar och advokater, medan den redan existerande beredskapsorganisationen för polisen, åklagarna och kriminalvården utökades. Ett annat inslag reform var att en möjlighet att häkta vid en lägre grad av misstanke om brott än tidigare, s.k. utredningshäktning, infördes. För utredningshäktning krävs att någon är skäligen misstänkt för viss brottslighet och att förutsättningarna för häktning i övrigt är uppfyllda samt att det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning om brottet. I sådana fall skall häktningsfrågan alltid omprövas inom . Om det då inte framkommit sannolika skäl för misstanke om brott skall häktningen hävas. 1989:9 visade att kravet på en snar domstolsprövning av frihetsberövanden hade uppfyllts väl genom reformen. Enligt rapporten hade om- kring hälften av frihetsberövandena prövats av domstol och . Före häktningsreformen hade drygt hälften av fri- hetsberövandena prövats först . Rapportens undersökningsresultat visade också att tiden från anhållande till dom hade minskat efter reformen och att av alla häktningsbeslut avsåg utredningshäktning. Antalet häktade hade enligt rapporten stigit i och med reformen med något och det bedömdes att ökningen av antalet häktade framför allt hade orsakats av de kortare tidsfristerna. I rapporten sades att utvärderingen sammantaget inte gav något stöd för påståenden om att rättssäkerheten hade försämrats. Rättssäkerheten ansågs tvärt emot ha ökat i och med den snabbare domstolsprövningen. Vissa faktorer, såsom kvaliteten på utredningsmaterialet och möjligheterna för advokaterna att förbereda den misstänktes försvar, hade enligt rapporten dock möjligen påverkat rättssäkerheten negativt. Någon påtaglig förändring av effektiviteten vid de olika myndigheterna till följd av reformen hade inte skett enligt rapporten. Däremot sades att övertidsuttagen hade ökat och att arbetssituationen blivit mer pressad, vilket i ett längre perspektiv - om inte resursförstärkningar sker - kunde få negativa konsekvenser för rättssäkerheten. Den totala merkostnaden för häktningsreformen /89 angavs i rapporten ha uppgått till . Resultatet av den förnyade utvärderingen visar bl.a. följande. Jämfört med 1993 minskade antalet anhållna , antalet häktningsframställningar och antalet avgjorda brottmål med häktningsförhandling i tingsrätt . har det totala antalet anmälda brott minskat . Antalet häktningar är dock alltjämt större än års lagändringar. När det gäller de nya tidsfristerna visar resultatet att de av frihetsberövande före häktningsförhandling som lagen tillåter mycket sällan utnyttjas. Sålunda inleds häktningsförhandlingen från frihetsberövandet i av fallen och i av fallen. Dock har det blivit vanligare att häktningsyrkandet prövas först dagen efter det att häktningsframställningen inkommit, utom framställningar vilka regelmässigt prövas . Vidare har konstaterats en förskjutning av tidpunkten för när dom i mål mot häktade personer meddelas på så sätt att dessa domar i genomsnitt meddelas än 1989. Liksom vid den förra utvärderingen har en stor del av domstolarna, åklagarmyndigheterna och advokaterna den uppfattningen att kvaliteten på utredningsmaterialet har försämrats, vilket kan tillskrivas de förkortade tidsfristerna. Häktningsgrunden kollusionsrisk åberopas oftare i besluten jämfört med , vilket enligt också talar för att kvaliteten på utredningsmaterialet sjunkit. Även antalet häktningsbeslut som hävs före åtal har ökat jämfört med och jämfört med tiden före reformen. Antalet ogillade häktningsyrkanden är fortsatt lågt, . Åtalet har ogillats endast i av målen där den tilltalade varit häktad. Andelen utredningshäktningar har inte ökat, utan utgör . Enligt uppfattning tyder utredningen sammantaget inte på att rättssäkerheten påverkats nämnvärt sedan 1989 års utredning. Verket anför dock att det finns en utbredd uppfattning att polis och åklagare har problem med att hinna med den utredning som behövs inför häktningsförhandlingarna och att detta kan tolkas på så sätt att viss risk finns för att rättssäkerheten påverkas negativt. Av de enkätundersökningar som gjort framgår att reformen medfört en ökad belastning för domstolar, advokater, polis, åklagare och kriminalvård och att de korta tidsfristerna försvårar arbetsplaneringen och ökar tidspressen. Andelen häktningsförhandlingar har ökat, från . När det gäller de ekonomiska konsekvenserna av reformen har det för /94 (såvitt gäller avser dock siffrorna /95) uppstått extrakostnader på . Härtill kommer polisens extrakostnader som inte kan preciseras eftersom de inte särredovisas i förhållande till t.ex. annat övertidsarbete men som ändå uppenbarligen uppgår till betydande belopp. Av de faller cirka 35 på åklagarväsendet, 15 på domstolsväsendet och rättshjälpen samt 20 på . har undersökt om den tidsfrist som finns mellan frihetsberövande och häktningsförhandling kan fördelas på ett mer ändamålsenligt sätt än mellan åklagaren och domstolen, i första hand tingsrätten, i syfte dels att minska antalet helgförhandlingar, dels att skapa bättre förutsättningar för goda brottsutredningar och därmed ett gott beslutsunderlag vid häktningsförhandlingen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Om åklagaren vill begära att en anhållen | | person häktas skall han göra framställning om detta utan dröjsmål| | och senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. | | Tingsrätten skall utan dröjsmål hålla förhandling i häktningsfrågan| | och förhandlingen får aldrig hållas senare än efter | | gripandet. | | Om någon har häktats i sin frånvaro och sedan grips, skall| | domstolen hålla förhandling med denne i häktningsfrågan utan | | dröjsmål efter anmälan om gripandet och senast . | | Efter beslut om utredningshäktning skall rätten hålla ny | | förhandling i häktningsfrågan utan dröjsmål efter det att åklagaren| | anmält att det finns sannolika skäl för att den misstänkte begått| | brottet. Liksom måste ny förhandling hållas senast inom en| | vecka från det första häktningsbeslutet. förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan erinran. Några har avstyrkt förslagen helt. Andra har invänt mot den föreslagna begränsningen för häktningsframställningar på tredje dagen efter anhållande. Några är kritiska mot att fristerna anges genom uttrycket utan dröjsmål. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att se till att utredningsmaterialet inför häktningsförhandlingar är så fullständigt och bra som möjligt. Utvärderingen visar tydligt att häktningsreform har medfört att utredningsmaterialet i genomsnitt blivit mer knapphändigt . Vidare har omläggningen kommit att kosta mycket pengar och avsevärt mera än vad som beräknades när reformen beslutades. Om man kan nedbringa antalet häktnings- förhandlingar skulle stora kostnadsbesparingar kunna göras och arbetsbelastningen på de inblandade myndigheterna minska. utvärdering innehåller statistik som visar att de flesta häktningsframställningar kommer in till tingsrätten som, eller dagen efter, gripandet. kommer in senare, dvs. två eller efter gripandet. Häktningsförhandling hålls i av fallen och dagen efter i av fallen. Sammanställda visar siffrorna att den enligt lagen tillåtna fyradygnstiden av frihetsberövande före häktningsförhandling nästan aldrig utnyttjas. En av reformens intentioner var naturligtvis att uppnå snabb domstolsprövning. Emellertid är det inte nödvändigtvis alltid av godo från rättssäkerhetssynpunkt att frihetsberövandet prövas av domstol inom . Om brottsutredningen inte har framskridit särskilt långt är det nämligen risk att häktning sker i många fall där detta inte skulle ske om utredningen hade varit mer fullständig. utvärdering och remissbehandlingen ger enligt regeringens mening tydligt vid handen att det skulle vara en fördel att i normalfallet lämna större tidsmarginal mellan anhållandet och häktningsframställningen. Utredningen skulle då i många fall kunna göras fullständigare, dokumentation skulle kunna hinnas med bättre, försvaret få att förberedas och domstolen få ett bättre beslutsunderlag. I av fallen hålls häktningsförhandling under beredskapstid. Det innebär extra tidspress och arbetsbelastning och stora kostnader för de inblandade myndigheterna och advokaterna. Om man kan nedbringa antalet helgförhandlingar skulle man både spara pengar och skapa bättre arbetsförutsättningar. Den lösning på dessa problem som har lagt fram i rapporten är att man justerar de tidsfrister som åklagare respektive domstolar har att iaktta efter anhållningsbeslut respektive häktnings- framställningar så att fristerna blir mer flexibla, framför allt genom att det i normalfallet ställs mer tid till åklagarens förfogande att ta fram utredning före häktningsförhandlingen. Som nämnts skall åklagaren enligt dagens regler göra häktningsframställning eller dagen efter anhållandet och det krävs synnerliga skäl för att vänta , längst till tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Förhandling i häktningsfrågan skall hållas eller dagen efter det att häktningsframställningen kom in. Om det finns synnerliga skäl får den hållas senare men aldrig senare än efter gripandet. har föreslagit att åklagarens frist görs mera öppen och att det i stället föreskrivs att häktningsframställning skall göras utan dröjsmål och senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. När det gäller häktningsförhandlingen har verket föreslagit att den skall hållas utan dröjsmål, men liksom enligt nuvarande ordning aldrig senare än efter gripandet. Verkets förslag har stora likheter med den ordning som gäller i . Remissinstanserna har i stort sett enhälligt ställt sig bakom tanken på mera flexibla frister för häktningsframställningar och häktningsförhandlingar. De flesta har instämt i behovet att skapa bättre förutsättningar för brottsutredningen före häktningsförhandling, att minska tidspressen på de berörda myndigheterna och att minska behovet av helgförhandlingar. När det gäller hur reglerna närmare bör utformas för att tillgodose dessa önskemål går meningarna mera i sär. En stor grupp av remissinstanserna tillstyrker förslag eller lämnar det utan erinran. I denna grupp återfinns bl.a. en del av representanterna för både domstolar, åklagare, polis och kriminalvård. De som inte godtar den föreslagna tekniska lösningen har framför allt haft invändningar mot tidsbegränsningen och menar att hela tredje dagen efter anhållningsbeslutet bör stå öppen för åklagarens häktningsframställning. Vissa är även tveksamma till uttrycket utan dröjsmål som finns på flera ställen i den föreslagna lagtexten. Ett par remissinstanser avstyrker den föreslagna reformen, främst med motiveringen att det inte är önskvärt att förlänga tiden fram till domstolsprövning av frihetsberövanden. Regeringen gör följande överväganden. I likhet med de allra flesta remissinstanserna finner regeringen att förslag bäddar dels för en skyndsam domstolsprövning med ett bra beslutsunderlag, dels för att man genom ett bättre utnyttjande av fyradygnsfristen i större utsträckning än skall kunna undvika häktningsförhandlingar . förslag innebär till en början att man slopar kravet på synnerliga skäl för att dröja med häktningsframställning längre än till dagen efter anhållningsbeslutet men även att den yttersta fristen begränsas något genom att den går ut den tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Flera remissinstanser som kritiserat förslaget i denna del har anfört att det innebär en onödig begränsning av åklagarens handlingsutrymme och en försämring i förhållande till dagens ordning. Regeringen kan inte helt instämma i detta. Om man slopar kravet på synnerliga skäl för att dröja längre än till dagen efter anhållningsbeslutet med att göra häktningsframställning kommer åklagaren i de allra flesta fall att få på sig att fullständiga utredningen.