prop · GJ03123 · 1996-01-01 00:00:00 — Vidare uttalas att på de | | kommunala och landstingskommunala områdena rör det sig till en | | del om obligatorisk verksamhet som redan nu är föremål för en | | omfattande tillsyn från olika myndigheter. Utredningen har | | dessutom fört fram att det kan ifrågasättas om det är en praktiskt| | lämplig ordning att låta produktsäkerhetslagen - utan | | inskränkningar - gälla över hela det offentliga området. Vidare | | har utredningen pekat på att det kan vara tveksamt om lagens | | regler beträffande tillsyn och befogenhet för | | att vidta olika åtgärder passar överallt. Offentliga tjänster som| | tillhandahålls vid myndighetsutövning kan enligt utredningen | | knappast bli föremål för åtgärder inom ramen för | | produktsäkerhetslagen. Slutligen har utredningen uttalat att | | det, vid de kontakter som utredningen har haft med exempelvis | | , inte har kommit fram att det skulle finnas | | något behov av att låta produktsäkerhetslagen bli tillämplig även på| | tjänster som tillhandahålls inom den offentliga sektorn. | | Regeringen anser självfallet att konsumenter inte i något | | sammanhang skall behöva utsättas för en farlig vara eller tjänst.| | Detta gäller oavsett om varan eller tjänsten tillhandahålls i | | näringsverksamhet eller i offentlig verksamhet. Som | | har framhållit talar dock övervägande| | skäl mot att låta produktsäkerhetslagen omfatta tjänster på det | | offentliga området. Flertalet remissinstanser delar denna be- | | dömning. Det går heller inte att bortse från det förhållandet att| | under de som ingripanden kunnat göras mot tjänster i| | näringsverksamhet, har inte i ett enda fall | | haft en sådan fråga uppe till prövning. Varken utredningen eller| | remissinstanserna har kunnat peka på någon relevant situation där| | lagen skulle kunna bli tillämplig på en tjänst som tillhandahålls| | i offentlig verksamhet. Något behov av att produktsäkerhetslagen| | skall utvidgas till att gälla även offentliga tjänster har alltså| | inte kommit fram. Regeringen finner mot denna bakgrund att det | | inte är motiverat att lägga fram ett förslag till | | lagstiftning i denna del. Utvecklingen på området bör dock följas| | med uppmärksamhet. Om det skulle visa sig att det | | uppkommer ett behov av att utvidga lagen till att gälla även | | offentliga tjänster får frågan tas upp på nytt. | | Mot att lämna tjänster på det offentliga området utanför | | lagregleringen kan invändas att det kan inträffa att likartade | | tjänster blir underkastade olika slags kontroll beroende på vem | | som är huvudman i det särskilda fallet. Lagstiftningen blir | | alltså inte konkurrensneutral. Problemet förstärks genom att | | gränsdragningen mellan offentlig och privat verksamhet inte är | | oföränderlig. Inom offentlig verksamhet pågår en utveckling som | | innebär att tjänster allt oftare tillhandahålls i privaträttsliga| | former. I samma mån som detta blir fallet blir tjänsterna i | | princip underkastade produktsäkerhetslagens kontrollsystem om | | de inte är föremål för specialreglering. | | Det skulle i och för sig kunna diskuteras att ändra produktsäker-| | hetslagen på så sätt att vissa tjänster som tillhandahålls i | | näringsverksamhet och som har direkta motsvarigheter inom den | | offentliga sektorn skall falla utanför lagens tillämpningsområde.| | Regeringen anser emellertid att en sådan åtgärd skulle försämra | | konsumentskyddet och är därför inte beredd att lägga fram ett | | sådant förslag. Att helt föra bort tjänster från produkt- | | säkerhetslagens tillämpningsområde - som några remissinstanser | | föreslagit - skulle i än högre grad försämra konsumentskyddet | | eftersom regleringen här verkar preventivt. En sådan åtgärd är | | enligt regeringens mening utesluten. | | Vad som har sagts föranleder en ändring i 1 § produktsäker- | | hetslagen. Det bör där anges att lagen tillämpas inte bara i fråga| | om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet utan| | också i fråga om varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet.| | | | | | Ansvar m.m. | | I samband med produktsäkerhetslagens tillkomst diskuterades | | frågor om ansvarsfördelning och ansvarsbegränsning m.m. (prop. | | 1988/89:23 s. 50 ff. och 105 ff. samt bet. 1988/89:LU13 s. 11 | | ff.). uttalade bl.a. följande. Såsom framhållits i| | propositionen inrymmer frågan om vem som skall vara adressat för| | ett åläggande flera avvägningsproblem. För att lagen skall få | | erforderlig effekt måste enligt utskottets mening ansvaret för | | varningsinformation och återkallelse i många fall läggas på den | | eller de näringsidkare som har bäst möjlighet att nå det resultat| | som åsyftas. I de fall åsyftat resultat kan tillgodoses av flera| | näringsidkare som tillhandahållit en produkt vill utskottet dock| | framhålla att åläggandet bör riktas mot den som närmast bär ansvaret| | för den uppkomna situationen. Vid valet av adressat anser | | utskottet - i likhet med föredragande statsrådet - att hänsyn även| | bör tas till de negativa effekter som ett åläggande om | | varningsinformation eller återkallelse kan ha för den | | näringsidkare mot vilken det riktas. Bl.a. kan åläggandet försämra| | näringsidkarens goodwill, och det kan också medföra att han får | | bära vissa kostnader för sitt försvar inför domstolen. Utskottet| | vill därför understryka vikten av att - när| | han tar ställning till om ett åläggande skall begränsas till att| | bara gälla en eller några av flera näringsidkare - noga överväger| | om åläggandet kan medföra sådana negativa verkningar för | | vederbörande och om dessa verkningar skulle mildras påtagligt om| | åläggandet riktades mot ytterligare någon eller några | | näringsidkare. | | I prop. 1993/94:203 togs frågan upp på nytt. Regeringen hänvisade| | då åter till produktsäkerhetslagens förarbeten och nämnde särskilt| | att man vid ett urval enligt lagen bör beakta vem som har de | | bästa förutsättningarna att uppfylla ändamålet med åtgärden, och att| | hänsyn bör tas bl.a. till vem eller vilka som har fört in varan | | eller tjänsten på marknaden och som därigenom bär ansvaret för den| | uppkomna situationen (s. 224). | | Enligt regeringens mening behåller de uttalanden som har gjorts | | i tidigare sammanhang sin aktualitet. Detta innebär att när man | | för in även offentliga organ som tänkbara adressater för ett | | åläggande eller förbud enligt produktsäkerhetslagen får detta | | beaktas när man tar del av tidigare uttalanden. De farhågor som | | och anfört angående | | kostnadsövervältring m.m. blir då knappast aktuella. | | | | | | | | 6 Kostnadskonsekvenser | | | Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (se betänkandet s. 133). Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig i frågan, bl.a. , har framhållit att eventuella kostnadsökningar torde bli marginella. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget om att produktsäkerhetslagens tillämpningsområde skall utvidgas till att avse även varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet kan eventuellt medföra vissa extra kostnader för de offentliga organ som tillhandahåller dessa. Det får dock förutsättas att de berörda organen kontrollerar säkerheten hos de varor som de till- handahåller, trots att produktsäkerhetslagen inte är tillämplig. Med hänsyn härtill torde de kostnadsökningar som kan uppstå bli endast marginella. Vissa ökade kostnader kan uppstå även för tillsynsmyndigheterna med hänsyn till att tillsynsverksamheten utvidgas till delar av den offentliga sektorn. Tillsynsmyndigheterna bedöms kunna klara av eventuella kostnadsökningar inom de anslagsramar som gäller. För verksamhet medför den föreslagna utvidgningen sannolikt inte några särskilda kostnader. Mot de ökade kostnader som regeringens förslag eventuellt kan medföra får ställas de vinster som uppnås såväl för enskilda som för samhället genom att olycksriskerna kan antas bli mindre. 7 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Ändringen i produktsäkerhetslagen bör träda i kraft . Lagändringen bör inte ges retroaktiv verkan. En vara som har tillhandahållits i offentlig verksamhet före lagens ikraftträdande omfattas således inte av lagändringen. Om det offentliga organet efter ikraftträdandet fortsätter att tillhandahålla varan gäller emellertid lagens bestämmelser. I en övergångsbestämmelse bör därför föreskrivas att lagen inte skall gälla i fråga om varor som har tillhandahållits i offentlig verksamhet före lagens ikraftträdande. -------------------------------------------------------------------- | 1 § Denna lag har till ändamål att motverka att varor och tjänster| | orsakar skada på person eller egendom. För detta ändamål får en | | näringsidkare | | 1. åläggas att lämna säkerhetsinformation, | | 2. förbjudas att tillhandahålla varor och tjänster (säljförbud),| | 3. åläggas att lämna varningsinformation, | | 4. åläggas att återkalla varor och tjänster (återkallelse), | | 5. förbjudas att exportera varor (exportförbud). | | Lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls| | i näringsverksamhet och i fråga om varor som tillhandahålls i | | offentlig verksamhet. En förutsättning är att varan eller tjänsten| | i inte obetydlig omfattning utnyttjas eller kan komma att | | utnyttjas av konsumenter för enskilt bruk. | | Vad som i lagen sägs om näringsidkare tillämpas också beträffande| | den som i offentlig verksamhet tillhandahåller varor enligt | | andra stycket. Första stycket, som dels anger lagens ändamål, dels innehåller en uppräkning av de olika ålägganden och förbud som kan bli aktuella, har lämnats oförändrad. Det är att märka att det enligt lagtexten i första stycket bara är näringsid- kare som kan drabbas av ålägganden och förbud. Regeringen föreslår emellertid att det i ett nytt tredje stycke tas in en bestämmelse om att vad som i lagen sägs om näringsidkare också tillämpas beträffande den som i offentlig verksamhet tillhandahåller varor enligt andra stycket. Det innebär att de ingripanden som räknas upp i första stycket kan komma att riktas även mot offentliga organ. I andra stycket anges produktsäkerhetslagens tillämpningsområde. I enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 5 har tillämpningsområdet utvidgats så att det omfattar inte bara varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet utan också varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. Med offentlig verksamhet avses enligt denna lag verksamhet som bedrivs av staten, kommuner eller landsting. Det innebär att det offentliga organ som det är fråga om är underkastat samma tillsyn och kan bli föremål för samma ingripanden som privata näringsidkare (se vidare angående denna fråga avsnitt 5). Genom ändringarna i andra stycket faller i princip alla varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet inom lagens tillämpningsområde. Lagen blir tillämplig exempelvis vid försäljning, utlåning och uthyrning. Genom lagändringen kommer även varor som ett offentligt organ använder eller tillhandahåller på ett sätt som gör att enskilda konsumenter kommer i kontakt med dem att omfattas av lagen. Begränsningen i uttrycket " och som konsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttja för enskilt bruk" gäller såväl när en vara eller en tjänst tillhandahålls i näringsverksamhet som när varor tillhandahålls i offentlig verksamhet. Lagens räckvidd minskas också genom bestämmelsen i 3 §, där det sägs att ett åläggande eller ett förbud enligt lagen inte får meddelas i den mån det i annan författning eller i beslut av myndighet har meddelats särskilda bestämmelser med samma ändamål som åläggandet eller förbudet skulle fylla. Som framgår av översikten över vissa regler om produktsäkerhet (se bilaga 4) finns det ett stort antal speciallagar som ger möjlighet till ingripanden motsvarande dem som kan vidtas enligt produktsäkerhetslagen. På de områden som täcks av dessa speciallagar sätts produktsäkerhetslagen ur spel. Speciallagarna gäller i stor utsträckning inom såväl den privata som den offentliga sektorn. Till lagar av denna typ hör lagen (1993:584) om medicintekniska produkter. Såvitt gäller medicintekniska produkter får alltså den nu föreslagna utvidgningen av produktsäkerhetslagens tillämpningsområde inte någon betydelse. De medicintekniska produkterna blir i vilket fall som helst undandragna produktsäkerhetslagens kontrollsystem. Det finns emellertid åtskilliga varor inom hälso- och sjukvården som inte utgör medicintekniska produkter. Som exempel kan nämnas vissa sjukhussängar och annan liknande utrustning. Även leksaker, möbler m.m. som befinner sig i väntrum eller dagrum faller utanför begreppet medicinteknisk produkt. Beträffande sådana varor som har nämnts blir produktsäkerhetslagen i regel tillämplig, oavsett om den verksamhet där varan tillhandahålls har en privat eller offentligrättslig huvudman. En speciallag som har mycket stor räckvidd är arbetsmiljölagen (1977:1160). Arbetsmiljölagen avser skydd mot ohälsa och olycksfall i arbete. Den gäller varje verksamhet där arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Den gäller vare sig arbetsgivaren är privat eller offentlig. Vid tillämpningen av arbetsmiljölagen skall med arbetstagare likställas den som genomgår utbildning. På skolområdet utgör lagen således skydd för såväl lärare som elever. I arbetsmiljölagen ingår också bestämmelser med krav på tekniska anordningar och farliga ämnen. De riktar sig bl.a. mot den som tillverkar, importerar eller överlåter en teknisk anordning eller ett farligt ämne. Detta innebär att lagen till viss del består av en produktsäkerhetsreglering, dvs. krav på att produkter skall erbjuda betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. Produktsäkerhetsbestämmelserna i arbetsmiljölagen omfattar varje slag av produkt som kan användas yrkesmässigt oberoende av användningen i det enskilda fallet. För att t.ex. en maskin skall falla utanför dessa regler måste den vara så beskaffad att yrkesmässig användning av denna är utesluten. Inom barn- och äldreomsorgen finns det åtskilliga produkter som har fallit utanför produktsäkerhetsskyddet genom att de tillhandahålls i offentlig verksamhet. Många av produkterna täcks inte heller av någon speciallagstiftning. Som exempel kan nämnas leksaker. Den speciella lagen (1992:1327) om leksakers säkerhet - som är utformad i enlighet med ett EG-direktiv - gäller bara leksaker som tillhandahålls av näringsidkare. Det finns dessutom en del produkter på barnomsorgsområdet, exempelvis rutschkanor, gungor, klätterställningar och andra lekredskap, som knappast kan hänföras till begreppet leksaker och som därmed faller utanför leksakslagen. När redskapen har tillhandahållits inom ramen för offentlig verksamhet - t.ex. på en lekplats som kommunen ansvarar för - har redskapen i allmänhet inte heller täckts av produktsäkerhetslagen. På motsvarande sätt har en del utrustning inom äldreomsorgen, t.ex. redskap som används i terapiverksamhet, specialutrustning i badrum o.d. samt vissa typer av trygghetslarm, fallit utanför produktsäkerhetslagens tillämpningsområde. Utvidgningen av produktsäkerhetslagens tillämpningsområde innebär att alla varor som tillhandahålls inom barn- och äldreomsorg kommer att omfattas av ett produktsäkerhetsskydd, oavsett om tillhandahållandet sker i näringsverksamhet eller på det offentliga området. I den mån det inte finns någon speciallagstiftning gäller produktsäkerhetslagens bestämmelser. Även på sport- och fritidsområdet får utvidgningen av produktsäkerhetslagens tillämpningsområde betydelse. Utvidgningen innebär bl.a. att redskap och andra anordningar som förekommer i sim- och ishallar, liksom i motionsanläggningar och på idrottsplatser m.m. kommer att omfattas av lagen. I många fall är en kommun huvudman för den typ av verksamhet som det är fråga om och lagen kommer då att gälla oavsett om kommunen kan anses bedriva näringsverksamhet eller ej. Även varor och annan utrustning på bibliotek och andra kulturinstitutioner med kommunala huvudmän omfattas av lagen. I tredje stycket har förts in en bestämmelse om att vad som i lagen sägs om näringsidkare också tillämpas beträffande den som i offentlig verksamhet tillhandahåller varor enligt andra stycket. Det innebär att det offentliga organ som det är fråga om är underkastat samma tillsyn och kan bli föremål för samma ingripanden som privata näringsidkare. Ett offentligt organ kan komma att drabbas av en åtgärd enligt produkt- säkerhetslagen, oavsett om det offentliga organet självt har tillverkat eller importerat den vara som det är fråga om eller om det offentliga organet tillhandahåller varan i ett senare led. Av begränsningsregeln i 12 § kan dock följa att ett åläggande om varningsinformation eller ett beslut om återkallelse bör riktas mot någon annan än det offentliga organet (se vidare avsnitt 5). När staten är huvudman för den verksamhet som det är fråga om torde ingripanden enligt produktsäkerhetslagen normalt komma att riktas mot den myndighet som är närmast ansvarig. På de kommunala och landstingskommunala områdena är det kommunen eller som får svara gentemot tillsynsmyndigheten och vid . Vem som inom kommunen eller är närmast ansvarig för den verksamhet där varan finns och vem som är behörig att motta delgivning framgår av kommunallagen (1991:900) och av vad fullmäktige har beslutat om i reglementen. I produktsäkerhetslagen (15, 19, 22, 24 och 25 §§) finns föreskrifter om vite. En omdiskuterad fråga är om man kan förelägga offentliga organ vite och då i synnerhet staten (se t.ex. prop 1984/85:96 s. 98 f. och SOU 1993:109 s. 40 ff. med hänvisningar). I förarbetena till produktsäkerhetslagen anges som exempel på särskilda skäl att underlåta att sätta ut vite enligt 15 § att meddelar ett allmänt hållet åläggande därför att frågan rör huruvida någon säkerhetsåtgärd över huvud taget bör genomföras och att näringsidkaren kan förväntas själv lojalt utforma åtgärden på lämpligt sätt (prop. 1988/89:23 s. 110). I praxis har underlåtit att sätta ut vite exempelvis på grund av motpartens inställning samt att prövningen gällde en principfråga om det påtalade förfarandets förenlighet med den då gällande konkurrenslagen (MD 1989:13), mot bakgrund av att inte yrkat att ett åläggande skulle förenas med vite (MD 1991:3), när motparten försatts i konkurs (MD 1991:23) samt med hänsyn till att bolaget hade avhjälpt de påtalade bristerna (MD 1991:30). I ett fall hade en statlig myndighet överträtt marknadsföringslagens bestämmelser. redogjorde för vissa förarbetsuttalanden i samband med tillkomsten av marknadsföringslagen och lagen (1985:206) om viten och fann sedan att omständigheterna i det föreliggande fallet inte motiverade att förbudet förenades med vite (MD 1989:28). I samband med tillkomsten av viteslagen diskuterades, efter påpekande från Lagrådet, frågan i vad mån vite kan föreskrivas för offentligrättsliga juridiska personer, t.ex. staten. Föredragande statsrådet kom till slutsatsen att frågan fick överlämnas till rättstillämpningen. Enligt regeringens mening finns det ingen anledning att göra någon annan bedömning i detta lagstiftningsärende. sammanfattning av betänkandet Produktsäkerhet i offentlig verksamhet (SOU 1994:150) När det i olika sammanhang har framförts önskemål om en utvidgning av produktsäkerhetslagen till att omfatta produkter inom offentlig verksamhet torde förslagsställarna i allt väsentligt ha haft farliga varor i tankarna. Vid de kontakter som utredningen har haft med exempelvis har det inte framkommit att det skulle finnas något behov av att låta lagen bli tillämplig även på tjänster som tillhandahålls inom den offentliga sektorn. Offentliga tjänster är också i hög grad föremål för specialreglering, både genom lagar och genom författningar och myndighetsbeslut på lägre nivå. Så är fallet på t.ex. hälso- och sjukvårdsområdet, där det finns en mängd föreskrifter som i detalj reglerar olika åtgärder. Utredningen har kommit fram till att offentliga tjänster liksom bör falla utanför produktsäkerhetslagen. Däremot bör lagen, när det gäller varor, gälla fullt ut inom den offentliga sektorn. Utvidgningen till den offentliga sektorn får betydelse inte minst i fråga om varor som tillhandahålls inom barn- och äldreomsorgen. Om utredningens förslag genomförs kommer sådana leksaker som är specialgjorda för kommunala daghem och fritidshem att omfattas av produktsäkerhetslagen. Vidare kommer lagen att gälla beträffande rutschkanor, gungor och klätterställningar m.m. som förekommer på lekplatser som kommunen ansvarar för. På området för äldreomsorg kommer lagen att vara tillämplig bl.a. på redskap som används inom terapiverksamhet, liksom på vissa typer av trygghetslarm. På hälso- och sjukvårdsområdet finns åtskilliga varor som täcks av den särskilda lagen om medicintekniska produkter. Sådana varor blir därmed undandragna produktsäkerhetslagens kontrollsystem. När det gäller vissa sjukhussängar och liknande utrustning blir emellertid produktsäkerhetslagen tillämplig, oavsett om utrustningen används inom privat eller offentlig sjukvård. Även på sport- och fritidsområdet får utredningens förslag betydelse. Utvidgningen av produktsäkerhetslagens tillämpningsområde innebär bl.a. att alla redskap och andra anordningar som förekommer i sim- och ishallar, liksom i motionsanläggningar och på idrottsplatser kommer att omfattas av lagen. I många fall är kommunen huvudman för den typ av verksamhet som det är fråga om, och lagen kommer då att gälla oavsett om kommunen kan anses bedriva näringsverksamhet eller ej. Om produktsäkerhetslagens räckvidd utvidgas i enlighet med utrednings- förslaget, bör den som tillhandahåller en vara på det offentliga området jämställas med näringsidkare. Åtgärder enligt lagen bör alltså kunna riktas mot alla offentliga organ som tillhandahåller varor, oavsett om det offentliga organet har ställning som tillverkare eller importör eller tillhandahåller varan i ett senare led. Den föreslagna lagändringen bör enligt utredningens mening träda i kraft . Förslag till Lag om ändring i produktsäkerhetslagen Härigenom föreskrivs att 1 § produktsäkerhetslagen (1988:1604) skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse -------------------------------------------------------------- Föreslagen lydelse 1 § Denna lag har till ändamål att motverka att varor och tjänster orsakar skada på person eller egendom. För detta ändamål får en näringsidkare 1. åläggas att lämna säkerhetsinformation, 2. förbjudas att tillhandahålla varor och tjänster (säljförbud), 3. åläggas att lämna varningsinformation, 4. åläggas att återkalla varor och tjänster (återkallelse), 5. förbjudas att exportera varor (exportförbud). -------------------------------------------------------------- Lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och som konsumenter i inte obetydlig omfattning utnyttjar eller kan komma att utnyttja för enskilt bruk. -------------------------------------------------------------- Lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och i fråga om varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. En förutsättning är att varan eller tjänst- en i inte obetydlig omfattning utnyttjas eller kan komma att utnyttjas av fysiska personer för ändamål som faller utanför nä- ringsverksamhet. -------------------------------------------------------------- -------------------------------------------------------------- Vad som i lagen sägs om näringsidkare tillämpas också beträffande den som i offentlig verksamhet tillhandahåller varor enligt andra stycket. ********* Denna lag träder i kraft den ...