prop · GJ03145 · 1996-01-01 00:00:00 — -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En försöksverksamhet med kvalificerad yrke-| | sutbildning omfattande 1 700 nybörjarplatser skall inledas | | i syfte att vinna erfarenheter när det gäller att | | pröva nya utbildningar, nya pedagogiska former och nya | | anordnare. Försöket skall vidare belysa arbetslivets och de | | studerandes intresse och ge underlag för ställningstaganden till| | hur utbildning av detta slag kan inordnas i | | utbildningssystemet. | | Den huvudsakliga inriktningen av utbildningen och vissa | | bestämmelser rörande dess organisation under försöksverksamheten| | anges i lag. Utredningen föreslår att en försöksverksamhet inleds under /96 i syfte att vinna erfarenheter inför det utvecklingsarbete av kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning som förestår. Remissinstanserna: Frågan berörs huvudsakligen av kommuner och andra utbildningsanordnare, som anmäler sitt intresse att delta i en för- söksverksamhet. Några, bl.a. LO, förordar att man börjar en uppbyggnad av kvalificerad yrkesutbildning med en försöksverksamhet. Skälen för regeringens förslag: Det finns inom ett antal branscher behov av arbetskraft med kompetens av det slag som en kvalificerad yrkesutbildning avses ge. Det gäller t.ex. delar av verkstadsindustrin, handeln, skogsbruket och skogsindustrin samt telekommunikationsindustrin. Från tillväxtsynpunkt är det angeläget att flaskhalsar, som kan skapas av brist på erforderlig kompetens, elimineras så snabbt som möjligt. Behov av en ny kvalificerad yrkesutbildning finns också t.ex. inom turistnäringen och inom kontorsadministrationen. Starka skäl talar därför för att en försöksverksamhet med denna nya typ av kvalificerad yrkesutbildning inleds . Försöksverksamheten bör utformas så att den bidrar till regeringens strävanden att stimulera bl.a. kvinnors intresse för naturvetenskapligt och tekniskt inriktade yrken. De ökade kraven på språkkunskaper, på kreativitet och på arbete i platta organisationer som ställs i ett modernt arbetsliv talar för att kvinnors erfarenheter och kunskaper är än viktigare än hittills.Möjligheterna att få företag att ställa upp med de platser som behövs är en av de frågor där det råder genuin osäkerhet. Såväl SAF som Företagarna har tillstyrkt den föreslagna modellen, men påpekar att det slutliga ställningstagandet att gå in i ett samarbete görs av det enskilda företaget. För dessa beslut kan riksorganisationerna inte lämna några garantier. Osäkerhet gäller också om några frågor där den praktiska pedagogiska erfarenheten är liten. Det handlar bl.a. om möjligheterna att få till stånd ett lärande i arbete på arbetsplatser som en integrerad del av en utbildningsgång. Det handlar vidare om samspelet mellan skolförlagd utbildning och lärande på arbetsplatser. Många remissinstanser anser, att utredningens förslag om en fristående yrkeshögskola skulle innebära en återgång till ett parallellskolesystem med påtagliga risker för en utveckling av B-högskolor. Regeringen delar denna uppfattning och anser att en sådan lösning är utesluten. Försöket syftar i stället primärt till en ökning av utbildningsutbudet och till att ge underlag för ställningstagande till hur denna typ av utbildning bäst kan inordnas i det befintliga utbildningssystemet. Sammantaget talar detta enligt regeringens uppfattning för att en kvalificerad yrkesutbildning av här beskrivet slag bedrivs på försök och att de erfarenheter som vinns i en försöksverksamhet fortlöpande tas tillvara. Försöksverksamheten skall ge underlag för ställningstaganden till hur de aktuella utbildningsbehoven skall tillgodoses . Regeringen föreslår att en försöksverksamhet omfattande 1 700 nybörjarplatser inleds . Målet är att en tredjedel av utbildningstiden skall vara arbetsplatsförlagd. Försöksverksamheten skall omfatta intagning av elever . Den skall stå organisatoriskt fri från andra, befintliga system. Det är angeläget att ta tillvara möjligheterna att skapa en flexibel utbildningsorganisation. Erfarenheterna från arbetsmarknadsutbildningen kan här vara av värde. Olika utbildningsanordnare skall kunna anordna utbildning inom försöksverksamheten och samarbete mellan olika anordnare skall eftersträvas. En anordnare skall dock alltid vara huvudansvarig för utbildningen. Erforderlig kompetens för hela eller delar av utbildningar kan finnas inom högskolan, inom den kommunala skolorganisationen, inom vissa utbildningsföretag samt inom tillverknings- och tjänsteföretag i övrigt. Vidare är det angeläget att ta tillvara kompetens som finns inom olika branschers utbildningsverksamheter, industriella utvecklingscentra i vissa kommuner och liknande inrättningar. Ett nära samarbete mellan kommuner, högskolor och andra utbildningsanordnare - t.ex. sådana som anordnar arbetsmarknadsutbildning - medverkar till att en hög kvalitet i utbildningen kan säkerställas. Företrädare för högskolan och den kommunala vuxenutbildningen skall alltid medverka i den lokala ledningen av verksamheten. Den försöksverksamhet som regeringen föreslår kräver vissa bestämmelser i lag. Det gäller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bl.a. befogenhet för kommun och landsting att anordna utbildning inom försöksverksamheten och för enskilda utbildningsanordnare att utfärda examensbevis. I lag bör vidare den huvudsakliga inriktningen av utbildningen anges. Bestämmelserna samlas lämpligen i en särskild lag om en försöksverksamhet med viss kvalificerad yrkesutbildning. 4.4 Ledning av försöksverksamheten -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Försöksverksamheten bör ledas av en | | kommitté. Utbildningen bör anordnas efter beslut av kommittén av| | den anordnare eller kombination av anordnare som är mest lämpad| | i varje enskilt fall. Utredningen har inte lagt något förslag rörande organisationen av en försöksverksamhet av detta slag. Några kommentarer från remissinstanserna föreligger därför inte heller. Skälen för regeringens bedömning: Ett syfte med försöksverksamheten är som nämnts bl.a. att vinna erfarenheter när det gäller att pröva nya utbildningar, nya pedagogiska former och nya anordnare. Försöket skall vidare belysa arbetslivets och de studerandes intresse och ge underlag för ställningstaganden till hur utbildning av detta slag kan inordnas i utbildningssystemet. Det bör ankomma på regeringen att meddela närmare föreskrifter om ramarna för utbildningens organisation och uppläggning. Regeringen vill emellertid i detta och följande avsnitt redogöra för den förutsedda utformningen av försöksverksamheten. Regeringen avser att tillsätta en kommitté med uppdrag att under förutsättning av bifall till föreliggande förslag förbereda försöksverksamheten. Avsikten är att kommittén - när ett riksdagsbeslut föreligger - skall leda försöket. Kommittén skall - inom de ramar som och regeringen anger -besluta om verksamhetens inriktning och huvudsakliga innehåll. Den beslutar också om statsbidrag till utbildning och om dess lokalisering och dimensionering. Kommitténs beslut avses innefatta godkännande av en utbildningsplan, av vilken skall framgå bl.a. utbildningens mål, de huvudmoment som utbildningen omfattar, utbildningens huvudsakliga uppläggning och organisation, kompetenskrav på den undervisande personalen, inriktningen och organisationen av det lärande i arbete som ingår, de krav på särskilda förkunskaper som ställs för att få påbörja utbildningen, formerna för urval mellan sökande samt en examensbeskrivning. Av utbildningsplanen skall också framgå om några av de kurser som ingår bör kunna tillgodoräknas vid den samverkande högskolan. Kommittén avses även ha ansvar för att tillsyn och uppföljning samt att en från kommittén fristående utvärdering av försöket kommer till stånd. Kommittén kommer vidare att få i uppdrag att på grundval av erfarenheterna av försöket utarbeta förslag till hur den nya kvalificerade yrkesutbildningen kan inordnas i utbildningssystemet. Vidare kommer den ungdomspolitiska utredningen (Dir 1995:154) att följa försöket. De utbildningsanordnare som medverkar bör också åläggas ett betydande eget ansvar för utvärdering. Kommittén avses ha till uppgift att prioritera mellan inkomna förslag. En viktig prioriteringsgrund är självfallet att det är fråga om utbildning som efterfrågas av arbetslivet och som har sådan förankring att kvaliteten inte minst i den arbetsplatsförlagda delen säkerställs. Kommittén skall vidare prioritera projekt där en högskola, en kommun och eventuellt någon tredje utbildningsanordnare samarbetar. Att försöksverksamheten skall belysa den nya kvalificerade yrkesutbildningens möjligheter inom hela arbetsmarknaden och ta tillvara både kvinnors och mäns förutsättningar är ytterligare en viktig utgångspunkt för kommitténs arbete. Sådan utbildning som kan bidra till att bryta de traditionella könsbundna utbildnings- och yrkesvalen skall lyftas fram. Därutöver skall kommittén ta fasta på att det är väsentligt att man genom försöket utvecklar ny utbildning och tillför ny utbildningskapacitet och att man inte tar över finansieringen av lätt modifierade, fungerande verksamheter. Hos varje huvudansvarig utbildningsanordnare inrättas en ledningsgrupp för utbildningen med företrädare för de delar av arbetslivet som berörs av utbildningen och minst en företrädare vardera för högskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Ledningsgruppen skall bl.a. ansvara för att utbildningen genomförs inom givna ramar och anta studerande. De studerande bör ges möjlighet till insyn och tillfälle att påverka utbildningens uppläggning och genomförande. 4.5 Vissa studieorganisatoriska frågor -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Utbildningens omfattning bör beskrivas | | med ett veckopoängsystem av det slag som tillämpas i högskolan. | | Den bör få avslutas med kvalificerad yrkesutbildningsexamen. | | Deltagarna bör ges rätt till studiemedel under hela | | utbildningstiden. Skälen för regeringens bedömning: Utbildningen inom försöksverksamheten avses bedrivas utan att man nu tar ställning till den framtida organisationen. Utbildningen skall därför inte nu formellt inordnas i vare sig det offentliga skolväsendet eller högskolan. Det kan dock vara praktiskt att i några avseenden tillämpa befintliga modeller. Eftersom det är fråga om eftergymnasial utbildning är det ändamålsenligt att beskriva utbildningens omfattning med ett poängsystem där en veckas heltidsstudier motsvarar en poäng, dvs. samma system som används inom högskolan. Den del av utbildningen som utgörs av lärande i arbete på en arbetsplats ingår i den tid som omfattas av poängberäkningen. En utbildning som präglas av en stark arbetsplatsintegrering kommer i hög grad att behöva anpassas till den årsrytm som präglar arbetslivet utanför utbildningsväsendet. Verksamheten skall därför, när det är lämpligt, kunna bedrivas kontinuerligt utan terminsindelning. Kalenderåret omfattar mer än det vanliga läsårets /poäng och 80 poäng skall alltså kunna uppnås än fyra traditionella terminer. För tillträde till utbildningen bör krävas en viss allmän behörighet. För att det skall bli möjligt att rekrytera deltagare från arbetslivet är det betydelsefullt att kommittén ges möjlighet att pröva om andra erfarenheter än formell gymnasieutbildning kan ge likvärdiga förutsättningar för en studerande att klara utbildningen. Frågorna om allmän behörighet och om grunden för urval mellan sökande avses bli reglerade med utgångspunkt i den reglering som kommer att gälla för högskolan. Regeringen avser att senare i vår förelägga förslag i dessa frågor såvitt gäller högskolan. Det kan också vara lämpligt att anknyta till examensbegreppet vid utformningen av dokumentationen av fullgjord utbildning. Erfarenheterna från den försöksverksamhet med aspirantutbildning (traineeutbildning) som pågått (jfr prop. 1993/94:150) visar att deltagarna ofta tillmäter examensbegreppet stor vikt. Den som fullgjort vad som fordras för att bli godkänd på alla ingående moment i en kvalificerad yrkesutbildning och uppnått 80 poäng skall kunna tilldelas bevis över kvalificerad yrkesutbildningsexamen med viss inriktning. Formerna för kunskapskontrollen kan variera, men avses - liksom principer för betygssättning - att framgå av utbildningsplanen för varje utbildning. Deltagarna i kvalificerad yrkesutbildning inom försöksverksamheten avses vara berättigade till studiemedel under i princip hela studietiden, dvs. även under den arbetsplatsförlagda delen. Regeringen har i propositionen med förslag till tilläggsbudget till statsbud- geten för /96 (prop 1995/96:105) under åttonde huvudtiteln, anslaget A 9 Bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet m.m. beräknat medel - . - för försöksverksamhet med kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning. För studiemedel till deltagare i utbildningen har i nämnda proposition beräknats medel under anslaget E 4 Studiemedel m.m. Vi ger här en närmare redovisning av hur kostnaderna för försöksverksamheten beräknats. Utredningen beräknade statens del av kostnaderna för en kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning till 2/3 av ett genomsnitt av två schablonbelopp per utbildningsplats och år, nämligen . Kostnaden för 2 000 årselevplatser under det första verksamhetsåret beräknade utredningen till . Härtill kommer studiestödskostnader. Regeringen beräknar kostnaderna för försöksverksamheten under innevarande budgetår till . Helårskostnaden för genomsnittligt tvååriga utbildningar, vid 1 700 nybörjarplatser , kan beräknas till . Beräkningen utgår från att en tredjedel av utbildningstiden sker som lärande i arbete på arbetsplatser utan andra kostnader för staten än studiestödskostnaden. Beräkningarna bygger på en jämförelsevis hög genomsnittskostnad. Skälet härtill är dels att en försöksverksamhet med ny utbildning i begränsad skala regelmässigt blir dyrare än en mer långsiktigt planerad, reguljär utbildning, dels att en stor del av de initiativ som redan tagits avser avancerad teknisk utbildning. I takt med att verksamheten utvecklas bör genomsnittskostnaden sjunka. Medel för försöksverksamheten , , har -- som nämnts -- i prop. 1995/96:105 beräknats under anslagen bidrag till viss verksamhet inom det kommunala skolväsendet m.m. samt studimedel m.m. Regeringen avser att i budgetpropositionen återkomma till frågan om medel för verksamheten under . -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den skyldighet att betala interkommunal | | ersättning för elever i specialkurser i gymnasieskolan som | | åvilar kommunerna skall ersättas av en på visst | | sätt begränsad skyldighet för hemkommunerna att betala sådan | | ersättning för elever som deltar i påbyggnadsutbildning inom | | komvux. | | Förändringen kräver vissa ändringar i skollagen (1985:1100). Gymnasiereformen innebar bl.a. att specialkurser inklusive påbygg- nadsutbildningar inte längre skulle finnas inom gymnasieskolan och att motsvarande utbildning fortsättningsvis i stället skulle få anordnas som påbyggnadsutbildningar inom komvux. Påbyggnadsutbildning fördes därför in som ett begrepp i 11 kap. skollagen (1985:1100). Vad som i det kapitlet sägs om gymnasial vuxenutbildning gäller också påbyggnadsutbildning. har sedermera meddelat föreskrifter om påbyggnadsutbildningar (SKOLFS 1995:31). För att underlätta övergången till den nya ordningen infördes vid ändringen av skollagen en övergångsbestämmelse med innebörden att kommuner och landsting fram till och med /95 fick ta in elever på de specialkurser/påbyggnadsutbildningar som ingick i länsskolnämndernas organisationsbeslut för /92 (p. 6 fjärde stycket till SFS 1991:1107, ändr. I budgetpropositionen 1994/95:100 (bil. 9, s. 35) konstaterade regeringen att möjligheten att anordna motsvarande utbildningar i komvux inte var reell. En betydande del av eleverna kommer från andra kommuner än anordnarkommunen och dessa är som regel inte beredda att betala interkommunal ersättning för gym- nasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Det är inte realistiskt att tro att anordnarkommunerna är beredda att ta på sig kostnader för elever från andra kommuner. beslutade i enlighet med regeringens förslag att intagning till specialkurser fick ske även under /96 (bet. 1994/95:UbU9, rskr. 1994/95:225). Enligt 11 kap 24 § skollagen får regeringen meddela föreskrifter om skyldighet för hemkommunerna att betala interkommunal ersättning för gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning inom komvux, som anordnas på ett begränsat antal platser i landet och för vilken det finns ett allmänt intresse av att den står öppen för sökande från hela landet. Bestämmelsen infördes efter förslag budgetproposition (prop 1992/93:100, bil. 9, s. 28). Regeringen anmälde i budgetpropositionen 1993/94:100 (bil. 9, s. 27) att detta bemyndigande utnyttjats i fråga om teknikerutbildning samt att regeringen då inte hade några planer på att utvidga föreskriften till att gälla för ytterligare utbildningar. Regeringen bedömer att situationen i fråga om påbyggnadsutbildningarna i grunden inte har förändrats /95. De förslag om försöksverksamhet med viss kvalificerad yrkesutbildning, som vi redovisat, löser inte de aktuella problemen. Däremot markerar de vikten av ett brett utbud av utbildning på eftergymnasial nivå i kommunerna. Osäkerheten om de framtida villkoren har emellertid i många kommuner bromsat både förnyelsen av utbudet av påbyggnadsutbildningar och den pedagogiska utvecklingen på området. Utbudet av kurser har minskat drastiskt. har mot denna bakgrund överlagt med i frågan. Som framgått ovan upphör kommunernas möjlighet att ta in elever på specialkurser i gymnasieskolan vid utgången av /96. Därmed upphör också kommunernas skyldighet att betala interkommunal ersättning för elever i sådan utbildning anordnad inom gymnasieskolan. Regeringen förordar, som en ersättning för detta, att hemkommunernas skyldighet att betala interkommunal ersättning för elever som deltar i påbyggnadsutbildning inom komvux utökas. Ersättningsskyldigheten bör liksom tidigare gälla för teknikerutbildningarna. Därutöver bör ersättningsskyldigheten omfatta påbyggnadsutbildningar som anordnas av kommuner och landsting enligt de krav som anges av i föreskrifter avseende påbyggnadsutbildning inom vuxenutbildning, näm- ligen Elinstallation - allmän behörighet (SKOLFS 1995:1), Ambulanssjukvård (SKOLFS 1995:29), Persontransporter med buss (SKOLFS 1995:30) och Påbyggnadsutbildningar (SKOLFS 1995:31). Rätten att erhålla interkommunal ersättning för sådan utbildning begränsas till den volym för sådana påbyggnadsutbildningar som inte tillgodoses genom den tredje årskursen i gymnasieskolan och som för respektive kommun angavs genom länsskolnämndernas organisationsbeslut för /92. Det innebär att för var och en av de berörda kommunerna och landstingen fastställs ett antal platser, som får stå öppna för sökande från hela landet. Genom förändringen öppnas möjligheter till förnyelse och utveckling av denna mycket viktiga del av kommunernas utbildningsutbud. För gymnasial vuxenutbildning och för påbyggnadsutbildning utöver den angivna volymen avses kommunerna kunna pröva frågan om interkommunal ersättning på samma sätt som . Den nu föreslagna ordningen innebär att bemyndigandet i 11 kap. 24 § skollagen behöver ändras. Enligt regeringens mening bör det utformas så att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för hemkommunerna att betala ersättning för gymnasial vuxenutbildning till anordnande kommun eller landsting. Bemyndigandet avser på samma sätt som enligt den nuvarande lydelsen såväl gymnasial vuxenutbildning som påbyggnadsutbildning (jfr. 11 kap. 2 § sista stycket skollagen). Den skyldighet för hemkommuner att betala ersättning som anges i 11 kap. 24 § motsvaras av en bestämmelse i 11 kap. 20 § om skyldighet för anordnande kommun eller landsting att ta emot behöriga sökande från andra kommuner. Skyldigheten att ta emot behöriga sökande gäller dels då hemkommunen åtar sig att betala för utbildningen, dels då det är fråga om vissa utbildningar, angivna i föreskrifter av regeringen med stöd av 24 §. Då bemyndigandet i 24 § föreslås få en ändrad utformning bör också bestämmelsen i 11 kap. 20 § ändras på så sätt att det framgår att skyldigheten att ta emot behöriga sökande avser - förutom de fall där hemkommunen åtagit sig att svara för kostnaderna - utbildningar eller utbildningsplatser för vilka den anordnande kommuner eller landsting har rätt till ersättning enligt föreskrifter som utfärdats med stöd av 24 §. Enligt 11 kap. 21 § skollagen gäller att styrelsen i en sökandes hemkommun till en ansökan skall foga ett yttrande av vilket det framgår om kommunen åtar sig att svara för kostnaderna för elevens utbildning, såvida inte detta på grund av tidigare överenskommelse är onödigt eller det är fråga om en sådan utbildning som avses i 24 §. Eftersom skyldigheten att betala interkommunal ersättning med den föreslagna ändringen av 11 kap. 24 § inte enbart kommer att knytas till vissa angivna typer av utbildningar är det inte möjligt för hemkommunen att i förväg avgöra om ersättningsskyldighet kan komma att föreligga för en viss sökande. Den anordnande kommunen kan t.ex. ordna fler platser på en utbildning än kommunen kan få ersättning för. För att en sökande från en annan kommun skall komma i fråga även för en icke ersättningsgrundande plats torde i praktiken krävas att hemkommunen har åtagit sig att betala för utbildningen. Mot den bak- grunden bör hemkommunen vid översändandet av en ansökan alltid ta ställning till om den frivilligt åtar sig att betala för utbildningen. I vissa fall, såsom i fråga om teknikerutbildningarna, står det dock redan från början klart att ersättningsskyldighet föreligger. För sådana fall bör regeringen bemyndigas att föreskriva om undantag från den nu angivna huvudregeln. Av lagen bör liksom nu framgå att ett yttrande i ersättningsfrågan inte behövs om det på grund av tidigare överenskommelse är onödigt. 5.2 En konsekvensändring i skollagen I samband med beslutet om den nya läroplanen för de frivilliga skolformerna ändrades benämningen "den frivilliga särskolan" till "gym- nasiesärskolan" (prop. 1992/93:250). Regeringen föreslår att 12 kap. 6 § skollagen anpassas härtill. Sammanfattning av betänkandet eftergymnasial yrkesutbildning (SOU 1995:38) Regeringen uppdrog åt en särskild utredare att ge underlag till fortsatta ställningstaganden i fråga om strukturen för den kvalificerade eftergymnasiala yrkesutbildningen (). I direktiven betonades vikten av en tydlig identitet hos den delvis nya utbildningsformen, att en struktur måste vara flexibel och anpassningsbar till mångskiftande behov samt att denna bör gynna uppkomsten av kvalificerad yrkesutbildning. Utredningen skulle bl. a. beskriva och definiera behovet av kvalificerad yrkesutbildning på eftergymnasial nivå, pröva vilka olika insatser som behövs för att stimulera tillväxten av , pröva olika finansieringsvägar samt överväga hur statliga stödinsatser kan utformas och administreras. Arbetslivet har genomgått en genomgripande omvandling , som medfört ökade krav på de anställdas kunskaper och färdigheter. Livslångt lärande blir nödvändigt. För ungdomar blir möjlighetern och viljan till utbildning efter gymnasieskolan förutsättningen för framgångsrik yrkesverksamhet. Högskolans utbildningar tillgodoser bara delvis behoven av . Det är angeläget att åstadkomma en eftergymnasial utbildning som är närmare anknuten till arbetsmarkanden. En utbildning som utvecklar förmågan att på arbetsplatsen, tillsammans med kollegor i ett arbetslag analysera och lösa uppkommande problem i produktionen genom tillämpning av känd kunskap. En kvalificerad arbetslivsanknuten yrkesutbildning kräver nära samverkan mellan de utbildningsansvariga och arbetlivet vid planering och genomförande.