prop · GJ03203 · 1996-01-01 00:00:00 — Konvention om social trygghet mellan och Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås att godkänner konventionen l996 mellan och om social trygghet. Som en följd av det svenska medlemskapet i den Europeiska unionen (EU) har gemenskapens samordningsregler inom den sociala trygghetens område blivit direkt gällande i . Genom konventionen kommer dessa regler, som återfinns i förordningarna (EEG) nr 1408/71 och 574/72, att också gälla för sådana personer som inte direkt på grundval av EG-rätten är omfattade av förordningarna när de flyttar mellan och . Förslag till riksdagsbeslut........................3 2. Ärendet och dess beredning.........................3 3. Bakgrund...........................................3 4. Konventionen i huvuddrag...........................5 5. Konventionens kostnadseffekter.....................8 6. Godkännande av konventionen........................9 Bilaga Konventionen mellan och om social trygghet.....................11 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .......................................20 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner konventionen l996 mellan och om social trygghet. 2 Ärendet och dess beredning inleddes förhandlingar mellan och om en konvention om social trygghet. I den svenska förhandlingsdelegationen ingick representanter för bl.a. och . Konventionen undertecknades i . Konventionen träder i kraft när de båda ländernas regeringar har underrättat varandra om att de inomstatliga villkoren för konventionens ikraftträdande har fullgjorts. Vid konventionens ikraftträdande upphör den tidigare konventionen att gälla. Frågor som rör samordningen av social trygghet för personer som flyt-tar inom Europeiska unionen är en betydelsefull del av gemenskapens inre marknad. Genom särskilda regler, vilka huvudsakligen återfinns i två förordningar av rådet, har gemenskapen infört en ordning för hur denna samordning skall göras. Reglerna återfinns dels i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (EGT nr L 149, , s. 2), dels i förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT nr L 74, 27.3.1972, s. 1). Genom det svenska medlemskapet i den Europeiska unionen gäller förordningarna direkt här i landet. Detta innebär bl.a. att reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 är överordnade de multi- och bilaterala konventioner som har ingått med andra medlemsländer inom den sociala trygghetens område. För den personkrets och de sakområden som omfattas av förordningen är det enligt artikel 6 i förordningen således förordningens bestämmelser som skall tillämpas. Detta innebär emellertid inte att de konventioner som har träffats formellt sett upphört att gälla. Konventionerna har fortsatt giltighet och skall tillämpas i förhållande till både personer och sakområden som inte omfattas av förordningens bestämmelser. De personer som det är fråga om är i första hand medborgare i länder utanför EU och medborgare i EU som inte faller in under den definition av begreppet anställd resp. egenföretagare som gäller enligt förordningen och som inte heller är familjemedlemmar eller efterlevande till en sådan person. Det kan också vara så att vissa kon- ventionsbestämmelser skall fortsätta att gälla. De har då förtecknats i bilaga III till förordningen. Mellan och gäller l976 konventionen l975 mellan och Republiken om social trygghet. (SFS 1976:722, ändrad SFS 1983:478) Konventionen innehåller bestämmelser som medför att medborgare i det ena landet likställs med medborgare i det andra när det gäller rätt till socialförsäkringsförmåner. Vidare innehåller konventionen sammanläggningsregler, dvs. bestämmelser om rätt att i ett land räkna sig tillgodo väntetider eller kvalifikationstider som har fullgjorts i det andra landet. Konventionens bestämmelser gäller också tredje lands medborgare som är eller har varit försäkrade i länderna. I fråga om de sakområden som omfattas av konventionen överensstämmer dessa i princip med vad som gäller enligt förordningen. Den personkrets som omfattas av konventionen är emellertid vidare än vad som gäller enligt förordning (EEG) nr 1408/71. Det är således två skilda regelsystem som gäller för samordningen av socialförsäkringsförmåner mellan och . Det är bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 som skall tillämpas när det huvudsakligen är fråga om förvärvsarbetande medborgare i något av länderna. Konventionens bestämmelser gäller däremot i huvudsak medborgare i tredje land samt svenska och österrikiska medborgare som aldrig varit förvärvsarbetande. För enskilda kan detta innebära svårigheter att veta vilka regler som gäller och för de tillämpande myndighe- terna administrativt merarbete. Att detta förhållande kan medföra problem uppmärksammades redan under det förhandlingsarbete som föregick avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Genom de intensiva diskussioner som fördes inom EFTA och där representanter för bl.a. regeringskanslierna i , , , , och deltog, lades en grund för att lösa även frågor som låg utanför . När förhandlingarna om EES avslutats framstod det därför som naturligt att bygga vidare på de kontakter som skapats under de interna EFTA-diskussionerna. Detta gällde särskilt i förhållande till . Förhandlingar om en ny konvention, avsedd att ersätta konvention, inleddes därför med . Den bärande tanken under förhandlingsarbetet har varit att, materiellt sett, endast ett regelsystem skall gälla för samordningen av socialförsäkringsförmåner mellan och och att det är reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 och i tillämpningsförordningen som skall ges allmän tillämplighet. I förhållande till de nordiska länderna har detta redan genomförts genom den nya nordiska konventionen som undertecknades l992 och som trädde ikraft l994, med . Den nordiska konventionen godkändes av (prop. 1992/93:7, bet. 1992/93:SfU4, rskr. 1992/93:69). Det kan framhållas att kommissionen lagt fram förslag om att tillämp- ningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 skall utvidgas till att omfatta alla dem som är försäkrade enligt lagstiftningen i ett land oberoende av om de är förvärvsarbetande eller inte. Förslaget, som endast omfattar den som är medborgare i en medlemsstat, har ännu inte vunnit sådan enighet att det kunnat antas av rådet. Om ett sådant förslag genomförs innebär det att personer som aldrig förvärvsarbetat likställs med förvärvsarbetande i fråga om bl.a. rätten till sjukvårdsförmåner och pensioner (EGT nr C 46, 20.2.1992, s. 1). Även i fråga om förmåner till tredje lands medborgare har kommissionen lagt fram vissa förslag (EGT nr C 242, , s. 7). Förslaget begränsade sig till frågan om sjukvårdsförmåner vid tillfälligt besök i annat medlemsland. Förslaget som lades fram fick emellertid inte sådant stöd att det kunde genomföras och det har därför tills vidare fallit. Kommissionen har dock inte övergett frågan om att tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71 bör utvidgas till att också omfatta medborgare i tredje land. Förhandlingarna med har resulterat i en ny konvention inom den sociala trygghetens område. Genom bestämmelser i den nya konventionen görs reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 574/72 tilllämp- liga också i förhållande till personer som är eller har varit omfattade av lagstiftningen i eller utan att ha förvärvsarbetat eller ha medborgarskap i något av länderna. Genom konventionens bestämmelser kommer i princip de materiella skillnader i fråga om samordningen för olika persongrupper som blivit följden av den svenska anslutningen till och senare det svenska medlemskapet i den Europeiska unionen att ha undanröjts. Eftersom det är första gången det sker i förhållande till ett land utanför bör konventionen godkännas av . 4 Konventionen i huvuddrag Konventionen, som är bifogad denna proposition som bilaga, är indelad i fyra avdelningar. Den första avdelningen innehåller allmänna bestämmelser. Artikel 1 innehåller definitioner av uttryck som används i konventionen. I artikel 2 anges att konventionen är tillämplig på all lagstiftning som omfattas av förordningens sakområden. Sakområdena återfinns i artikel 4 av förordningen och omfattar förmåner vid sjukdom och moderskap, förmåner vid invaliditet, även sådana som är avsedda att bevara eller förbättra förvärvsförmågan, förmåner vid ålderdom, förmåner till efterlevande, förmåner vid olycksfall i arbete och arbetssjukdomar, dödsfallsersättningar, förmåner vid arbetslöshet, samt familjeförmåner. För att ange den nationella lagstiftning som faller in under respektive sakområde åligger det varje medlemsland att i särskilda förklaringar, som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, ange den lagstiftning som landet anser vara omfattad. De svenska och österrikiska lag- stiftningsförteckningarna finns intagna i ett supplement till tidningen (EGT, EES-supplement nr 59, 31.12.1994, s. 60). I konventionens artikel 3 anges den personkrets som omfattas av konventionens bestämmelser. Här är att märka att konventionen gäller såväl för personer som omfattas av förordningens personkrets som för personer som inte omfattas av denna personkrets, men som väl omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller i båda av de fördragsslutande staterna samt för familjemedlemmar eller efterlevande till sådana personer. Konventionen kommer härigenom att omfatta såväl förvärvsarbetande medborgare i och som deras familjemedlemmar och efterlevande samt envar som är eller har varit omfattad av svensk eller österrikisk lagstiftning oavsett medborgarskap. Att konventionen också omfattar sådana personer som faller in under förordningens tillämpnings- område kan förklaras med att vissa av konventionens bestämmelser tar sikte på situationer när den förmånsberättigade är bosatt i ett land där förordningen inte gäller (jfr. artiklarna 5 och 7). I artikel 4 har tagits in den betydelsefulla bestämmelse som anger att för alla dem som är bosatta i eller och som inte redan omfattas av förordningens bestämmelser, skall i förhållandet mellan och , förordningen och tillämpningsförordningen och alla för deras genomförande ingångna överenskommelser gälla om inte annat sägs i konventionen. Genom denna bestämmelse förverkligas huvudsyftet med konventionen och förordningens principer om endast en tillämplig lagstiftning, sammanläggning av kvalifikationstider, proportionell beräkning av pensioner samt export av kontantförmåner kommer att gälla också för samordningen av förmåner till personer som enligt EG-rätten faller utanför förordningens personkrets. Endast ett regelsystem kommer således att gälla för alla dem som är eller har varit omfattade av ländernas lagstiftningar. Detta får betydelse bl.a. när ett företag i eller sänder ut en anställd för arbete i det andra landet. Oavsett medborgarskap kan den anställde kvarstå som omfattad av svensk eller österrikisk lagstiftning. Av artikel 4 framgår också att förordningens bestämmelser om likabehandling skall gälla endast för den som är medborgare i eller samt för dennes familjemedlemmar eller efterlevande till sådana personer. Denna bestämmelse får betydelse bl.a. i de fall där den nationella lagstiftningen innehåller väntetider för utländska medborgare. Som exempel kan nämnas att bestämmelsen får till följd att en tredjelandsmedborgare som inflyttar till från med ett barn måste uppfylla den väntetid som enligt lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag gäller för utländska medborgare. Artikel 4 innehåller ytterligare undantag från förordningens bestämmelser. För personer som saknar svenskt eller österrikiskt medborgarskap och för personer med sådant medborgarskap som aldrig har förvärvsarbetat skall förordningens bestämmelser om arbetslöshetsförmåner, med undantag för reglerna om sammanläggning av försäkrings- eller anställningsperioder, inte tillämpas. Undantagen innebär bl.a. att det inte kommer att vara möjligt för en sådan person som är försäkrad i att med bibehållen arbetslöshetsersättning söka arbete i . Ett annat undantag från förordningens regler gäller familjeförmåner som inte skall exporteras i de fall en person har sin familj i det andra landet. Av artikel 5 framgår att medborgare i eller , som är bosatta utanför en stats territorium för vilken förordningen gäller, likställs med medborgare i den andra fördragsslutande staten vid tillämpning av dess lagstiftning. Från denna bestämmelse görs i artikeln undantag för vissa anställda inom den österrikiska utrikesförvaltningen. Undantag görs vidare för den svenska lagstiftningen om tilläggspension för personer anställda av en svensk arbetsgivare i en annat stat än en stat för vilken förordningen gäller. Den sistnämnda bestämmelsen förhindrar således att en österrikisk medborgare som är anställd av ett svenskt företag utanför EU/EES-området blir omfattad av den svenska försäkringen för tilläggspension. I konventionens andra avdelning har tagits in särskilda bestämmelser. Artikel 6 innehåller vissa regler av betydelse för det fall att länderna träffar överenskommelse om att göra avsteg från de bestämmelser om kostnadsregleringar för sjukvårdsförmåner som finns i artiklarna 93-96 i tillämpningsförordningen. Här kan nämnas att och l993 har träffat en överenskommelse (SÖ nr 94:10) om hur de kostnadsregleringar som följer av förordningens bestämmelser skall göras. Överenskommelsen trädde i kraft med l994. Överenskommelsens innebörd redovisas nedan under avsnitt 5. Ytterligare undantag från förordningens bestämmelser finns intagna i artikel 7. Där föreskrivs att för barntillägg till ålders- och invalidpension samt för barnpension skall i stället förordningens pensionsregler tillämpas när förmånerna ges ut till personer som är bosatta utanför ett land som ingår i den Europeiska unionen eller EES-området. Detta gäller för personer som inte omfattas av förordningen även inom EES-området. Undantagen innebär bl.a. att förmånerna kommer att ges ut från såväl som men som proportionellt beräknade pensionsförmåner och inte som familjeförmåner för vilka barnets bosättningsland är primärt ansvarigt. Genom undantagen uppkommer inte heller någon skyldighet för länderna att såsom sekundärt ansvariga för familjeförmåner betala ett tilläggsbelopp i de fall det andra landets förmåner utges med lägre belopp. Även i artikel 8 görs vissa undantag från förordningens bestämmelser. För personer som varken har svenskt eller österrikiskt medborgarskap eller som härleder sina rättigheter från en sådan person skall den regel i förordningens artikel 10 som avser att förhindra att förmåner dras in eller minskas vid bosättning i ett annat medlemsland endast tillämpas på svensk folkpension som tjänats in genom förvärvsarbete i . En medborgare i tredje land som enbart har rätt till bosättningsbaserad folkpension får således vid flyttning från inte fortsätta att uppbära pensionen. Däremot kan en svensk eller österrikisk medborgare, som uppbär folkpension grundad på förvärvsarbete, med direkt tillämpning av förordningen fortsätta att uppbära en sådan pension även vid bosättning utanför . I artikel 8 finns ytterligare en begränsning för tillämpningen av förord- ningens regler. I en andra punkt föreskrivs nämligen att för personer som saknar svenskt eller österrikiskt medborgarskap eller för personer med sådant medborgarskap men som aldrig har förvärvsarbetat skall de pensionsbestämmelser som finns i förordningens artikel 45 och som huvudsakligen rör sammanläggning av försäkrings- eller bosättningsperioder endast gälla sådan svensk folkpension som beräknas när den pensionberättigade har rätt till tilläggspension (ATP). Detta skall också gälla i de fall det kan bli fråga om att lägga antagandepoäng till grund för beräkningen av en förtidspension. Enligt en anteckning som gäller för i förordningens bilaga 6 skall för personer för vilka förordningen direkt gäller, en sådan beräkning göras i de fall den pensionsberättigade är aktuellt försäkrad i ett annat medlemsland när pensionsfallet inträffar. Avsikten med dessa bestämmelser är att en kortare tids bosättning i utan samband med förvärvsarbete inte skall kunna ge rätt till svenska folkpensionsförmåner. I en tredje avdelning finns övriga bestämmelser. Från den tidigare kon- ventionen har övertagits bestämmelser som återfinns i artikel 9. Bestämmelserna föreskriver dels ett ömsesidigt erkännande av domar och beslut som har meddelats av de fördragsslutande staternas domstolar, försäkringsorgan eller myndigheter, dels att sådana beslut är verkställbara i den andra fördragsslutande staten. För fordran på obetalda avgifter skall vid tvångsverkställighet liksom vid konkurs- och förlikningsförfarande i den andra fördragsslutande staten gälla samma förmånsrätt som motsvarande fordringar har i den staten. Bestämmelserna faller utanför tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71. Det förhållandet att förordningen blivit gällande rätt i påverkar därför inte deras giltighet. Bestämmelserna har förts över till den nya konventionen i oförändrad lydelse eftersom de får anses utgöra ett effektivt instrument när det gäller att driva in avgifter till de sociala trygghetssystemen. För den svenska verkställigheten tillämpas lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden. I en femte avdelning återfinns övergångs- och slutbestämmelser. Genom bestämmelserna i den nya konventionen kommer också medborgare i tredje land samt sådana svenska och österrikiska medborgare som aldrig har förvärvsarbetat att omfattas av reglerna i förordning (EEG) nr 1408/71. Ändringen innebär emellertid inte att det blir en större personkrets än tidigare som kommer att omfattas av samordningsreglerna mellan och . De personer det gäller är omfattade av den nu gällande konventionen. I såväl den tidigare konventionen som i förordningen finns regler för sammanläggning, dvs. regler om rätt att i ett land tillgodoräknas vänte- och kvalifikationstider som fullgjorts i det andra landet. Reglerna i den tidigare konventionen har således i nu nämnda avseenden sin motsvarighet i förordningens regelsystem. Det förhållandet att förordningens bestämmelser genom den nya konventionen även skall gälla för personer som faller utanför förordningens direkta tillämpningsområde torde därför inte medföra några ökade kostnader för den svenska socialförsäkringen. Enligt den tidigare konventionen gäller att sjukvårdskostnader som uppkommer i det ena landet och som skall betalas av det andra landet regleras genom överenskommelser mellan ländernas behöriga myndigheter. I förordning (EEG) nr 1408/71 och i tillämpningsförordningen finns detaljerade bestämmelser för hur sådana regleringar skall göras mellan länderna. Bestämmelserna ger också utrymme för en reglering av kostnaderna på annat sätt om länderna kommer överens om det. Ovan har nämnts att och har träffat en särskild överens- kommelse för regleringen av sjukvårdskostnader mellan länderna. Överenskommelsen innebär i huvudsak att länderna i största möjliga mån avstår från betalningar när dessa enligt förordningen skall göras med schablonbelopp men att kostnader som huvudsakligen uppkommit vid tillfälliga besök i det andra landet skall ersättas enligt gällande EG-reglering med det faktiska beloppet. Överenskommelsen bedöms minska kostnader i förhållande till en strikt tillämpning av EG-regleringen på området. 6 Godkännande av konventionen ------------------------------------------------------- |Regeringens förslag: godkänner konventionen| |l996 mellan och om | |social trygghet. Skälen för regeringens förslag: Genom EES- avtalet och det svenska medlemskapet i EU har den tidigare konventionen mellan och om social trygghet blivit föråldrad och fyller inte längre den viktiga funktionen att vara ett effektivt instrument för samordningen av ländernas sociala trygghetssystem. De samordningsregler som skall tillämpas återfinns huvudsakligen i förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 575/72. Förordningarnas regler gäller emellertid endast för den som är eller har varit förvärvsarbetande och som dessutom är medborgare i EU eller ett annat land som omfattas av samt för familjemedlemmar och efterlevande till sådana personer. Bestämmelserna i den tidigare konventionen har således fortsatt giltighet för personer som är s.k. tredje-stats medborgare samt för personer som härleder sin rätt från en sådan person. Det är naturligtvis angeläget att det även för dessa personer finns regler som på ett tillfredsställande sätt kan lösa frågor om samordningen av ländernas sociala trygghetssystem. Genom den nya konventionen som undertecknades l996 kommer i förhållandet mellan och samma regler att gälla för alla som flyttar mellan länderna oavsett om personerna är eller har varit förvärvsarbetande eller om de är medborgare i någon av de fördragsslutande staterna eller i tredje stat. Den nya konventionen innebär att de bilaterala förhållandena mellan och inom den sociala trygghetens område regleras på ett tillfredsställande sätt. Därigenom underlättas också situationen för personer som flyttar mellan länderna och för företag med verksamhet i såväl som . ------------------------------------------------------- KONVENTION MELLAN som är anställda vid en österrikisk am-bassad eller OCH REPUBLIKEN ett konsulat i en annan OM SOCIAL stat än en stat för vilken TRYGGHET förordningen gäller, eller är anställda av en medlem av och en sådan ambassad eller ett Republiken som sådant konsulat. med beaktande av artikel 8 3. Punkt 1 berör inte den i förordning (EEG) nr svenska lagstiftningen om 1408/71 och i en önskan att försäkringen för tilläggs- på den sociala trygghetens pension för personer an- område, utöver vad som följerställda av en svensk av bestämmelserna i förord- arbetsgivare i en annan ningarna (EEG) nr 1408/71 stat än en stat för vilken och (EEG) nr 574/72, förordningen gäller. skydda personer som är eller har varit omfattade av lagstiftningen i den ena eller båda staterna, har kommit överens om att ingå följande konvention, AVDELNING II som skall ersätta konventionen mellan de båda SÄRSKILDA staterna om social BESTÄMMELSER trygghet av , ändrad genom Artikel 6 tilläggs-överenskommelsen I de fall de , fördragsslutande sta-terna i stället för att tillämpa AVDELNING I åter-betalning i den form som före-skrivs i ALLMÄNNA artiklarna 93-96 i tillämp- BESTÄMMELSER ningsförordningen har kommit överens om Artikel 1 återbetalning i form av 1. I denna konvention schablonbelopp eller om avses med uttrycken att av-stå från återbetalning 1) förordningen förordning kan de behö-riga (EEG) nr 1408/71 om myndigheterna komma öve- tillämpningen av systemen rens för social trygghet när anställda, egenföretagare a) dels om att eller deras familje- institutionen på medlemmar flyttar inom bosättningsorten skall gemenskapen i den vid anses som den behöriga varje tillfälle mellan de institutionen, två för-dragsslutande b) dels om åtgärder för att staterna gällande lydelsen, förhindra sådana och med extraordinära fi-nansiella förpliktelser för en insti- 2) tillämpningsförordningen tution eller ett för-ordning (EEG) nr 574/72 förbindelseorgan som annars om tillämpning av förordning skulle bli följden av att (EEG) nr 1408/71 om återbetalning sker i form tillämpningen av systemen av ett schablonbelopp för social trygghet när eller ett avstående från anställda, egenföretagare eller deras återbetalning. familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen i den vid Artikel 7 varje tillfälle mellan de För personer, som avses i två fördrags-slutande artikel 3.1 och 3.2, staterna gällande lydel- bosatta utanför en stats sen. territorium för vilken förord-ningen gäller, och för 2.