prop · GJ0330 · 1996-01-01 00:00:00 — Vanligtvis begränsas diskussionen om den demokratiska legitimiteten till att gälla maktfördelningen mellan å ena sidan de politiska institutionerna inom EU och å andra sidan medlemsstaternas regeringar och de nationella parlamenten. Folkrörelser och föreningsliv har stor betydelse för den demokratiska förankringen. Det ankommer på de enskilda medlemsländerna att lägga fast formerna för föreningarnas verksamhet. Medlemsländerna bör underlätta och främja föreningssamarbete. Detta kan också stärka den demokratiska legitimiteten i Europasamarbetet. Rätten att bilda föreningar bör om möjligt ges ett mer tydligt stöd i fördraget. Vid Europeiska rådets möten i och underströk stats- och regeringscheferna att jämställdhet mellan kvinnor och män liksom kampen mot arbetslösheten skall vara ett överordnat mål för EU och dess medlemsländer. Som ny medlem har spelat en aktiv roll när det gäller jämställdhetsfrågorna. bidrog starkt till att dessa frågor behandlades vid toppmötena i och och har bl.a. tillsammans med EU:s nuvarande ordförandeland aktivt verkat för att främja jämställdhet. avser arbeta för att förstärks vad gäller jämställdhet mellan kvinnor och män. Syftet med detta är bl.a. att göra jämställdhet till ett centralt mål för unionens arbete och att klargöra att jämställdhetsperspektivet måste beaktas i alla gemenskapens aktiviteter. måste bidra till att lägga grunden för en utvidgning med länderna i , inklusive de baltiska staterna, samt med och . Det politiska beslutet att unionen skall utvidgas har redan fattats. Både för EU och för kandidatländerna gäller det nu att genomföra de anpassningar som krävs för att utvidgningen skall bli möjlig. Utvidgningen österut och söderut kan bli ett viktigt steg på vägen mot den alleuropeiska freds- och säkerhetsordning som eftersträvar. Ett EU- medlemskap kommer att stärka det demokratiska styrelseskicket i de länder som intill ännu var enpartistater och befästa marknadsekonomin i dessa länder. En utvidgning får gynnsamma effekter på den samlade ekonomiska utvecklingen i . Den främjar också utvecklingen och samarbetet i vårt närområde - . österut bör även ge gynnsamma effekter på miljön i dessa länder. Förhandlingsprocessen kommer att inledas först efter det att regeringskonferensen har avslutats. Regeringen anser att förhandlingsprocessen bör inledas för samtliga kandidatländer, dvs. senast efter regeringskonferensens avslutning. Förmåga att uppfylla de krav som medlemskapet ställer bör avgöra den fortsatta förhandlingsgången och tidpunkt för inträde. För svenskt vidkommande är det av särskild vikt att de baltiska staterna i dessa avseenden behandlas på samma sätt som de övriga kandidatländerna. För unionen handlar det om att förbereda en utvidgning som kan komma att omfatta 12 nya medlemsländer. Detta ställer krav på anpassning av unionens arbetssätt så att handlingsförmåga och beslutskraft inte försvagas. Konferensen måste därför enligt regeringens uppfattning bana väg för utvidgningen. Utvidgningsperspektivet måste beaktas under hela konferensarbetet och på samtliga områden som behandlas. Utvidgningen får stora konsekvenser för EU även i andra avseenden. Särskilt angeläget är det att analysera de finansiella aspekterna, och att ansvaret för de kostnader som uppstår fördelas rättvist mellan alla medlemsländerna. En viktig förutsättning är också att gemenskapspolitiken anpassas så att utvidgningen blir ekonomiskt realistisk. Genom den politiska och ekonomiska omvandlingen i har förutsättningar skapats för att skall bli en dynamisk och expansiv region i . Östersjösamarbetet länkar ihop länder med skiftande relationer till EU och bidrar till ökad stabilitet och välfärd i regionen. har verkat för att inom EU lyfta fram betydelse för unionen. Kommissionen har utarbetat en skiss för sitt engagemang i och skall i kommande rapporter mer i detalj redovisa sin Östersjöpolitik. 7 Tillväxt, sysselsättning, inre marknaden,miljöfrågor m.m. Den höga arbetslösheten är det största interna problemet för EU och dess medlemsstater. Om lösningar inte nås kan detta utgöra ett hot mot fortsatt social och ekonomisk stabilitet och ytterst mot själva demokratin. Genom väl avvägda insatser av ekonomisk politik och aktiv arbetsmarknadspolitik kan förutsättningar skapas för en hög tillväxt och sysselsättning samt en låg arbetslöshet. Att bekämpa den höga arbetslösheten i är ett centralt mål i EU-samarbetet, ett mål som bör främjas även inom ramen för regeringskonferensen. Hög tillväxt och hög sysselsättning utgör centrala mål för gemenskapen enligt artikel 2 i . Inför regeringskonferensen måste frågan ställas huruvida fördraget i övriga delar betonar de mål som anges i artikel 2 i tillräcklig grad och om fördraget tillhandahåller tillräckliga medel för att uppnå dessa mål. Ett nytt avsnitt om sysselsättningspolitik i fördraget skulle ge frågan en större tyngd i ett mer långsiktigt perspektiv. Ett sådant avsnitt skulle slå fast gemensamma mål, gemensamma procedurer och ett gemensamt åtagande att följa vissa principer för sysselsättningspolitiken. I fördraget bör starkare mekanismer skapas för samordning mellan finans- och arbetsmarknadsministrarna och en särskild sysselsättningskommitté upprättas med företrädare på statssekreterarnivå från finans- och arbetsmarknadsdepartementen. En ökad samordning av den ekonomiska politiken bör eftersträvas för att nå en högre och jämnare tillväxt och sysselsättning. representant i reflektionsgruppen har under konferensens förberedelser lagt fram förslag i denna riktning. Inom ramen för den s.k. multilaterala övervakningen finns procedurer för övervakningen av medlemsländernas ekonomiska politik. Övervakningen av sysselsättningen har emellertid inte samma tyngd och konkretion som övervakningen av andra aspekter av den ekonomiska politiken. Ändringar i fördraget bör därför göras med syfte att stärka procedurerna för övervakning av medlemsländernas och gemenskapens åtgärder för sysselsättningen. 7.2 Den ekonomiska och monetära unionen eftersträvar inte någon revidering av regelverket för den ekonomiska och monetära unionen (EMU) inom ramen för regeringskonferensen. EMU är inte heller tänkt att bli ett ämne vid konferensen. deltar fullt ut i EMU:s andra etapp. De konvergenskriterier som utgör ett centralt inslag i EMU är ett uttryck för vad som bör känneteckna en sund och stark ekonomi. Under medlemskapsförhandlingarna avgavs från svensk sida en deklaration att ett slutligt ställningstagande avseende övergången från den andra till den tredje etappen kommer att göras i ljuset av den fortsatta utvecklingen och i enlighet med bestämmelserna i fördraget. Detta noterades i förhandlingsprotokollet. I samband med förhandlingarna klargjordes också att det är riksdag som ytterst skall ta ställning i frågan om deltagande i den tredje etappen av EMU. Regeringen har tillsatt en utredning som skall analysera för- och nackdelar med ett svenskt deltagande i tredje etappen av EMU. Den inre marknaden, dvs. att varor, tjänster, personer och kapital fritt skall kunna röra sig mellan EU:s medlemsstater, utgör ett kärnområde i EU-samarbetet. Förverkligandet av den inre marknaden symboliserar mer än något annat unionens framsteg på det ekonomiska området. Genom den inre marknaden har svenska företag och konsumenter fått tillgång till en hemmamarknad som omfattar 370 miljoner invånare. Den inre marknaden är i det närmaste fullbordad när det gäller den fria rörligheten av varor, kapital och tjänster. Detta innefattar huvuddelen av den lagstiftning som avser den inre marknaden. En viktig uppgift är nu att säkerställa en effektiv tillämpning av denna lagstiftning och att verka för fortsatt regelförenkling. Brister i genomförandet gör att det skapas ojämlika konkurrensförutsättningar mellan företagen i de skilda medlemsländerna. bör därför vid regeringskonferensen stödja förslag som har till syfte att säkerställa en effektiv tillämpning av den inre marknadens lagstiftning. Den gemensamma marknaden ger förutsättningar för ökad handel över gränserna och därmed också för en skärpt konkurrens mellan företagen. Den fria rörligheten för varor och tjänster bör ge konsumenterna ett billigare och mer varierat utbud. Medlemskapet bör således ha huvudsakligen positiva konsekvenser för konsumenterna. Men när handeln blir gränsöverskridande finns det också risker för konsumenterna när det gäller produktsäkerhet, avtalsvillkor, möjligheter att lösa tvister m.m. Utan en väl fungerande europeisk konsumentpolitik och ett högt utvecklat konsumentskydd riskerar konsumenternas förtroende för EU-samarbetet att fortsatt urholkas. Även om åtgärder har vidtagits inom den europeiska gemenskapen som innebär att konsumenternas ställning har stärkts måste konstateras att frågor som avser den inre marknaden har varit dominerande som grund för åtgärder på områden som rör konsumentintresset. Stärkt konsumentskydd har därför sällan kunnat genomföras om åtgärder inte har syftat till att förbättra den inre marknadens funktion. Målen för konsumentpolitiken inom EU har inte heller haft önskvärd precisering i . Ett uttryckligt konsumentpolitiskt mål tillfördes först genom . Detta innebär att gemenskapsreglering inte har kunnat genomföras på för konsumenterna betydelsefulla områden som t.ex. tvistlösning. På andra områden har de initiativ som har tagits mött starkt motstånd under beslutsprocessen. Den rättsliga grunden för en gemensam europeisk konsumentpolitik behöver enligt regeringens mening förstärkas. Det bör klarare framgå att det är ett överordnat mål för unionen att främja konsumentintresset. Ett sådant mål måste också antas leda till att marknadens funktion förstärks. Vidare bör konsumentintresset på ett klarare sätt integreras vid utformningen av gemenskapspolitik på andra områden än de som har konsumentskyddsfrågor som direkt utgångspunkt. Det bör vidare klart framgå av fördraget att konsumenterna - utöver att tillförsäkras skydd för hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt en god konsumentupplysning - skall ges skydd för sina rättsliga intressen och beredas möjlighet att utöva inflytande. Det bör dessutom vara ett uttryckligt mål för EU:s konsumentpolitik att utveckla sådana produktions- och konsumtionsmönster som minskar påfrestningarna på miljön och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling. bör även pröva möjligheten att vid konferensen ta upp till behandling frågan om djurskydd i ett etiskt perspektiv. innebar en förstärkning av det europeiska miljösamarbetet. Men för att på ett effektivt sätt kunna arbeta för de områden som prioriteras av och för att kunna kombinera tillväxt med miljöhänsyn bör ytterligare åtgärder vidtas i syfte att stärka såväl den gemensamma miljöpolitiken som förpliktelsen att väga in miljön vid beslut inom andra politikområden. Ett övergripande svenskt mål är att inte skall behöva sänka miljöstandarden samt att vi skall vara drivande i EU:s miljöpolitik så att nya miljöregler sätts på en så hög skyddsnivå som möjligt. Miljöreglerna bör huvudsakligen vara minimibestämmelser som ger länder möjlighet att gå före i miljöpolitiken. Regeringen studerar också frågan att stärka miljöns ställning i Euroatomfördraget. om miljö och utveckling, UNCED, ägde rum i . Vid konferensen antogs Rio-deklarationen, som fastslår ett antal gemensamma principer för arbetet med att säkerställa en hållbar utveckling. En handlingsplan för detta arbete, , beslutades också. ägde rum efter att beslutades. Det är viktigt att de principer för en hållbar utveckling som man enades om vid konferensen på ett tydligare sätt än som sker återspeglas i . Kravet på att miljöhänsyn integreras i övriga politikområden - nuvarande och eventuellt tillkommande - bör förstärkas. Detta är också en av grundtankarna bakom den vid antagna handlingsplanen. Sektoransvaret är i detta sammanhang av stor vikt. Ett exempel är jordbrukspolitiken. Regeringen avser att vid regeringskonferensen föreslå att ett miljömål för den gemensamma jordbrukspolitiken förs in i artikel 39. Vidare skulle det kunna införas en skyldighet för kommissionen att göra miljökonsekvensbedömningar av sina förslag. Andra viktiga områden som kan aktualiseras vid konferensen är: - att än tydligare framhäva att skall utgå från en hög skyddsnivå, - att verka för att den i gällande substitutionsprincipen blir accepterad som norm i gemenskapen, - att stärka miljökraven i artikel 100a i , - att betona medborgarnas rätt till en god miljö och förbättra tillgången till miljöinformation, - att förbättra efterlevnaden av , - att tillämpa majoritetsbeslut på områden där det krävs enhällighet. Frågor som behandlas i det sociala protokollet rör bl.a. arbetstagarnas rättigheter. Det är frågor som är väsentliga för att den inre marknaden skall fungera. Om ett land står utanför det sociala protokollet kan det innebära en snedvridning av konkurrensförhållandena om landet tillämpar lägre löner och sämre sociala villkor än övriga länder i EU. bör därför verka för att det sociala protokollet skrivs in i fördraget, dvs. att innehållet i de sju artiklarna i avtalet förs in i unionsfördragets avdelning II () och därmed kommer att gälla i samtliga medlemsstater. Det sociala protokollet skulle därmed avskaffas. fick i samband med medlemskapsförhandlingarna försäkringar beträffande svensk praxis såvitt gäller arbetsmarknadsfrågor och särskilt vad avser systemet med att fastställa arbetsvillkor i kollektivavtal mellan parterna. Arbetsmarknadsparterna och kollektivavtalen har en central roll när det gäller att möta de utmaningar som står inför. Kollektivavtalen kan genom sin flexibilitet fungera bättre än lagstiftning, särskilt i ett snabbt föränderligt . Regeringen anser därför att det bör övervägas om inte sådana fördragsändringar bör genomföras som innebär att kollektivavtal skall kunna jämställas med lagstiftning i de länder där så är möjligt, dvs. där täckningsgraden är hög och där avtalen har rättslig verkan nationellt. Möjligheterna för arbetsmarknadens parter att vidta stridsåtgärder bör enligt regeringens uppfattning även ligga utanför EU:s reglering. Däremot är det viktigt att de enskilda medlemsstaterna nationellt inför regler som möjliggör internationella sympatiåtgärder. Regeringen avser därför ta upp denna fråga vid regeringskonferensen. En av de stora fördelarna med Europeiska unionen är de ökade möjligheterna till utbyten mellan länderna. Den inre marknaden har t.ex. inneburit att många ungdomar tagit chansen till arbete och studier i ett annat europeiskt land. EU:s mandat för aktiviteter inom ungdomsområdet är mycket begränsat. I artikel 126 i , vilken reglerar ungdomsfrågorna inom EU, sägs endast att målen för gemenskapens insatser skall vara att främja ungdoms- och ungdomsledarutbyte. Åtgärder för att förstärka samarbetet kring ungdomsfrågor i fördragen bör övervägas. De insatser som utvecklas inom unionens olika politikområden, t.ex. insatser mot arbetslösheten, bör i ökad utsträckning innefatta också ett ungdomsperspektiv. För att det skall vara en reell möjlighet också för människor med funktionshinder att tillgodogöra sig vinsterna med den inre marknadens fyra friheter är det viktigt att handikappfrågorna uppmärksammas vid regeringskonferensen. Handikappaspekter bör enligt regeringens mening beaktas i alla relevanta EG-beslut utan att EG får kompetens att lagstifta om handikappolitik. 8 Den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) bör förstärkas så att EU bättre förmår att möta de nya risker och utmaningar som står inför. Den nya instabiliteten i EU:s omvärld hänger samman med etniska och religiösa motsättningar, med ekonomiska klyftor och hot mot miljön. EU:s medlemsstater måste skaffa sig verktyg för att bemästra dessa problem. Unionen bör kunna inskrida på ett tidigt stadium och medlemsstaterna måste även ha förmågan att ingripa i ett akut krisförlopp. Unionens instrument måste alltså spänna över ett brett fält, från den preventiva diplomatin till de fredsbevarande insatserna. Det är dessa frågor som för svenskt vidkommande står i förgrunden vid beredningen av de utrikes- och säkerhetspolitiska frågorna inför regeringskonferensen. Flertalet medlemsländer inklusive önskar effektivisera GUSP för att bättre kunna ta tillvara de gemensamma utrikespolitiska intressena. Synen på hur en effektivisering skall komma till stånd varierar emellertid. En effektivisering av samarbetet kan i första hand ske genom att medlemsländerna i än högre grad visar den solidaritet som krävs för att finna en gemensam linje i enskilda frågor. Det är således den politiska viljan till samarbete som måste öka. Vissa medlemsländer ser även avsteg från enhällighetsprincipen som ett sätt att öka effektiviteten i GUSP och underlätta att beslut uppnås. Däremot förordar knappast något land en generell övergång till kvalificerad majoritet. är det inte givet att samarbetet i varje enskilt fall skulle underlättas eller effektiviteten öka om avsteg gjordes från enhällighetsprincipen. Detta skulle ju innebära att besluten inte hade fullt politiskt stöd i medlemskretsen. Ett borttagande av vetorätten i utrikes- och säkerhetspolitiken är inte aktuellt. I frågor som rör vitala utrikes- och säkerhetspolitiska intressen kan inte låta sig röstas ned av en majoritet inom EU. I grundläggande utrikes- och säkerhetspolitiska frågor, t.ex. sådana som rör vår militära alliansfrihet och säkerhetspolitiska grundhållning eller övriga frågor av övergripande utrikes- och säkerhetspolitisk betydelse, måste ha avgörandet helt i sin egen hand. Däremot har vi förklarat oss beredda att pröva om enhällighetsprincipen skulle kunna modifieras i frågor av begränsad räckvidd. Vid en EU-utvidgning med ett stort antal länder kommer diskussioner om reformer på flera områden att föras i EU. Till dessa områden hör just beslutsreglerna i GUSP. Eftersom vi önskar bana väg för en utvidgning av EU och vill föra en aktiv och handlingskraftig utrikes- och säkerhetspolitik, bör vi vara beredda att konstruktivt delta i denna diskussion. 8.2 Förberedelser, genomförande och uppföljning av beslut En påtaglig brist i EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik är avsaknaden av en tillräckligt omfattande gemensam struktur för förberedelse och uppföljning av beslut. Härigenom förloras mycket av samarbetets potential. Dessutom sker i många fall ett onödigt dubbelarbete. I debatten inför regeringskonferensen har dessa problem kommit att uppmärksammas av flera medlemsländer. Planerings- och analysförmågan bör stärkas genom en förstärkt gemensam funktion för beredning och uppföljning av beslut. Den skulle innehålla ett konfliktförebyggande element. Arbetet skulle inte minst riktas in på att få fram ett underlag för insatser i förebyggande syfte från EU:s sida ("tidig förvarning"). Var denna funktion skulle placeras måste noga övervägas. En möjlighet skulle - för att betona samarbetets mellanstatliga prägel - kunna vara att förlägga uppgiften i huvudsak till rådssekretariatet men ge utrymme för en roll också åt kommissionen. I anslutning till denna fråga framhåller flera länder att det finns ett behov av ett gemensamt ansikte utåt i GUSP. En person skulle ges uppgiften att företräda unionen gentemot omvärlden. Från svensk sida har denna tanke inte avvisats, men det har framhållits att uppgiften måste vara av begränsad karaktär och att den inte får medföra en oklar ansvarsfördelning gentemot andra företrädare inom det utrikespolitiska området. Personen ifråga bör endast agera som stöd åt och på uppdrag av rådet eller ordförandeskapet. Från svensk sida har dessutom behovet av uppföljning av beslut i GUSP uppmärksammats. Besluten genomförs av olika parter, t.ex. ordförandeskapet, den s.k. trojkan (dvs. nuvarande, föregående och nästkommande ordförandeland i EU), medlemsländerna, kommissionen och i någon mån av Västeuropeiska unionen (VEU). En förbättrad uppföljning kommer att stärka GUSP. 8.3 Försvarsfrågan och fredsbevarande insatser För att bemästra de nya utmaningar och risker som nämndes inledningsvis och därmed motverka instabilitet i vår omvärld, kan också behov av fredsfrämjande verksamhet i vid mening uppstå. På detta område behöver stärka sina instrument. Ett aktivt engagemang för fredsbevarande verksamhet, katastrofhjälp, evakueringsinsatser och krishantering i vid mening bör vara en självskriven och högt prioriterad uppgift för EU-länderna i deras arbete för att säkra freden i . Inte minst erfarenheten av konflikten i f.d. visar hur viktigt det är att EU:s medlemsstater har god förmåga att klara sådana uppgifter. Det är det konfliktförebyggande och krishanterande arbetet som bör stå i förgrunden i diskussionen om försvarspolitiken vid regeringskonferensen. EU har enligt möjlighet att anmoda VEU att genomföra sådana uppgifter. VEU har också i den s.k. Petersbergsdeklarationen uttalat ambitionen att bygga upp sin förmåga att agera i det fredsfrämjande arbetet som det här har beskrivits. avser inte bli medlem i VEU, eftersom dess traktat innehåller ömsesidiga säkerhetsgarantier (dvs. åtagande av länderna att komma till varandras undsättning om ett lands territorium utsätts för angrepp eller hot). Vid förhandlingarna om svenskt medlemskap i framhölls från svensk sida att man insåg att en gemensam försvarspolitik, som enligt med tiden skulle kunna leda till ett gemensamt försvar, hörde till EU:s långsiktiga mål på utrikes- och säkerhetspolitikens område. förklarade sig ej ha för avsikt att hindra en utveckling i denna riktning. har regeringen vid ett flertal tillfällen framhållit att inte är berett att ta emot eller utfärda några militära säkerhetsgarantier. Deltagande i ett gemensamt försvar kommer därför inte i fråga för vår del. I dessa frågor har vetorätt vad gäller vårt eget deltagande. militära alliansfrihet består. Den syftar till att vårt land skall kunna vara neutralt i händelse av krig i vårt närområde. I stället har liksom de övriga nya, militärt alliansfria EU- medlemmarna valt att ansluta sig till VEU som observatör. Regeringen ansåg det vara av värde att , med bibehållen alliansfrihet, bereddes insyn och deltagande i den säkerhetspolitiska diskussion som förs inom VEU, inte minst angående sådana fredsfrämjande insatser som VEU kan verkställa på uppdrag av EU. är berett att delta i genomförandet av vissa sådana insatser. för dylikt deltagande måste vara ett nationellt beslut i det enskilda fallet. Det gäller nu att stärka förmågan att agera gemensamt inom ramen för fredsbevarande operationer m.m. Detta kan ske på flera sätt. EU:s kapacitet för analys och tidig upptäckt av möjliga konflikter kan stärkas. Även VEU:s operativa förmåga kan i olika avseenden förbättras. EU:s samtliga medlemsstater bör ha rätt men ej skyldighet att delta i genomförandet av fredsfrämjande operationer. Regeringen kan enligt lag besluta om deltagande i fredsbevarande insatser endast om dessa grundar sig på mandat från eller (). Fredsframtvingande operationer vilka också regleras inom ramen för Petersbergsdeklarationen får enligt endast genomföras om de baseras på ett mandat från säkerhetsrådet. Ett närmare samarbete och en starkare samordning avseende fredsbevarande och humanitära insatser mellan EU och VEU bör bli ett resultat av regeringskonferensen. Mer långtgående alternativ har diskuterats, som t.ex. att ge EU en klar direktivrätt gentemot VEU. En annan, än mer radikal förändring vore att flytta över ansvaret för genomförandet av fredsfrämjande och liknande insatser från VEU till EU. Under alla förhållanden måste de ömsesidiga försvarsgarantierna mellan VEU:s medlemsländer hållas åtskilda från samarbetet på det fredsfrämjande området, där såsom militärt alliansfritt land kan delta. 9 Samarbete i rättsliga och inrikes frågor Syftet med samarbetet i rättsliga och inrikes frågor är att - med bibehållen säkerhet och trygghet för medborgarna - uppnå fri rörlighet för personer.