prop · GJ03166 · 1996-01-01 00:00:00 — De ämnen som är föremål för kontroll enligt konventionen upptas i förteckningar som fogas till konventionerna. I förordningen om kontroll av narkotika anges vilka ytterligare substanser som skall anses vara narkotika enligt narkotikastrafflagen. De aktuella substanserna har indelats i huvudgrupperna centralstimulerande medel, hallucinogener, smärtstillande medel samt sömnmedel och lugnande medel. Av förordningen framgår vidare dels att som narkotika skall även anses de ovanjordiska delarna av växten kat, dels att vid tillämpningen av narkotikastrafflagen skall med cannabis förstås de ovanjordiska delarna av varje växt av släktet Cannabis - med undantag av frön - från vilka hartset inte blivit extraherat och oavsett under vilken be- nämning de förekommer. Vad härefter gäller vapen och ammunition enligt punkt 4 föreskrivs i 1 kap 2 § vapenlagen att med skjutvapen förstås i vapenlagen ett vapen med vilket kulor, hagel, harpuner eller andra projektiler kan skjutas ut med hjälp av krutladdning, kolsyreladdning, komprimerad luft eller annat liknade utskjutningsmedel. I paragrafen föreskrivs vidare att vad som sägs om skjutvapen skall gälla även vissa andra typer av vapen m.m. I 1 kap 4 § vapenlagen anges att bl.a. vissa arbetsredskap med karaktär av vapen inte omfattas av vapenlagens bestämmelser. Enligt 1 kap 5 § vapenlagen förstås med ammunition patroner och projektiler till handvapen som lagen tillämpas på samt tändhattar och andra tändmedel till sådana patroner och projektiler. I 1 kap 7 § finns slutligen vissa särbestämmelser beträffande hagel m.m. Begreppen injektionssprutor och kanyler i punkt 5 har samma innebörd som motsvarande uttryck i förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler. Med kanyl förstås injektionsnål som kan användas för insprutning i människokroppen. Vad som menas med dopningsmedel enligt punkt 6 framgår av lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Enligt 1 § i den lagen avses syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthormon samt kemiska substanser som ökar produktion och frigörelse av testosteron och dess derivat eller av tillväxthormon. De farliga föremål som räknas upp i punkt 7 är desamma som anges i förordningen om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål. Vilka kulturföremål som avses i punkt 8 framgår av 5 kap. 4-6 §§ lagen om kulturminnen m.m. I 4 § räknas de svenska kulturföremålen upp och i 5 § anges de utländska. Enligt 6 § krävs tillstånd även för utförsel av en del av ett sådant föremål. I medlemskapsförhandlingarna fick en möjlighet att tillämpa strängare regler för att skydda landet mot rabies. Detta har medfört att hundar och katter har tagits upp i punkt 9. Det bör framhållas att regleringen bara omfattar dessa sällskapsdjur när de förs in i landet för annat ändamål än handel. I fråga om handeln med dessa djur har en harmonisering skett av de nationella föreskrifterna. Punkt 10 avser den åldersgräns som gäller för införsel av alkoholvaror enligt 4 kap. 2 § alkohollagen. Sålunda får spritdrycker, vin och starköl införas endast av resande som har fyllt eller av person som utför arbete på transportmedel och som har uppnått nämnda ålder, för eget eller familjens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller familjens personliga bruk. Vidare gäller punkten kommersiell införsel av spritdrycker, vin eller starköl. För sådan införsel krävs nämligen tillverknings- eller partihandelstillstånd enligt 4 kap. 2 § alkohollagen. Hänvisningen till alkohollagen innebär ett förtydligande i förhållande till övergångsbe- stämmelserna till TL. Vid medlemskapsförhandlingarna ansökte om s.k. tilläggsgarantier för en rad sjukdomar som kan drabba nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän och fisk. Innan dessa ansökningar är färdigbehandlade får tills vidare tillämpa äldre bestämmelser om kontroll vid införseln i fråga om dessa djurslag vilka nämns i punkt 11. Även beträffande reptiler har rätt att tills vidare behålla sina nationella bestämmelser om kontroll. Vid införsel av andra djur än sådana som nämns i punkterna 9 och 11 och av produkter av djur får enligt punkt 12 kontroller ske av transporter av djur om det föreligger särskild anledning till misstanke om bl.a. smittsam sjukdom. Detta följer av rådsdirektivet 90/425 om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen. Anmälningsskyldighet föreligger 1. för den som utan erforderligt tillstånd, eller med stöd av tillstånd som föranletts av vilseledande uppgift, från ett annat EU-land till inför eller från till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 3, 5-8 och 10, 2. för den som från ett annat EU-land till inför eller från till ett sådant land utför en vara som avses i 3 § 1, 4, 9, 11 och 12. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande får meddela närmare föreskrifter om anmälningsskyldigheten. I första stycket 1 har en bestämmelse om anmälningsskyldighet tagits in för sådana varor som avses i 3 § 3, 5-8 och 10 och som förs in till från ett annat EU-land eller ut från till ett sådant land av den som inte har erforderligt tillstånd, eller som har ett sådant tillstånd som föranletts av vilseledande uppgift. När det gäller krigsmateriel och strategiska varor, vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67) och djur som anges i 3 § 9, 11 och 12 gäller, enligt första stycket 2, en generell anmälningsskyldighet, dvs. samtliga sådana varor skall anmälas till tullmyndigheten. Varor som skall beskattas enligt lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen, skall också anmälas till tullmyndigheten. Denna anmälningsskyldighet framgår emellertid av den nyssnämnda lagen. I likhet med vad som gäller enligt skall ett brott anses fullbordat först när den som inför eller utför den aktuella varan underlåter att anmäla denna till tullmyndigheten. Var och en är skyldig att stanna på en tulltjänstemans anmaning. Sådan anmaning får ges 1. den som i samband med inresa till från ett annat EU-land eller vid utresa från till ett sådant land befinner sig i omedelbar närhet av gränspassage, om det behövs för att möjliggöra sådan kontroll som avses i 7 §, 2. den som anträffas i trakterna invid landgräns mot ett annat EU- land, eller kuster, eller i närheten av eller inom flygplats eller annat område som har direkt trafikförbindelse med ett annat EU-land, om det finns anledning anta att han medför en vara som avses i 3 §, och att han inte fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 4 §. En anmaning enligt första stycket 2 får ges endast om det behövs för att möjliggöra kontroll enligt 7 § och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål. Bestämmelsen motsvarar delvis 58 § TL och innebär att en tulltjänsteman får anmana någon att stanna efter ett selektivt urval inom ett område som är såväl tidsmässigt som geografiskt begränsat. Utanför detta område kan en tulltjänsteman anmana den som anträffas inom ett vidare område att stanna endast om det finns anledning anta att personen i fråga medför en vara som avses i 3 §, och att han inte fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 4 §. Av andra stycket framgår att ett ingripande enligt första stycket andra punkten endast får ske om proportionalitetsprincipen har iakttagits. Detta innebär att tulltjänstemannen måste väga det som talar för åtgärden mot det intrång som åtgärden innebär för den enskilde. Ett hejdande innebär ju alltid en inskränkning i rörelsefriheten. Med hänsyn till det relativt vida område som ett ingripande enligt första stycket 2 får utövas inom, är det extra betydelsefullt att ett sådant ingripande kringgärdas av skyddsregler. Den som enligt 5 § är skyldig att stanna, skall på en tulltjänstemans begäran lämna de uppgifter och visa upp de handlingar som behövs för kontroll enligt 7 §. I paragrafen regleras uppgiftsskyldigheten för den som enligt föregående paragraf är skyldig att stanna. För kontroll av att anmälningsskyldigheten enligt denna lag, eller enligt lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från ett land som är medlem i Europeiska unionen, fullgjorts riktigt och fullständigt, samt för kontroll av att gällande villkor för in- eller utförsel av sådana varor som anges i 3 § 1 och 3-12 uppfyllts, får en tulltjänsteman undersöka 1. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan förvaras vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land, 2. handresgods, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och liknande som medförs av en resande vid inresa från eller utresa till ett annat EU-land, eller av den som kan anmanas att stanna enligt 5 § första stycket 2. Ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Befogenheterna enligt paragrafen, som i huvudsak motsvarar 57 § TL skall endast avse varuförsel inom gemenskapen och får användas för att kontrollera att den som hejdats enligt 5 § fullgjort sin anmälnings- skyldighet. Vid denna kontroll får tulltjänstemannen även kontrollera att gällande in- eller utförselvillkor är uppfyllda för de varor som anges i 3 § 1 och 3-12. För kontroll av att anmälningsskyldigheten enligt denna lag fullgjorts riktigt och fullständigt får en tulltjänsteman undersöka postförsändelser, såsom paket, brev och liknande försändelser. En sådan försändelse får öppnas, om det finns anledning anta att den innehåller en vara som avses i 3 §, och att denna vara kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling samt försändelsen finns hos tullmyndigheten eller på utväxlingspostkontoret. I paragrafen införs en ny bestämmelse i förhållande till vad som gäller enligt TL och dess övergångsbestämmelser. Genom bestämmelsen får tullens rätt att undersöka och öppna brev, paket och andra postförsändelser ett klarare uttryck än den har haft i TL. En försändelse får undersökas endast för att tulltjänstemannen skall kunna kontrollera att anmälningsskyldigheten fullgjorts enligt lagen. Det måste föreligga misstanke, "anledning anta", om att försändelsen innehåller en sådan vara som anges i 3 §, och att denna vara kan tas i beslag enligt bestämmelserna i , för att en försändelse skall kunna öppnas. Denna misstankegrad, som är den lägsta som förekommer inom svensk rätt, får anses uppnådd om en narkotikahund markerar, eller om en genomlysning med rönt- genutrustning eller liknade indikerar att det är fråga om en vara som avses i 3 §. En sådan åtgärd kan ske utan att försändelsen öppnas, och eventuella med- delanden i den kontrollerade försändelsen kan inte läsas. I praktiken torde efterforskningar enligt bestämmelsen komma att inriktas på narkotika och möjligen dopningsmedel. Den aktuella kontrollbefogenheten gäller enbart postförsändelser. Brev och paket som förs över gränsen med budbilar och liknande är inte att anse som post i den mening som avses i bestämmelsen. Dessa får därför inte underkastas någon kontroll enligt denna bestämmelse och för det fall en sådan försändelse skall undersökas får undersökningen ske - som - med stöd av de regler som i den nya lagen finns i 7 § första stycket 1. Beslut om öppnande med stöd av 8 § av brev och andra sådana försändelser som kan antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av tullmyndighetens chef eller efter dennes förordnande av någon annan tjänsteman vid myndigheten. Bestämmelsen avser försändelser som erfarenhetsmässigt innehåller förtroliga meddelanden. Som regel befordras dessa som brevförsändelser enligt de postala bestämmelserna. Undantagsvis kan givetvis sådana meddelanden förekomma i andra typer av försändelser. En försändelse som öppnas med stöd av 8 och 9 §§ får inte undersökas närmare än vad som behövs med hänsyn till ändamålet med undersökningen. Protokoll skall föras över undersökningen. Av protokollet skall framgå ändamålet med undersökningen och vad som har kommit fram vid denna. Har en försändelse öppnats skall adressaten och, om det är möjligt, avsändaren underrättas , om inte särskilda skäl talar emot det. Första stycket i bestämmelsen avser att lyfta fram proportionalitets-principen för den som granskar en försändelse som antas innehålla ett förtroligt meddelande. Förebild för bestämmelsen är bl.a. en motsvarande bestämmelse om beslag i 27 kap. 1 § tredje stycket RB. Enligt andra stycket skall en företagen undersökning dokumenteras för att den enskilde i efterhand skall kunna kontrollera att den inte har inneburit ett oförsvarligt ingrepp i brevhemligheten. Bestämmelsen har sin förebild i om beslag (jfr 27 kap. 13 §). I paragrafens tredje stycke regleras den enskildes möjlighet att få kännedom om att ett öppnande skett. För det fall tullens undersökning av försändelsen leder till misstanke om brott bör det dock, för att brottsutredningen skall kunna genomföras effektivt, finnas möjlighet att underlåta en snar underrättelse. Förebild för bestämmelsen är motsvarande regel i 27 kap. 11 § RB. Under de förutsättningar som anges i andra stycket får chefen för en tull- myndighet besluta att postförsändelse som väntas till viss postanstalt, och som kommer från ett annat EU-land, skall hållas kvar av postbefordringsföretaget när försändelsen kommer in till postanstalten. Ett beslut skall meddelas att gälla viss angiven, kortare tidsrymd. Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är 1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, samt 2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall uppnås. Ett beslut om kvarhållande får verkställas men skall prövas av . I paragrafen införs en bestämmelse om s.k postspärr. Ett förfarande med postspärr innebär att postförsändelse som väntas till en viss postanstalt kan hållas kvar av postbefordringsföretaget. För att ett sådant kvarhållande skall vara möjligt krävs att det finns anledning anta att försändelsen innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt bestämmelserna i , och att proportionalitetsprincipen iakttagits. Som ytterligare skyddsåtgärder för den enskildes integritet gäller att det endast är chefen för en tullmyndighet som kan besluta om åtgärden, och att beslutet skall prövas av General- tullstyrelsen. Lagrådet har förordat att en regel om att ett beslut skall meddelas att gälla viss angiven kortare tidsrymd förs in i paragrafen. En sådan regel finns i 27:9 RB och innebär att en försändelse måste ha kommit in till befordringsföretaget inom den angivna tiden för att förordnandet om kvarhållande skall få tillämpas. Paragrafen har kompletterats med en sådan bestämmelse. Polisen och är skyldiga att medverka i kontrollverksamheten enligt denna lag. Vad som sägs i 5-7 och 13 §§ om en tullmyndighet och en tulltjänsteman gäller vid sådan medverkan också polismyndigheten och samt en polisman och en tjänsteman vid . Ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer är skyldigt att, på begäran av tullmyndigheten, till denna myndighet överlämna en försändelse som kvarhållits enligt 11 §. Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till om det i deras verksamhet uppkommer misstanke om att en försändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Såväl som polisen har en skyldighet att bistå vid tullens kontrollverksamhet, om detta begärs. Vid sådan medverkan har myndigheterna rätt att bl.a hejda och undersöka transportmedel samt undersöka lådor, lokaler och handresgods m.m. Även AB är skyldigt att medverka i kontrollverksamheten enligt lagen. Denna skyldighet kvarstår så länge postförsändelsen finns hos något av Posten AB:s postkontor. Detta innebär att Posten AB:s medverkan kan ske senast när postförsändelsen finns på mottagarens adresspostkontor. Postens medverkan är nödvändig för att en tullmyndighet skall kunna lägga en postspärr enligt 11 §. Att uttrycket "postbefordringsföretag som regeringen bestämmer" används beror på att Postens nuvarande organisation som en koncern inrymmer ett flertal aktiebolag. Lagrådet har föreslagit att det av paragrafen skall framgå att ett postbefordringsföretag är skyldigt att, på begäran av tullmyndigheten, till denna myndighet överlämna en försändelse som kvarhållits enligt 11 §, och att ett sådant företag, och även andra befordringsföretag, är skyldiga att anmäla till om det i företagets verksamhet uppkommer en misstanke om att en försändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt VSL. Lagrådets förslag i dessa delar har följts av regeringen. Vid kontroll enligt denna lag skall den vars uppgifter skall kontrolleras, eller för vars räkning varan införs eller utförs, ge den som verkställer kontrollen tillfälle att undersöka varan och transportmedlet och utan kostnad tillhandahålla de varuprov som behövs. Den som utför kontrollen skall också lämnas tillträde till de lokaler och andra utrymmen som används för den transport, förvaring eller verksamhet som kontrollen avser. Den vars uppgifter skall kontrolleras eller för vars räkning varan införs eller utförs skall svara för den transport av varan som behövs samt för uppackning och återinpackning. Han skall även tillhandahålla någon som hjälper till vid provtagning och vägning. Den som åsidosätter dessa skyldigheter skall enligt beslut av en tullmyndighet ersätta staten för dess kostnader för åtgärderna i fråga. Vad som sägs i 37 § tullagen (1994:1550) om indrivning av tull skall gälla även sådan ersättning. får besluta om befrielse helt eller delvis från ersättningsskyldigheten. De aktuella bestämmelserna är nödvändiga för att inte skall behöva svara för bl.a. lossning och lastning samt uppackning och återinpackning sedan ett visst kontrollobjekt har tagits ut för kontroll med stöd av 5-7 §§. Transportföretag, som befordrar resande från ett annat EU-land, skall utan kostnad för staten ställa de lokaler och anordningar till förfogande som enligt vad bedömer behövs för undersökning av resgods och fordon som resande för med sig, för förhör och kroppsvisitation av resande samt för tullpersonal under uppehåll i tjänstgöringen. Denna bestämmelse föreskriver om skyldighet för transportföretag som transporterar resande och fordon från annat medlemsland att ställa vissa lokaler och anordningar till förfogande. Bestämmelsen tar främst sikte på trafiken med fartyg och luftfartyg. Transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till eller från skall på begäran av en tullmyndighet skyndsamt lämna de aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter, som företaget har tillgång till. Transportföretag har endast skyldighet att lämna de uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. får begära uppgifter enligt första stycket endast om uppgifterna kan antas ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet. I bestämmelsen ges tullen befogenhet att i den brottsbekämpande verksamheten begära in uppgifter om last, passagerare och fordon från transportföretag. Denna reglering innefattar inte några ålägganden för transportföretag att införa nya rutiner eller föra register över passagerare, last eller fordon. Endast i den utsträckning företaget har uppgifter av detta slag, för eget behov eller på grund av föreskrifter i annan ordning, kan det således bli fråga om att lämna ut sådana uppgifter. Med tillgängliga uppgifter avses även uppgifter som fysiskt lagras någon annanstans t.ex. i databaser, men som är tillgängliga med tekniskt hjälpmedel hos företaget. Uttrycket om att det är fråga om aktuella uppgifter understryker att regleringen är avsedd för transporter vars ankomst eller avgång tidsmässigt är nära förestående. Det är därför angeläget att transportföretaget skyndsamt efterkommer en begäran från tullen om uppgifter så att granskningen av dessa kan ske innan det blir för sent för tullen att vidta kontrollåtgärder. Bokningsuppgifter av det slag det här är fråga om, bör i efterhand ha ett begränsat värde för redan upptäckt brottslighet. Det bör endast vara i undantagsfall som historiska uppgifter är av intresse för den brottsbekämpande verksamheten. Tullen får i sådana fall, liksom , vara hänvisade till regler om beslag. Transportföretagens skyldighet att lämna uppgifter till tullen avseende enskilda personer i egenskap av passagerare begränsas till sådana bokningsuppgifter som kan vara av betydelse i sammanhanget. Andra uppgifter om passagerare som kan tänkas finnas hos företagen behöver inte lämnas ut, utan uppgiftsskyldigheten omfattar endast uppgifter som kan förekomma i samband med platsbokning och incheckning såsom namn, resrutt, bagage, medpassagerare och uppgfter om hur bokning och betalning gått till. Ändamålet med bestämmelsen är att ge tullen möjlighet att på ett effektivare sätt bekämpa allvarlig brottslighet inom tullens ansvarsområde. Uppgifterna ger tullen en möjlighet att innan en transport ankommer eller avgår ta ställning till om det finns några tecken på att passagerare, varusändningar eller fordon är inblandade i eller har samband med brottslighet. Framkommer det sådana uppgifter går det att med större precision rikta kontrollerna mot varusändningar eller personer som kan misstänkas för brottslighet och bespara andra från integritetskränkande kontrollåtgärder. Denna arbetsmetod skall bara användas i tullens brottsbekämpande verksamhet och uppgifter får inte begäras in för att tillgodose något annat informationsbehov i övriga verksamhet. Transportföretag får lämna uppgifter enligt 15 § på så sätt att de görs läsbara fär tullmyndigheten genom terminalåtkomst. får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst endast i den omfattning och som behövs för att kontrollera aktuella trans- porter. får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt. Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst, skall förstöras, om de visar sig sakna betydelse för utredning och lagföring av brott. Bestämmelsen reglerar formerna för uppgiftslämnandet samt tullens behandling av inhämtade bokningsuppgifter. Formerna för uppgiftslämnande kan förutses bli mycket skiftande, beroende på företagens sätt att förvara sina uppgifter och på hur frekvent tullen behöver uppgifter från företaget. Uppgifterna får lämnas på det sätt som för situationen är det mest lämpliga. Det kan således röra sig om allt från muntliga uppgifter, fax, brev, elektronisk post till terminalåtkomst till databaserade register. Det uppställs därför inget krav på att uppgifterna skall lämnas på visst sätt. Bestämmelsen ger dock behövligt stöd, för de företag som finner det lämpligt, att fullgöra sin uppgiftsskyldighet genom att uppgifterna görs tillgängliga för tullen genom terminalåtkomst. För att terminalåtkomsten till uppgifter inte skall leda till onödigt integritetsintrång föreskrivs att tullens informationssökning endast får ske på sådant sätt, i sådan omfattning och under den tidsrymd som behövs för att tullen skall kunna ta ställning till om det finns grund för fortsatta åtgärder i form av spaning eller kontroll (riskanalys). Det innebär att tulltjänstemannen får läsa uppgifter som tillhandahålls på terminal, men får inte ändra, sammanställa, lagra eller på annat sätt bearbeta registerinnehållet. Uppgifter som transportföretagen lämnar till tullen blir i allmänhet inkomna allmänna handlingar hos tullmyndigheten enligt 2 kap. 3 och 6 §§ tryckfrihetsförordningen och skall till följd därav normalt registreras enligt 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) och, om så beslutas, arkiveras hos myndigheten enligt 3 § arkivlagen (1990:782). När tullen är färdig med profilsökning och riskanalys kommer man emellertid inte ha någon ytterligare användning av uppgifterna.