prop · GJ03140 · 1996-01-01 00:00:00 — Kuststaten har med hänsyn till olika omständigheter rätt att vid faststäl-lande av sina baslinjer kombinera de beräkningsmetoder som redovisas i ovanstående artiklar. I fall, då två staters kuster ligger mittemot eller intill varandra, gäller som princip att territorialhavet inte får överskrida en mittlinje (kon- vention om territorialhavet och tilläggszonen på svenska benämnt median-linje) på vilken varje beräkningspunkt ligger på lika stort avstånd från närmaste punkter på de baslinjer från vilka bredden av vardera statens territorialhav beräknas. Denna bestämmelse gäller dock inte där det till följd av historisk hävd eller andra särskilda omständigheter är nödvändigt att avgränsa de båda staternas territorialhav på annat sätt. I denna artikel lämnas anvisningar hur avgränsningar skall utmärkas. Vidare föreskrivs att kuststaten har skyldighet att offentliggöra sjökort eller förteckningar över geografiska koordinater och deponera ett exemplar av varje sådant sjökort eller förteckning hos general-sekreterare. Oskadlig genomfart i territorialhavet Reglerna om rätten till oskadlig genomfart (innocent passage) återfinns framförallt i artiklarna 17-32, men även i artikel 8. Konventionen definierar genomfart i artikel 18 respektive oskadlig genomfart i artikel 19. Oskadlig genomfart innefattar inte rätt till överflygning eller rätt till undervattenspassage. Regler för alla fartyg Artikeln fastställer den fundamentala rätten för alla stater till oskadlig genomfart genom territorialhavet för alla kategorier av fartyg, inklusive örlogsfartyg. Bestämmelserna om oskadlig genomfart bygger Genèvekonvention om territorialhavet och tilläggszonen. avskaffade kravet på föranmälan för stats-fartyg vid oskadlig genomfart av svenskt territorialhav. Enligt denna artikel omfattar genomfart rätten att passera genom terri- torialhavet utan att inlöpa till inre vatten, liksom att inlöpa till eller gå till havs från inre vatten respektive att anlöpa en redd eller hamnanläggning utanför inre vatten. Genomfarten skall vara oavbruten och skyndsam men innefattar dock rätt att stoppa och ankra i den omfattning detta samman-hänger med normal navigation eller blir nödvändigt på grund av force majeure eller nöd eller vid hjälp till personer, fartyg eller luftfartyg i nöd. Denna definition av genomfart överensstämmer i stort med definitionen territorialhavskonvention (artikel 14.2 och 14.3). Tre nya ele-ment i artikel 18 skiljer dock definitionerna åt. För det första anger havs- rättskonventionen att en hamn kan vara belägen utanför inre vatten. För det andra stadgas det uttryckligen att genomfart skall vara oavbruten och skyndsam. För det tredje ges fartyg under genomfart uttryckligen rätt att stanna och ankra för att ge assistens åt personer, fartyg och luftfartyg i fara eller nöd. Artikeln anger innebörden av begreppet oskadlig genomfart. Genomfart definieras som oskadlig om den inte stör kuststatens fred, ordning eller säkerhet. Oskadlig genomfart skall ske i enlighet med konventionen och andra folkrättsliga regler. I artikeln lämnas en uppräkning av handlingar inom territorialhavet, som skall anses störa kuststatens fred, ordning eller säkerhet (punkt 2 a-l). Denna lista av handlingar är uttömmande och ger kuststaten möjlighet att bedöma om en genomfart är oskadlig eller inte. Handlingarna skall för att diskvalificera genomfarten som oskadlig ha begåtts inom territorialhavet. Detta innebär att varje bedömning av oskadlighet måste göras på basis av handlingar begångna i territorialhavet. I punkt 2 a angående hot om eller användning av våld görs en hänvisning till de principer som kommer till uttryck i stadga. Artikeln, som skall läsas i samband med den föregående, stipulerar att ubåtar och andra undervattensfarkoster, vid oskadlig genomfart, skall framföras i övervattensläge och föra flagg. Enligt punkt 1 får en kuststat anta lagar och förordningar i enlighet med konventionens bestämmelser och andra folkrättsliga regler om oskadlig genomfart med avseende på alla eller något av de ämnen som uppräknas i artikelns punkt 1 a-h. Denna detaljerade beskrivning av kuststatens rätt att anta lagar och förordningar saknar motsvarighet konvention om territorialhavet och tilläggszonen. Kuststatens regelverk kan avse säkerhet för sjöfarten, för installationer, kablar eller rörledningar eller ha till syfte att skydda havets levande till- gångar, förhindra överträdelser av kuststatens lagar och föreskrifter om fiske, tullar, skatter, invandring eller hälsovård m.m, för att bevara kust-staters miljö och förhindra förorening av denna samt beträffande marin-vetenskaplig forskning och hydrografisk kartläggning. I punkt 2 stadgas att sådana lagar och förordningar inte skall avse utformning, konstruktion, bemanning eller utrustning av utländska fartyg, om de inte ger uttryck för allmänt accepterade internationella regler eller standarder (exempelvis antagna av Organi-zation ). Denna bestämmelse påverkar dock inte kuststatens rätt att exempelvis vidta och verkställa nationella regelverk för anlöpande av hamn. Den påverkar inte heller en stats rätt att föreskriva högre standard för sina egna fartyg.Vidare föreskriver artikeln publiceringsskyldighet för sådana lagar och förordningar antagna av kuststaten (punkt 3). Utländska fartyg under oskadlig genomfart skall iaktta alla sådana lagar och förord-ningar, liksom alla allmänt accepterade internationella förordningar om förhindrande av kollisioner till sjöss (punkt 4). Artikeln meddelar regler om farleder och trafiksepareringssystem i terri- torialhavet. När sjösäkerheten så kräver får kuststaten ålägga utländska fartyg, som utövar rätten till oskadlig genomfart, att använda farleder och trafiksepareringssystem som staten anvisar eller föreskriver för reglering av fartygs genomfart. Detta gäller särskilt tankfartyg, atomdrivna fartyg och fartyg lastade med atomsubstans eller andra farliga eller skadliga substanser eller ämnen. Vid anvisande av farleder och föreskrivande av trafiksepareringssystem skall kuststaten ta hänsyn till rekommendationer av behörig internationell organisation (IMO) samt till farleder som av hävd används av interna-tionell sjöfart. Artikeln föreskriver att atomdrivna utländska fartyg och andra utländska fartyg lastade med atomsubstans eller andra ämnen med inneboende farliga eller skadliga egenskaper, vid utövande av rätten till oskadlig genomfart i territorialhavet, skall medföra de dokument och iaktta de särskilda försiktighetsmått som internationella överenskommelser fastställt för sådana fartyg. Artiklarna 24 och 25 Artikel 24 specificerar kuststatens skyldigheter vad avser andra fartygs rätt till oskadlig genomfart av dess territorialhav, medan artikel 25 behandlar kuststatens rätt att skydda sig mot genomfart som inte är oskadlig. Det åligger kuststaten, enligt artikel 24, att inte hindra utländska fartygs oskadliga genomfart annat än med stöd av konventionen och att behandla utländska fartyg på ett icke diskriminerande sätt (punkt 1 a-b). Vidare skall kuststaten offentliggöra de kända faror för sjöfarten som finns i dess territorialhav (punkt 2). Kuststaten har dock enligt artikel 25 rätt att, när fartyget är på väg till inre vatten eller skall anlöpa en hamnanläggning utanför inre vatten, vidta nödvändiga åtgärder för att hindra varje överträdelse av de villkor som gäller för fartygets tillträde. Vidare får kuststaten tillfälligt häva rätten till oskadlig genomfart för utländska fartyg inom särskilt angivna områden av sitt territorialhav, om en sådan åtgärd är av väsentlig betydelse för skyddet av statens säkerhet, varmed även förstås vapenövningar. En förutsättning är att kuststaten inte formellt eller faktiskt diskriminerar mellan utländska fartyg, samt att åtgärden blivit vederbörligen kungjord (jfr punkt 3). Rätten till fri genomfart innebär även att utländska fartyg inte får krävas på avgifter enbart för att passera genom territorialhavet. Däremot får avgifter utkrävas av utländska fartyg, utan diskriminering, som betalning för särskilda tjänster som fartyget åtnjutit. Regler för handelsfartyg och statsfartyg som används för kommersiella ändamål Artikel 27 (straffrättslig jurisdiktion) och artikel 28 (civilrättslig jurisdik- tion) är i stort sett tagna års territorialhavskonvention (artiklarna 19 och 20), men den straffrättsliga jurisdiktionen har utvidgats till att omfatta den ekonomiska zonen (del V) och bestämmelserna om skydd och bevarande av den miljön (del XII). För utövande av straffrättslig jurisdiktion inom territorialhavet uppställer artikel 27 vissa restriktioner. Om det inte handlar om ett fartyg som är på ingående till kuststatens inre vatten eller på väg ut från detta, bör kuststaten inte utöva sin straffrättsliga jurisdiktion för att anhålla någon person eller göra efterforskning med anledning av brott som begåtts ombord på fartyget under dess genomfart. Undantag görs bl.a. för brott som är av sådan art att det stör freden i landet eller ordningen på territorialhavet samt när åtgärderna är nödvändiga för att bekämpa olaga handel med narkotika eller med psykotropa ämnen. Med undantag för reglerna i del XII eller med hänsyn till överträdelser av lagar och förordningar antagna enligt del V, får kuststaten inte vidta åtgärder ombord på fartyg under genomfart i territorialhavet med anled-ning av brott begånget innan fartyget passerat in i territorialhavet. Innehållet i artikeln överensstämmer med allmän folkrätt. Bestämmelserna i artikel 28 om civilrättslig jurisdiktion liknar dem i artikel 27 angående straffrättslig jurisdiktion. Således bör kuststaten inte hejda eller omdirigera ett utländskt fartyg som passerar genom territorial- havet för att utöva civilrättslig jurisdiktion över en person ombord på fartyget. Kuststaten får inte, med avseende på fartyget, på civilrättslig grund vidta exekutiva åtgärder eller kvarstad utom såvitt avser förpliktelser eller ansvar som fartyget har ådragit sig under eller före dess genomfart av kuststatens sjöterritorium. Kuststaten har dock rätt att i enlighet med sin lagstiftning göra utmätning i eller beslag av ett utländskt fartyg eller belägga detta med kvarstad, när fartyget ligger still i territorialhavet eller passerar genom detta efter att ha lämnat inre vatten. Regler för örlogsfartyg och andra statsfartyg som används i icke- kommersiellt syfte Artikeln definierar vad som i konventionen skall anses som örlogsfartyg. Definitionen följer i stort den konvention om det fria havet, dock att begreppet örlogsfartyg genom havsrättskonventionen fått ett bre-dare tillämpningsområde med bestämningen av tillhörighet till en stats väpnade styrkor armed forces och inte som tidigare naval forces . På ett flertal ställen i konventionen gäller andra regler för örlogsfartyg än för civila fartyg, t.ex. artiklarna 30-32, 95, 107, 110, 111 och 236. Om ett örlogsfartyg inte rättar sig efter kuststatens lagar och föreskrifter beträffande genomfart av territorialhavet och inte beaktar framförd anmo-dan om att rätta sig därefter, har kuststaten rätt att kräva att fartyget ome-delbart lämnar territorialhavet. Artiklarna 31 och 32 För skador som ett örlogsfartyg eller annat statsfartyg, som nyttjas i icke- kommersiellt syfte, förorsakar kuststaten gäller i enlighet med allmänna folkrättsliga regler internationellt ansvar för flaggstaten (artikel 31). Arti- kel 32 stadgar att inget i konventionen skall påverka immuniteten för örlogsfartyg och andra statsfartyg som används i icke-kommersiellt syfte, med undantag för bestämmelserna i artiklarna 17-26, 30 och 31. Inom den s.k. angränsande zonen, som maximalt får sträcka sig ut räknat från baslinjen, kan kuststaten utöva nödvändig kontroll för att hindra överträdelser av sina lagar och förordningar om tullar, skatter, invandring eller hälsovård samt hindra och bestraffa de överträ-delser av ovan nämnda lagar som begåtts inom dess territorium eller terri-torialhav (se vidare avsnitt 6.2). 5.3 Del III (artiklarna 34-45) som används för internationell sjöfart Genom detta avsnitt skapas, i förhållande till tidigare gällande regler i såväl allmän folkrätt som konventionen om territorialhavet och tilläggszonen, en ny huvudregel för genomfart genom internationella sund, den s.k. transitpassagen. Passagerätten i internationella sund, dvs. sund som täcks av territorialhav och genom vilka det förekommer internationell sjöfart, har alltid varit en viktig fråga inom havsrätten. Ekonomiska och strategiska intressen har samverkat till en strävan, särskilt från stormakters sida, att tillförsäkra sig så fri och säker passagerätt som möjligt genom dessa sund. I vissa sund, ibland kallade historiska sund , har sedan gammalt gällt särskilda regler. Exempel på sådana sund är och Dardanellerna, Magellans sund samt och sundet mellan och . Genom utvidgningen av territorialhaven från tre eller fyra nau-tiska mil har antalet internationella sund kommit att väsentligt öka. Vattenvägar som är mindre än breda blir nu ofta täckta av territorialhav. var bara sund av en bredd av 6 nautiska mil eller möjligen 8 nautiska mil täckta av territorialhav. Under den tredje havsrättskonferensen restes därför krav från stater med världsomspännande strategiska intressen på en ovillkorlig rätt till fri passage genom internationella sund. Detta blev en viktig del i avväg-ningen av skilda intressen och i praktiken ett villkor för utvidgningen av territorialhavet . I konventionen har därför skapats ett nytt begrepp, transitpassage, som i internationella sund ger en friare passagerätt än oskadlig genomfart. Så länge syftet med fri navigering och överflygning är fortlöpande och sker utan dröjsmål får bl.a. undervattens-fartyg vid transitpassage gå i undervattensläge och militära plan får företa överflygning i stridsformering. Örlogsfartyg äger sända upp och landa flygplan så länge detta är i överensstämmelse med god navigationspraxis. En kuststat får inte stänga ett internationellt sund ens för militära övningar (artikel 44). De nya reglerna gäller dock inte i historiska sund (artikel 35 c). Artikeln definierar rättslig status för vattenområden som utgör sund vilka används för internationell sjöfart (s.k. internationella sund). Det fastslås att de särskilda regler som fastställs i del III för genomfart genom sunden inte i något annat avseende påverkar rättsstatus för vatten som utgör sådana sund eller rätten för de vid sundet belägna staterna att utöva sin suveränitet eller jurisdiktion över dessa vatten, inklusive luftrummet över dem, eller över deras botten med underlag. Med förbehåll för reglerna om rätten till transitpassage genom sunden bevarar de vid sundet belägna staterna således sedvanlig folkrättslig juris-diktion och suveränitet över det av sundet omfattade territorialhavet. Enligt artikeln berör bestämmelserna i del III inte: - inre vatten i ett sund, utom i de fall då dragningen av en rät baslinje enligt metoden i artikel 7 medför att områden som inte räknats som inre vatten nu gör det, - rättsordningen för vatten utanför territorialhavet, såsom ekonomiska zoner eller fritt hav, samt - rättsreglerna i sund där genomfarten helt eller delvis är reglerad genom sedan gammalt gällande internationella konventioner som särskilt rör sådana sund (s.k. historiska sund). Den sistnämnda undantagsbestämmelsen är relevant för bl.a. rättsliga status liksom för havsområdet mellan och (se vidare avsnitt 6.1.2). Artikeln innehåller ytterligare undantagsbestämmelser för internationella sund. Om det i sundet finns en led genom fritt hav eller genom en eko-nomisk zon som är lika lämplig i navigeringshänseende är reglerna i del III om transitpassage inte tillämpliga i sundet. Denna bestämmelse har haft särskild betydelse för , då det vid sjöterritoriets utvidgning uppstod "nya" sund, som inte omfatta- des av regimen för traditionella sund och därmed skulle underkastas reglerna för transitpassage. Frågan löstes för svensk del genom ett avtal med av varigenom det etablerades en korridor av fritt hav i och i södra . Artikeln inleder avsnittet om transitpassage och beskriver dess använd- ningsområde genom en definition av begreppet internationellt sund. Sundet skall utnyttjas av internationell sjöfart och förbinda en del av det fria havet eller av en ekonomisk zon och en annan del av det fria havet eller av en ekonomisk zon. Artikeln avhandlar en av de grundläggande reglerna i modern havsrätt, nämligen rätten för alla fartyg och luftfartyg till transitpassage genom i artikel 37 närmare definierade internationella sund. Artikeln anger det rättsliga innehållet av begreppet transitpassage. Punkt 1 innehåller en undantagsbestämmelse som innebär att om sundet ligger mellan en ö som tillhör en vid sundet belägen stat och dess fastland, får transitpassage inte äga rum, om det på öns havssida finns en led genom det fria havet eller genom en ekonomisk zon, som är lika lämplig i navigeringshänseende. Transitpassage i sig förutsätter oavbruten passage utan dröjsmål genom sundet från en del av det fria havet eller ekonomisk zon till en annan del av det fria havet eller ekonomisk zon. Huvudregeln är att ett fartyg eller luftfartyg under transitpassage skall gå framåt utan dröjsmål och avstå från varje hot om eller bruk av våld mot de vid sundet belägna staternas suveränitet, territoriella integritet eller politiska oberoende, eller på något annat sätt är i strid med de folkrättsliga principer som är nedsatta i . Vid transitpassage skall fartyg och luftfartyg avstå från aktiviteter som är följder av det normala sättet för en oavbruten och skyndsam passage, med undantag för en nödsituation. Det bör noteras att artikeln saknar en motsvarande, detaljerad uppräkning av situationer som beskriver när en genomfart inte skall betraktas som oskadlig (jfr artikel 19). Vidare skall allmänt accepterade internationella regler för säkerheten till sjöss inbegripet de internationella reglerna till förhindrande av kollisioner till sjöss, liksom bestämmelser mot havsföroreningar iakttagas (jfr dock artikel 236 angående statsfartyg). Luftfartyg i transitpassage skall iaktta de regler som fastställts av , , och lyssna på föreskriven radio eller nödfrekvens. Ubåtar har i internationella sund rätt till transitpassage i undervattens- läge. Detta är inte direkt uttryckt i konventionen, men genom hänvis-ningen i artikelns punkt 1 c till normalt bruk (normal mode) anses ubåtar ha rätt att framföras på ett för sådana farkoster normalt sätt, alltså i undervattensläge. I denna artikel föreskrivs att marinvetenskaplig forsknings- och sjömät- ningsverksamhet inte får äga rum under transitpassage utan förhands-tillstånd av de vid sundet belägna staterna. Reglerna om marinvetenskap-lig forskning i allmänhet finns i konventionens del XIII. Artikeln ger på ett detaljerat sätt (punkt 1-7) de vid sundet belägna staterna rätt att anvisa farleder och föreskriva trafiksepareringsregler i överensstämmelse med allmänt erkända internationella föreskrifter. Dessa regler skall antas av , . Utöver den i artikel 41 fastställda rätten till trafikreglering ges i artikel 42 de vid sundet belägna staterna rätt att införa bestämmelser i enlighet med internationella regler om miljöskydd beträffande fiskefartyg och fiske-förbud inklusive förvaring ombord av fiskeredskap samt lastning och lossning av varor, pengar eller personer i strid med kuststatens tull-, skatte-, immigrations- eller hälsovårdslagstiftning. Dessa nationella lagar och föreskrifter får inte diskriminera utländska fartyg och inte i praktiken begränsa rätten till transitpassage. När det gäller fartyg och luftfartyg, som åtnjuter suverän immunitet (örlogsfartyg och andra icke-kommersiella statsfartyg, jfr artikel 32) är flaggstaten/registerstaten internationellt ansvarig för varje förlust eller skada som de vid sundet belägna staterna lider på grund av detta. Artikeln ålägger de vid sundet belägna staterna och de stater som utnyttjar ett sund en samarbetsskyldighet om installation och underhåll av utrust-ning till stöd för den internationella sjöfarten och om förhindrande och kontroll av föroreningar från fartyg. Enligt artikeln skall de vid sundet belägna staterna inte hindra transit- passage. Det åligger dessa stater att offentliggöra upplysningar om kända faror för navigering eller överflygning. Rätten till transitpassage får inte suspenderas, ens tillfälligt. Enligt denna artikel gäller reglerna för oskadlig genomfart i territorial- havet för sund som, enligt del II kapitel 3, används för internationell sjöfart men som undantas från reglerna om transitpassage enligt konven- tionens artikel 38.1, eller som förbinder en del av det fria havet eller en ekonomisk zon med främmande stats territorialhav. Rätten till oskadlig genomfart i de ovan nämnda fallen får inte upphä-vas. Denna bestämmelse svarar mot territorialhavskonvention artikel 16.4, dock med tillägg av det nya begreppet ekonomisk zon exclusive economic zone (jfr artikel 37). Genomfarten i denna typ av sund gäller inte rätten till överflygning för luftfartyg eller navigation i undervattensläge för ubåtar (sådan genomfart gäller endast för den i havsrättskonventionen definierade transitpassagen). 5.4 Del IV (artiklarna 46-54) Arkipelagstater Artiklarna 46-54 uppställer havsrättsliga regler för arkipelagstater, ett med konventionens införande helt nytt havsrättsligt begrepp. Reglerna har utvecklats med hänsyn till östater, och ger dessa stater ett större jurisdik- tionsområde. Reglerna om arkipelagstater innebär vidare, att farvattnen inom baslinjerna inte nödvändigtvis är inre vatten, varför oskadlig genom- fart, transitpassage och överflygning för utländska luftfartyg i stor omfatt-ning är möjlig. Artikeln fastlägger terminologin för begreppen arkipelagstat och arkipe- lag. Definitionen av en arkipelag är en grupp öar, inbegripet delar av öar, mellanliggande vatten och andra naturföreteelser som är så nära samman- länkade med varandra att dessa öar, vatten och andra naturföreteelser bildar en egen geografisk, ekonomisk och politisk enhet eller vad som historiskt har ansetts som en sådan. Av denna definition skapas begreppet arkipelagstat, som kan bestå av en eller flera arkipelager men som saknar anknytning till en kontinent. Av definitionen följer att en kontinentalstat inte kan göra anspråk på arkipelaghav. och utgör exempel på arkipelagstater (som till antalet anses uppgå till ett tjugotal). Artikeln fastställer att en arkipelagstats baslinjer sträcker sig mellan de yttersta punkterna på de yttersta öarna och torrlagda rev. Utgångspunkten för dragning av räta baslinjer i konventionens artikel 7 modifieras av denna bestämmelse. Vid dragning av räta baslinjer gäller att dessas längd som huvudregel inte bör överstiga 100, under vissa förutsättningar . De får vidare inte dragas på ett sätt som märkbart avviker från arkipelagens huvudform. Vidare får räta baslinjer komma till använd- ning endast om i det inneslutna området inom dessa baslinjer förhållandet mellan vattenområde och landområde är mellan 1 till 1 och 9 till 1. Fastställandet av baslinjerna (se artikel 47) kompletteras av en bestäm-melse i artikel 48 av innebörd att bredden av territorialhavet, den angrän-sande zonen, den ekonomiska zonen och kontinentalsockeln skall mätas från de arkipelagbaslinjer som dragits i enlighet med artikel 47. En arkipelagstats suveränitet omfattar de vatten som omges av arkipelag- baslinjer vilka dragits enligt artikel 47 (arkipelagvatten), oavsett vatten- djupet eller avståndet från kusten. Suveräniteten omfattar luftrummet över arkipelagvattnen samt bottnen med underlag och de tillgångar som finns där. I punkt 4 slås fast att reglerna om oskadlig genomfart i arkipelagvatten (jfr artikel 52) inte i andra hänseenden påverkar arkipelagvattnens rättsliga status. Artikeln anger rätten för arkipelagstaten att i enlighet med konventionens artiklar 9, 10 och 11 avgränsa delar av arkipelagvattnet som inre vatten. Dessa bestämmelser gäller dragning av baslinjer vid flodmynningar, bukter och hamnar.