prop · GJ0316 · 1996-01-01 00:00:00 — De grundläggande förutsättningarna för ersättning anges i första stycket första meningen. Det krävs alltså att bärgaren har utfört tjänster avseende bärgning. En ytterligare förutsättning är att ett fartyget självt eller dess last hotar att orsaka en miljöskada. Det framgår av femte stycket vad som menas med miljöskada. Paragrafen gäller t.ex. när bärgaren försöker hindra läckage av drivmedel eller utsläpp av lastolja eller något annat miljöfarligt ämne som transporteras med fartyget. Det finns en rätt till särskild ersättning när bärgaren har hindrat eller begränsat en miljöskada. Redan det förhållandet att han utför bärgningsarbete som avser ett fartyg ger dock rätt till ersättning, om fartyget eller dess last hotar miljön. Det blir i båda fallen aktuellt med en kostnadsersättning i enlighet med vad som närmare anges i tredje stycket. Men om bärgaren har hindrat eller begränsat en miljöskada kan ersättningen höjas med stöd av föreskrifterna i andra stycket. Det är redaren och ägaren till fartyget som svarar för en särskild ersättning. Ansvaret i förhållande till bärgaren är solidariskt. Den slutliga fördelningen mellan ägare och redare får bestämmas genom en tolkning av deras inbördes rättsförhållande. Det är bara redaren och ägaren som kan göras betalningsskyldiga enligt paragrafen, och detta gäller även om lastägarna skulle ha dragit nytta av bärgarens åtgärder. Det är en fråga för sig om redaren eller ägaren i sin tur har någon regressrätt och kan kräva lastägaren eller någon annan på ersättning. Frågan får avgöras enligt allmänna fordringsrättsliga principer. Paragrafen förutsätter inte att bärgaren har lyckats rädda några ekonomiska värden. Men om det skulle ha lyckats kan bärgarlön utgå. Reglerna om bärgarlön och om särskild ersättning samordnas i första stycket andra meningen. En samordning blir aktuell om bärgaren har räddat ekonomiska värden när han utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotar miljön. I en sådan situation är förutsättningarna uppfyllda för såväl bärgarlön som särskild ersättning och eventuellt förhöjd särskild ersättning enligt andra stycket. Regeln är att bärgarlönen skall betalas i första hand, och att särskild ersättning bara skall utges i den mån ersättningen är högre än bärgarlönen. Det betyder att man i princip måste göra två beräkningar, dels en av bärgarlönen för sig enligt 1 § första stycket, 2 § första stycket och 3 §, dels en av den särskilda ersättningen för sig enligt förevarande paragraf. Bärgaren har rätt till det högsta beloppet. Om den särskilda ersättningen är högst, skall dock full bärgarlön betalas, vartill kommer en överskjutande del som särskild ersättning. För bärgarlönen gäller sedvanliga regler. Det betyder att även lastägarna kan ha att svara för en del av beloppet i form av bärgarlön. Vid bärgning av fartyg som hotar miljön kan bärgaren ha rätt till ersättning även enligt andra regler. Det gäller reglerna om ersättningsansvaret för oljeskador till sjöss som innebär att den som förebygger oljeskador skall ha rätt till ersättning för sina kostnader. De olika regelverken kan delvis täcka samma situationer. I den mån ersättningen avser bärgarens direkta utlägg e.d., får det anses följa av allmänna principer att han bara en gång skall gottgöras för sina utlägg. Om ersättningen innehåller någon form av belöning, synes det däremot inte finnas något som hindrar att flera ersättningar skall betalas till bärgaren. Andra stycket reglerar den förhöjda särskilda ersättningen. Stycket bygger på de grundläggande förutsättningar som anges i första stycket. Bärgaren skall ha utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotade att orsaka miljöskada. Men andra stycket tillämpas bara om bärgaren har lyckats hindra eller i vart fall begränsa en skada på miljön. Om försöket misslyckats helt, är det bara ersättning enligt tredje stycket som kan komma i fråga. Medan tredje stycket avser ett slags kostnadsersättning, inbegriper ersättningen enligt förevarande stycke en belöning för att miljöskadorna hindrats eller begränsats. Det är redaren och ägaren till fartyget som svarar också för den förhöjda ersättningen. I tredje stycket preciseras hur den särskilda ersättningen skall bestämmas såväl när bärgaren har hindrat eller begränsat en miljöskada som när han annars har utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotar miljön. Fjärde stycket behandlar det fallet att bärgaren av oaktsamhet lät bli att hindra eller begränsa en skada på miljön. Den särskilda ersättningen kan då sättas ned eller falla bort. I femte stycket definieras miljöskada. Det förutsätts att skadan inverkar på mänsklig hälsa eller på marint liv eller tillgångar i kustfarvatten eller inre farvatten eller områden i omedelbar närhet till sådant farvatten. Det är inte en miljöskada, om det livet eller tillgångarna finns på fria havet. Slutligen finns det i sjätte stycket en räntebestämmelse som hänvisar till räntelagen. 13 § Bestämmelserna i 12 § ger inte rätt till särskild ersättning, om det utförda arbetet skäligen kan anses ingå i fullgörelsen av ett avtal som träffades innan faran uppstod. Det finns inte någon rätt till särskild ersättning för arbete som utfördes trots uttryckligt och befogat förbud av befälhavaren, redaren eller ägaren till fartyget eller av ägaren till sådan annan egendom i fara som inte var eller hade varit ombord på fartyget. Den särskilda ersättningen kan sättas ned eller falla bort på grund av sådana omständigheter som anges i 11 § tredje stycket. I 19 kap. 1 § första stycket 1 finns bestämmelser om att fordringar på särskild ersättning kan upphöra på grund av preskription. -------------------------------------------------------------------- Paragrafen motsvarar 15 § i promemorian. Jämför bärgningskonventionen, artiklarna 17-19. Enligt första stycket utgör inte 12 § någon grund för anspråk på särskild ersättning, när arbetet skäligen kan anses omfattat av ett avtal som tecknades innan en fara uppstod. Det är i stället avtalet som avgör i vad mån bärgaren skall ha någon betalning för de tjänster som han har utfört. En motsvarande bestämmelse för bärgarlön finns i 1 § fjärde stycket. I andra stycket, som för bärgarlön har sin motsvarighet i 1 § andra stycket, anges det att bärgaren inte har rätt till någon särskild ersättning, om bärgningen strider mot ett uttryckligt och befogat förbud. Ytterst får de rättstillämpande instanserna avgöra när det har funnits fog för ett förbud. Så mycket kan dock sägas som att det endast i rena undantagsfall finns fog för ett förbud, om fartyget eller dess last hotar miljön. Bärgningsarbete kan också vara förbjudet direkt på grund av lag, jfr lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget . Enligt den lagen är det bara myndigheter och den som arbetar på myndighets uppdrag som får dyka och bedriva annan undervattensverksamhet vid vraket. Syftet med verksamheten skall vara att täcka över eller skydda vraket eller att förhindra förorening av den miljön från vraket. Lagen stämmer överens med vad fartygets ägare uttryckligen har angett. Efter vad som sägs i motiven till har Estonias ägare förklarat att det står de estniska och svenska regeringarna fritt att, i den mån de så önskar eller anser nödvändigt, överta eller utöva de rättigheter i förhållande till vraket som ägaren har. Ägaren har också godtagit en övertäckning av vraket för att hindra plundring. 1994/95:190 s. Någon annan verksamhet vid vraket är inte medgiven. Tredje stycket, som för bärgarlön motsvararas av 2 § andra stycket, innebär att den särskilda ersättningen kan falla bort, om bärgaren genom fel eller försummelse har föranlett bärgningen eller om han har varit ohederlig. I fjärde stycket finns det en erinran om att fordringar på särskild ersättning är underkastade preskription enligt 19 kap. 14 § På begäran av bärgaren skall den som är betalningsskyldig för den särskilda ersättningen ställa säkerhet för fordringen. Därvid skall ränta och kostnader räknas in i fordringen. Det bärgade fartyget får inte utan bärgarens samtycke flyttas från den hamn eller plats dit fartyget först fördes efter bärgningen, om inte säkerhet har ställts för bärgarens fordran mot fartyget. Paragrafen motsvarar 22 § i promemorian. Jämför artikel 21 i bärgningskonventionen. Paragrafen innehåller regler om säkerhet för betalning. I 15 § ges bestämmelser om förskottsbetalning på en bärgares fordran som avser särskild ersättning. Det följer av allmänna principer att skyldigheten att ställa säkerhet minskar i samma mån som bärgaren får ett förskott (jämför konventionen artikel 22 punkten 2). Andra stycket motsvarar reglerna om bärgarlön i 9 §. 15 § På talan av bärgaren får rätten förplikta den som är betalningsskyldig för särskild ersättning att till bärgaren utge förskott på sådan ersättning för tiden till dess ersättningsfrågan har avgjorts genom dom eller beslut som har vunnit laga kraft. Ett sådant avgörande får också meddelas genom beslut under rättegång i mål om en bärgares fordran på särskild ersättning. Förskottet skall fastställas till ett skäligt belopp och får förenas med en skyldighet för bärgaren att ställa säkerhet eller med andra villkor som är skäliga med hänsyn till omständigheterna. Ett yrkande om förskott får inte bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig i frågan. Ett avgörande i fråga om förskott får verkställas på samma sätt som en dom som vunnit laga kraft. Rätten får dock när förhållandena föranleder det ändra vad som bestämts i en sådan fråga, om någon av parterna väcker talan om detta eller avgörandet har meddelats som beslut under rättegång.Ett beslut om förskott som tingsrätten har meddelat under rättegången skall överklagas särskilt. Hovrättens beslut i ett sådant fall får inte överklagas. Ett beslut om förskott som hovrätten har meddelat under rättegången får inte heller överklagas. Paragrafen motsvarar 23 § i promemorian. Jämför artikel 22 i bärgningskonventionen. Paragrafen hara utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen reglerar bärgarens möjlighet att vid domstol eller skiljenämnd utverka förskott på den särskilda ersättning som slutligt skall tillfalla honom. Av första stycket framgår att förskottsfrågan skall prövas på yrkande av bärgaren. Yrkandet kan tas upp i två sammanhang. Bärgaren har möjlighet att väcka särskild talan om förskott. I sådant fall gäller de allmänna reglerna för tvistemål, där saken är sådan att förlikning är tillåten, i den mån det inte ges avvikande regler i förevarande paragraf. Förskottsfrågan avgörs i så fall genom dom. Av tredje stycket framgår att domen får verkställas utan hinder av att den inte har vunnit laga kraft och att domen kan ändras efter en ny talan av någon berörd part. Förskottsdomen består till dess den sålunda har ändrats genom ett nytt avgörande eller tills dess frågan om den särskilda ersättningen är slutligt avgjord. Det är också möjligt för bärgaren att väcka förskottsfrågan inom ramen för ett mål om särskild ersättning. Han kan då yrka att få förskott redan genom ett interimistiskt beslut under rättegången. Ett sådan beslut kan ändras under rättegången och det skall alltid omprövas när domstolen eller skiljenämnden skiljer målet ifrån sig. Domstolen eller nämnden kan då förordna att förskottsbeslutet skall bestå i avvaktan på att domen vinner laga kraft. Dessutom kan bärgaren yrka beslut om förskott i domen även om han inte har framställt någon begäran om förskott. En begäran om förskott kan väckas också i högre rätt inom ramen för ett där pågående mål om särskild ersättning. Enligt andra stycket första meningen får ett avgörande om förskott förenas med villkor. I lagtexten nämns särskilt att domstol eller skiljenämnd kan besluta att bärgaren skall ställa säkerhet. Även andra villkor kan ställas upp. Om det bestäms förskott i ett läge då bärgaren inte redan har upparbetat någon fordran, kan det uppställas villkor som tillgodoser fartygsägarens eller redarens intresse för det fall att bärgaren inte skulle erhålla någon fordran. Ett villkor kan t.ex. innebära att domstolen bestämmer en tidpunkt när talan senast skall vara väckt. I andra stycket andra meningen anges det att ett yrkande om förskott inte får bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig i frågan, något som följer av allmänna processuella regler, om yrkandet framställs som en särskild talan. Däremot är det möjligt att avslå ett interimistiskt yrkande om förskott utan att motparten fått yttra sig. Vid särskild talan kan detta dock bara ske under de förutsättningar som anges i 42 kap. 5 § . I tredje stycket ges regler angående verkställighet, omprövning och överklagande av förskottsavgöranden. När tingsrätten meddelar ett beslut under rättegången, kan beslutet bara överklagas särskilt. Hovrättens beslut kan då inte överklagas. Förbudet mot överklagande omfattar också det fallet att frågan väcks i hovrätten och hovrätten meddelar beslut om förskott under rättegången. Hovrättens dom eller slutliga beslut i huvudsaken kan överklagas till enligt reglerna i . Om hovrätten har tagit ställning till förskott i sitt slutliga avgörande, får avgörandet överklagas också i denna del. Förskottets natur leder också till att beloppet skall betalas tillbaka helt eller delvis, om rättsinstansen sätter ned förskottet eller slutligt fastställer en ersättning som understiger detta. 19 kap. Om preskription av vissa fordringar 1 § Följande fordringar upphör, vare sig ansvarigheten för dem är begränsad eller obegränsad, om talan inte väcks i laga ordning i fråga om 1. fordran på bärgarlön eller på sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 12 §: från det bärgningsföretaget slutfördes, 2. fordran på andel i bärgarlön enligt 16 kap. 6 § andra stycket: från det vederbörande av redaren fått underrättelse om bärgarlönens och andelens storlek, 3. fordran på ersättning för sammanstötning: från den dag skadan inträffade, 4. fordran på belopp som någon betalat utöver vad som belöper på honom enligt 8 kap. 1 §: från det beloppet betalades, 5. fordran på ersättning på grund av att gods har skadats, gått förlorat eller försenats vid befordran eller på grund av att det i konossement har lämnats oriktiga eller ofullständiga uppgifter: från det godset lämnades ut eller skulle ha lämnats ut, 6. fordran på ersättning för personskada eller försening vid passagerarbefordran: från ilandstigningen eller, om passageraren avlidit under befordringen, från den dag ilandstigning skulle ha ägt rum, eller, om passageraren avlidit efter ilandstigningen, från dödsfallet men inte senare än från ilandstigningen, 7. fordran på ersättning på grund av att resgods har skadats, gått förlorat eller försenats vid befordran: från det godset fördes i land eller, om det har gått förlorat, skulle ha förts i land, 8. fordran på bidrag till gemensamt haveri eller en annan kostnad som skall fördelas enligt samma grund (13 kap. 15 § tredje stycket, 14 kap. 40 § och 17 kap. 6 §): från den dag dispaschen vann laga kraft. Svarar gäldenären i andra fall än som avses i första stycket för ersättning eller för någon annan fordran med begränsning av redareansvaret eller endast med inlastat gods upphör fordringen, om talan inte väcks i laga ordning, i fråga om en fordran på ersättning från den dag skadan inträffade och i fråga om någon annan fordran efter det att fordringen förföll till betalning. Om borgenären har rätt att för fordringen hålla sig även till redare, lastägare eller någon annan utan att begränsning av ansvarigheten äger rum, gäller en sådan rätt som för en fordran i allmänhet. Har en fordran som avses i första eller andra stycket kommit under behandling av dispaschör, anses talan om fordringen väckt. Den som infriat en fordran som avses i första stycket 5 får väcka återkrav mot tredje man efter utgången av den där angivna tiden. En sådan talan får dock inte väckas senare än från den dag huvudanspråket infriades eller talan väcktes om det. Ett avtal om förlängning av preskriptionstid som avses i denna paragraf är giltigt endast om det har ingåtts efter fordringens tillkomst. Om preskriptionsavtalet avser någonting annat än preskription av särskild ersättning i fall som avses i första stycket 1, har det inte verkan än åt gången, räknat för avtalet. En sådan preskriptionstid får inte i något fall genom avtal förlängas med sammanlagt eller, i fall som avses i första stycket 6 eller 7, med från det ilandstigning eller ilandföring har ägt rum eller skulle ha ägt rum. I 13 kap. 4 § första stycket och 14 kap. 2 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna i första stycket 5 och fjärde stycket. I 15 kap. 29 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som inskränker en passagerares rättigheter enligt första stycket 6 och 7.Frågor om preskription av en fordran som avses i denna paragraf bedöms här i landet enligt svensk lag även om utländsk lag i övrigt är tillämplig på rättsförhållandet. Jämför artikel 23 i bärgningskonventionen. Första stycket 1 ändras så att punkten omfattar krav på särskild ersättning enligt 16 kap. 12 §. preskriptionstid gäller för sådana krav. I femte stycket regleras förlängning av preskriptionstid. Förlängningen kan normalt ske högst åt gången, och den sammanlagda förlängningen får vara högst . Stycket ändras så att ingendera tidsgränsen skall gälla krav på särskild ersättning. Denna lag träder i kraft . I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller dock äldre bestämmelser. Reglerna om särskild ersättning skall träda i kraft . Det innebär att reglerna om särskild ersättning kommer att träda i kraft före de nya regler om bärgarlön som följer av bärgningskonventionen och som presenteras genom lagförslag 2.3. Den samordning som skall ske mellan de båda ersättningsformerna (jämför 16 kap. 12 § första stycket andra meningen) kommer därmed att få en provisorisk reglering , och den särskilda ersättningen skall betalas i den mån den överstiger en bärgarlön som beräknas enligt gällande regler. Det innebär också att reglerna om särskild ersättning inte utgår från ett särskilt definierat bärgningsbegrepp så som i lagförslag 2.3 och bärgningskonventionen. De får i stället tillämpas när arbetet har avsett bärgning, så som det begreppet har använts i sjölagen. 13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1081) om ändring i sjölagen (1994:1009) 9 kap. Om ansvarsbegränsning 3 § Rätt till ansvarsbegränsning föreligger inte beträffande 1. en fordran på bärgarlön, sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 12 §, bidrag till gemensamt haveri eller på avtal grundad ersättning för åtgärder som avses i 2 § första stycket 4, 5 eller 6, 2. en fordran med anledning av oljeskada som omfattas av 10 kap. 1 § och 2 § första och andra styckena, 3. en fordran som är underkastad en internationell konvention eller en nationell lag som reglerar eller förbjuder begränsning av ansvarighet för atomskada, 4. en fordran med anledning av atomskada orsakad av atomfartyg, 5. en fordran med anledning av skada som har drabbat en lots eller den som är anställd hos någon som avses i 1 § första stycket och vars skyldigheter står i samband med fartygets drift eller med bärgningen, och 6. en fordran på ränta eller ersättning för rättegångskostnader. 19 kap. Om preskription av vissa fordringar 1 § Följande fordringar upphör, vare sig ansvarigheten för dem är begränsad eller obegränsad, om talan inte väcks i laga ordning i fråga om 1. fordran på bärgarlön eller på sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 12 §: från det bärgningsföretaget slutfördes, 2. fordran på andel i bärgarlön enligt 16 kap. 6 § andra stycket: från det vederbörande av redaren fått underrättelse om bärgarlönens och andelens storlek, 3. fordran på ersättning för sammanstötning: från den dag skadan inträffade, 4. fordran på belopp som någon betalat utöver vad som belöper på honom enligt 8 kap. 1 §: från det beloppet betalades, 5. fordran på ersättning på grund av att gods har skadats, gått förlorat eller försenats vid befordran eller på grund av att det i konossement har lämnats oriktiga eller ofullständiga uppgifter: från det godset lämnades ut eller skulle ha lämnats ut, 6. fordran på ersättning för personskada eller försening vid passagerarbefordran: från ilandstigningen eller, om passageraren avlidit under befordringen, från den dag ilandstigning skulle ha ägt rum, eller, om passageraren avlidit efter ilandstigningen, från dödsfallet men inte senare än från ilandstigningen, 7. fordran på ersättning på grund av att resgods har skadats, gått förlorat eller försenats vid befordran: från det godset fördes i land eller, om det har gått förlorat, skulle ha förts i land, 8. fordran på bidrag till gemensamt haveri eller en annan kostnad som skall fördelas enligt samma grund (13 kap. 15 § tredje stycket, 14 kap. 40 § och 17 kap. 6 §): från den dag dispaschen vann laga kraft, 9. fordran på ersättning för en oljeskada enligt bestämmelserna i 10 kap.: från den dag då skadan uppkom, dock att talan inte i något fall får väckas senare än för den olycka som orsakade skadan eller, om olyckan utgjordes av serie av händelser, för den första av dessa. Svarar gäldenären i andra fall än som avses i första stycket för ersättning eller för någon annan fordran med begränsning av redareansvaret eller endast med inlastat gods upphör fordringen, om talan inte väcks i laga ordning, i fråga om en fordran på ersättning från den dag skadan inträffade och i fråga om någon annan fordran efter det att fordringen förföll till betalning. Om borgenären har rätt att för fordringen hålla sig även till redare, lastägare eller någon annan utan att begränsning av ansvarigheten äger rum, gäller en sådan rätt som för en fordran i allmänhet. Har en fordran som avses i första eller andra stycket kommit under behandling av dispaschör, anses talan om fordringen väckt. Den som infriat en fordran som avses i första stycket 5 får väcka återkrav mot tredje man efter utgången av den där angivna tiden. En sådan talan får dock inte väckas senare än från den dag huvudanspråket infriades eller talan väcktes om det. Ett avtal om förlängning av preskriptionstid som avses i första stycket 1-8 är giltigt endast om det har ingåtts efter fordringens tillkomst. Om preskriptionsavtalet gäller någonting annat än preskription av särskild ersättning i fall som avses i första stycket 1, har det inte verkan än åt gången, räknat för avtalet. En sådan preskriptionstid får inte i något fall genom avtal förlängas med sammanlagt eller, i fall som avses i första stycket 6 eller 7, med från det ilandstigning eller ilandföring har ägt rum eller skulle ha ägt rum. I 13 kap. 4 § första stycket och 14 kap. 2 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna i första stycket 5 och fjärde stycket. I 15 kap. 29 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som inskränker en passagerares rättigheter enligt första stycket 6 och 7.Frågor om preskription av en fordran som avses i denna paragraf bedöms här i landet enligt svensk lag även om utländsk lag i övrigt är tillämplig på rättsförhållandet. Sjölagen har i enlighet med prop. 1994/95:169 ändrats genom SFS 1995:1081. Avsikten är att ändringarna skall träda i kraft , dvs. efter lagförslag 2.1 i denna proposition. Aktuella delar av förslaget förs därför in i ändringslagen. 13.3 Förslaget till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 9 kap. Om ansvarsbegränsning