prop · GJ0359 · 1996-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1995/96:59 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen läggs fram förslag till en ny lag om försöksverksamhet med gemensam landsting. Förslaget till ny lag om försöksverksamhet med gemensam landsting innebär att två eller flera landsting får tillsätta en gemensam enligt 10 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) fullgöra ledningsuppgifter inom hälso- och sjukvården. Den föreslagna lagstiftningen innebär inte att någon ny juridisk person bildas utan de samverkande landstingen kommer även fortsättningsvis att vara huvudmän för den bedrivna sjukvården inom respektive landsting. Till grund för förslaget ligger kommunallagen samt hälso- och sjukvårdslagen. Det föreslås att regeringen får besluta om deltagande i försöksverksamheten. Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft och gälla till utgången av 2000. 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Förslag till lag om försöksverksamhet med gemensam landsting 4 3 Ärendet och dess beredning 9 4 för flera landsting för samverkan inom hälso- och sjukvården 10 4.1 Ny modell för samverkan inom hälso- och sjukvård 10 4.2 Överenskommelse om samverkan 15 4.3 De förtroendevalda 17 4.3.1 Valbarhet 17 4.3.2 Ansvar och revision 18 4.3.3 Uppdragets upphörande 18 4.4 Medborgarnas ställning 19 4.4.1 Allmänhetens insyn 19 4.4.2 Laglighetsprövning 20 4.4.3 Kungörelse och anslag 21 4.5 Särskilda frågor 22 4.5.1 22 4.5.2 Civilt försvar 23 4.5.3 Arkivfrågor 24 4.5.4 Datalagen 24 4.6 Ansökan och uppföljning 25 5 Ikraftträdande och kostnadskonsekvenser 27 6 Författningskommentarer: Förslag till lag om försöks- verksamhet med gemensam landsting28 Bilaga 1 Utredningens sammanfattning av betänkandet Sjuk-vårdssamverkan mellan landsting (Ds 1995:26)36 Bilaga 2 Utredningens lagförslag (Ds 1995:26) 37 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna (Ds 1995:26)41 Utdrag ur protokoll vid regeringens sammanträde 42 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om försöksverksamhet med gemensam landsting. 2 Förslag till lag om försöksverksamhet med gemensam landsting Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om försöksverksamhet med gemensam landsting Härigenom föreskrivs följande. 1 § Två eller flera landsting får tillsätta en gemensam full- göra den ledning av hälso- och sjukvården som anges i 10 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). ansvarar dock för att beredskaps- förberedelserna får en enhetlig inriktning och genomförs på ett ändamålsenligt sätt enligt 2 kap. 1 § lagen (1994:1720) om civilt försvar. Under höjd beredskap ansvarar respektive landstingsstyrelse för ledningen av hälso- och sjukvården enligt 3 kap. 2 § samma lag. Med landsting avses även de kommuner som inte tillhör något landsting. 2 § Det ankommer på fullmäktige i vart och ett av de samverkande landstingen att utfärda reglemente för den gemensamma nämnden samt i övrigt besluta om nämndens uppgifter. Av reglementet skall det framgå var nämnden har sitt säte. Nämnden får besluta i frågor som - rör förvaltningen - den enligt lag eller annan författning skall ha hand om samt - delegerats till den av respektive . Vad som anges i 3 kap. 10, 14 och 15 §§ samt 6 kap. 7 och 8 §§ kommunal- lagen (1991:900) om fullmäktiges möjligheter till delegering samt om nämndernas uppgifter och nämndernas ansvar för verksamheten skall gälla för den gemensamma nämnden. 3 § Vad som anges i 2 kap. 1-3, 7 och 8 §§ kommunallagen (1991:900) om landstingens befogenheter och om näringsverksamhet skall gälla för den gemensamma nämnden. 4 § Regeringen beslutar på de samverkande landstingens gemensamma ansökan om deltagande i försöksverksamheten. 5 § Fullmäktige i de samverkande landstingen bestämmer mandattiden för den gemensamma nämnden. De förtroendevalda och nämndens arbetsformer 6 § Valbara till den gemensamma nämnden är de som enligt 4 kap. 5 § kommunallagen (1991:900) är valbara i något av de samverkande landstingen. I övrigt skall bestämmelsen i 4 kap. 6 § kommunallagen om valbarhet tillämpas. 7 § Ledamöter, ersättare, ordförande och en eller två vice ordförande i den gemensamma nämnden väljs av fullmäktige i de samverkande landstingen till det antal och på det sätt som fullmäktige bestämmer. Fullmäktige i de samverkande landstingen skall meddela föreskrifter om vem som skall fullgöra ordförandens uppgifter när varken ordföranden eller en vice ordförande kan tjänstgöra. Fullmäktige skall besluta om ersättarnas tjänstgöring i den gemensamma nämnden. 8 § Återkallande av uppdrag för förtroendevald enligt 4 kap. 10 § kommu- nallagen (1991:900) skall göras av fullmäktige i det landsting som förrättat valet av den förtroendevalde. Fullmäktige i det landsting som förrättat valet av förtroendevalda kan enligt 4 kap. 10 a § kommunallagen besluta om återkallelse av uppdrag för förtroendevalda i den gemensamma nämnden. 9 § Bestämmelserna i 4 kap. 7-9 och 11-15 §§ kommunallagen (1991:900) om uppdragets upphörande, ledighet och ekonomiska förmåner skall gälla för den gemensamma nämnden. Vad som anges i 4 kap. 17 §, 18 § första stycket och 19-22 §§ kommunal- lagen om initiativrätt, omröstning och beslut samt reservation skall gälla för den gemensamma nämnden. Fullmäktige i vart och ett av de samverkande landstingen får enligt 4 kap. 23 § kommunallagen besluta om närvarorätt. 10 § Vad som anges i 6 kap. 11, 14 och 18-27 §§ kommunallagen (1991:900) om ledamöter och ersättare, närvarorätt för utomstående, jäv m.m. skall gälla för den gemensamma nämnden. I fråga om förfarandet när den gemensamma nämnden fattar beslut skall 5 kap. 41-44 §§ samt 6 kap. 29 § kommunallagen tillämpas. 11 § Vid sammanträde med den gemensamma nämnden skall protokoll föras på ordförandens ansvar. I fråga om protokollens förande, innehåll och justering skall 5 kap. 58- 62 §§ kommunallagen (1991:900) tillämpas. Tillkännagivandet att den gemensamma nämndens, fullmäktiges och andra nämnders protokoll inom vart och ett av de samverkande landstingen justerats skall hos vart och ett av landstingen anslås på anslagstavlan. Tillkännagivandet av att den gemensamma nämndens protokoll justerats behöver inte införas i någon tidning. 12 § För delgivning med den gemensamma nämnden skall 6 kap. 31 § kommunallagen (1991:900) gälla. 13 § Den gemensamma nämnden får uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd i något av de samverkande landstingen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). I övrigt gäller 6 kap. 35-38 §§ kommunallagen för delegering av ärenden inom den gemensamma nämnden. 14 § Företrädare för anställda i de samverkande landstingen får i den omfattning som anges i 7 kap. 9-13 §§ kommunallagen (1991:900) närvara vid sammanträden med den gemensamma nämnden. Vad som anges i 7 kap. 14-17 §§ kommunallagen om personalföre- trädare skall gälla för den gemensamma nämnden. 15 § Samverkande landsting skall gemensamt upprätta en budget för den gemensamma nämnden. Styrelsen i de samverkande landstingen bestämmer när den gemensamma nämnden senast skall redovisa sin medelsförvaltning avseende föregående budgetår. Vad som anges i 8 kap. 1, 2, 3 a, 3 b och 14 §§ kommunallagen (1991:900) om medelsförvaltning, självkostnaden och om räkenskaper m.m. skall gälla för den gemensamma nämnden. 16 § Fullmäktige i de samverkande landstingen skall för revision av den gemensamma nämnden utse revisorer och ersättare på sätt som anges i reglementet. Bestämmelserna i 9 kap. 4-8, 10 och 14-18 §§ kommunallagen (1991:900) skall gälla i fråga om revisionen. Frågan om ansvarsfrihet och om skadestånd enligt 9 kap. 16 och 17 §§ kommunallagen skall prövas av fullmäktige i respektive landsting. 17 § Fullmäktige får ge en förtroendenämnd i ett av de samverkande landstingen i uppdrag att vara hälso- och sjukvård som omfattas av försöksverksamheten. Det skall framgå av reglementet hur frågan reglerats. Kungörelse av fullmäktiges sammanträden 18 § Kungörelse om fullmäktiges sammanträden i de samverkande landstingen skall anslås på anslagstavlan hos dessa minst före sammanträdesdagen. Uppgift om tid och plats för fullmäktiges sammanträden i de samverkande landstingen skall minst före sammanträdesdagen införas i den eller de ortstidningar som fullmäktige i vart och ett av de samverkande landstingen bestämmer. 19 § Den som är medlem i något av de samverkande landstingen har rätt att få lagligheten prövad även av beslut fattade av de övriga i försöket ingående landsting. Bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen (1991:900) skall gälla vid laglighets- prövning enligt denna lag. 20 § Regeringen får återkalla ett beslut om deltagande i försöksverksamheten om ändrade förhållanden kräver det eller om det finns andra särskilda skäl för det. Försöksverksamheten skall därvid upphöra att gälla den dag som regeringen bestämmer. 21 § Om de samverkande landstingen har kommit överens om att samverkan skall upphöra, skall de genast underrätta regeringen om det. Denna lag träder i kraft och gäller intill utgången av . 3 Ärendet och dess beredning Landstingen i och har i en gemensam skrivelse (dnr Fi 95/580) anhållit om att möjligheter skapas att ha en för båda landstingen gemensam av hälso- och sjukvården inom nuvarande och Ystads sjukvårdsdistrikt. Landstingen angav som skäl härför att en sådan konstruktion skulle ge befolkningen i sydöstra ett bättre vårdutbud och fortsatt hög kvalitet som verksamheten skulle kunna göras mer kostnadseffektiv. Inom har framtagits förslag till en ny lagstiftning om försöksverksamhet med gemensam landsting. Arbetet har resulterat i betänkandet Sjukvårdssamverkan mellan landsting (Ds 1995:26). Sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1 och lagförslaget framgår av bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Fi 95/3357). 4 för flera landsting för samverkan inom hälso- och sjukvården 4.1 Förslag till ny modell för samverkan inom hälso-och sjukvården Regeringens förslag: Två eller flera landsting får tillsätta en gemensam utöva ledning av hälso- och sjukvården på sätt som anges i 10 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna till- styrker eller har inget att erinra mot förslaget i princip. Många av instanserna har framhållit värdet av att en ny form av samverkan tillskapas. och ställer sig i och för sig positiv till förslaget men anser att förslaget bör utökas och gälla generellt utan begränsning till vissa områden. tillstyrker i och för sig förslaget men förordar i första hand att försöksverksamheten blir generell för kommuner och landsting utan begränsning till vissa områden samt i andra hand att försöket utvidgas till i vart fall vissa kommunala områden, t.ex. gymnasieskolan och räddningstjänsten. Några remissinstanser avstyrker förslaget. Kammarrätten i anger att förslaget är alltför allmänt hållet och i vissa centrala delar oklart. Kammarrätten efterlyser bl.a. ett klargörande av nämndens ställning i den landstingskommunala organisationen samt av nämndens uppgifter. i anger att en gemensam nämnd som är en myndighet men inte huvudman kan innebära brister i helhetssyn och huvudansvar samt att informellt samarbete inte utgör hinder för politisk påverkan. Skälen för regeringens bedömning Svensk hälso- och sjukvård har genomgått stora förändringar. Nya diagnostiska och terapeutiska metoder har utvecklats som gjort det möjligt att behandla sjukdomar som inte kunnat behandlas med framgång. För patienten har det blivit säkrare och skonsammare. En följd av utvecklingen är att det ibland krävs stora investeringar i medicinsk utrustning. Kravet på att snabbt ta till sig ny kunskap och sprida den har ökat väsentligt. Det krävs också i vissa fall större patientunderlag för att kunna vidmakthålla och utveckla specialkunskaper. Förändringar har också gjorts i vårdens struktur. har i viss mån upplösts. Sjukhus eller delar av sjukhus har lagts ner. Genom samverkan mellan sjukhus och sjukvårdsdistrikt har också nya strukturer skapats. Detta kan förhållandevis lätt göras om sjukhusen och sjukvårdsdistrikten har samma huvudman. När så inte är fallet är emellertid möjligheterna betydligt mera begränsade. Den enda egentliga möjligheten man har är att bilda ett kommunalförbund. och har i en till regeringen gemensam skrivelse anhållit om att möjligheter skapas att ha en för båda landstingen gemensam av hälso- och sjukvården i nuvarande och Ystads sjukvårdsdistrikt. Avsikten är att genom en sådan konstruktion ge befolkningen i sydöstra ett bättre vårdutbud och en fortsatt hög kvalitet, som verksamheten blir kostnadseffektivare. Det pågår diskussioner mellan andra landsting om liknande samarbete. Ändrade förutsättningar har lett till ett ökat behov av samarbete mellan kommuner och mellan landsting samt mellan kommuner och landsting. Samverkan kan ske i olika former. Det finns dock bara en offentligrättslig form, nämligen kommunalförbund. Övrig samverkan får ske genom avtal eller i privaträttsliga associationsformer. Samverkan kan också ske genom olika former av samråd. Regeringen beslutade om tilläggsdirektiv (dir. 1995:113) till . Enligt dessa tilläggsdirektiv har kommittén bl.a. att göra en översyn av kommunalförbundslagen (1985:894). Den har även att överväga behovet av alternativa offentligrättsliga former för samverkan. En utgångspunkt för detta arbete bör, enligt direktiven, vara att kommuner och landsting ges stor frihet att välja enkla och ändamålsenliga lösningar som fyller de krav som ställs ur offentligrättslig synvinkel. Mot bakgrund av de behov som finns vill regeringen skapa ytterligare möjligheter för kommuner och landsting att välja den samverkansform som de finner lämpligast. Den nu föreslagna lösningen ska ses som ytterligare ett alternativ för landsting att välja för sitt samarbete med annat landsting. I kommunal- och landstingsverksamhet som gemensamt bedrivs med enbart avtal som grund finns inget gemensamt beslutsorgan. Parterna sluter ett avtal, som sedan verkställs genom beslut och andra åtgärder hos vardera avtalsparten. I 9 § hälso- och sjukvårdslagen anges att får indelas i regioner för hälso- och sjukvård som berör flera landsting och att landstingen skall samverka i frågor som rör sådan sjukvård. Landet är sålunda för viss högspecialiserad vård indelat i sex regioner. Mellan landstingen i en region finns civilrättsliga samarbetsavtal. För den praktiska samverkan finns olika kommittéer och andra samverkansorgan inrättade och även ett politiskt forum, något oegentligt benämnd regionsjukvårdsnämnd . Nämnden har dock ingen kommunalrättslig status utan vardera parten måste som ovan sagts i sin egen organisation fatta de beslut som krävs. Nämnden är således i själva verket ett samrådsorgan. Vid sidan av regionsjukvården finns mellan landsting även annan mer eller mindre formaliserad samverkan som grundar sig på avtal. Den för kommuner och landsting gällande lokaliseringsprincipen begränsar möjligheten till tjänsteköp mellan landsting. kan enligt kommunalförbundslagen bildas av flera kommuner eller flera landsting eller av kommuner och landsting. kan ges både frivilliga och specialreglerade uppgifter. Förbundet kan också ha myndighetsutövning. uppgift kan omfatta en hel verksamhetsgren, exempelvis hälso- och sjukvård eller delar av den. Uppgiften måste emellertid vara gemensam för alla förbundsmedlemmar d.v.s det måste vara en uppgift för var och en av dem. I och med att kommunalförbundet är bildat upphör förbundets verksamhet att vara en angelägenhet för medlemmarna. Förbundet blir huvudman för verksamheten. Förbundet kan organiseras som ett förbund med fullmäktige och nämnder eller som ett förbund med direktion. Kvar för medlemmarna finns dock en skyldighet att finansiera verksamheten enligt förbundsordningens bestämmelser. Revision görs i förbund med fullmäktige av revisorer som förbundsfullmäktige väljer. I förbund med förbundsdirektion utser däremot varje förbundsmedlems fullmäktige revisorer. Förbundsmedlemmarnas fullmäktige prövar var och en för sig frågan om ansvarsfrihet för förbundsdirektionen, dess ledamöter och ersättare. Medlemmarnas inflytande garanteras genom kommunalförbundslagen och den obligatoriska förbundsordningen. Varje ledamot skall dessutom vara representerad i förbundsfullmäktige eller, i förbund utan fullmäktige, i förbundsdirektionen. För medborgarna finns klagorätt genom laglighetsprövning på samma sätt som hos förbundsmedlemmarna. Förvaltningsbesvär kan anföras över förbundets beslut på samma sätt som över en kommuns eller ett landstings beslut. Enligt 3 kap. 16 § kommunallagen får kommun och landsting efter beslut av fullmäktige lämna över vården av en angelägenhet till aktiebolag, handelsbolag, ekonomisk eller ideell förening, stiftelse eller enskild individ. Vård av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning får dock inte överlämnas om det inte finns stöd för det i lag. Enligt 17 § samma kapitel skall fullmäktige innan kommun eller landsting lämnar över vården av en angelägenhet till ett aktiebolag där man äger samtliga aktier fastställa det kommunala ändamålet med verksamheten, utse samtliga styrelseledamöter och minst en revisor samt säkerställa att fullmäktige får yttra sig innan sådana beslut i den över- lämnade verksamheten fattas som är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Skall verksamhet lämnas över till bolag, förening eller stiftelse där kommun eller landsting bestämmer tillsammans med någon annan skall fullmäktige se till att den juridiska personen blir bunden av de tidigare nämnda villkoren för helägda aktiebolag i den omfattning som är rimlig med hänsyn till andelsförhållandena. I företag där kommun eller landsting har ett bestämmande inflytande gäller tryckfrihetsförordningens rätt att ta del av allmänna handlingar. Sådana företag jämställs i detta hänseende med myndighet. Härav följer också att registrering och diarieföring skall ske enligt sekretesslagen, liksom att meddelarfrihet råder. Även vissa av arkivlagens regler blir tillämpliga. Det finns således vissa möjligheter för kommun eller landsting att samverka med annan kommun eller annat landsting genom delägarskap e.d. Förutsättningen är dock att den verksamhet som skall bedrivas faller inom delägarnas kompetens och inte innefattar myndighetsutövning om det inte finns särskilt lagstöd för det. I övergångsbestämmelserna till omsorgslag angavs bl.a. att landstingskommuner som vid ikraftträdandet har gemensam centralstyrelse får ha gemensam styrelse för omsorger om psykiskt utvecklingsstörda och gemensam utvecklingsstörda. I den till lagen anslutande stadgan föreskrevs bl.a. att för inrättning som drivs av landstingskommuner gemensamt utses på sätt landstingskommunerna överenskommer. Kan överenskommelse ej träffas underställs frågan Kungl. I den tidigare lagregleringen av undervisning och vård av vissa psykiskt efterblivna, fanns möjlighet till gemensam centralstyrelse för flera landsting där dessa hade gemensamma särskolor och vårdanstalter. Någon ytterligare reglering av frågan om gemensam styrelse fanns inte utan det överlämnades till de samverkande landstingen att komma överens om detta. I har man bl.a. på grund av kommunernas genomsnittligt ringa storlek utfört kommunala uppgifter genom kommunalförbund i betydligt större utsträckning än vad man gjort i . Det bör noteras att inte har landsting utan hälso- och sjukvård är huvudsakligen en primärkommunal angelägenhet. ersattes den finska lagstiftningen om kommunalförbund av regler om samkommuner. Kommunerna har därigenom fått möjlighet att på ett enklare och mindre detaljerat sätt än tidigare organisera sin samverkan. Kommunerna har fått stor frihet att i grundavtal ange förutsättningarna för samarbetet. Samkommunen utgör en egen juridisk person. Vid sidan av samarbete genom samkommun kan samarbete mellan kommuner ske genom avtal där verksamheten leds genom en gemensam nämnd. Därigenom ges alla samarbetande kommuner större insyn och större inflytande på verksamheten. Den gemensamma nämnden inrättas i den kommun som skall ha hand om den gemensamma uppgiften. Någon ny juridisk person bildas inte. För- och nackdelar med olika samverkansformer Samverkan i kommunalförbund erbjuder fasta och kända former för politisk ledning och kontroll. Medborgarnas rätt till insyn och prövning är garanterad. Det ger upphov till en ny huvudman för den verksamhet som anförtros kommunalförbundet. Skapandet av en ny sjukvårdshuvudman har av landstingen i avsetts utgöra en nackdel. I det utvecklingsskede som hälso- och sjukvården nu genomgår med stora medicinska och strukturella förändringar kan möjligheten till effektivisering för ett landsting i sin helhet försvåras genom att ett område av genom ett bildande av ett kommunalförbund kommer tillhöra en annan sjukvårdshuvudman. Även integrationen och samverkan med övriga verksamheter kan försvåras. Möjligheterna till en effektivare förvaltning kan också marginellt vara sämre i ett kommunalförbund än i en kommun eller ett landsting på grund av de olika reglerna för delegation. De privaträttsliga formerna erbjuder å sin sida inslag som kan uppfattas främja effektivitet och bättre anpassningsmöjligheter till verksamhetens art och skiftande behov. Medborgarnas möjligheter till insyn är däremot sämre än i den offentligrättsliga formen och möjligheterna till prövning mycket begränsade. Samarbetsavtal medför att en huvudman utför tjänster till en annan. Denna form kan bäst användas när det gäller tjänster av mera begränsat slag, exempelvis en viss specialistvård eller förrådshållning. När det däremot gäller något så vittomfattande som den totala hälso- och sjukvården för befolkningen inom ett geografiskt område kan den formen upplevas som inte särskilt lämplig. Insynen och påverkansmöjligheterna är begränsade och ett direkt deltagande i det säl- jande nämndverksamhet utesluten. Vissa verksamhet som är specialreglerad kan inte överföras till privat- rättsliga subjekt. Inte heller kan uppgifter som innefattar myndighetsutövning överföras. Tillämpat på hälso- och sjukvården som både är specialreglerad och innefattar myndighetsutövning innebär det, att endast kommunalförbund eller samarbetsavtal kan komma ifråga. Samverkans omfattning och nämndens uppgift Det nu framlagda förslaget om gemensam nämnd avser att skapa ytterligare möjligheter för landsting att välja den samverkansform som de finner lämpligast. Förslaget om gemensam nämnd har begränsats till att avse enbart hälso- och sjukvårdsområdet. Regeringen anser att det kan i och för sig finnas skäl att bedriva samverkan av detta slag även på andra områden men frågan om ytterligare områden för samverkan eller en generell rätt till samverkan får anstå i avvaktan på de förslag som lägger fram. Med landsting avses här även de kommuner som står utanför landstingen. Samverkan kan bedrivas så att exempelvis all hälso- och sjukvård inom två distrikt får gemensam ledning. Det kan också organiseras på det sättet att all lasarettssjukvård från huvudmännen ges en gemensam ledning. Det har i förslaget inte gjorts någon begränsning av vad försöket får omfatta, förutom att det måste innefattas av landstingens hälso- och sjukvård. Enligt 10 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall ledningen av hälso- och sjukvården utövas av en eller flera nämnder. Regeringens förslag är således att en sådan nämnd skall kunna vara gemensam för flera landsting. Den gemensamma nämnden föreslås utgöra en myndighet men inte huvudman för hälso- och sjukvården. Någon ny juridisk person bildas inte utan huvudmannaskapet kvarstår hos de enskilda landstingen. Den gemensamma nämnden föreslås få en ställning som en nämnd inom organisation. Den kan i likhet med övriga nämnder tilldelas upp- gifter och erhålla delegation från fullmäktige.