prop · GJ0352 · 1996-01-01 00:00:00 — I översynen ingår bl.a. en utvärdering av de ändringar i vapenlagen som företogs på förslag av vapenutredning och en utvärdering av knivförbudslagen. Utredningen skall också på en rad olika punkter överväga om lagstiftningen om knivar och andra farliga föremål i tillräcklig grad är ägnad att förebygga att vapen eller vapenliknande föremål kommer till användning vid våldsbrott. Utredningens arbete skall vara avslutat före utgången av . Med hänsyn till de omfattande redaktionella ändringar som föranleds av den språkliga och systematiska översynen anser vi emellertid, såsom också föreslagit, att en ny vapenlag bör införas . Som framgår av vad som sagts ovan, skall detta emellertid inte uppfattas som ett förslag till omprövning av regelsystemets innehåll i dess helhet. I det följande avser regeringen att ta upp frågor om EG-anpassning (avsnitt 5), språklig och systematisk omarbetning av vapenlagen (avsnitt 6), överklagande av beslut enligt lagen (avsnitt 7), lasersikten (avsnitt 8), samlarvapen (avsnitt 9), utbyte av extra vapendelar (avsnitt 10), tillståndsplikt för signalvapen (avsnitt 11), tårgassprayer och liknade sprayer (avsnitt 12) samt frågor om paintballvapen (avsnitt 13). Som framgår av det ovanstående har härutöver behandlat frågor om återkallelse av tillstånd enligt vapenlagen, inköp och förvaring av ammunition, förvaring av vapen samt ansvarsfrihet vid ammunitionsförvärv. Samtliga dessa frågor anknyter emellertid till de ändringar i vapenlagen som gjordes på grundval av förslag års vapenutredning. Eftersom det ingår i de ovan nämnda direktiven till en ny översyn av vapenlagstiftningen att utvärdera dessa ändringar, finner regeringen inte skäl att nu behandla förslag i dessa delar. 5.1 Allmänt om vapendirektivet anger som EG:s primära uppgift att upprätthålla och vidmakthålla en gemensam marknad samt främja en gynnsam ekonomisk utveckling i medlemsstaterna och främja närmare förbindelser mellan dessa. Man brukar som mål bl.a. tala om de fyra friheterna, nämligen fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital. Den fria rörligheten skall säkerställas inom den inre marknaden, som skall utgöra ett område utan inre gränser, och får inskränkas endast för vissa angivna ändamål, exempelvis allmän ordning och säkerhet. För att upprätta den inre marknaden och få den att fungera får bl.a. utfärda direktiv om tillnärmning av sådana bestämmelser i lagar och andra författningar i medlemsstaterna som har betydelse härför. Ett direktiv är, enligt , bindande för varje medlemsstat såvitt gäller det resultat som skall uppnås. Valet av form och medel för att uppnå resultatet är emellertid överlåtet till de enskilda medlemsstaterna. Anpassningen kan således ske på det vis som bäst passar respektive stats regleringsteknik, förvaltningstradition och rättssystem i övrigt. Positiva åtgärder är inte något krav; staten kan ju redan ha föreskrifter som svarar mot avsedda målsättningar. utfärdade ett direktiv om kontroll av förvärv och innehav av vapen (91/477/EEG, nedan vapendirektivet). Det trädde i kraft för medlemsstaterna . Vapendirektivet bifogas såsom bilaga 6. Inledningsvis anges i vapendirektivet bl.a. att avvecklingen av den systematiska gränskontrollen mellan medlemsländerna nödvändiggör att effektiva regler införs för att inom länderna kunna kontrollera förvärv och innehav av skjutvapen och även överföring av sådana mellan medlemsländerna. Det betonas att en delvis harmoniserad lagstiftning i dessa frågor kommer att öka förtroendet staterna emellan och att det därför kan vara lämpligt att bestämma vilka kategorier av skjutvapen som privatpersoner inte alls får förvärva eller inneha eller som de får inneha endast med tillstånd eller efter anmälan. I ingressen deklareras vidare att det i princip inte bör vara tillåtet att ta med skjutvapen mellan länderna, men att detta kan medges om ett förfarande antas som ger staterna möjlighet att få underrättelse om att ett skjutvapen förs in i respektive land. Smidigare regler bör dock antas för jakt eller tävlingsskytte för att inte inskränka den fria rörligheten mer än nödvändigt. Vapendirektivet berör inte medlemsstaternas rätt att vidta åtgärder mot illegal vapenhandel. Inte heller berörs staternas rätt att utfärda nationella bestämmelser om tillstånd att inneha vapen eller om jakt och tävling med vapen. Direktivet gäller inte heller sådana förvärv och innehav av vapen som är förenliga med nationell rätt och som avser de väpnade styrkorna, polisen, offentliga myndigheter och inte heller sådana vapensamlare och kulturella historiska institutioner som har statens godkännande för sin verksamhet. Vidare berör vapendirektivet inte kommersiella överlåtelser av krigsvapen och ammunition till sådana vapen. Vapendirektivet anger det minsta krav som medlemsstaternas lagstiftning skall uppfylla men tillåter dessa att hålla en högre skyddsnivå. Den speciella procedur med europeiska skjutvapenpass som avser jägare och tävlingsskyttar och som behandlas i direktivets artikel 12 skall dock alltid kunna tillämpas med i artikeln angivna begränsningar (se avsnitt 5.6). Det kan redan nu sägas att vår vapenlagstiftning har en generellt sett hög skyddsnivå i förhållande till direktivets bestämmelser. Den höga skyddsnivån påverkas inte av de förslag som regeringen lämnar i detta lagstiftningsärende. 5.2 Definition av skjutvapen m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Den indelning av skjutvapen i olika | | kategorier som finns i vapendirektivet bör inte tas in i | | vapenlagen. Kategoriindelningen kan tas in i en förordning. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna instämmer i utredningens bedömning eller lämnar den utan erinran. anser dock att skjutvapen i vapenlagen bör delas in i tre klasser för att därigenom uppnå dels en bättre anpassning till direktivet, dels en tydligare avgränsning mellan krigsmateriel och vapen inklusive ammunition som främst används för jakt och sportskytte. Skälen för regeringens bedömning: I vapendirektivet avses med vapen dels skjutvapen, dels andra vapen som i den nationella lagstiftningen definieras som vapen. Det är huvudsakligen skjutvapen som behandlas i direktivet. Dessa delas in i fyra kategorier till vilka hänvisas i direktivets olika bestämmelser: kategori A - förbjudna skjutvapen, kategori B - skjutvapen för vilka det krävs tillstånd, kategori C - skjutvapen som skall anmälas samt kategori D - andra skjutvapen. Vilka skjutvapen som är att hänföra till respektive kategori framgår av bilaga 1 till vapendirektivet. Under kategori A upptas även viss ammunition. En vital del till ett skjutvapen, dvs. slutstycke, patronläge eller pipa, betraktas också som skjutvapen och skall hänföras till samma kategori som vapnet i fråga. Utanför definitionen på skjutvapen faller föremål som på ett godkänt sätt gjorts obrukbara, är gjorda uteslutande för larm, signalering, livräddning, slakt, harpunfiske eller industriellt eller tekniskt bruk eller anses vara antika eller reproduktioner av antika vapen. I vapenlagen definieras skjutvapen i de inledande bestämmelserna och på ett allmänt sätt utifrån skjutvapnets grundläggande tekniska funktion. Med skjutvapen avses sålunda enligt 1 § vapenlagen (1 kap. 2 § förslaget till ny vapenlag) vapen med vilka kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas ut med hjälp av krutladdningar, kolsyreladdningar, komprimerad luft eller andra liknande utskjutningsmedel. Vissa uppräknade föremål behandlas uttryckligen som skjutvapen (1 § andra stycket vapenlagen) medan vissa andra på samma sätt undantas från bestämmelserna om skjutvapen (2 §). Samtliga kategorier av skjutvapen i vapendirektivet omfattas av tillståndsplikt enligt vapenlagen. Från den synpunkten finns inte skäl att överföra vapendirektivets indelning i kategorier till vapenlagen. I vapenlagen och vapenförordningen förekommer viss specifikation av olika vapentyper med avseende på vilka krav som gäller för att tillstånd skall beviljas. Det torde inte vara möjligt att anpassa denna specifikation till vapendirektivets olika kategorier utan att göra omfattande materiella ändringar i vapenlagstiftningen. Systematiken och terminologin i vapenlagen och vapenförordningen har också lång tradition och får antas vara väl känd bland dem som har att tillämpa eller berörs av bestämmelserna. Vapendirektivets kategoriindelning kan visserligen ha betydelse vid tillämpningen av bestämmelserna om vapenpass, förflyttning av skjutvapen mellan medlemsländerna, skyldighet att informera annan medlemsstat etc. För dessa ändamål är det emellertid tillräckligt om indelningen i kategorier görs i en förordning eller annan föreskrift. Det anförda leder till slutsatsen att vapendirektivets kategoriindelning inte bör tas in i själva vapenlagen. 5.3 Det europeiska skjutvapenpasset -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Ett europeiskt skjutvapenpass skall | | utfärdas på begäran av den som är bosatt i och som har | | tillstånd att här inneha ett skjutvapen. Passen skall utfärdas av| | polismyndigheten och ha den av kommissionen rekommenderade | | utformningen samt en begränsad giltighetstid. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag med den skillnaden att utredningen föreslår att vapenpass skall utfärdas endast för vapen som innehas för jakt eller tävling. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. och anser att vapenpass skall kunna utfärdas även för samlarvapen. påpekar att vapenpasset synes kunna utfärdas endast för individer och att detta kan medföra praktiska konsekvenser, t.ex. då tillståndspliktiga vapen skall ingå i en svensk utställning i ett annat medlemsland. Skälen för regeringens förslag: Det europeiska skjutvapenpasset är ett personligt dokument, som enligt artikel 1 punkt 4 i vapendirektivet på begäran skall utfärdas av medlemsstaternas myndigheter åt personer som legalt förvärvar och använder skjutvapen. I passet skall de skjutvapen innehavaren förvärvar och använder föras in liksom förändringar i vapeninnehavet eller i vapnens egenskaper samt förlust eller stöld av vapnen. Vidare skall passet enligt vapendirektivet ha en giltighetstid på högst med möjlighet till förlängning. Om endast vapen i kategori D (se avsnitt 5.5) förs in i passet skall dock giltighetstiden vara högst . I bilaga 2 till vapendirektivet anges närmare vilka upplysningar som skall framgå av passet. Kommissionen har utfärdat en rekommendation avseende en enhetlig utformning av passet, Commission recommendation of 25 February 1993 on Firearms pass (93/216/EEC). Skjutvapenpasset medför ingen generell rätt att föra ett vapen mellan medlemsländer, så till vida är benämningen pass missvisande. Snarare får skjutvapenpasset betraktas som en identitetshandling för vapnet och ett bevis om att den person som anges i passet har rätt att inneha vapnet i sitt hemland. Bestämmelser om förflyttning av skjutvapen mellan medlemsländerna finns artiklarna 11 och 12 i vapendirektivet. Vi återkommer till dessa bestämmelser i avsnitt 5.6. Helt kort kan dock sägas att i artikel 11 regleras samtliga typer av förflyttning av skjutvapen. Förflyttningar enligt denna artikel kräver normalt att ett särskilt tillstånd utfärdas för varje enskilt fall. Endast vapenhandlare kan erhålla generellt tillstånd. Det förutsätts inte att skjutvapenpass har utfärdats för vapen som förflyttas med stöd av tillstånd enligt artikel 11. I artikel 12 regleras förflyttning av vapen som medförs vid en resa. Enligt första punkten i artikeln skall samtliga berörda medlemsstater lämna tillstånd till överföringen. Medlemsstaterna får utfärda tillstånd som avser en eller flera resor under maximalt , med möjlighet till förlängning. Sådana tillstånd skall föras in i skjutvapenpasset. Enligt andra punkten i artikeln får jägare och tävlingsskyttar under vissa förutsättningar medföra skjutvapen under en resa genom två eller flera medlemsländer utan att särskilt tillstånd utfärdats. Den resande måste då medföra ett skjutvapenpass där vapnet eller vapnen är införda samt kunna styrka skälet för resan, lämpligen genom att visa upp en inbjudan. Denna enklare ordning för överföring av skjutvapen gäller dock inte för resor till en medlemsstat som förbjuder förvärv och innehav av vapnet i fråga eller som kräver tillstånd härför. Av det anförda följer att skjutvapenpasset har störst betydelse för jägare och tävlingsskyttar. Bestämmelsen i artikel 1 punkt 4 får emellertid uppfattas så att skjutvapenpass skall utfärdas till samtliga personer som legalt förvärvar och använder ett skjutvapen och som begär att ett pass skall utfärdas. Begreppet använda bör därvid inte tolkas så snävt att exempelvis vapensamlare utesluts. Även om andra vapenägare än jägare och tävlingsskyttar således alltid måste söka tillstånd för att kunna medföra vapnet vid en resa har skjutvapenpasset betydelse för samtliga vapenägare som vill medföra vapen vid en resa, eftersom ett sådant tillstånd enligt artikel 12 första punkten skall föras in i passet. Regeringen anser mot bakgrund härav att skjutvapenpass på begäran skall utfärdas till fysiska personer som har tillstånd att inneha vapen i utan avseende på det ändamål för vilket tillståndet har beviljats. Artikel 12 kan inte tillämpas på juridiska personer. Vapen som innehas av t.ex. museer får i stället förflyttas mellan medlemsländerna enligt den ordning som föreskrivs i artikel 11. 5.4 Handel med skjutvapen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Den svenska vapenregleringen uppfyller | | vapendirektivets krav. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig delar utredningens bedömning eller lämnar den utan erinran. Kammarrätten i förordar att bestämmelserna om vad som skall anges i inköpsbok för identifiering av vapen bör kompletteras med ordet modell så att uttryckssättet helt överensstämmer med vapendirektivets uttryckssätt. Skälen för regeringens bedömning: Varje medlemsstat skall enligt artikel 4 första stycket i vapendirektivet, åtminstone när det gäller vapen eller ammunition ur kategorierna A och B, kräva tillstånd för den som utövar yrkesmässig vapenhandel inom landet. Tillståndet skall minst grundas på den sökandes personliga och yrkesmässiga hederlighet. Om det är fråga om en juridisk person skall prövningen avse företagsledaren. De stater som inte kräver tillstånd för handel med föremål ur kategorierna C och D skall i stället kräva anmälan av verksamheten. I regleras handel med skjutvapen i vapenlagen, vapenförordningen och föreskrifter och allmänna råd till vapenlagstiftningen. Enligt 18 § vapenlagen (2 kap. 10 § första stycket förslaget till ny vapenlag) får tillstånd att driva yrkesmässig handel med skjutvapen meddelas den som har de kunskaper som behövs och som anses vara ordentlig och pålitlig. För handel med skjutvapen som bedrivs av en juridisk person skall enligt 25 § vapenförordningen finnas en föreståndare som är godkänd av polismyndigheten och som ansvarar för att rörelsen drivs riktigt. Förfarandet vid tillståndsprövningen regleras i 24 § vapenförordningen. meddelar närmare föreskrifter om krav på kunskap för att driva handel med skjutvapen. I dessa hänseenden måste de svenska bestämmelserna anses väl fylla vapendirektivets krav. Enligt artikel 4 andra stycket i vapendirektivet skall en vapenhandlare föra register över de skjutvapen han eller hon tar emot eller lämnar ut och som ingår i kategorierna A, B eller C. Av registeruppgifterna skall framgå sådana kännetecken för vapnet som medför att det kan identifieras, särskilt typ, märke, modell, kaliber och tillverkningsnummer. Vidare skall registret uppta namn och adress avseende leverantörer och förvärvare av vapen. Vapenhandlaren skall bevara registeruppgifterna , även efter det att verksamheten upphört. Medlemsstaterna skall utöva regelbunden kontroll över reglernas efterlevnad. I 27 § vapenförordningen föreskrivs att en vapenhandlare skriftligt skall rekvirera de skjutvapen han avser att förvärva och föra en särskild inköpsförteckning över rekvisitionerna. Sålda vapen skall enligt 28 § samma förordning antecknas i en särskild försäljningsförteckning. Förteckningarna skall enligt 32 § förvaras från den dag då sista anteckningen gjordes. Läggs rörelsen ned skall förteckningarna överlämnas till polismyndigheten. Enligt föreskrifter och allmänna råd till vapen- lagstiftningen skall inköpsbok innehålla överlåtarens respektive köparens namn och adress, vapnets typ, kaliber, fabrikat (märke) och tillverkningsnummer. Detta överensstämmer med vad som skall anges enligt vapendirektivet med undantag för att det inte uttryckligen krävs att vapnets modell skall antecknas. Skillnaden kan inte anses vara av sådan betydelse att de svenska reglerna inte skall anses uppfylla vapendirektivets krav även på denna punkt. Praktiska skäl talar emellertid för att föreskrifterna kompletteras så att full överensstämmelse uppnås. 5.5 Förvärv, innehav och överlåtelse av skjutvapen och ammunition -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En person som är bosatt i ett annat | | medlemsland och som söker tillstånd i att här förvärva ett| | skjutvapen i kategori B skall, utöver sedvanliga villkor för | | tillståndet, visa att vederbörlig myndighet i det land där | | sökanden är bosatt gett sitt medgivande. På motsvarande sätt skall| | en person som är bosatt i och som söker tillstånd i ett | | annat medlemsland att där förvärva skjutvapen i kategori B kunna| | få polismyndighetens medgivande till detta. Ett sådant | | medgivande bör kunna förenas med ett tillstånd att inneha vapnet| | i . Ammunition till ett vapen får innehas utan | | särskilt tillstånd endast om den är avsedd för samma ändamål som| | tillståndet att inneha vapnet avser. | | Föreskrifter om underrättelseskyldighet enligt vapendirektivet | | meddelas av regeringen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag utom såvitt avser ammunition. Utredningen har inte föreslagit någon ändring i den delen. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. och i anser att underrättelseskyldigheten enligt vapendirektivet bör fullgöras av den myndighet som utfärdar tillstånd i stället för av som utredningen föreslagit. har vidare anfört att sådana skjutvapen som har samlar-, prydnads- eller affektionsvärde men som inte ingår i samlingar eller finns hos institutioner torde omfattas av vapendirektivet samt att ett krav på för tillstånd till innehav av sådana därför bör införas. har påpekat att under kategori A i bilagan till vapendirektivet finns upptaget vissa ammunitionseffekter och att utredningens slutsats att den gällande lagstiftningen uppfyller vapendirektivets krav beträffande denna kategori därför kan ifrågasättas.Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 5 första stycket i vapendirektivet får endast personer som har giltiga skäl, som har fyllt och som förutsätts inte utgöra en fara för sig själva eller för allmän ordning och säkerhet, förvärva och inneha vapen i kategori B. Enligt andra stycket i artikeln skall samma åldersgräns gälla beträffande innehav av vapen i kategorierna C och D. Åldersgränsen gäller dock inte beträffande någon av kategorierna B-D om vapnet skall användas för jakt eller tävlingsskytte. Enligt tredje stycket skall en medlemsstat återkalla ett tillstånd att inneha vapen om innehavaren brister såvitt avser någon av förutsättningarna att inte utgöra en fara för sig själv eller för allmän ordning och säkerhet. I artikelns sista stycke föreskrivs att medlemsstaterna inte får förbjuda personer bosatta inom deras territorier att inneha vapen som förvärvats i ett annat medlemsland, om de inte förbjuder förvärv av samma typ av vapen inom sitt eget territorium. Tillstånd att inneha skjutvapen I regleras frågor om tillstånd att inneha skjutvapen huvudsakligen i vapenlagen och i vapenförordningen. Enligt 9 § första och andra styckena vapenlagen (2 kap. 4 § och 5 § första stycket förslaget till ny vapenlag) får en enskild person meddelas tillstånd att inneha skjutvapen om han behöver vapnet. Tillstånd får också ges om vapnet har prydnadsvärde, samlarvärde eller särskilt affektionsvärde för sökanden. I ett sådant fall får vapnet inte användas för skjutning. Tillstånd att inneha skjutvapen får meddelas endast om det kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. Detta innebär att det måste förutsättas att sökanden inte utgör en fara för sig själv eller för allmän ordning och säkerhet. I dessa hänseenden uppfyller de svenska bestämmelserna direktivets krav. I 5 § vapenförordningen anges de särskilda krav som gäller för att bevilja tillstånd till innehav av vapen för skjutning. För de flesta typer av vapen gäller att sökanden skall ha fyllt . Det är dock möjligt att göra undantag från ålderskravet. Även om vapentillstånd i främst beviljas för jakt eller tävlingsskytte, för vilka ändamål direktivets åldersgräns inte är tillämplig, lämnar nuvarande regler en viss möjlighet att bevilja vapentillstånd i strid med direktivets bestämmelse om lägsta ålder, t.ex. i sådana fall som nämnts av . Det är emellertid tillräckligt att frågan om åldersgränser liksom regleras i förordning. Någon ändring av vapenlagen är därför inte nödvändig i detta hänseende. Regeringen avser att i förordning meddela de bestämmelser som är nödvändiga för att helt uppfylla direktivets krav såvitt avser åldersgränser. Återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen m.m. När det gäller återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen finns bestämmelser i 29 § vapenlagen (6 kap. 1 § förslaget till ny vapenlag). Ett tillstånd får återkallas bl.a. när förutsättningarna för tillståndet inte längre finns. I detta avseende uppfyller de svenska bestämmelserna direktivets krav. Förvärv och innehav av skjutvapen i kategori A Enligt den svenska vapenlagstiftningen gäller samma förutsättningar för tillstånd till innehav av vapen oavsett om vapnet i fråga är införskaffat utomlands eller inom landet. De svenska bestämmelserna kan därför inte anses stå i strid med det sista stycket i artikel 5. Enligt artikel 6 i vapendirektivet skall medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att förbjuda förvärv och innehav av sådana vapen och sådan ammunition som hör till kategori A. Tillstånd får emellertid ges i särskilda fall, om det inte strider mot allmän ordning och säkerhet. Enligt vapendirektivet omfattar kategori A explosiva militära missiler och startlavetter, automatiska skjutvapen, skjutvapen maskerade till andra föremål samt vissa typer av ammunition. Förvärv av de angivna vapentyperna är enligt den svenska vapenlagstiftningen underkastad samma typ av tillståndsprövning som andra skjutvapen. Tillstånd att inneha helautomatiska skjutvapen eller enhandsvapen (utom start- eller signalvapen) får dock enligt 9 § tredje stycket vapenlagen (2 kap. 6 § förslaget till ny vapenlag) meddelas endast om det finns synnerliga skäl. Kunskaps- och behovsprövning enligt reglerna i 5, 5a och 6 §§ vapenförordningen görs således oavsett skjutvapnets kategoritillhörighet. Vid behovsprövningen godtas knappast behov för andra ändamål än jakt eller tävlingsskytte. Här bortses från skjutvapen som har samlarvärde, eftersom erkända samlares innehav av vapen normalt torde falla utanför vapendirektivets tillämpningsområde. Av de i kategori A upptagna vapentyperna är ingen avsedd för jakt och endast automatvapnen kan komma i fråga för tävlingsbruk. Beträffande dessa krävs, som sagts, att det föreligger synnerliga skäl för att tillstånd till innehav skall utfärdas.