prop · GJ03152 · 1996-01-01 00:00:00 — Kommissionen har försökt åstadkomma en mer likformig behandling av sina uppdragstagare genom att sammanställa regler för att anlita sådan personal. Dessa regler finns sammanställda i ett dokument benämnt "Code of Conduct" (bilaga 3 i utredningsrapporten). Nationella experter är en kategori uppdragstagare. har 33 sådana experter vid kommissionen. Nationella experter avlönas av sin ordinarie arbetsgivare men arbetar för kommissionen. Kommissionen betalar en viss dagersättning till de nationella experterna. Den är avsedd att täcka de merkostnader som uppstår till följd av att den nationelle experten är stationerad på en annan plats än sin ordinarie arbetsplats i hemlandet. Konsulter är en annan grupp som används av kommissionen som extra arbetskraft för mycket skiftande uppgifter. Forskningspersonal anställs i bland som gästforskare för en period om högst . Lönen betalas av kommissionen. Anställningsvillkoren för gästforskare framgår av särskilda regler för dessa som finns i utredningens rapport som bilaga 4. Det finns också forskare vid Gemensamma forskningscentret. Enligt uppgift som utredningen fått får dessa en viss dagersättning från kommissionen men får i övrigt stå för sina kostnader själva. Praktikanter tas också emot på kommissionen för tjänstgöring . De är oavlönade, men kan från kommissionen få ett visst bidrag till sitt uppehälle . Även rådet tar emot praktikanter. Uppdragstagare av nu angivet slag finns till viss del även inom de övriga institutionerna. Ekonomiska och sociala kommittén har ett delvis gemensamt sekretariat med . Alla de anställningstyper som finns i tjänsteföreskrifterna kan förekomma inom sekretariatet. Inom EU finns tio s.k. decentraliserade organ, förlagda till olika platser i medlemsländerna. Som exempel kan nämnas Europeiska miljömyndigheten i och Europeiska översättningscentret i . skall enligt ett beslut av ministerrådet tillämpas på de anställda inom de decentraliserade organen. Deltagande i möten i de fem institutionerna äger framför allt rum i arbetsgrupper och kommittéer under kommissionen eller rådet. Vad gäller övriga EU-organ kan deltagande i möten bli aktuellt främst inom Ekonomiska och sociala kommittén, , Europeiska investeringsbanken och EU:s decentraliserade organ. Varje institution och organ har sina egna regler för ersättning. Villkoren för ersättning liksom ersättningsnivåerna varierar således beroende på vilken institution eller vilket organ det rör sig om. Utöver EG-regler finns det svenska regler om ersättning åt statsanställd i utlandsreseförordningen (1991:1754). Det ojämförligt största antalet EU-möten som svenskar kommer att delta i äger som nämnts rum i kommissionens eller rådets regi. Kommissionens regler om ersättning för deltagande i möten finns i ett kommissionsbeslut av (bilaga 8 i utredningsrapporten). I beslutet anges att följande tre kategorier inbjudna mötesdeltagare utanför kommissionen är berättigade till ersättning: - medlemmar, ersättare och deras experter i ständiga kommittéer, - medlemmar, ersättare och deras experter i rådgivande kommittéer, - experter inbjudna på individuell basis för att avge utlåtande i något visst ämne. Huvudregeln för tjänstemän från medlemsländernas ministerier och myndigheter är att endast resekostnaden ersätts av kommissionen. Det finns emellertid undantag. Privatanställda experter har rätt till ersättning för uppehälle i större utsträckning. av mötesdeltagarna beräknas vara privatanställda. Rådets regler om ersättning till mötesdeltagare framgår av ett rådsbeslut av (bilaga 9 i utredningsrapporten). I rådsbeslutet anges att de tjänstemän i medlemsstaterna som av rådet har ombetts att resa eller inbjudits att ta del i ett möte organiserat av rådet är berättigade till ersättning för kostnaderna för resan. Om en person inte har bjudits in till ett möte, ersätts resan bara om personen finns med på den officiella listan över hemlandets delegation. Kostnader för upphälle betalas inte av rådet. Ersättning för resekostnaden förutsätter att mötesdeltagaren visar färdbiljett och fyller i en reseräkning. Rådet betalar ut ersättningen direkt till mötesdeltagaren eller till den som mötesdeltagaren anvisar. har anslutit sig till konventionen med stadga för Europaskolorna (94/557/EG, Euratom). Europaskolorna erbjuder skolgång för barn till personalen vid EU:s institutioner. Även andra barn får tas emot vid skolorna på villkor som styrelsen för skolorna bestämmer. Skolornas ändamål är att barn till personal vid institutionerna skall utbildas tillsammans. Om det finns många barn från samma land kan medlemslandet bilda en egen sektion och anställer då egna lärare. Antalet lärare som anställs bestäms av styrelsen utifrån antalet sektioner, klasser och elever. De nationella lärarna anställs av den enskilda medlemsstaten. Medlemsstaten betalar direkt till läraren den lön som motsvarar lönen i den anställning som läraren hade vid rekryteringen. Mellanskillnaden mellan denna lön och den av styrelsen för skolorna beslutade betalas av EG. Dessutom betalar skolorna vissa kostnadsersättningar till lärarna. Reglerna härom finns i Föreskrifter för lärarkårens medlemmar, anställningsvillkor för deltidsanställda lärare (). Anställningen vid varar högst . Först har lärarna en tidsbegränsad anställning . Efter prövning kan läraren anställas och därefter . har två svenska sektioner, en i och en i . Svenska lärare som arbetar vid är anställda av . arbetar sju svenska lärare vid . Vad gäller skattereglerna för de olika grupperna av anställningar och uppdrag aktualiseras flera frågor. Är personerna över huvud taget skattskyldiga i för inkomster från EU:s institutioner och organ och, om så är fallet, finns det några EG-rättsliga regler på området? Vad gäller enligt vår interna svenska lagstiftning? Frågan om någon är skattskyldig i enligt nationell lagstiftning regleras i 53 och 54 §§ KL samt 6 och 7 §§ lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt. Kortfattat innebär reglerna att den som är oinskränkt skattskyldig i innan han eller hon börjar ett arbete inom gemenskaperna oftast är skattskyldig i även han eller hon arbetar där. I den utsträckning inkomsten beskattas i det andra landet innebär dock sexmånadersregeln att den skattskyldige frikallas från skattskyldighet i för den inkomsten. Skattefrihet föreligger nämligen enligt punkt 3 av anvisningarna till 54 § KL om anställningen och vistelsen utomlands varat i den mån inkomsten beskattas i verksamhetslandet. Likaså kan en ettårsregel bli aktuell i vissa fall när inkomsten inte beskattas i det andra landet. Om anställningen och vistelsen utomlands varat i samma land och avsett anställning hos annan än svenska staten, svensk kommun, svensk landstingskommun eller svensk församling medges dock sådan befrielse även om inkomsten inte beskattas i verksamhetslandet på grund av lagstiftning eller adminstrativ praxis i detta land eller annat avtal än avtal för undvikande av dubbelbeskattning som detta land ingått. Även den som anses bosatt utomlands är i vissa fall skattskyldig i . Särskilda regler härom finns i lagen (1991:586) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta och lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands bosatta artister m.fl. I detta sammanhang är det främst den förstnämnda lagen som är av intresse. Den som får lön eller därmed jämförlig förmån från svenska staten eller svensk kommun skall enligt lagen betala särskild inkomstskatt. Däremot föreligger i sådana fall inte skattskyldighet i för ersättningar från EU-institutioner eller EU-organ belägna i annat land. 7.1.4 Särskilda EG-rättsliga skatteregler Fr.o.m. gäller lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen. I denna sägs att fördrag och andra instrument som anges i lagen samt de rättsakter, avtal och andra beslut som före anslutning till EU har antagis av EG gäller här i landet med den verkan som följer av dessa fördrag och instrument. I artikel 28 i fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna (fusionsfördraget) sägs att EG skall, på de villkor som anges i ett särskilt protokoll fogat till fördraget, inom medlemsstaternas territorier åtnjuta den immunitet och de privilegier som krävs för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter. Till fördraget finns ett särskilt protokoll fogat, protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier. Kapitel V i protokollet har rubriken och anställda i Europeiska gemenskaperna. Under denna rubrik finns artiklarna 12-16, som bl.a. reglerar skattskyldigheten för intäkter från gemenskaperna. Gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda skall vara skyldiga att betala skatt till gemenskaperna på de löner och arvoden som de får av gemenskaperna enligt de villkor och det förfarande som rådet på förslag av kommissionen har fastställt (artikel 13 första stycket). De skall dock vara befriande från nationella skatter på de löner och arvoden som de får av gemenskaperna (artikel 13 andra stycket). Artikel 14 reglerar var gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda skall anses skatterättsligt bosatta. Om de enbart på grund av sin tjänsteutövning i gemenskaperna bosätter sig inom territoriet för en annan medlemsstat än den i vilken de vid tiden för sitt tjänstetillträde vid gemenskaperna var skatterättsligt bosatta, skall - vad avser inkomst- och förmögenhetsbeskattning samt arvsskatt och tillämpning av avtal om undvikande av dubbelbeskattning som ingåtts mellan gemenskapernas medlemsstater - i båda länderna behandlas som om de fortfarande var bosatta på sin tidigare bostadsort, förutsatt att denna befinner sig inom en av gemenskapernas medlemsstater. Detta gäller även för äkta makar, förutsatt att de inte utövar någon egen yrkesverksamhet, och för barn som de personer som avses i denna artikel försörjer och har hand om. Vid tillämpningen av bestämmelserna skall inte hänsyn tas till bostadsort som enbart beror på tjänsteutövning inom andra internationella organisationer. I artikeln finns vidare särskilda regler om arvsskatt som inte berörs här. Rådet skall på förslag från kommissionen och efter att ha samrått med övriga berörda institutioner, besluta vilka grupper av gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda som bestämmelserna i bl.a. artikel 13 andra stycket och artikel 14 helt eller delvis skall tillämpas på. Medlemsstaternas regeringar skall regelbundet underrättas om namn, ställning och adress på de tjänstmän och övriga anställda som ingår i dessa grupper (artikel 16). Under kapitel VII med rubriken bestämmelser finns följande artiklar av intresse i detta sammanhang. Enligt artikel 18 skall privilegier, immunitet och lättnader endast beviljas gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda om det ligger i gemenskapernas intresse. Var och en av gemenskapernas institutioner skall upphäva den immunitet som har beviljats en tjänsteman eller annan anställd om institutionen anser att upphävandet av immuniteten inte strider mot gemenskapernas intresse. Av artikel 20 följer att artiklarna 13, 14 och 18 skall vara tillämpliga på kommissionens ledamöter. Vidare skall nämnda artiklar också (enligt artikel 21) var tillämpliga på domstolens domare, generaladvokater, justitiesekreterare och biträdande referenter. Vidare är protokollet tillämpligt på Europeiska investeringsbanken, på ledamöterna av dess organ, dess personal och de företrädare för medlemsstaterna som deltar i bankens arbete. Enligt artikel 23 (som infördes i protokollet genom ) skall protokollet, om inte annat följer av bestämmelserna i protokollet om ECBS stadga, också vara tillämpligt på , medlemmarna av dess beslutande organ och dess personal. Motsvarande skall tillämpas på Europeiska monetära institutet (). Av rådets utfärdade tjänsteföreskrifter, rådets förordning (EEG, Eurotom, EKSG) nr 260/68 av , följer att artikel 13 är tillämplig på tjänstemän och övriga anställda. Under termen tjänstemän ingår de fast anställda tjänstemännen inom gemenskaperna. I begreppet övriga anställda, ingår tillfälligt anställda, hjälppersonal, lokalt anställda och särskilda rådgivare. Lokalt anställda beskattas dock inte enligt förordningen. 7.1.5 Frågor att behandla Av vad nu sagts framgår att de grupper som omfattas av rådets tjänsteföreskrifter i egenskap av tjänstemän och övriga anställda får den lön och andra ersättningar som följer av föreskrifterna. Dessutom omfattas de (dock ej lokalanställd personal) av regeln i artikel 13 § andra stycket om förbud mot nationell beskattning. I stället skall de betala skatt till EU. Undantagna från nationell beskattning är också kommissionärer, domare, generaladvokater, justititiesekreterare och biträdande referenter. Även ledamöter i Europeiska investeringsbanken, dess personal och de företrädare för medlemsstaterna som deltar i bankens arbete, medlemmar i beslutande organ och dess personal omfattas av protokollet om immunitet och privilegier. På motsvarande sätt omfattas av protokollet. Det torde innebära att de också omfattas av förbudet mot nationell beskattning av intäkter från EU. Övriga grupper beskattas enligt vad som följer av nationella regler och avtal om undvikande av dubbelbeskattning. Utredningen tar särskilt också upp mötesdeltagare, nationella experter och företrädare i eftersom de är de vanligast förekommande i den grupp som inte omfattas av tjänsteföreskrifterna. Det är i huvudsak också för dessa grupper som vissa skattefrågor har uppkommit. I det följande behandlas därför i nu nämnd ordning beskattning av ersättningar till företrädare i , frågor om avdragsrätt för ökade levnadskostnader för nationella experter och andra som tjänstgör under liknande förhållande, avdrag för kostnader för hemresor och inställelseresor för bl.a. nationella experter och mötesdeltagare, skattefrihet för fri resa till anställningsintervju samt avdragsrätt för skolavgifter. 7.2 Kostnadsersättningar till företrädare i Regeringens förslag: Den fasta resekostnads- och traktamentsersättning som företrädare i får från parlamentet skall inte tas upp som intäkt, såvida den inte väsentligen kan antas överstiga de kostnader som den är avsedd att täcka. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare redovisats i avsnitt 7.1.2 betalar resp. medlemsstat arvoden till sina företrädare medan vissa andra ersättningar och förmåner betalas av parlamentet. Bl.a. har företrädarna rätt till ersättning för resekostnader och uppehälle. Ersättning för resekostnader skall täcka kostnader för resor till möten i officiella organ. Ersättningen utgår med ett schablonbelopp, en klumpsumma, här kallad den fasta resekostnadsersättningen. Ersättningen betalas bara vid visad och godkänd närvaro vid möten hos officiella organ. Ersättningen är avsedd att täcka kostnader för hela resan, inklusive avgifter för biljettreservationer, bagagekostnader, hotellkostnader, måltider och taxikostnader. Vad avser officiella organs möten - vilket torde vara den vanligast förekommande anledningen för tjänsteresa - skall den fasta resekostnadsersättningen beräknas med utgångspunkt från avståndet mellan företrädarens bostadsort och platsen där mötet hålls. För de första för varje resa är kilometerersättningen (för ) 0,76 ecu och halva detta belopp för det följande antalet km. Lägsta ersättning är 40 ecu (en ecu är ca ). För andra fall finns särskilda regler för hur ersättningen beräknas. Vidare har företrädare rätt till ersättning med upp till 3 000 ecu för att täcka kostnader som uppkommer vid resa som företas i tjänsteutövning (med undantag av resor inom det land de valts) under förutsättning att de kan presentera ett dokument som styrker kostnaderna. Denna ersättning ingår inte i vad som här kallas den fasta resekostnadsersättningen. En företrädare har också rätt till traktamente (subsistence allowance). I huvudsak betalas traktamente i samband med resor till möten och mellanliggande dagar om inte återresa till hemorten sker. Traktamente betalas med (för ) 213 ecu per dag vid möten inom EU och och med (för ) 106,50 ecu per dag plus ersättning för faktisk logikostnad vid möten som hålls utanför EU. Förutsättningen för att ersättningen skall betalas är att företrädaren har skrivit under deltagarlistan för respektive möte. I den utsträckning företrädarna anses oinskränkt skattskyldiga i - vilket torde vara det vanligaste - är de skattskyldiga för samtliga inkomster med några få undantag. I princip innebär våra nationella skatteregler att alla kostnadsersättningar är skattepliktiga men avdrag medges för motsvarande kostnader, i vissa fall med belopp motsvarande de faktiska kostnaderna och i andra fall med vissa schablonbelopp. har dock i mål 208/80 of Donington mot , 1981, s. 2205 prövat om den fasta resekostnads- och traktamentsersättningen får beskattas nationellt. Rättsfallet kan i huvudsak sammanfattas enligt följande (utredningsrapporten s. 103, jfr s. 257). I målet begärdes av en brittisk skattedomstol besked från angående tolkningen av gemenskapsrätten i enlighet med artikel 177 i . Den fråga som ställdes till rörde i huvudsak om det finns någon regel i gemenskapsrätten som förbjuder medlemsstater att beskatta någon del av ersättning för resor och uppehälle (and subsistence expenses) och bidrag (allowance) som betalas ut av gemenskapsmedel till företrädare i . Bakgrunden var att of Donington, som varit medlem av och i denna egenskap fått ersättning från parlamentet för kostnader för resor och uppehälle, blivit beskattad för dessa ersättningar i . Han överklagade beslutet om beskattning och den skattedomstol som skulle ta ställning till överklagandet begärde det nämnda tolkningsbeskedet. slog i sin dom fast att ersättningarna till företrädarna inte omfattas av de regler om skatteimmunitet som återfinns i protokollet om immunitet och privilegier för de Europeiska gemenskaperna. Följaktligen kan den slutsatsen inte dras att varje ersättning som betalas av parlamentet till dess företrädare skall vara fri från nationell beskattning. Domstolen påpekade emellertid att gemenskapsrätten lägger fast vissa gränser som medlemsländerna måste respektera när nationella beskattningsregler tillämpas på medlemmar i . Dessa gränser härrör främst från artikel 5 i , som föreskriver att medlemsländerna skall underlätta gemenskapens uppgifter och avstå från varje åtgärd som kan äventyra att fördragets mål uppnås. Denna förpliktelse innefattar skyldigheten att inte vidta åtgärder som kan medföra inblandning i institutionernas interna funktion. Det följer vidare av artikel 8 i protokollet om de Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier att medlemsländerna är förhindrade att bl.a. genom tillämpning av sina nationella regler om beskattning ålägga företrädarna administrativa restriktioner i deras rörelsefrihet under resa till eller från församlingens mötesplatser. Mot denna bakgrund slog domstolen fast att en beskattning av ersättningar som utbetalas till täckning av de faktiska utgifterna som uppdraget som företrädare hade medfört skulle innebära en otillåten inblandning i parlamentets arbete, eftersom en sådan beskattning skulle kunna leda till att företrädarna av ekonomiska skäl inte skulle kunna fullgöra sina uppgifter. Domstolen uttalade vidare att det är parlamentets sak att avgöra vilka aktiviteter och resor som är nödvändiga och nyttiga för att företrädarna skall kunna fullgöra sitt uppdrag och vilka kostnader som är nödvändiga eller nyttiga i samband med detta. Av detta följer, fortsatte domstolen, att nationella myndigheter måste respektera beslut att ersätta kostnader för resor och uppehälle med fasta belopp. En omprövning från nationella skattemyndigheters sida av om den utbetalade ersättningen är gottgörelse för nödvändiga utgifter i samband med uppdraget som företrädare innebär en otillåten inblandning i interna angelägenheter. Vad gäller utbetalning av fasta belopp som ersättning för resor och uppehälle, konstaterade emellertid domstolen att en sådan ersättning i de fall där den är orimligt hög - så att det i verkligheten är fråga om förtäckt vederlag och inte ersättning för utgifter - kan beskattas till den del som den är att anse som vederlag. Detta stämmer enligt domstolen överens med vad som gäller i övrigt om rätt för medlemsländerna att beskatta företrädarnas lön. I vad mån de fasta belopp som betalas ut till företrädarna som ersättning för kostnader skall anses som orimligt höga skulle enligt avgöras enbart med tillämpning av gemenskapsrätten. Eftersom denna fråga inte ställts av den nationella domstolen, besvarades den inte heller av . Sammanfattningsvis besvarade den av den brittiska domstolen framställda frågan med att gemenskapsrätten förbjuder nationell beskattning av de fasta belopp som betalas ut av till dess ledamöter som ersättning för resekostnader och kostnader för uppehälle, om det inte kan visas att sådana fasta belopp i överensstämmelse med gemenskapsrätten till en viss del utgör vederlag. Till dess ett nytt avgörande från föreligger bör således avstå från nationell beskattning av de ersättningar från som omfattas av domen eller också vara beredd att kunna övertygande bevisa att en viss ersättning i själva verket enligt EG-rätten utgör ett förtäckt vederlag. Domstolen har i sina skäl åberopat både den mer allmänna bestämmelsen i artikel 5 i och artikel 8 i protokollet om immunitet och privilegier. Denna senare artikel avser endast att församlingens ledamöter inte får underkastas någon begränsning i sin rörelsefrihet under resa till eller från församlingens mötesplats. Regeringen tolkar därför domen på det sättet att den endast hindrar nationell beskattning av den fasta resekostnads- och traktamentsersättningen som betalas till företrädare i när ersättningen inte till någon del utgör vederlag. Företrädarna anses ha sitt tjänsteställe i bostaden och resor till parlamentet m.m. är därför tjänsteresor. Avdrag enligt svensk skattelagstiftning skulle således medges med belopp motsvarande de faktiska kostnaderna. Detta gäller även logikostnader under tjänsteresan. Avdrag för ökade levnadskostnader i övrigt skulle enligt nationella regler normalt medges med visade faktiska merkostnader eller enligt schablon. Regeringens utgångspunkt är att ersättningar som betalas från EU:s institutioner eller dess organ inte skall särbehandlas i svensk skattelag- stiftning utan inordnas i de nu gällande reglerna såvida inte gemen- skapsrättsliga regler lägger hinder i vägen. Sammantaget kan nivån på den av erhållna ersättningen inte antas väsentligen överstiga kostnaderna för den genomsnittlige företrädaren. Med hänsyn härtill och med hänsyn till EG-rättens företräde framför nationell lagstiftning bör kommunalskattelagen ändras så att den inte strider mot EG- domstolens avgörande. Regeringen föreslår därför att det i 32 § 3 mom. KL tas in en bestämmelse som uttryckligen säger att den fasta resekostnadsersättningen och traktamentsersättningen inte är skattepliktig intäkt, såvida den inte kan antas väsentligen överstiga de kostnader den är avsedd att täcka. 7.3 Avdrag för ökade levnadskostnader Regeringens förslag: En skattskyldig som under en på förhand bestämd tid arbetar vid någon av Europeiska unionens institutioner eller organ eller vid Europaskolorna men får den huvudsakliga delen av lönen för arbetet från annan arbetsgivare skall anses ha sitt tjänsteställe hos den arbetsgivare som betalar lönen, om han eller hon begär det. Detta gäller dock under längst . Därefter blir de allmänna reglerna för bestämmande av tjänsteställe tillämpliga. Det innebär att t.ex. en nationell expert kan behålla sitt tjänsteställe hos sin arbetsgivare i och anses vara på tjänsteresa han eller hon arbetar inom EU. I sådana fall har den skattskyldige rätt till avdrag för ökade levnadskostnader och detta även om familjen flyttar med till arbetsorten. Ett krav är dock att bostaden på arbetsorten är tillfällig och enbart föranledd av tjänsteutövningen samt att annan permanent bostad behålls.