prop · GJ0316 · 1996-01-01 00:00:00 — På den punkten föranledde York-Antwerpenreglerna ett uttalande vid den diplomatkonferens i som antog den nya bärgningskonventionen. Särskild ersättning enligt artikel 14 i bärgningskonventionen skulle enligt uttalandet inte beaktas i ett gemensamt haveri, och konferensen begärde att IMO:s generalsekreterare skulle vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa en snar ändring av York-Antwerpenreglerna. En ändring av regel VI kom till stånd . Den nya lydelsen biläggs denna proposition som bilaga 3 i engelsk originaltext och i en inofficiell svensk översättning. Det sägs nu i punkten (b) att särskild ersättning enligt bärgningskonventionen inte skall ersättas i ett gemensamt haveri. Det gjordes också en ändring (punkten /a/) som tog sikte på bärgarlön, vilken till skillnad från den särskilda ersättningen skall fördelas i det gemensamma haveriet. De utgifter som fördelas skall innefatta bärgningsersättning som har bestämts med hänsyn till artikel 13 (b) i bärgningskonventionen, dvs. med hänsyn till bärgarnas skicklighet att hindra eller begränsa skada på miljön. York-Antwerpenreglerna har alltså anpassats till bärgningskonventionen. Som framgår av avsnitt 6 i denna proposition föreslås det att skall ratificera bärgningskonventionen. Den anpassning som skett av York- Antwerpenreglerna bör i konsekvens därmed föras in i svensk rätt. Detta har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. Emellertid har alltså York-Antwerpenreglerna ändrats en andra gång. Det skedde när reglerna gick igenom en mera allmän revidering. Flera ändringar har skett i syfte att modernisera reglerna och att anpassa dem efter förändringarna i affärslivet. Regel VI har behållits i den lydelse som följer av ändringarna . Föreskrifterna om särskild ersättning enligt bärgningskonventionen har dock föranlett en komplettering av regel XVII i York- Antwerpenreglerna. Där bestäms de bidragande värdena och därmed också fördelningen av det gemensamma haveriet. Fördelningen utgår - som nämnt - från egendomens verkliga nettovärde vid resans slut. Detta är dock bara utgångspunkten, och vissa omständigheter kan innebära att det bidragande värdet höjs eller sänks i det enskilda fallet. Avdrag skall ske för bl.a. kostnader som har uppstått efter gemensamt-haveri-akten. Enligt ändring skall avdrag inte ske för kostnader som faller på fartyget och som avser särskild ersättning enligt artikel 14 i bärgningskonventionen eller någon annan, liknande reglering. De nya York-Antwerpenreglerna har remissbehandlats i särskild ordning. Den genomgående uppfattningen har varit att sjölagen skall bygga på reglerna sådana de antagits . Enligt regeringens uppfattning talar övervägande skäl för att hänvisningen till York-Antwerpenreglerna skall avse lydelse. Den nya versionen är att uppfatta som en anpassning till de numera rådande förhållandena i branschen, och den innefattar en förenkling av regelverket. Det kan visserligen sägas att reglerna är så nytillkomna att deras genomslag i sjöfartskretsar ännu framstår som något osäkert. Det positiva bemötandet under remissbehandlingen ger dock fog för uppfattningen att reglerna har blivit väl mottagna bland de svenska intressenterna. Det synes också som om reglerna bemötts positivt i och att man på norsk sida överväger att införliva York-Antwerpenregler med den där gällande sjölagen. Liksom skall hänvisningen i (den svenska) sjölagen vara dispositiv, och det är således möjligt för berörda parter att avtala om en ordning som de anser vara lämpligare i det särskilda fallet. En hänvisning till de nya reglerna innebär dessutom att den kompletterande regeln om särskild ersättning vid bärgning kan införlivas med svensk rätt. Hänvisningen i 17 kap. 1 § bör därför avse York-Antwerpenreglerna 1994. Som redan anförts avser hänvisningen inte hela regelverket; paragrafen hänvisar till reglerna i fråga om innebörden av gemensamt haveri och haveriets fördelning. Bakgrunden till den ordningen är att det inte ansetts föreligga något behov av en lagstiftning som sträcker sig längre, eftersom parterna tar in övriga York-Antwerpenregler i sina avtal i den mån de finner detta lämpligt. Enligt regeringens bedömning har det skälet alltjämt giltighet, och hänvisningen till York-Antwerpenreglerna bör därför avse samma frågor som . 10 Följdändringar i luftfartslagen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Luftfartslagens regler om bärgning av | | luftfartyg ändras så att luftfartslagens regler kommer att gälla| | bara när bärgningen inte sker i farvatten. I annat fall gäller | | sjölagen även när det är ett nödställt luftfartyg eller gods från| | luftfartyget som bärgas. Ägaren till bärgad last får ett | | personligt ansvar för den del av bärgarlönen som han skall | | betala. har han bara svarat med godset. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (promemorian s. 104). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat promemorians förslag utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Bärgning av luftfartyg regleras bl.a. genom 11 kap. 2 § luftfartslagen (1957:297). Enligt den paragrafen finns det en rätt till bärgarlön för den som bärgar ett förolyckat luftfartyg eller ett luftfartyg i nöd. Rätten till bärgarlön omfattar också bärgning av gods ombord på ett förolyckat eller nödställt luftfartyg eller av något som hör till fartyget eller godset. I fråga om bärgarlönen hänvisar luftfartslagen till 16 kap. 2-4 §§ sjölagen. Den som i nödsituationen räddar människor från luftfartyget eller medverkar vid deras räddning har också rätt till del i bärgarlönen. Det skall betalas ersättning för de särskilda kostnader som någon i övrigt har haft för att bevara ett luftfartyg eller gods, om kostnaderna har varit nödvändiga. Om gods eller något som hör till gods har bärgats eller bevarats, svarar ägaren endast med det som har bärgats eller bevarats. Något personligt ansvar finns alltså inte i det fallet. Slutligen framgår det av paragrafen att rätten till bärgarlön och ersättning för kostnader kan falla bort. Så blir fallet för den som bärgar trots ett uttryckligt och befogat förbud av luftfartygets befälhavare, ägare eller innehavare. Ett tillträde till bärgningskonventionen medför att även luftfartslagen måste ändras. Konventionen har ett egendomsbegrepp som omfattar även luftfartyg och gods ombord på luftfartyg. Det medför att konventionen blir tillämplig, om luftfartyget eller godset är i fara och räddningsoperationen sker i ett farvatten. Sådana situationer får därför regleras av sjölagen, som ju anpassas till konventionen, och inte enligt luftfartslagen. Luftfartslagen skall även i fortsättningen gälla vid bärgning av luftfartyg i andra fall. Men även då får en del av konventionen genomslag. Således hänvisar luftfartslagen till sjölagens regler om bärgarlön och jämkning av bärgningsavtal. De reglerna ändras när tillträder konventionen, och ändringarna blir tillämpliga även vid en bärgning enligt luftfartslagen. I anslutning till artikel 13 i bärgningskonventionen har det föreslagits att lastägare skall ha ett personligt ansvar för bärgarlön när de har fått sitt gods räddat vid ett fartygshaveri. Detsamma bör gälla vid bärgning av last från ett luftfartyg. Också här skall ägaren stå risken för att godset minskar i värde efter bärgningen och innan bärgarlönen har betalts. Bärgaren skall ha rätt till sin bärgarlön, trots att godset inte längre täcker hans fordran. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Reglerna om särskild ersättning vid | | begränsning av miljöskada träder i kraft . | | Regeringen får bestämma när de andra reglerna skall träda i kraft.| -------------------------------------------------------------------- Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 106). Den tekniska utformningen av övergångsreglerna har dock ändrats i det förslag som regeringen lägger fram. Remissinstanserna: har förordat att reglerna träder i kraft först när andra stora sjöfartsnationer har antagit motsvarande regler. Justitiekanslern och har tillstyrkt förslaget. har dock tillagt att reglerna är lagtekniskt komplicerade därigenom att reglerna skall sättas i kraft vid två olika tidpunkter. Också och och annan transporträtt har ifrågasatt en uppdelning av ikraftträdandet under hänvisning till svårigheter vid tillämpningen som de anser kunna uppkomma. har dessutom ställt sig tvekande till att reglerna om särskild ersättning verkligen kan genomföras innan har frigjort sig från Brysselkonventionen. Skälen för regeringens förslag: Flera förslag i denna proposition avser lagregler som grundas på Brysselkonventionen. är fortfarande bundet av den konventionen, och de nya lagreglerna kan inte träda i kraft förrän lösgjort sig från sina åtaganden. En uppsägning får verkningar efter det att hos behörig instans har deponerat sitt uppsägningsinstrument. Mot den bakgrunden är det lämpligt att regeringen ges rätten att bestämma när lagändringarna skall träda i kraft. På en punkt finns det anledning att låta de nya reglerna träda i kraft redan innan uppsägningen av Brysselkonventionen får verkan. Det gäller reglerna om särskild ersättning till den bärgare som har hindrat eller begränsat skador på miljön eller annars utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotar miljön. Det är angeläget att de reglerna kan träda i kraft , och Brysselkonventionen utesluter inte att så kan ske. Den konventionen bygger på principen om no cure-no pay. Men det gäller i fråga om bärgarlön, något som är fallet även med bärgningskonventionen, och det kan inte anses strida mot Brysselkonventionen att en annan sorts ersättning utgår när bärgningen ekonomiskt sett har misslyckats. Och om bärgaren minskar en miljöskada, t.ex. ett oljeutsläpp, kan det medföra ekonomisk nytta för fartygsägaren, eftersom han därigenom undgår ersättningsskyldighet för de oljeskador som annars skulle ha uppstått. Det synes numera vara accepterat inom den internationella sjörätten att en ekonomisk ersättning kan höjas när ägaren tack vare bärgning har kunnat undvika en ersättningsskyldighet mot tredje man. Det är inte heller något avgörande hinder att reglerna om särskild ersättning är samordnade med bärgningskonventionens delvis modifierade föreskrifter om bärgarlön. får samordningen avse bärgarlönen sådan den har blivit fastställd. Bärgarlönen betalas ju före den särskilda ersättningen. Det kan därför bli aktuellt att fastställa en bärgarlön också om förutsättningar för särskild ersättning är för handen. Brysselkonventionen kan inte anses medge att bärgarlönen beräknas enligt de nya reglerna ens när det gäller samordning med den särskilda ersättningen. Det leder till en delvis inte helt lättillgänglig ordning. Avsikten är dock att ett sådant läge skall råda bara av som gäller enligt Brysselkonventionen; därefter skall återstående lagändringar sättas i kraft. Intresset av ett effektivt miljöskydd väger så tungt att en kortvarig olägenhet av mera teknisk natur får accepteras. Det kan tilläggas att den norska sjölovkomiteen har intagit samma ståndpunkt, se NOU 1994:23 s. 13. Det föreslås att lagändringarna om särskild ersättning träder i kraft . Innebörden av förslaget är alltså att de nya reglerna skall träda i kraft i två steg. Till detta kommer att reglerna om ansvarsbegränsning i 9 kap. 3 § och om preskription i 19 kap. 1 § har ändrats i enlighet med prop. 1994/95:169, som gäller ersättningsansvaret för oljeskador till sjöss (SFS 1995:1081). Ändringarna träder i kraft den dag regeringen bestämmer, vilket kan beräknas ske , se prop. Det behövs därför en ändring också i ändringslagen så att de nya reglerna om särskild ersättning enligt förslaget i denna proposition kommer att bestå även sedan ändringslagen trätt i kraft. Promemorian innehöll ett enda förslag till ändringar i sjölagen. Till förslaget knöts en övergångsbestämmelse som angav hur det stegvisa ikraftträdandet skulle äga rum. En sådan övergångsbestämmelse kan dock bli svår att tillämpa. Regeringen anser att övergången därför bör ske på det sättet att varje steg av ikraftträdandet sker genom särskilda lagar. Lagförslag 2.1 i propositionen avser de ändringar som skall träda i kraft . Förslaget omfattar de nya reglerna om särskild ersättning. De nya reglerna förs in i det nu gällande 16 kap. sjölagen och får alltså gälla parallellt med de nuvarande reglerna om bärgarlön. Nästa steg utgörs av de redan beslutade ändringarna om ansvarsbegränsning och preskription enligt 1994/proposition (SFS 1995:1081). Lagförslag 2.2 i förevarande proposition avser ändringar i ändringslagen, vilken alltså är tänkt att träda i kraft . Det tredje och sista steget utgörs av de återstående regler som propositionen behandlar, dvs. de nya reglerna om bärgarlön och om ändringar i luftfartslagen enligt lagförslagen 2.3 och 2.4. De reglerna skall enligt förslaget träda i kraft när regeringen så bestämmer, vilket i praktiken blir en tidpunkt /97, när har frigjort sig från Brysselkonventionen. Införlivandet av de nya York-Antwerpenreglerna i aktuella delar kan inte helt samordnas med det stegvisa införandet av bärgningsreglerna. Såväl som York-Antwerpenregler innehåller bestämmelser som tar sikte på både bärgarlön och särskild ersättning. Det synes inte lämpligt att skilja ut just de delar av regelverken som gäller särskild ersättning. I stället får ändringarna av York-Antwerpenreglerna föras in i sjölagen först när de nya reglerna om bärgarlön skall börja gälla. Sjölagens hänvisning till reglerna är dock dispositiv och det är därför möjligt för parterna att genom avtal göra de korrigeringar som kan anses behövliga . 12 Kostnader och resursbehov Det är inte antagligt att förslagen ger upphov till några kostnader för det allmänna. Tvärtom är det troligt att förslagen får positiva verkningar i ett större samhällsekonomiskt perspektiv. De nya reglerna kan förhindra olyckor som skadar miljön och begränsa en onödig förstöring av ekonomiska tillgångar. Dessutom gäller att även offentliga myndigheter kan uppbära bärgarlön och särskild ersättning. De nya reglerna, som i normalfallet innebär en höjning av bärgarlönen och ett utvidgat användningsområde för den sjörättsliga bärgningen, kan därmed komma även myndigheterna till godo. 13.1 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 9 kap. Om ansvarsbegränsning 3 § Rätt till ansvarsbegränsning föreligger inte beträffande 1. en fordran på bärgarlön, sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 12 §, bidrag till gemensamt haveri eller på avtal grundad ersättning för åtgärder som avses i 2 § första stycket 4, 5 eller 6, 2. en fordran med anledning av oljeskada som omfattas av 1 § och 2 § första stycket lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss, 3. en fordran som är underkastad en internationell konvention eller en nationell lag som reglerar eller förbjuder begränsning av ansvarighet för atomskada, 4. en fordran med anledning av atomskada orsakad av atomfartyg, 5. en fordran med anledning av skada som har drabbat en lots eller den som är anställd hos någon som avses i 1 § första stycket och vars skyldigheter står i samband med fartygets drift eller med bärgningen, och 6. en fordran på ränta eller ersättning för rättegångskostnader. Ändringen hänger samman med de nya reglerna om särskild ersättning i 16 kap. 10-15 §§. Den innebär att ansvaret för särskild ersättning inte kan begränsas. 16 kap. Om bärgning 6 § Om ett fartyg har bärgat något under en resa skall av bärgarlönen först betalas 1. ersättning för skada som bärgningen orsakat på fartyget, lasten eller någon annan egendom ombord, 2. ersättning för sådana utgifter för bränsle samt löner och kost åt befälhavaren och besättningen som uppkommit på grund av bärgningen, 3. ersättning till vilken vid bärgningen gjort en synnerligen värdefull insats eller utsatt sig för synnerlig fara. Av återstoden skall redaren få tre femtedelar. Resten skall med en tredjedel tillfalla befälhavaren och med två tredjedelar den egentliga besättningen, att fördelas i förhållande till var och ens avlöning. Befälhavarens andel skall dock alltid vara minst det dubbla av den högst avlönade besättningsmannens andel . En lots på fartyget har rätt att ta del i bärgarlönen som om han var medlem av besättningen och, om han inte är anställd hos redaren, uppbar lön som främste styrman. Om det finns särskilda skäl, exempelvis med hänsyn till ändamålet med fartygets resa eller sättet för beräknande av lön eller ersättning åt dem som arbetar i fartygets tjänst, får bärgarlönen fördelas på annat sätt än enligt första och andra styckena. Ett avtal om att en mindre andel av den bärgarlön som kan förtjänas med ett fartyg än som sägs i första och andra styckena skall tillfalla befälhavaren eller besättningen är endast giltigt, om fartyget driver bärgningsverksamhet och är särskilt utrustat för detta eller om avtalet har ingåtts i samband med påmönstringen och avser ett visst bärgningsföretag. 8 § Ett anspråk på ersättning enligt 6 § första stycket 3 skall anmälas hos redaren eller befälhavaren efter det att bärgningsföretaget har slutförts. Ändringarna i 6 och 8 §§ innebär att ersättningen enligt 6 § första stycket 3 inte längre skall betecknas som "särskild". Det är fråga om redaktionella ändringar som sker i syfte att undvika sammanblandning med den nya form av ersättning som införs i 10-15 §§ och som kallas särskild ersättning. Under denna rubrik finns sex nya paragrafer som behandlar bärgares rätt till särskild ersättning när de har begränsat eller hindrat miljöskada eller försökt göra det. Bestämmelserna om särskild ersättning förs alltså in i sjölagen som är en allmän lag. De får därför vika för en speciallag. Det innebär t.ex. att bestämmelserna om särskild ersättning inte ger bärgare eller andra några befogenheter som strider mot t.ex. specialreglerna i lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget eller lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 10 § I 11-15 §§ finns det bestämmelser om bärgares rätt till särskild ersättning. Bestämmelserna tillämpas även om det bärgade fartyget och det fartyg som utförde bärgningen hade samma ägare. Bestämmelserna tillämpas inte på fast förankrade eller flytande plattformar eller på flyttbara havsborrningsenheter, när plattformarna eller enheterna finns på en plats där de används för undersökning utvinning eller produktion som avser havsbottens mineraltillgångar. Paragrafen motsvarar 2 § i promemorian. Jämför artikel 3 och artikel 12 punkten 3 i bärgningskonventionen. I första stycket anges att de följande paragraferna bara avser särskild ersättning. Bärgarlönen regleras i 1-9 §§. Andra stycket motsvarar reglerna om bärgarlön i 1 § tredje stycket. I tredje stycket undantas vissa plattformar och havsborrningsenheter från tillämpningsområdet för reglerna om särskild ersättning. Undantaget förutsätter bl.a. att plattformarna och borrningsenheterna finns på en plats där de används för undersökning e.d. av havsbotten. I andra situationer skall reglerna om särskild ersättning gälla. Så blir fallet exempelvis om det uppstår fara när en plattform transporteras till eller från arbetsplatsen. 11 § Bestämmelserna om särskild ersättning tillämpas inte i den mån någonting annat följer av avtal. Ett avtal om bärgning eller ett villkor i ett sådant avtal får jämkas eller lämnas utan avseende i vad det avser särskild ersättning, om 1. avtalet ingicks under otillbörlig påverkan eller under inflytande av fara och avtalet eller villkoret är oskäligt, eller 2. ersättningen enligt avtalet står i missförhållande till värdet av utförda tjänster. Den särskilda ersättningen enligt avtalet kan sättas ned eller falla bort, om bärgningen föranleddes eller försvårades av bärgarens fel eller försummelse eller om bärgaren vid bärgningen gjorde sig skyldig till bedrägeri eller någon annan ohederlig handling. Paragrafen motsvarar 3 och 4 §§ i promemorian. Jämför konventionen artikel 6, punkterna 1 och 3, samt artikel 7. Av första stycket framgår att flertalet regler om särskild ersättning kan sättas åt sidan genom avtal. Ett bärgningsavtal kan dock jämkas med stöd av andra stycket. Dessutom innehåller tredje stycket en regel om att ersättningen kan sättas ned eller falla bort i vissa situationer. Första stycket anger bara i vad mån reglerna om särskild ersättning är dispositiva. Avtalsfriheten kan vara beskuren genom andra bestämmelser som aktualiseras vid en bärgning. Andra stycket anger två fall där ett bärgningsavtal kan jämkas i fråga om den särskilda ersättningen. Bestämmelsen skall tolkas mot bakgrund av att fartygsägaren och redaren typiskt sett befinner sig i en utsatt situation, eftersom fartyget är eller i vart fall har varit utsatt för fara. Denna brist på balans mellan parterna är inte i sig tillräcklig för en jämkning på ägarens eller redarens begäran. Det krävs att bärgaren har utnyttjat sin ställning på ett otillbörligt sätt och att villkoren i den del de avser särskild ersättning får uppfattas som oskäliga i det särskilda fallet eller att ersättningen står i ett direkt missförhållande till det arbete bärgaren utfört. Jämkning skall inte kunna ske på ett sådant sätt att det motverkar intresset av att bärgare försöker hindra miljöskador. Såväl bärgaren som hans motpart i avtalet kan åberopa jämkningsregeln. Jämkning till bärgarens förmån blir främst aktuell enligt punkten 2. En jämkning bör kunna ske om bärgaren kraftigt har underskattat den arbetsinsats som motsvarar hans rätt till särskild ersättning. Jämkningsregeln gäller i fråga om särskild ersättning och andra delar av parternas avtalsförhållande som avser den ersättningsformen. Beträffande bärgarlönen gäller 4 § (jämför dock 3 § i lagförslag 1.3, som innebär att den nya jämkningsregeln skall omfatta samtliga föreskrifter i bärgningsavtalet). Om de båda reglerna aktualiseras , får tolkningen och tillämpningen ske mot bakgrund av vad som kan anses skäligt i avtalsförhållandet i dess helhet. Tredje stycket motsvarar delvis den bestämmelse om bärgarlön som finns i 4 § tredje stycket. En avtalad särskild ersättning kan sättas ned eller falla bort under samma förutsättningar som särskild ersättning som grundas direkt på lagen (se 13 § tredje stycket). 12 § Om bärgaren har utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotade att orsaka miljöskada, har han rätt till en särskild ersättning för sina kostnader av redaren och ägaren till fartyget. Särskild ersättning skall betalas bara i den mån ersättningen är högre än den bärgarlön som bärgaren har rätt till enligt 1 § första stycket, 2 § första stycket och 3 §. Om bärgaren hindrade eller begränsade miljöskada, kan den särskilda ersättningen höjas med högst av bärgarens kostnader. Ersättningen kan dock höjas med högst , om detta är skäligt särskilt med hänsyn till de omständigheter som avses i 2 § första stycket. Med bärgarens kostnader i första och andra styckena avses de skäliga utlägg som bärgaren gjorde för bärgningen samt ett skäligt belopp för den utrustning och personal som med fog användes under bärgningen. När ersättningen bestäms skall hänsyn tas till de omständigheter som avses i 2 § första stycket ). Om bärgaren av oaktsamhet lät bli att hindra eller begränsa miljöskada, kan den särskilda ersättningen sättas ned eller falla bort. Med miljöskada avses i denna paragraf väsentlig fysisk skada på mänsklig hälsa eller marint liv eller på tillgångar i kustfarvatten, i inre farvatten eller i områden i omedelbar närhet till sådana farvatten, orsakad av förorening, kontaminering, brand, explosion eller liknande allvarliga händelser. I fråga om ränta på den särskilda ersättningen gäller räntelagen (1975:635). -------------------------------------------------------------------- Paragrafen motsvarar 11-14 §§ i promemorian. Jämför bärgningskonventionen, artikel 14 punkterna 1-5. Paragrafen reglerar bärgarens rätt till särskild ersättning.