prop · GJ03167 · 1996-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1995/96:167 uppdragsverksamhet avseende kollektivtrafik, m.m.. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen läggs fram förslag till en lag om försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att bedriva linjetrafik. Förslaget innebär en utvidgning av den kommunala kompetensen inom den s.k. kollektivtrafiken. För att få bedriva uppdragsverksamhet i en annan kommun eller i ett annat landsting uppställs ett antal villkor i syfte att ge de kommunala och privata aktörerna lika konkurrensvillkor. Villkor som uppställs är bl.a. att uppdragsverksamheten skall bedrivas på affärsmässiga grunder, kostnadskalkyleras och särredovisas. Borgens- och övriga ansvarsförbindelser som kommunen eller ingått för bolaget skall också redovisas. Vidare föreslås regler om förbud för kommuner och landsting att ge konkurrensbegränsande stöd till bolagen eller i övrigt tillämpa annat konkurrensbegränsande förfarande. I propositionen föreslås också ändringar i miljöskyddslagen (1969:387), ren- hållningslagen (1979:596), hälsoskyddslagen (1982:1080) och lagen (1985:426) om kemiska produkter. Ändringarna avser att göra det möjligt för kommuner att dels delegera beslutanderätt till anställda i andra kommuner, dels att anlita annan kommun för utredningar, tillsynsuppgifter och liknande. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Lagen om försöks- verksamhet föreslås gälla till utgången av . 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att bedriva viss linjetrafik 5 2.2 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) 62.3 Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596) 7 2.4 Förslag till lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080) 8 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:426) kemiska produkter 9 3 Ärendet och dess beredning 10 4 verksamhet 11 4.1 Serviceproduktion och myndighetsutövning 11 4.2 Kommunalrättsliga principer styr 11 4.3 Ökat inslag av konkurrens 14 4.4 samverkan 14 4.4.1 Viljan och behov av samverkan 14 4.4.2 Företag och kommunalförbund 15 4.4.3 Samverkansavtal 16 4.4.4 Andra former för samverkan 16 4.5 Behov av utökad kompetens inom vissa sektorer17 4.5.1 Kommunalteknik 17 4.5.2 Det sociala området 20 4.5.3 Hälso- och sjukvården 22 5 uppdragsverksamhet inom lokal och regional kollektivtrafik 23 5.1 Vidgad kompetens i och Finland23 5.2 Vidgad kompetens för kommunala trafikaktiebolag 24 5.3Villkor för kompetens 28 6 samverkan om myndighetsutövning 37 7 Ikraftträdande och kostnadskonsekvenser 44 8 Författningskommentar 45 8.1 Förslaget till lag om försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhetinom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva linjetrafik 45 8.2 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) 47 8.3 Förslaget till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596) 48 8.4 Förslaget till lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080) 48 8.5 Förslaget till om ändring av lagen (1985:426) om kemiska produkter 49 Bilaga 1Arbetsgruppens sammanfattning av betänkandet Kommu-nal uppdragsverksamhet och samverkan om myndighetsutövning (Ds 1995:13) 51 Bilaga 2Arbetsgruppens lagförslag (Ds 1995:13) 53 Bilaga 3Förteckning över remissinstanser (Ds 1995:13)55 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7 mars 1996.56 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om försöksverksamhet med rätt för kommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik, 2. lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387), 3. lag om ändring i renhållningslagen (1979:596), 4. lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080), 5. lag om ändring av lagen (1985:426) om kemiska produkter. Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om försöksverksamhet med rätt förkommunala aktiebolag att bedriva uppdragsverksamhet inom sådan trafik som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik 1 § Ett kommunalt aktiebolag får, i enlighet med bestämmelserna i denna lag, driva verksamhet som avses i lagen (1985:449) om rätt att driva viss linjetrafik utan att verksamheten har sådan anknytning till kommunen, eller dess medlemmar som avses i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900). Verksamheten får drivas endast på uppdrag av en kommun eller ett landsting eller av en trafikhuvudman enligt lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik. Med kommunalt aktiebolag menas ett sådant aktiebolag som avses i 3 kap. 16- 19 §§ kommunallagen. 2 § Uppdragsverksamheten skall drivas på affärsmässiga grunder. Som underlag för uppdragsersättningen skall en ekonomisk kalkyl upprättas. Kalkylen skall innehålla samtliga relevanta direkta och indirekta kostnader samt intäkter. 3 § I aktiebolagets årsredovisning skall kostnaderna, intäkterna och resultatet av uppdragsverksamheten redovisas särskilt. Av redovisningen skall också framgå vilka borgensförbindelser och övriga ansvarsförbindelser som kommunen eller har ingått för bolaget. 4 § En kommun eller ett landsting får inte stödja uppdragsverksamheten på ett sådant sätt att konkurrensen hämmas eller i övrigt tillämpa annat konkurrensbegränsande förfarande. 5 § Ett aktiebolag som deltar i försöksverksamheten är skyldigt att till rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer lämna de upplysningar och handlingar som behövs för uppföljning av försöksverksamheten. Denna lag träder i kraft och gäller till utgången av . 2.2 Förslag till lag om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) Härigenom föreskrivs att det i miljöskyddslagen (1969:387) skall införas en ny bestämmelse, 39 b § av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 39 b § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att uppgift som kommunen har enligt denna lag skall ombesörjas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att avgöra ärenden. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt en anställd i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ären- den, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifter- na i 6 kap. 24-27 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. Denna lag träder i kraft . 2.3 Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596) Härigenom föreskrivs att det i renhållningslagen (1979:387) skall införas en ny bestämmelse, 21 a §, av följande lydelse. ------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 21 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att tillsynsuppgift som kommunen har enligt den- na lag skall ombesörjas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att avgöra ärenden. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt en anställd i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ären- den, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrif- terna i 6 kap. 24-27 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. Denna lag träder i kraft . 2.4 Förslag till lag om ändring i hälsoskyddslagen (1982:1080) Härigenom föreskrivs att det i hälsoskyddslagen (1982:1080) skall införas en ny bestämmelse, 2 a §, av följande lydelse. ------------------------------------------------------- Nuvarande lydelae Föreslagen lydelse 2 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att uppgift som kommunen har enligt denna lag skall ombesörjas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att avgöra ärenden. Kommunen får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt en anställd i den kommunen att besluta på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 24- 27 och 35 §§ kommunallagen om jäv och anmälan av beslut till nämnd skall tillämpas på den som fattar sådana beslut. Denna lag träder i kraft . 2.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1985:426) om kemiska produkter Härigenom förskrivs att det i lagen (1985:426) om kemiska produkter skall införas en ny bestämmelse, 14 a §, av följande lydelse. ------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 a § En kommun får träffa avtal med en annan kommun om att uppgift som kommunen har enligt denna lag skall ombesörjas helt eller delvis av den andra kommunen. Kommunen får dock inte överlåta befogenheten att avgöra ärenden. En kommun får också efter överenskommelse med en annan kommun uppdra åt en anställd i den kommunen att fatta beslut på kommunens vägnar i ett visst ärende eller en grupp ärenden, dock inte i de fall som avses i 6 kap. 34 § kommunallagen (1991:900). Föreskrifterna i 6 kap. 24-27 och 35 §§ kommunal- lagen skall tillämpas på den som fattar sådana be- slut. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning trädde den nya kommunallagen (1991:900) i kraft. I samband med behandlingen av propositionen 1990/91:117 om en ny kommunallag uttalade att ett fortsatt arbete borde komma till stånd i vissa frågor (bet. 1990/91:KU38). anslöt sig till utskottets ståndpunkt (rskr. 1990/91:360). I anledning härav bemyndigade regeringen chefen för att tillkalla en kommitté (dir. 1992:12) med uppgift att överväga olika åtgärder för att stärka den lokala demokratin. Kommittén antog namnet (C 1992:01). Genom tilläggsdirektiv (dir. 1992:88) fick kommittén i uppdrag att också utreda förutsättningarna för kommuner och landsting att bedriva uppdragsverksamhet. Kommittén avlämnade bl.a. delbetänkandet uppdragsverksamhet (SOU 1992:128) vari förslag lämnades om försöksverksamhet för kommuner och landsting med uppdragsverksamhet . Betänkandet har remissbehandlats. I propositionen 1993/94:188 om ändringar i kommunallagen m.m. uttalade regeringen att den bl.a. med hänsyn till remissutfallet inte var beredd att lägga fram förslag om uppdragsverksamhet men angav att frågorna kommer att beredas vidare. uttalade vid sin behandling av propositionen att utskottet utgick ifrån att regeringen skulle återkomma till med förslag i dessa frågor (bet. 1993/94:KU40). Ett antal kommuner har till regeringen anmält intresse av att deltaga i den försöksverksamheten som föreslogs i betänkandet uppdragsverksamhet (SOU 1992:128). Genom beslut inrättade chefen för en arbetsgrupp med uppgift att utreda förutsättningarna för kommuner och landsting att dels bedriva uppdragsverksamhet åt varandra, dels använda varandras personal för handläggning av uppgifter i första hand när det gäller myndighetsutövning mot enskilda. Arbetet har resulterat i promemorian uppdragsverksamhet och samverkan om myndighetsutövning (Ds 1995:13). Sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1 och lagförslaget framgår av bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats samt även varit föremål för en hearing med deltagande av några av remissinstanserna. En förteckning över samtliga remissinstanser finns i bilaga 3. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgänglig hos (dnr Fi 95/1765). 4.1 Serviceproduktion och myndighetsutövning Kommuner och landsting har i lag uttryckligen ålagts att förse medborgarna med samhällsservice av skiftande slag (obligatoriska verksamheter). Inom den frivilliga sektorn är däremot graden av kommunalt engagemang beroende av vad som lokalt kan anses vara av allmänt intresse att bedriva. Inom varje kommun och landsting fastställer fullmäktige vilken nämnd som skall handha och ansvara för de olika uppgifterna. För att kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt måste nämnderna i praktiken ha tillgång till personal - i vissa fall med särskild kompetens. Beroende på verksamhetsområde består de personella resurserna dels av personer som är anställda i kommunen eller i , dels av anlitade uppdragstagare. Den kommunala servicen ("den kommunala service- och tjänsteproduktionen") kan - beroende på tillgång och efterfrågan, geografiskt läge m.m. - skilja sig både till innehåll och omfattning mellan landets kommuner och landsting. sker produktionen vanligen både inom kommunens respektive egen organisation med hjälp av dess egen personal och med hjälp av utomstående entreprenörer. En stor del av den kommunala tjänsteproduktionen sker också inom ramen för kommunalt ägda företag. Det finns ca 1500 kommunala företag varav ca 1100 aktiebolag. En viss del av produktionen sker dessutom i de ca 30 verksamma kommunalförbunden. Inom de obligatoriska verksamheterna har kommunerna och landstingen att i mycket stor utsträckning handlägga ett stort antal ärenden och fatta en mängd beslut som berör enskilda människor på ett mer eller mindre ingripande sätt. Större delen av dessa beslut är rättsligt sett att betrakta som myndighetsutövning, vilket kräver att handläggarna har god erfarenhet och kompetens - ibland till och med specialistkompetens för att säkerställa att ärendena hanteras enligt de grundläggande allmänna förvaltningsrättsliga principerna. Ofta är det svårt att dra en exakt gräns mellan vad som är service- och tjänsteproduktion och vad som är myndighetsutövning. finns det i en verksamhet inslag av båda delarna. Klart är dock att kommunala företag inte utan lagstöd kan ägna sig åt myndighetsutövning. Klart är också att kommuner och landsting inte utan lagstöd kan delegera beslutanderätt till anställda i andra kommuner eller landsting. 4.2 Kommunalrättsliga kompetensprinciper styr Allmänt verksamhet har länge omgärdats av ett antal rättsliga grundprinciper. De flesta har vuxit fram genom rättspraxis. En del av dessa har kommit att lagfästas och då framför allt i kommunallagen. Principerna har vuxit fram i syfte att begränsa den kommunalrättsliga kom- petensen. Tanken bakom de kommunalrättsliga principerna är, förutom att begränsa den kommunalrättsliga kompetensen, att kommunerna respektive landstingen skall dimensionera sina resurser så att de kan producera den mängd tjänster som de egna kommun- eller landstingsmedlemmarna har behov av. verksamhet får således inte permanent överdimensioneras i syfte att skapa utrymme för att kunna sälja ett överskott av tjänster till andra. Ett exempel på undantag från detta finns inom skolans område. Av vissa bestämmelser i 4 kap. skollagen (1985:1100) följer att en kommun får dimensionera sina skolor för att kunna ta emot elever från andra kommuner. De principer som är av särskilt intresse för möjligheterna att vidga kom- munernas och landstingens möjligheter att köpa och sälja tjänster över kommun- respektive landstingsgränserna, är lokaliserings-, likställighets- och självkostnadsprinciperna. Lokaliseringsprincipen (2 kap. 1 § kommunallagen 1991:900) ställer upp vissa hinder både mot att kommuner och landsting säljer tjänster till varandra och mot att de samverkar och erbjuder varandra sin kompetens i fråga om myndighetsutövning. Lokaliseringsprincipen innebär att den verksamhet som en kommun eller ett landsting bedriver skall ha en anknytning till det egna geografiska området eller till de egna medlemmarna. En kommun kan som huvudregel inte ägna sig åt allmän entreprenadverksamhet i syfte att behålla en jämn sysselsättning för den egna personalen eller för att expandera verksamheten utöver den egna kommunens behov. är på samma sätt som de kommunala myndigheterna bundna av lokaliseringsprincipen och kravet på att den verksamhet som bedrivs är av allmänt intresse för kommun- respektive landstingsmedlemmarna. Företagen har således inte vidare kommunalrättslig kompetens än vad kommunerna eller landstingen har. I rättspraxis har lokaliseringsprincipen försetts med viktiga modifikationer som hänger samman med dels befolkningens rörlighet, dels ofullkomligheter i kommunindelningen. Rättspraxis har godtagit att undantag från denna princip skett på så sätt att kommuner och landsting får sälja tillfällig överskottskapacitet på marknaden. Det finns emellertid ingen generellt giltig måttstock varken för vad som är att betrakta som "tillfälligt" eller vad som är "överskott". I kravet på tillfällighet ligger dock förutsättningen att en verksamhet inte permanent får göra sig beroende av intäkter från externa kunder. Inom vissa sektorer har det dock i lag tillskapats möjligheter för kommuner och landsting att t.ex. sluta avtal om visst samarbete över kommungränserna. I vissa lagar, såsom i skollagen (1985:1100), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och räddningstjänstlagen (1986:300) förutsätts dessutom att ett sådant samarbete sker. Likställighetsprincipen (2 kap. 2 § kommunallagen) innebär att det inte är tillåtet för kommunerna och landstingen att särbehandla vissa medlemmar eller grupper av medlemmar annat än på objektiv grund. Principen har stor betydelse när det gäller att fastställa avgifter och taxor. I ett läge där det blir aktuellt att tala om att kommunala tjänster skall prissättas på affärsmässig grund kan likställighetsprincipen utgöra ett hinder mot detta (jfr prop. 1993/94:162). Principen gäller all verksamhet, även den som bedrivs inom ramen för de kommunala företagen. En kommun eller ett landsting får enligt självkostnadsprincipen inte ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaden för de tjänster eller nyttigheter som kommunen eller tillhandahåller (8 kap. 3 b § kommunallagen). Det finns inte någonstans angivet exakt hur självkostnaden skall räknas fram. Allmänt kan sägas att i princip samtliga kostnader som vid en normal affärs- mässig drift är motiverade från företagsekonomisk synpunkt bör kunna läggas till grund för självkostnadsberäkningen (prop. 1993/94:188). I angiven proposition anges att självkostnadsprincipen som huvudregel bör gälla i all verksamhet och oberoende av om verksamheten bedrivs i egen regi eller genom anlitande av utomstående entreprenörer. I de fall kommunen eller utför en uppgift genom egna företag eller genom att anlita utomstående entreprenörer behöver emellertid tilllämpningen av självkostnadsprincipen i det enskilda fallet regleras i avtal, bolagsordningar eller andra liknande rättsliga dokument. Eftersom det råder en osäkerhet om i vilken utsträckning självkostnads- principen är tillämplig i de fall en kommun eller ett landsting tillhandahåller prestationer på en konkurrensutsatt marknad finns det anledning att överväga föreskrifter om att principen inte skall tillämpas i de fall kommuner och landsting tillåts sälja tjänster till varandra (jfr prop. 1993/94:188 och prop. 1993/94:162). Andra begränsningar Kommuner och landsting får bara driva sådan näringsverksamhet som drivs utan vinstsyfte och som går ut på att tillhandahålla allmännyttiga anläggningar eller tjänster åt medlemmarna i den egna kommunen eller i det egna (2 kap. 7 § kommunallagen). 4.3 Ökat inslag av konkurrens har en allt större del av den kommunala verksamheten utsatts för konkurrens. Graden av konkurrensutsättning skiftar mellan olika typer av verksamhet. Det har blivit allt vanligare att kommuner och landsting på marknaden köper kompetens eller kapacitet inom olika områden som man av olika anledningar inte själv har tillgång till inom den egna organisationen. Det kan t.ex. gälla städtjänster eller att någon för kommunens räkning genomför ett utredningsuppdrag eller hjälper till vid rekrytering av personal. Det blir också allt vanligare att kommuner och landsting anlitar entreprenörer för att sköta större eller mindre delar av den kommunala tjänsteproduktionen. Genom de förslag som lades fram i prop. 1992/93:43 Ökad konkurrens i verksamhet, har förtydligats att uppgifter som inte innefattar myndighetsutövning kan läggas ut på entreprenad. Här hänvisas till 4 § socialtjänstlagen (1980:620), 3 och 4 §§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 5 § tandvårdslagen (1985:125) och 3 § lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård. Många kommuner och landsting har använt sig av möjligheten att göra sina inköp genom offentliga upphandlingar. Upphandlingsproceduren reglerades tidigare i kommunala upphandlingsreglementen. , när lagen (1992:1528) om offentlig upphandling trädde i kraft, är kommunerna och landstingen skyldiga att upphandla många typer av varor och tjänster. En effekt av lagen är att kommuner och landsting kan köpa de varor och tjänster som anges i bilagan till lagen om offentlig upphandling direkt utan föregående upphandling. Genom den ökade konkurrensutsättningen har många privata entreprenörer givits möjligheten att på entreprenad driva olika kommunala verksamheter. I flera fall har detta inneburit ett mer effektivt utnyttjande av de kommunala resurserna än om verksamheten drivits vidare i egen regi. Dessutom har konkurrensutsättningen tydliggjort kostnaderna i många kommunala verksamheter som tidigare drivits i egen regi. Det har dock visat sig att det finns verksamhetsområden där de privata alternativen på marknaden för serviceproduktion är i stort sett obefintliga eller väldigt få. Detta kan i vissa fall förklaras av att verksamheten är specialiserad eller att verksamheten av tradition bedrivits av det offentliga i egen regi. 4.4.1 Viljan och behovet av samverkan Viljan och behovet av att samverka kommuner och landsting emellan har ökat markant . På många håll upplever man att det inte är rationellt att alla kommuner och landsting var och en på sitt håll strävar efter att själva bygga upp och driva alla typer av verksamhet. Detta gäller i fråga om både service- och tjänsteproduktion och hanteringen av vissa typer av myndighetsutövning. Kommunerna och landstingen samverkar därför i olika former. Samverkan kan vara antingen offentligrättslig eller civilrättslig. Kommuner och landsting söker finna nya vägar för att utnyttja sina egna och andras resurser på ett rationellare sätt. Samverkan är som regel frivillig. På vissa områden förutsätts det dock att kommunerna samverkar. Samverkan medför kostnadsbesparingar. I de fall lagstiftningen inte ger stöd för annat är kommuner och landsting i stort hänvisade till att samverka i mer formella former. De möjligheter som i huvudsak erbjuds är att bilda gemensamma företag eller att bilda kommunalförbund. Samverkan i dessa former kräver ingen föregående upphandling. Inom vissa mer kapitalkrävande verksamheter krävs det i många fall att verksamheten har en viss minsta basvolym för att investeringar skall löna sig och för att resurserna och det kunnande som finns inom kommunerna och landstingen skall kunna utnyttjas rationellt. Det finns också ett behov av en ökad flexibilitet i resursutnyttjandet. Detta gäller inte minst inom t.ex. kollektivtrafiken. I dessa fall kan det även i ett samhällsekonomiskt perspektiv i vissa fall te sig mest rationellt och lönsamt att några producerar en större volym av en tjänst som sedan andra kan ta del av. Mot detta skall emellertid ställas de risker för t.ex. underprissättning och andra konkurrenssnedvridande effekter som kan följa av att en verksamhet som direkt eller indirekt är skattefinansierad och inte utsatt för det konkurrenstryck som råder på en konkurrensmarknad, får börja agera på en marknad som är större än det egna geografiska området. Det är ett känt faktum att många kommuner och landsting bedriver uppdragsverksamhet som utifrån nu gällande rätt kan ifrågasättas. Behovet av samverkan - under - är ett viktigt skäl för att ut- vecklingen gått dithän. Behovet har också visat sig t.ex. när verksamhet byter huvudman eller när kommuner delas. 4.4.2 Företag och kommunalförbund