prop · GJ035 · 1996-01-01 00:00:00 — Förmånsrätten har inte heller någon sådan roll vid skatteindrivningen att farhågor för att skattemoralen skulle undergrävas kan tillmätas någon större vikt i sammanhanget. Förhållandena är även i övrigt väsentligt annorlunda än då skatteprivilegiet diskuterades . förfogar staten som skatteborgenär över en rad medel för att säkra sina fordringar, t.ex. det s.k. ställföreträdaransvaret enligt uppbördslagen samt betalningssäkring. Utredningen erinrar också bl.a. om att utvecklingen i t.ex. våra nordiska grannländer går mot ett helt avskaffande av skatteprivilegiet. Någon mellanlösning såsom förmånsrätt för skattefordringar som belöper före konkurs, anser sig utredningen inte kunna förorda. Utredningen föreslår att om konkurs följt från det att ett förfarande enligt lagen om företagsrekonstruktion avslutades, en borgenär som har företagshypotek till säkerhet för sin fordran skall ha rätt till betalning ur egendom som omfattades av hypoteket för beslutet om företagsrekonstruktion, eller ur egendom som trätt i sådan egendoms ställe. Förslaget utgör närmast en kodifiering av den praxis som utvecklats vid betalningsinställelse under medverkan av Ackordscentralen samt ett förtydligande av den rättsliga innebörden av denna praxis. Beträffande efterställda fordringar föreslår utredningen förtydligande i lag om att det förhållandet att fordringar utan förmånsrätt inbördes har lika rätt inte hindrar att en borgenär enligt avtal eller på annan grund har rätt till betalning först efter övriga borgenärer. Vidare föreslås vissa bestämmelser i lagen om företagsrekonstruktion och konkurslagen i syfte att klargöra vilken ställning efterställda fordringar har vid ackord. Bestämmelserna innebär att innehavare av sådana fordringar i princip inte deltar i ackord men blir bundna av detta. Utredningen anser att förändringen av förmånsrättsordningen såvitt avser produktiva löner inte förutsätter en utvidgning av företagshypoteket till att omfatta även kassa- och banktillgodohavanden m.m. Olägenheterna av undantaget för sådan egendom har till stor del undanröjts genom den praxis som utvecklats unders senare år. Utredningens förslag om företagsrekonstruktion anknyter till denna praxis. Därmed har ett viktigt motiv för att upphäva undantaget för kassa- och bankmedel m.m. i lagen om företagshypotek fallit bort. Härtill kommer att en ändring beträffande kassa- och banktillgodohavanden m.m. inte är problemfri. En sådan utvidgning av säkerhetsunderlaget för företagshypotek kan t.ex. leda till att det mesta av vad som återvinns vid konkurs tillfaller säkerhetshavaren. En ändring på denna punkt skulle dessutom gå ut över bl.a. oprioriterade borgenärer. Detta utesluter dock inte andra reformvägar. Nuvarande praxis begränsar gode mannens möjlighet att göra uttag på ett administrationskonto under en betalningsinställelse genom ett krav på att denne skall iaktta inteckningshavarnas intressen så att dessa inte i händelse av konkurs åsamkas väsentlig förlust genom försöket att komma till rätta med gäldenärsföretagets ekonomiska svårigheter. Härav följer att viss osäkerhet råder om hur långt gode mannens befogenhet att förfoga över medlen på kontot sträcker sig. Härtill kommer att begränsningen också innebär viss osäkerhet angående säkerhetens omfattning i det enskilda fallet. Det har också sagts vara betänkligt att en hypotekshavare under ackordsutredning före konkurs kan stärka sin ställning genom att få förmånsrätt i både gäldenärens transaktionsmedel och nya varor som förvärvas under utredningen. En annan olägenhet med nuvarande system är, att det råder viss oklarhet om vilka krav som måste uppfyllas för att företagshypotek skall omfatta medel på ett administrationskonto. Även från andra utgångspunkter kan det göras gällande att ett behov av förtydligande i lagstiftningen rörande företagshypotek föreligger. Den av utredningen föreslagna ändringen skulle medföra ett incitament för borgenärer med säkerhet i företagshypotek att medverka till rekonstruktionsförsök. Den osäkerhet angående företagshypotekets omfattning som kan föreligga i det enskilda fallet skulle vidare minskas. Lagstiftningsbehovet framstår än tydligare vid beaktande av den betydelsefulla roll som en borgenär med säkerhet i företagshypotek kommer att spela under det av utredningen föreslagna rekonstruktionsförfarandet. Inom utredningen har det framhållits, att avsaknaden av lagreglering om efterställda fordringar i praktiken fört med sig viss tvekan om hur de skall behandlas vid ackord. Bl.a. har pekats på att regeln i ackordslagen om att ett ackord skall ge alla likaberättigade borgenärer lika rätt och av fordringarnas belopp förmedlar intrycket att även efterställda fordringar därvid skulle vara inbegripna. Det har sagts att formuleringen av lagreglerna kan verka hindrande på uppgörelser där även efterställda fordringar skall delta. Utredningen finner det befogat med ett förtydligande av rättsläget på denna punkt. Det är av stor vikt att oklarhet om hur efterställningsvillkor skall tolkas inte lägger hinder i vägen för en rekonstruktion. Utredningen menar att den statliga lönegarantin används på två sätt så att man kan tala om osund konkurrens i samband med att ett konkursföretag fortsätter driften. Dels förekommer det att garantin utnyttjas som en sorts indirekt samhällelig subvention vid överlåtelse av företagets rörelse ( handel med lönegarantin ). Dels används lönegarantimedel som en form av driftkapital utan att affärsmässiga förutsättningar för fortsatt drift föreligger. Bägge formerna av överutnyttjande av lönegarantin bör motverkas av utredningens förslag till åtgärder för att ersätta konkurs med företagsrekonstruktion utan konkurs. Även tillkomsten av lönegarantilag bör verka i samma riktning, inte minst genom de i den lagen upptagna avräkningsreglerna. Härutöver bör enligt utredningens mening övervägas en bestämmelse om skyldighet för tillsynsmyndigheten att aktivt övervaka föreskrifterna om lönegaranti. Utredningens uppdrag tar sikte bara på frågan om användningen av lönegarantimedel medför problem i konkurrenshänseende. Det har inte ankommit på utredningen att undersöka sådana inslag i näringsverksamhet som etableringsrätt och behovet av strukturrationalisering. Inte heller har utredningen haft i uppgift att i övrigt gå in på missbruk av lönegarantin. Den statliga lönegarantin har kommit att spela en större roll för rekonstruktion i samband med konkurs än som varit avsett. har lönegarantin tagits upp till diskussion från andra utgångspunkter. beslutades att det maximala garantibeloppet för lönefordringar i konkurs sänks från tolv basbelopp till . Det är tydligt, att konkursinstitutet har kommit att användas i rekonstruk- tionssyfte i betydligt större utsträckning än som antagits av statsmakterna. Redan det låga antalet offentliga ackord jämfört med det stora antalet konkurser visar härpå. Men även det höga utnyttjandet av lönegarantin pekar i samma riktning. Det betyder att konkursens roll som exekutionsform i åtskilliga fall har kommit i bakgrunden. Så sent som vid tillkomsten av konkurslag godtogs dock att det i princip ankommer på förvaltaren att avgöra, om rörelsen skall fortsättas eller inte, låt vara med skyldighet att höra bl.a. tillsynsmyndighetens mening. Vid utredningens hearing 1992 har inte framkommit någon mera allvarlig kritik av konkurslagens regler på denna punkt även om det påpekats att det finns en viss risk för att förvaltaren slentrianmässigt fortsätter driften därför att lönegaranti utgår. Det ankommer inte på utredningen att gå närmare in på sådana inslag i näringsverksamheten som väsentligen är att hänföra till etableringsfrihet eller strukturrationalisering. I stället har utredningen övervägt lämpligheten av att garantin används antingen som ett led i en överlåtelse av konkursföretag ( handel med lönegarantin ) eller som en form av driftkapital till ett konkursföretag trots att affärsmässiga förutsättningar för fortsatt drift eller för en överlåtelse av rörelsen inte är för handen. I konkurslagen anges att tillsynsmyndigheten (och särskilt berörda borgenärer) skall höras i viktigare frågor, om det inte föreligger hinder mot det. Att sälja hela rörelsen och i överlåtelseavtalet föra in lönegarantin som en del av avtalet är självfallet en sådan viktig fråga som kräver tillsynsmyndighetens hörande. Enligt utredningens uppfattning ankommer det på tillsynsmyndigheten att beakta användningen av lönegarantimedel vid fortsatt drift. Gör myndigheten vid samrådet med förvaltaren den bedömningen att användningen av lönegarantimedel av ett konkursföretag leder till någon form av osund konkurrens på förut angivet sätt bör fortsatt drift och/eller överlåtelse av rörelsen avstyrkas. Utredningen har övervägt om man bör gå ett steg längre och i konkurslagen införa en uttrycklig bestämmelse om att förvaltaren såvitt gäller fortsatt drift och överlåtelse av rörelsen bör inhämta godkännande av tillsynsmyndigheten. Tillräckliga skäl att nu föreslå en sådan bestämmelse torde dock inte finnas. Däremot menar utredningen att man kan överväga att i en verkställighetsföreskrift till lönegarantilagen föra in en regel om att tillsynsmyndigheten skall övervaka efterlevnaden av föreskrifterna om lönegaranti. Visserligen rekonstrueras en del företag genom konkurs. Det sker emellertid ofta med ianspråktagande av den statliga lönegarantin. Vidare kommer rekonstruktionen vanligen till stånd så sent att stora förluster för borgenärerna inte kan undvikas. Med utredningens förslag motverkas olägenheterna av nuvarande ordning. Kommer rekonstruktionsåtgärder igång tidigare, dvs. före konkurs, kan lönegarantin inte användas som ett led i en rekonstruktion. De affärsmässiga förutsättningarna för att rekonstruera ett krisföretags verksamhet bör emellertid bli bättre och osund konkurrens mellan företagen i branschen kunna undvikas genom att lönegarantin inte kommer in i bilden. Också utfallet för borgenärerna av en uppgörelse bör typiskt sett bli gynnsammare än om företaget avvaktat den tidpunkt då det blivit ohjälpligt insolvent. Vinsterna med utredningens förslag inskränker sig inte till de omedelbara resultaten av en lyckad rekonstruktion. Liksom när en reorganisation av ett företags verksamhet äger rum i annat sammanhang kan borgenärerna få nytta av åtgärden genom att affärsförhållandet till gäldenärsföretaget eller dess efterträdare kan fortsätta. Rekonstruktionen kan också göra det möjligt för andra företag, vilka varit beroende av gäldenärsföretaget för sin verksamhet, att fortsätta denna utan att själva hamna i betalningssvårigheter. Särskilt gäller detta underleverantörer och underentreprenörer. I nu berörda hänseenden bör en rekonstruktion enligt utredningens modell medföra större ekonomisk nytta för berörda intressenter än om motsvarande åtgärd företas först när gäldenärsföretaget försatts i konkurs. Det nya förfarandet kan inte beräknas medföra några nya utgifter för domstolar och tillsynsmyndigheter. Kostnaden för företagsrekonstruktion kommer gäldenärsföretaget att självt stå för. Eftersom antalet konkurser kan förväntas minska genom att företagsrekonstruktion används i stället, kommer domstolarnas kostnader för konkurs att minska. Detta motvägs av domstolarnas befattning med företagsrekonstruktion. Också tillsynsmyndigheternas uppgifter minskas, när konkurserna avtar. Men denna besparing motvägs troligen av en aktivare bevakningsfunktion. Sannolikt kommer utredningens samlade förslag att medföra möjlighet till förbättrad utdelning för oprioriterade borgenärer. Det kommer även staten till del i dess egenskap av skatteborgenär. Men också med oförändrad utdelning till de oprioriterade borgenärerna - - kommer staten att få utdelning med bortåt , om man utgår års siffror. Statens förlust på grund av att förmånsrätten för skatter och avgifter avskaffas begränsas redan på grund härav (om statens fordran är densamma som 1991). Varje företag som kan rekonstrueras enligt den nya modellen i stället för att gå i konkurs torde generellt sett medföra en samhällsekonomisk vinst. Nedbringas antalet företagskonkurser, minskar typiskt sett också de förluster staten gör som skatteborgenär. Förslaget att låta en del av lönekostnaderna få en bättre förmånsrätt än fordringar med säkerhet i företagshypotek kommer att öka återbetalningen av utbetald lönegaranti i konkurs. Under budgetåren 1983/84 - 1989/90 var lönegarantifondens intäkter större än kostnaderna. Därefter har kostnaderna varit större än intäkterna. Återbetalning från konkurs uppgick under de båda budgetåren 1990/91 och 1991/92 till 52 resp. . Utredningens förslag går i denna del ut på att intjänad men ej utbetald lön samt lön driften vid företaget fortsätter, dock längst , skall utgå med förmånsrätt före fordringar med säkerhet i företagshypotek. En konsekvens härav är att lönegarantifonden får en bättre regressrätt för en del av det som utbetalas i ersättning från fonden. Om en uppskattning görs av vad detta innebär för fonden bör beaktas att tillgångar saknas i ca en tredjedel av samtliga konkurser. I sådana konkurser är någon återbetalning således utesluten. Denna uppgift skall vidare sammanställas med att företagshypotekshavarna erhåller utdelning i förhållande till deras sammanlagda fordringar. Ofta har den senaste innestående månadslönen inte betalts ut och inte heller semesterersättning. Om den tid under vilken konkurs- boet fortsätter verksamheten uppskattas till exempelvis , har man att räkna med att återbetalning till lönegarantifonden kommer att ske för 1,5 månadslön i konkurser rörande företag med anställda. Antalet personer som /91 erhöll lönegaranti uppgick till 47 007 och /92 till 77 973. Om den månatliga utbetalningen beräknas till hade återbetalningen enligt utredningens förslag kommit att under de båda åren uppgå till knappt 200 resp. . Det rör sig här om en ökning av återbetalningen från konkurs med 400 resp. . Det är naturligtvis mycket vanskligt att göra sådana här beräkningar. bör antalet konkurser minska. Antalet berörda anställda likaså. Å andra sidan är det mera sannolikt att den genomsnittliga tiden för fortsatt drift överstiger . Utredningen har räknat med en schablontid . Beaktar man de olika omständigheter som kan inverka på resultatet, bör man kunna räkna med att vinsten för lönegarantifonden enligt förslaget inte kommer att understiga nämnda beräkning utan snarare överstiga den. Det är svårt att förutspå hur många fall som kan komma att bli föremål för företagsrekonstruktion och hur stor del av de ärenden som anhängiggörs som slutligen leder till en uppgörelse mellan gäldenären och dennes borgenärer. Mot bakgrund av antalet konkursföretag 1991 med fler än tio anställda (1 406) vågar utredningen dock uppskatta antalet fall av företagsrekonstruktion till ca 500. I likhet med antalet konkurser beror antalet fall av företagsrekonstruktion dock i hög grad på den allmänna ekonomiska utvecklingen i samhället. Utredningen förutsätter att åtgärder vidtas för utbildning av personal och information innan reformen genomförs. Ett ikraftträdande kan inte beräknas ske förrän tidigast . Förhållandet till en lag om skuldsanering har utredningen avgett delbetänkandet (SOU 1990:74) Skuldsaneringslag, vilket tog sikte på överskuldsatta fysiska personer som inte driver någon form av näringsverksamhet. betänkande har utredningen behandlat enbart näringsidkare som fått betalningssvårigheter. De båda förslagen skall ses som en heltäckande reglering av fall då företag eller enskilda behöver rådrum för att reda ut sina ekonomiska problem utan konkurs. I föreliggande betänkande föreslås att den nuvarande ackordslagen avskaffas. Detta förutsätter någon motsvarande typ av regler för privatpersoner. 1 Förslag till lag om företagsrekonstruktion Härigenom föreskrivs följande. 1 § Företagsrekonstruktion enligt denna lag innebär att en gäldenär som driver näringsverksamhet, efter betalningsinställelse och under medverkan av en av rätten utsedd administrator, söker rekonstruera verksamheten utan konkurs och träffa en ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer. 2 § Företagsrekonstruktion inleds efter ansökan hos rätten. En ansökan kan göras av gäldenären eller en borgenär. En ansökan av gäldenären är att anse som en förklaring att denne ställer in sina betalningar. Detsamma gäller ett sådant medgivande av gäldenären som avses i 2 kap. 11 § första stycket. 3 § Företagsrekonstruktion innebär inskränkningar i borgenärernas rätt att tvångsvis ta i anspråk gäldenärens egendom för betalning av sina fordringar och att göra gällande påföljd av avtalsbrott från gäldenärens sida. De rättsverkningar som sägs i första stycket inträder den dag då en ansökan om företagsrekonstruktion bifalls. Rättsverkningarna förfaller när rätten meddelar beslut om förfarandets upphörande, om inte annat förordnas i beslutet. 4 § Vid företagsrekonstruktion skall särskilt undersökas, om den verksamhet som gäldenären bedriver helt eller delvis kan fortsättas. Kan en uppgörelse inte ske under hand får gäldenären ansöka om förhandling om offentligt ackord. I fråga om offentligt ackord tillämpas bestämmelserna i 3 kap. 5 § En plan skall upprättas för hur syftet med förfarandet skall uppnås (rekonstruktionsplan). Förfarandet pågår , om inte beslut om förlängning av fristen meddelas av rätten. 6 § Bestämmelserna i denna lag om gäldenär äger inte tillämpning i fråga om 1. bankaktiebolag, sparbank eller föreningsbank, 2. kreditaktiebolag, stadshypoteksförening eller landshypoteksförening, 3. understödsförening, 4. försäkringsbolag, 5. gäldenär för vars verksamhet staten, kommun, landstingskommun, kommunal- förbund, församling eller kyrklig samfällighet svarar. 7 § Om konkurs föreskrivs i konkurslagen (1987:672). 2 kap. Allmänna bestämmelser om företagsrekonstruktion 1 § En gäldenärs ansökan om företagsrekonstruktion skall göras skriftligen. Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. En ansökan skall innehålla 1. en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och vad som lett fram till gäldenärens betalningssvårigheter, 2. en uppgift om utsikten till rekonstruktion av verksamheten och till en uppgörelse med borgenärerna samt 3. ett förslag till administrator och behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. 2 § Ansökan om företagsrekonstruktion görs hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. I ansökningen skall gäldenären ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig, om de inte är kända. Har ansökan gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig, skall rätten genast sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som enligt vad dessa visar är behörig och underrätta gäldenären. En ansökan skall anses gjord, när handlingarna kom in till den förra tingsrätten. 3 § En ansökan skall avvisas, 1. om det av ansökningen inte framgår vilken tingsrätt som är behörig eller 2. om den inte uppfyller de krav som anges i 1 §. Avvisning får ske endast om gäldenären inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. 4 § Upptas gäldenärens ansökan skall rätten genast 1. besluta om företagsrekonstruktion, 2. utse en administrator och 3. bestämma tidpunkt för ett borgenärssammanträde inför rätten senast från beslutet eller den som är oundgängligen nödvändig. Ett beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig anledning anta att syftet med förfarandet kan uppnås. Om särskilda skäl föreligger kan flera än en administrator utses. Ansökan av en borgenär 5 § En ansökan av en borgenär skall göras skriftligen. Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller hans ombud. En ansökan skall innehålla 1. uppgift om borgenärens fordran, 2. de omständigheter på vilka han grundar sin begäran och 3. förslag till administrator och behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. Borgenären skall i original eller kopia bifoga de handlingar som han vill åberopa. Ansökningen och de handlingar som har bifogats denna skall ges in i två exemplar. 6 § En borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion får inte bifallas, om 1. borgenären har betryggande pant eller därmed jämförlig säkerhet i egendom som tillhör gäldenären och det inte finns särskilda skäl anta att borgenärens rätt är i fara eller 2. betryggande säkerhet erbjuds av tredje man. Med säkerhet som erbjuds av tredje man avses även borgen, om borgensmannen svarar som för egen skuld. 7 § I fråga om behörig tingsrätt och avvisning av ansökan tillämpas vad som sägs i 2 och 3 §§. 8 § Upptas en borgenärs ansökan skall rätten sätta ut en förhandling för prövning av yrkandet. Förhandlingen skall hållas från det att ansökningen kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl, får den hållas senare, dock senast . Till förhandlingen skall parterna kallas. I kallelsen till gäldenären skall denne föreläggas att svara på yrkandet vid förhandlingen. I kallelsen skall även anges att gäldenären inte behöver inställa sig, om han före förhandlingen själv gör en ansökan enligt 1 §. Kallelserna skall delges. Parterna skall i kallelsen upplysas om innehållet i 10 §. Gäldenären skall med kallelsen delges de av borgenären ingivna handlingarna. 9 § En borgenärs ansökan förfaller, om 1. en ansökan enligt 1 § från gäldenären själv bifalls före förhandlingen, 2. gäldenären före denna skriftligen bestrider ansökningen eller 3. försätts i konkurs. Rätten skall i fall som avses i första stycket ställa in förhandlingen och underrätta parterna. 10 § Uteblir borgenären från förhandlingen, skall ärendet avskrivas, om inte gäldenären själv gör en ansökan enligt 1 §. Uteblir gäldenären från förhandlingen, förfaller borgenärens ansökan. 11 § En ansökan av borgenären får inte bifallas, om inte gäldenären förklarar att han vill påbörja företagsrekonstruktion. Finns förutsättningar att bifalla borgenärens ansökan tillämpas 4 § be- träffande de åtgärder som ankommer på rätten. Administratorn och dennes uppgifter 12 § Administratorn skall undersöka utsikterna till rekonstruktion av verksamheten och därvid verka för att borgenärernas bästa iakttas. Administratorn skall undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och efter samråd med gäldenären upprätta en rekonstruktionsplan som tillställs borgenärerna. Administratorn får anlita hjälp av sakkunnig. 13 § En administrator skall ha den särskilda insikt och erfarenhet som uppdraget kräver, ha borgenärernas förtroende samt även i övrigt vara lämplig för uppdraget. Den som är anställd vid en domstol eller en kronofogdemyndighet får inte vara administrator. En administrator som inte är lämplig eller av någon annan orsak bör skiljas från uppdraget skall entledigas av rätten. Frågor om entledigande tas upp på begäran av administratorn, en borgenär eller gäldenären. 14 § Administratorn skall inom från det att han utsetts underrätta samtliga kända borgenärer om att företagsrekonstruktion har påbörjats. Vid underrättelsen skall fogas 1. en förteckning över gäldenärens huvudsakliga tillgångar och skulder, 2. gäldenärens senaste balansräkning, om gäldenären är eller varit bokföringsskyldig innan ansökan om företagsrekonstruktion gjordes, och de ytterligare upplysningar som behövs om dennes redovisning, 3. en uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och ändamålet med förfarandet samt 4. upplysning om tidpunkten för det sammanträde som sägs i 4 § första stycket 3. 15 § Gäldenären är skyldig att lämna administratorn alla sådana upplysningar om sina ekonomiska förhållanden som är av betydelse för företagsrekonstruktion. Gäldenären skall följa administratorns råd och anvisningar angående för- valtningen av gäldenärens egendom. 16 § Gäldenären får inte utan administratorns samtycke 1. betala skuld som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller ställa säkerhet för sådan skuld, 2. ingå någon ny förpliktelse, 3. pantsätta, överlåta eller upplåta annan rätt till fast egendom, affärslo- kaler eller annan egendom av väsentlig betydelse för gäldenärens verksamhet.