prop · GJ0353 · 1996-01-01 00:00:00 — Detta gäller vare sig mottagaren är ett argentinskt bolag eller ett utländskt bolag. Det har dock övervägts att införa en särskild källskatt på utdelning som betalas till utlandet. För ränta som betalas till bolag som inte är hemmahörande i medges vid beskattningen av räntan ett schablonmässigt avdrag av räntebetalningen. På de återstående tas en källskatt ut, vilket innebär att den effektiva skattesatsen är . För royalty som betalas till ett bolag som inte är hemmahörande i medges avdrag av royaltybetalningen, under förutsättning att över- enskommelsen om överföring av teknologi mellan de båda bolagen är registrerad och godkänd av argentinska myndigheter. De återstående beskattas , vilket ger en effektiv källskatt på . Förluster som uppkommit i rörelsen och som inte kan utnyttjas får utnyttjas ("carry forward"). En tidsbegränsning gäller. Däremot får förluster inte dras av mot tidigare års vinster ("carry back"). I likhet med många andra länder har lagstiftning som syftar till att främja investeringar. Genom denna lagstiftning ges viss typ av verksamhet särskilt förmånlig behandling i skattehänseende. Bestämmelserna gäller bl.a. vissa typer av jordbruks- och byggnadsverksamhet, export- och gruvindustri m.m. Skattelättnaderna omfattar bolagsskatt, mervärdesskatt och tull. Skattebefrielse medges helt eller delvis , beroende på verksamhet. Fysiska personer som är bosatta i ("resident") är skattskyldiga där för all inkomst oavsett varifrån den härrör. Skattesatsen är progressiv och ligger i intervallet 11 %-30 %. Fysiska personer som inte är bosatta i ("non-resident") beskattas endast för inkomst som härrör från . Skatt utgår på en viss procent - denna varierar beroende på typ av inkomst - av bruttobetalningen. För icke bosatta personer som uppbär inkomst av arbete och inte vistas av beskattningsåret i beskattas av inkomsten, vilket ger en total skatt på . Fysiska personer beskattas inte för realisationsvinster. För bolag som är hemmahörande i beskattas realisationsvinster som vanlig inkomst dvs. (Vinster från försäljningar av aktier, obligationer och andra värdepapper är dock undantagna från beskattning.) Bolag som inte är hemmahörande i kan välja mellan att beskattas på av försälj- ningslikviden, vilket ger en effektiv beskattning på eller göra avdrag för faktiska kostnader och betala skatt på nettovinsten. Avtalet ansluter nära till den modell som och utveckling () rekommenderat för bilaterala dubbelbeskatt- ningsavtal, men det är också präglat av att är mindre utvecklat än i industriellt hänseende. Således har godtagit regler i avtalet om s.k. matching credit och matching exempt (art. 22 punkt 1 e och f). Detta betyder att i vissa fall godtar avräkning för fiktiv skatt resp. medger skattefrihet för mottagen utdelning trots att det normala kraver för skattefrihet i sådant fall - en beskattning på - inte har uppfyllts. Art. 1 anger de personer som omfattas av avtalet. I enlighet med denna artikel, som överensstämmer med motsvarande artikel i modellavtal, skall avtalet tillämpas på personer som har hemvist i en avtalsslutande stat eller i båda avtalsslutande staterna. För att avtalet skall vara tillämpligt krävs dels att fråga är om sådan person som avses i art. 3 punkt 1 b eller c, dels att denna person i enlighet med bestämmelserna i art. 4 punkt 1 har hemvist i en avtalsslutande stat, dvs. enligt den interna lagstiftningen i en avtalsslutande stat är skattskyldig där på grund av domicil, bosättning, plats för företagsledning eller annan liknande omständighet. Avtalet är inte tillämpligt på person som är skattskyldig endast för inkomst från källa i en avtalsslutande stat, se art. 4 punkt 1 a. Uttrycket "person med hemvist i en avtalsslutande stat" inbegriper sålunda endast person som är oinskränkt skattskyldig i staten i fråga. I detta avtal har överenskommits att även staten och vissa offentligrättsliga organ skall omfattas av bestämmelserna. För att avtalet skall vara tillämpligt på handelsbolag och dödsbon gäller vissa i art. 4 punkt 1 c angivna villkor. Ett handelsbolag hemmahörande i en av de avtalsslutande staterna är med tillämpning av den angivna bestämmelsen berättigat att erhålla nedsättning av t.ex. kupongskatt på utdelning i enlighet med reglerna i art. 10, i den mån handelsbolagets inkomst är skattepliktig i denna stat på samma sätt som inkomst som tillfaller en person som har hemvist där. Det spelar därvid ingen roll om det är handelsbolaget eller dess delägare som är skattesubjekt. Har ett handelsbolag hemmahörande i en av de avtalsslutande staterna t.ex. tre delägare varav endast två har skatterättslig hemvist i staten ifråga medan den tredje har hemvist i en tredje stat, har handelsbolaget - om dess inkomster såsom i beskattas hos delägarna - rätt att erhålla de nedsättningar av källskatt som följer av avtalets regler beträffande två tredjedelar av den inkomst som uppbärs från den andra avtalsslutande staten. I punkt 1 b i protokollet har angivits att om en av de avtalsslutande staterna inför "off-shore"-lagstiftning, skall de behöriga myndigheterna bestämma hur avtalet skall tillämpas i förhållande till företag som åtnjuter förmåner enligt den lagstiftningen. Beträffande begreppet "off-shore"-lagstiftning se prop. (1993/94:7) om dubbelbeskattningsavtal mellan och . Bestämmelsen innebär att intill dess de behöriga myndigheterna träffat avsedd överenskommelse skall avtalet inte alls tillämpas på företag som åtnjuter sådana förmåner. Art. 2 anger de skatter på vilka avtalet är tillämpligt. Av punkt 4 framgår att avtalet tillämpas även på skatter av samma eller i huvudsak likartat slag som påförs vid sidan av eller i stället för de skatter som anges i punkt 3. Utan hinder av art. 2 tillämpas bestämmelserna om förbud mot diskriminering (art. 23) även på andra skatter än de som anges i art. 2, exempelvis på mervärdesskatt. Art. 3 innehåller definitioner av vissa uttryck som förekommer i avtalet. Innehållet i artikeln överensstämmer i huvudsak med motsvarande artikel i modellavtal. Definitioner förekommer även i andra artiklar t.ex. art. 10, 11 och 12, där den inkomst som behandlas i resp. artikel definieras. När det gäller tolkning av dubbelbeskattningsavtal och då bl.a. den i art. 3 punkt 2 intagna bestämmelsen får jag hänvisa till vad som anförts i propositionen om dubbelbeskattningsavtal mellan de nordiska länderna (prop. 1989/90:33 s. 42 ff.). Art. 4 innehåller regler som avser att fastställa var en person skall anses ha hemvist vid tillämpningen av avtalet. Artikeln skiljer sig från modellavtal. Förutom bestämmelsen rörande staten själv samt bestämmelsen om handelsbolag och dödsbon skall, i de fall annan person än fysisk person har dubbel bosättning (p. 3), de behöriga myndigheterna avgöra frågan genom ömsesidig överenskommelse och bestämma avtalets tillämplighet på sådan person. Syftet med bestämmelsen är att de behöriga myndigheterna från fall till fall skall avgöra hur avtalet skall tilllämpas när t.ex. ett bolag har hemvist i båda staterna. Givetvis kommer de behöriga myndigheterna att i sådana fall vidta normala åtgärder för att försöka undvika uppkommen dubbelbeskattning. Hemvistreglerna i avtalet har inte någon betydelse för var en person skall anses vara bosatt enligt vår interna skattelagstiftning, utan reglerar endast frågan om hemvist vid tillämpning av avtalet. Det angivna innebär t.ex. att avtalets hemvistregler saknar relevans bl.a. då det gäller att avgöra huruvida utdelning från svenska bolag skall beläggas med kupongskatt. Utdelning från svenskt bolag till en fysisk person som i skattehänseende anses bosatt i enligt intern svensk skattelagstiftning, men som har hemvist i ett annat land enligt ett dubbelbeskattningsavtal, skall således inte beläggas med kupongskatt. Punkt 2 reglerar dubbel bosättning för fysiska personer, dvs. fall där den skattskyldige enligt svenska beskattningsregler anses bosatt i och enligt reglerna för beskattning i anses bosatt i . Vid tillämpningen av avtalet skall i sådana fall den skattskyldige anses ha hemvist endast i den avtalsslutande stat i vilken han har hemvist enligt avtalet. En person som anses bosatt i såväl som enligt resp. stats interna lagstiftning, men som vid tillämpningen av avtalet anses ha hemvist i skall således i fråga om de inkomster till vilka har beskattningsrätten enligt avtalet, vid taxeringen i beskattas enligt de regler som gäller för här bosatta, vilket medför rätt till t.ex. grundavdrag och allmänna avdrag. Art. 5 definierar "fast driftställe". Uttrycket har i förevarande avtal fått en något vidare innebörd än uttrycket har i modellavtal. Detta gäller bestämmelserna i punkterna 3, 4 och 5. Punkt 2 innehåller endast en uppräkning - på intet sätt uttömmande - av exempel, som vart och ett kan utgöra fast driftställe. Dessa exempel bör läsas mot bakgrund av den allmänna definitionen i punkt 1. De uttryck som räknas upp i punkt 2 "plats för företagsledning", "filial", "kontor", "fabrik" osv. bör därför tolkas på sådant sätt att dessa platser för affärsverksamhet utgör fasta driftställen endast om de uppfyller villkoren i punkt 1. Punkt 3 är utformad med utgångspunkt från FN:s modellavtal. Bestämmelsen innebär att ett företags tillhandahållande av tjänster, däri inbegripet konsulttjänster, genom anställda eller annan personal som anlitats av företaget för sådana tjänster alltid skall utgöra fast driftställe när sådan verksamhet pågår inom landet under tidrymd eller tidrymder som sammanlagt överstiger . Punkt 4 som även den är utformad efter FN:s modellavtal föreskriver att byggnadsverksamhet etc. utgör fast driftställe endast om verksamheten pågår . Motsvarande bestämmelse i modellavtal omfattar inte explicit monteringsverksamhet eller övervakande verksamhet och föreskriver dessutom en tidrymd som överstiger 12 månader för att fast driftställer skall föreligga. Av punkt 5 framgår att verksamhet som bedrivs utanför kusten i den andra avtalsslutande staten i samband med utforskandet eller utnyttjandet av havsbottnen, dess underlag och naturtillgångar, liksom fiske bedrivet i denna stats exklusiva ekonomiska zon, skall anses utgöra fast driftställe när verksamheten pågår under en tidrymd eller tidrymder som sammanlagt överstiger av . Noteras kan att bestämmelsen i punkt 6 i protokollet inte utgör något undantag från bestämmelserna i punkt 6 d i artikeln. Bestämmelsen tillkom på initiativ av och avser endast att klarlägga att vissa bestämmelser i argentinsk lagstiftning rörande exportlicenser inte påverkas av detta avtal. Detta hade naturligtvis gällt även utan denna uttryckliga bestämmelse. Bestämmelserna om "fast driftställe" i svensk lagstiftning finns i punkt 3 av anvisningarna till 53 § KL. För att ett företag i skall kunna beskattas för inkomst av rörelse från fast driftställe i i enlighet med art. 7 i avtalet krävs att sådant driftställe föreligger enligt bestämmelserna i avtalet. Givetvis förutsätter detta att skattskyldighet föreligger även enligt svensk skattelagstiftning (jfr 2 § i den föreslagna lagen om dubbelbe- skattningsavtal med ). I de flesta fall torde fast driftställe i den angivna situationen föreligga även enligt bestämmelserna i . Art. 6-21 innehåller avtalets regler om fördelning av beskattningsrätten till olika inkomster. Avtalets uppdelning i olika inkomster har endast betydelse vid tillämpningen av avtalet och således inte vid bestämmandet av till vilket inkomstslag och vilken förvärvskälla inkomsten skall hänföras enligt svensk intern skattelagstiftning. När beskattningsrätten väl fördelats enligt avtalet sker beskattning i enligt svensk lagstiftning. Har rätten att beskatta viss inkomst i enligt svensk skattelagstiftning inskränkts genom avtalet måste denna begränsning iakttas. I de fall en inkomst "får beskattas" i en avtalsslutande stat enligt bestämmelserna i art. 6-21, innebär detta inte att den andra staten fråntagits rätten att beskatta inkomsten. Beskattning får i sådana fall ske även i den andra staten, om det är möjligt enligt dess interna skattelagstiftning, men den dubbelbeskattning som uppkommer måste i sådana fall undanröjas. Hur undanröjande av dubbelbeskattning sker i detta avtal framgår av art. 22. Inkomst av fast egendom får enligt art. 6 beskattas i den stat där egendomen är belägen. Enligt svensk lagstiftning beskattas inkomst som härrör från fastighet i vissa fall som inkomst av näringsverksamhet. Vid tillämpning av avtalet bestäms dock rätten att beskatta inkomst av fastighet enligt art. 6, dvs. den stat i vilken fastigheten är belägen får beskatta inkomsten. Detta hindrar dock inte från att beskatta inkomsten som inkomst av näringsverksamhet vid taxeringen här. Royalty från fast egendom eller för nyttjande av eller rätten att nyttja mineralförekomst, källa eller annan naturtillgång behandlas också som inkomst av fast egendom vid tillämpningen av avtalet. Annan royalty beskattas enligt art. 12. Art. 7 innehåller regler om beskattning av rörelseinkomst. Sådan inkomst beskattas enligt huvudregeln i punkt 1 endast i den stat där företaget är hemmahörande. Om företaget bedriver rörelse från fast driftställe i den andra staten, får emellertid inkomst som är hänförlig till driftstället beskattas i denna stat. "Fast driftställe" är med andra ord beteckningen för en sådan närvaro som ger källstaten rätt enligt avtalet att beskatta ett företag hemmahörande i den andra staten (jfr art. 5). I detta avtal finns i art. 7 punkt 1 regler som ger källstaten rätt, när fast driftställe föreligger, att beskatta företagets försäljning av varor av samma eller liknande slag som de som försäljs genom det fasta driftställets försorg resp. inkomst av annan affärsverksamhet som är av samma eller liknande slag som den som bedrivs genom det fasta driftstället. Såsom framgår av punkt 4 i protokollet skall detta inte gälla om företaget visar att försäljningen eller verksamheten inte rimligen kan ha bedrivits genom det fasta driftstället. Vid bestämmandet av fördelningen av inkomster mellan fast driftställe och huvudkontor skall arm''''s length-principen användas, dvs. till det fasta driftstället skall hänföras den inkomst som detta driftställe skulle ha för- värvat om det - i stället för att avsluta affärer med huvudkontoret - hade avslutat affärer med ett helt fristående företag som bedrivit verksamhet av samma eller liknande slag under samma eller liknande villkor och avslutat affärer på normala marknadsmässiga villkor (punkt 2). Punkt 3 innehåller vissa regler för hur utgifter som uppkommit för ett fast driftställe skall behandlas. Därvid klargörs att t.ex. allmänna förvalt- ningskostnader som uppkommit hos företagets huvudkontor för ett fast driftställe är en utgift som får dras av hos det fasta driftstället. Punkt 4 föreskriver att inkomst som ett företag i en avtalsslutande stat förvärvar genom försäkringsverksamhet i den andra avtalsslutande staten får beskattas i denna andra stat oavsett om företaget bedriver verksamhet där genom ett fast driftställe eller inte. Skatten får dock inte överstiga av premiens bruttobelopp. Ingår i inkomst av rörelse inkomster som behandlas särskilt i andra artiklar i detta avtal regleras beskattningsrätten till dessa inkomster i de särskilda artiklarna (punkt 7). Art. 8 behandlar beskattning av inkomst av näringsverksamhet i form av sjö- och luftfart i internationell trafik. Sådana inkomster beskattas enligt punkt 1 endast i den stat där det företag som bedriver angiven verksamhet har hemvist. Detta gäller med andra ord oavsett om företaget har fast driftställe i den andra avtalsslutande staten. De särskilda reglerna för SAS, vilka framgår av punkt 7 i protokollet, innebär att avtalet endast reglerar beskattningen av den del av SAS inkomst som är hänförlig till den svenske delägaren. Utan hinder av bestämmelserna i artikel 2 skall förmögenhet eller tillgångar i form av skepp eller luftfartyg använda i internationell trafik av ett företag i en avtalsslutande stat samt lös egendom som hänför sig till användning av sådana skepp och luftfartyg endast beskattas i denna stat (punkt 2 i protokollet). Art. 9 innehåller sedvanliga regler om omräkning av inkomst vid obehörig vinstöverföring mellan företag med intressegemenskap. Punkt 1 innebär inte någon begränsning eller utvidgning av en avtalsslutande stats rätt att enligt intern lagstiftning vidta omräkning av ett företags resultat utan anger endast i vilka fall den i punkt 2 angivna justeringen är avsedd att göras. Bestämmelsen i punkt 3 saknar motsvarighet i modellavtal. Den tillkom på initiativ av och är avsedd att tillämpas i uppenbara fall då genom avsiktligt handlande eller vårdslöshet villkoren som avtalats kommit att avvika från vad som skulle ha avtalats mellan oberoende företag. Art. 10 behandlar beskattningen av utdelningsinkomster. Definitionen av uttrycket "utdelning", som återfinns i punkt 3, överensstämmer i huvudsak med den i modellavtal. Definitionen gäller som brukligt endast vid tillämpning av art. 10. Om uttrycket förekommer i andra artiklar kan det ha en annan betydelse. För att utdelning från bolag i skall vara skattefri för ett svenskt bolag, krävs exempelvis att fråga är om utdelning enligt svensk skattelagstiftning (jfr art. 22 punkt 1 c). Art. 10 eller motsvarande bestämmelser i modellavtal kan således inte användas för att avgöra in- nebörden av uttrycket i andra sammanhang. Anledningen till att uttrycket definierats i art. 10 är att de betalningar beträffande vilka rätt föreligger att ta ut en skatt enligt de i artikeln angivna skattesatserna måste kunna avgränsas från andra betalningar. Samma princip gäller även för ränta och royalty (se art. 11 och 12). Enligt punkt 2 får utdelning från bolag med hemvist i en avtalsslutande stat till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten, beskattas även i den stat där bolaget som betalar utdelningen har hemvist (källstaten). Skatten får dock enligt punkt 2 a inte överstiga av utdelningens bruttobelopp, om den som har rätt till utdelningen är ett bolag (med undantag för handelsbolag) som innehar av det utbetalande bolagets kapital. I övriga fall får skatten inte överstiga av utdelningens bruttobelopp (punkt 2 b). Av protokollet framgår att de behöriga myndigheterna under det tredje år som avtalet tillämpas skall rådgöra om skattesatserna i punkt 2 skall nedsättas eller om utdelning mellan bolag skall vara undantagen från beskattning i den avtalsslutande stat i vilken det företag som betalar utdelningen har hemvist. De nu redovisade begränsningarna i källstatens beskattningsrätt beträffande utdelning gäller endast då "mottagaren har rätt till utdelningen". Av detta villkor, vilket även uppställs i fråga om ränta (art. 11 punkt 2), och royalty (art. 12 punkt 2), följer att den angivna begränsningen av skatten i källstaten inte gäller när en mellanhand, exempelvis en representant eller en ställföreträdare, sätts in mellan inkomsttagaren och utbetalaren. Villkoret tar sikte på fall där den som har rätt till utdelningen inte har hemvist i den andra avtalsslutande staten. I vissa fall skall rätten att beskatta utdelning fördelas med tillämpning av avtalets regler för beskattning av inkomst av rörelse eller av självständig yrkesutövning. Dessa fall anges i punkt 4. Punkt 5 innehåller förbud mot s.k. extra-territoriell beskattning av utdelning (beträffande detta slag av beskattning se punkterna 33-39 i kommentaren till art. 10 punkt 5 i modellavtal). Det kan noteras att punkt 6 innehåller en "mest gynnad nation-bestämmelse" av innehåll att om med en annan medlemsstat i överenskommer om en lägre skattesats beträffande sådan utdelning som avses i punkt 2 a, skall denna lägre skattesats automatiskt tillämpas även gentemot . Art. 11 behandlar ränta. Enligt punkt 1 får ränta beskattas i den stat där mottagaren har hemvist. Vad som här menas med ränta framgår av punkt 4 (jfr vad som angetts beträffande utdelning under art. 10). Även källstaten får enligt punkt 2 beskatta räntan, men skatten får i sådant fall inte överstiga av räntans bruttobelopp. I vissa fall avstår källstaten från att ta ut skatt. Dessa fall anges i punkt 3 och avser bl.a. när mottagaren av räntan är regeringen eller i en avtalsslutande stat. I punkt 3 d återfinns en bestämmelse som undantar ränta som betalas vid kreditförsäljning från källskatt. Bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 tillämpas inte i de fall som avses i punkt 5, dvs. då räntan är hänförlig till fordran som äger verkligt samband med fast driftställe eller stadigvarande anordning som den som har rätt till räntan har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall skall beskattningsrätten till räntan i stället fördelas med tillämpning av art. 7 resp. art. 14 som behandlar inkomst av rörelse resp. självständig yrkesutövning. Enligt svensk intern skattelagstiftning utgör såväl inkomst av rörelse som inkomst av självständig yrkesutövning i allmänhet inkomst av näringsverksamhet. Den här beskrivna beskattningsrätten för källstaten kan bli tillämplig i - i de fall bosättning i enligt interna beskattningsregler inte föreligger - endast om räntan skall hänföras till intäkt av näringsverksamhet. Dessutom fordras att fast driftställe föreligger enligt intern svensk rätt eller att inkomsten hänför sig till här belägen fastighet (53 § 1 mom. a KL och 6 § 1 mom. Punkt 8 har tillkommit på initiativ av . De avtalsslutande staterna är överens om att endast uppenbara fall av skatteflykt skall omfattas av bestämmelsen. Det kan noteras att liksom utdelningsartikeln innehåller denna artikel en "mest gynnad nation-bestämmelse" (punkt 9) av innehåll att en lägre skattesats än den nu föreskrivna skall tillämpas i källstaten, avseende de olika slag av räntebetalningar som enligt detta avtal får beskattas i källstaten, om i ett framtida avtal med ett annat OECD-land än , avtalar om en lägre skattesats än den som framgår av punkt 2. Royalty som avses i art. 12 punkt 3 och som härrör från en avtalsslutande stat (källstaten) och betalas till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten, får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Definitionen av uttrycket "royalty" (jfr vad som angetts beträffande utdelning under art. 10) omfattar liksom motsvarande bestämmelse i modellavtal inte leasingavgifter. Endast i den mån nyttjandet eller rätten att nyttja viss utrustning inbegriper överföring av teknologi är ersättningen royalty enligt punkt 3. Enligt punkt 2 får också källstaten ta ut skatt på royaltybetalningar men denna skatt får inte överstiga av royaltyns bruttobelopp om mottagaren har rätt till royaltyn. För royaltybetalningar som utgår som ersättning för nyttjandet av nyheter, artistiska verk (litterära, dramatiska, musikaliska etc.) resp. patent och andra liknande rättigheter (industriroyalty) samt nyttjandet av industriell eller vetenskaplig utrustning är källskatten normalt begränsad till 3, 5 resp. av royaltyns bruttobelopp. Observera dock den särskilda be- stämmelsen (punkt 9) i protokollet. Royalty som utbetalas från till person med hemvist i får således beskattas här, men skatten får inte överstiga 3, 5, 10 resp. av royaltyns bruttobelopp. Från de redovisade bestämmelserna i punkterna 1 och 2 görs i punkt 4 undantag för sådana fall då den rättighet eller egendom för vilken royaltyn betalas, har verkligt samband med fast driftställe eller stadigvarande anordning som den som har rätt till royaltyn har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall fördelas beskattningsrätten till royaltyn mellan staterna med tillämpning av bestämmelserna i art. 7 resp. art. 14 som behandlar inkomst av rörelse resp. självständig yrkesutövning. Punkt 7 har tillkommit på initiativ av . De avtalsslutande staterna är överens om att endast uppenbara fall av skatteflykt skall omfattas av bestämmelsen.