prop · GJ0312 · 1996-01-01 00:00:00 — Som grund för prioriteringen bör ligga ländernas betydelse när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiska förhållanden, samarbetsbehov rörande fredsfrämjande och humanitära insatser, vår inriktning när det gäller förtroendeskapande samarbete, värdet av högteknologiskt samarbete samt förutsättningarna för export av försvarsmateriel. En sådan inriktning och prioritering bör också innehålla tydliga restriktioner som under vissa tider kan gälla för vissa länder. Allmänt bör gälla att samarbete inte inleds med länder som inte samarbetat med tidigare, utan att en anmälan görs till regeringen. har ingått ett stort antal avtal med andra länder. De flesta bilaterala avtalen rör försvarsmaterielfrågor. I avtalen kan dock framledes behöva regleras förtroendeskapande samarbete t.ex. i fråga om utbyte inom området fredsfrämjande och humanitära insatser, utbildningsutbyte och bilaterala överläggningar. Samarbetsavtal med andra länder får därmed en säkerhetspolitisk betydelse i en vidare bemärkelse. I samband med utveckling och anpassning av den svenska försvarssektorns organisation och resurser bör hänsyn tas till vårt ökade internationella engagemang och det ökade antal internationella kontakter som detta medför. representation i internationella organisationer och i utlandet i övrigt bör syfta till att säkerställa att vi får information men också möjligheter att påverka i enlighet med våra ambitioner. gäller att inte har fått en tillräckligt hög nivå på försvarssektorns representation i de multilaterala organisationerna, för att kunna motsvara de satsningar vi gör och de ambitioner vi har i övrigt inom ramen för dessa organisationers verksamhet. Regeringens behov av att snabbt få kontakter och av att kunna ge instruktioner i rätt tid kan kräva en annan ordning än när det gäller attachéer och rådgivare. En ordning med särskilda attachéer eller rådgivare i försvarsfrågor med Försvarsdepartementet som huvudman kommer att övervägas. Som en följd av att omfattningen av den internationella verksamheten inom försvarssektorn har ökat , krävs en fortsatt och intensifierad satsning på utbildning och kompetensuppbyggnad. Åtgärder som gynnar denna kompetensuppbyggnad måste prioriteras. Detta gäller också möjligheterna till och förutsättningarna för internationell karriärgång. Av stor vikt är också att språkutbildningen utvecklas och stimuleras. 6.6 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner vad regeringen förordar om 1. svensk ambitionsnivå för internationella fredsfrämjande insatser (avsnitt 6.1.3) 2. försvarsmaktens internationella styrka (avsnitt 6.2) 3. civila internationella styrkor (avsnitt 6.3) 4. internationella kontakter (avsnitt 6.5) -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Ett folkförsvar med en bred uppslutning kring landets säkerhets-| | och försvarspolitik, där var och en bidrar med sin kunskap och | | sin förmåga och gör personliga insatser för att bidra till den | | gemensamma säkerheten, utgör en stor tillgång. Därmed stärks för-| | svarspolitikens trovärdighet och skapas förutsättningar för att | | befolkningen skall stå väl att uthärda och motstå också | | allvarliga hot, risker och påfrestningar. Ett yrkesförsvar kan | | inte skapa en sådan motståndsvilja och kraftfullhet. | | | | Regeringens förslag | | | | Inriktningen för den fortsatta planeringen bör vara | | | | - att ca 30 000 totalförsvarspliktiga bör grundutbildas| | inom det militära försvaret, | | - att ca 10 000 totalförsvarspliktiga bör grundutbildas| | inom det civila försvaret och | | - att utbildningen av totalförsvarspliktiga utformas så att | | rekrytering till internationell verksamhet underlättas. | | | | I försvarsbeslutets andra etapp konkretiseras hur utbildningen | | av totalförsvarspliktiga skall utformas. Det ökade behovet av | | totalförsvarspliktiga för bevakning och för utbildningen till de| | civila beredskapsstyrkorna kommer att studeras särskilt. | | | | Försvarsmakten skall vidta åtgärder för att öka antalet kvinnor| | inom det militära försvaret. | | | | Totalförsvarspliktiga med invandrarbakgrund skall inte bara | | formellt utan även i realiteten ha en plats i totalförsvaret på | | samma sätt som övriga totalförsvarspliktiga. 7.1.1 Plikt för ett folkförsvar med vidgade uppgifter Det nya säkerhetspolitiska läget och de vidgade uppgifter för totalförsvaret som regeringen tidigare redovisat skapar i flera avseenden nya förutsättningar för och behov av att använda pliktpersonal. Det är regeringens uppfattning att inskrivning och utbildning av personal inom ramen för en totalförsvarsplikt i princip bör ske till totalförsvarets alla uppgifter. Alla tjänstbara män och kvinnor skall ses som en resurs för totalförsvaret. En bred folklig uppslutning kring landets säkerhets- och försvarspolitik, där var och en bidrar med sin kunskap och sin förmåga och gör personliga insatser för att bidra till den gemensamma säkerheten, utgör en stor tillgång. Förutsättningarna för en sådan folkförankning bör grundläggas redan i skolan och sedan vidareutvecklas inom ramen för plikttjänstgöring. Det är regeringens uppfattning att skolan bör lägga ökad vikt vid att förmedla kunskaper om totalförsvarets vidgade roll både nationellt och internationellt samt om hur var och en kan medverka till landets säkerhet. I detta sammanhang bör även en grundläggande kunskap om den internationella humanitära rätten förmedlas. Totalförsvarsplikten omfattar alla svenska medborgare - såväl män som kvinnor - . Den gäller också för var och en som utan att vara svensk medborgare är bosatt i . Alla är skyldiga att genomgå en grundutbildning på . Skyldiga att fullgöra värnplikt är svenska män mellan . Alla svenska män skall mönstra. Det är endast de som mönstrat som kan åläggas att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning än . De kvinnor som så önskar skall genomgå en antagningsprövning som motsvarar mönstringen för att sedan kunna skrivas in för värnplikt eller civilplikt och ges en längre grundutbildning till en lämplig befattning i totalförsvaret. Totalförsvarstanken kommer också till uttryck i att totalförsvarsplikten även omfattar allmän tjänsteplikt. En stor del av den fredstida arbetskraften är sysselsatt i sådan verksamhet som måste fortgå under höjd beredskap. Denna personal omfattas av totalförsvarsplikten om allmän tjänsteplikt tillämpas. Många kvinnor kan på detta sätt ingå i totalförsvaret. Genom att antalet förband i Försvarsmaktens krigsorganisation nu kommer att minska skapas möjligheter att med pliktpersonal som ges längre utbildning tillgodose andra behov inom totalförsvaret. Det gäller framför allt uppgifter som fått stå tillbaka för de traditionella militära uppgifterna. Med den breda säkerhetspolitiska syn, som regeringen utgår ifrån och de tillkommande fredstida uppgifter som totalförsvaret föreslås få, har dessutom ett antal nya angelägna behov av pliktpersonal tillkommit. Regeringen anser det synnerligen angeläget att kvinnor i större utsträckning engageras i totalförsvaret. Det kan ske inom ramen för totalförsvarsplikten och frivilligverksamhet av skilda slag. Det har ett stort värde att kvinnor frivilligt genomgår antagningsprövning och fullgör värnplikt eller civilplikt. Det är även av stort värde att fler kvinnor anställs som befäl i Försvarsmakten och som utbildare vid skolor. Att fler kvinnor engageras i totalförsvaret tillför nya kompetenser och stärker försvarsviljan hos det svenska folket och skapar därigenom ökad säkerhet. Det är också viktigt att medborgare med invandrarbakgrund inte bara formellt utan också i realiteten har en plats i totalförsvaret på samma sätt som alla andra. Det är viktigt för försvaret, för samhället och för den enskilde individen att alla medborgare möts av samma positiva krav och förväntningar. Totalförsvarsplikten bidrar därigenom inte bara till att skapa ett bra totalförsvar, utan också till integration mellan olika samhällsskikt och delar av befolkningen. En sådan integration är inte bara en säkerhetspolitisk tillgång utan medverkar också till att befästa solidaritet, jämlikhet och andra grundläggande demokratiska värden. Av ovanstående skäl bör enligt regeringens mening totalförsvarspliktiga med invandrarbakgrund i så stor utsträckning som möjligt tas ut till utbildning för totalförsvaret. Plikttjänstgöring inom totalförsvaret lägger också en viktig grund för rekrytering till frivilligrörelserna och till både militära och civila fredsfrämjande och humanitära insatser i utlandet. Dessa uppgifter utgör väsentliga och ökande inslag i vår säkerhetspolitik. Det ligger ett stort värde i det frivilliga engagemanget inom dessa områden. Utan en allmän plikttjänstgöring som rekryteringsgrund skulle det inte vara möjligt att tillföra de breda kompetenser från samhället till de frivilliga insatserna som nuvarande system medger. Erfarenheterna från den fredsbevarande verksamheten bestyrker t.ex. den höga kvaliteten och allsidiga användbarheten av förband rekryterade på totalförsvarspliktens grund. Det breda nyttjandet av pliktpersonal inom totalförsvaret och engagemanget av folkrörelser säkerställer en insyn och delaktighet som är nödvändig för en öppen och informerad debatt om totalförsvaret och för parlamentarisk styrning och kontroll. Det är viktigt att pliktpersonal liksom den anställda personalen tillförsäkras ett medinflytande inom totalförsvaret och att ledarskapet anpassas med hänsyn härtill. Ett folkförsvar byggt på totalförsvarsplikt har också i vidare mening en uppgift att skapa ett gott samhällsklimat där medborgarna samverkar för det gemensammas bästa. Det är därför angeläget att så många som möjligt av dem som mönstrat eller antagningsprövats också ges en längre grundutbildning för uppgifter inom totalförsvaret. Även kan det av olika skäl vara nödvändigt att i en utbildningsreserv placera personer som för tillfället inte kan ges utbildning. Dessa kan få sin utbildning vid en höjning av beredskapen. Utbildningsreservens storlek måste dock vara begränsad. Såväl manliga som kvinnliga totalförsvarspliktiga bör ges en utbildning som svarar mot behoven i de befattningar som de avdelas för. Detta kan komma att innebära att utbildningens karaktär och omfattning kan variera avsevärt. som det är väsentligt att så gott som alla som mönstrat och som har förutsättningar att fullgöra sin värnplikt eller civilplikt kan ges en utbildning för någon befattning i totalförsvaret, är det också viktigt att hushålla med resurserna och därför inte heller utbilda för fler uppgifter eller än vad som erfordras. Tiden i grundutbildning bör för dem som mönstrat dock i allmänhet omfatta . 7.1.2 Utbildning för traditionella uppgifter vid höjd beredskap Pliktpersonal bör liksom utbildas för att totalförsvaret skall kunna möta väpnade angrepp och i övrigt lösa sina uppgifter vid höjd beredskap. Totalförsvarspliktiga utbildas för dessa syften inom det militära försvaret och krigsplaceras i regel först i allsidigt användbara fältförband för att överföras till territorialförsvaret med mer lokalt bundna uppgifter. Grundutbildningen för dessa ändamål har omfattat minst . Även torde utbildningen till de allsidigt användbara förbanden behöva vara relativt omfattande med hänsyn både till deras roll i det nationella försvaret och för internationella insatser. Likväl bör utbildningstiden även kunna understiga för vissa kategorier. En översyn bör göras i syfte att uppnå en större differentiering och anpassning till olika befattningar. Det kan t.ex. övervägas om den avslutande förbandsutbildningen liksom repetitionsutbildningen kan begränsas eller slopas helt för vissa förband. Sådan kompletterande utbildning skulle då genomföras om och när det säkerhetspolitiska läget så kräver. I vissa befattningar kan den civila kompetensen hos den totalförsvarspliktige utgöra en så god grund att utbildningen borde kunna begränsas till allmän militär utbildning och en starkt begränsad befattningsutbildning. Med utnyttjande av simulatorer och andra moderna utbildningshjälpmedel bör utbildningen vidare i många fall kunna bedrivas mer rationellt än och genomföras än som ansetts nödvändigt. Det bör också övervägas att för vissa förband i stället för att omsätta alla som krigsplaceras i förbandet vid ett och samma tillfälle övergå till individvis omsättning. Å andra sidan kan den tekniska utvecklingen m.m. komma att öka behoven av längre utbildning för vissa befattningar. Vidare bör möjligheterna prövas till ökad samordning mellan utbildningen i de militära och civila delarna av totalförsvaret. Detta gäller inte minst samövning inför internationella insatser samt för insatser i extraordinära situationer i fred. Inom det civila försvaret har endast vapenfria getts en längre grundutbildning. Med den nya lagen om totalförsvarsplikt som trätt i kraft finns möjligheter att direkt grundutbilda även andra totalförsvarspliktiga än vapenfria för det civila försvarets behov. Former för detta behöver utvecklas. Den nya lagstiftningen har inneburit att utbildningstiderna förkortats i förhållande till vad som tidigare gällde för En fortsatt översyn bör dock göras och utbildningstiderna kunna avkortas ytterligare om detta är ändamålsenligt. Deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser skall enligt regeringens förslag ges stor vikt inom ramen för säkerhets- och försvarspolitiken. Utbildning för att kunna möta angrepp och lösa uppgifter vid höjd beredskap bör inom såväl militärt som civilt försvar genomföras på ett sådant sätt att den också underlättar rekrytering till frivilligt deltagande i internationell verksamhet. Därmed kommer en del av de resurser vi skapar för vårt nationella försvar också att kunna användas för internationella insatser för gemensam säkerhet. 7.1.3 Utnyttjande av totalförsvarsplikten De förslag till handlingsvägar som lämnats av Försvarsmakten innebär på den nu aktuella ekonomiska nivån en kraftig begränsning av krigsorganisationen och en koncentration till få men allsidigt användbara förband med hög kvalitet personellt och materiellt. För detta erfordras enligt Försvarsmakten endast ca 22 000 totalförsvarspliktiga för det militära försvaret i stället för som ca 33 000. Enligt Försvarsmakten svarar denna lösning bäst mot uppgiften att för framtiden skapa en förmåga att med militära medel möta ett väpnat angrepp. Det civila försvaret har för sina traditionella uppgifter anmält ett behov av 2 000 - 3 000 totalförsvarspliktiga . Enligt regeringens uppfattning måste emellertid frågan om utnyttjande av totalförsvarsplikten ses i ett vidare perspektiv. Det är utöver de rent militära effektivitetsaspekterna nödvändigt att också väga in den stora säkerhetspolitiska och samhälleliga betydelse som en bred pliktutbildning i enlighet med vad som anförts i det föregående har för folkförankringen i försvaret. Mot bakgrund av att det också finns en mängd angelägna behov som kan tillgodoses av totalförsvarspliktiga inom såväl militärt som civilt försvar bör därför en utgångspunkt vara att en stor del av de män som mönstrar och av de kvinnor som önskar genomgå en längre grundutbildning också får göra detta. Med en sådan ordning uppnås den totalt sett bästa effekten ur säkerhets- och försvarspolitisk synpunkt. Regeringen har översiktligt studerat några av de områden där det föreligger behov av att utnyttja fler totalförsvarspliktiga. För Försvarsmaktens del skulle det vara värdefullt med en snabbare förbandsomsättning för i varje fall vissa förband. Därmed skulle många positiva effekter uppnås för dessa förbands krigsduglighet, behovet av repetitionsutbildning skulle minska och överföringen till territorialförband kunde öka. Totalt sett är det emellertid enligt Försvarsmaktens bedömningar en relativt dyrbar lösning. Med hänsyn till våra föreställningar om karaktären av ett eventuellt framtida krig och till de fredstida svåra påfrestningar som kan uppkomma finns det, som regeringen konstaterat i avsnitt 4, ett stort behov av att kunna bevaka skyddsobjekt, t.ex. vid risk för sabotage och hot om andra angrepp. Det skulle därför vara värdefullt att kunna utbilda fler bevakningssoldater och att skapa förutsättningar för att dessa kan tas i anspråk för att lösa bevakningsuppgifter redan i fredstida hotsituationer. Därmed skulle också en bättre rekryteringsbas för bl.a. hemvärnet skapas. Inom det civila försvaret finns med föreslagna nya uppgifter behov av fler personer för insatsuppgifter och möjligheter att förstärka samhällets förmåga att hantera svåra nationella påfrestningar eller risker i fred och vid höjd beredskap. Enligt regeringens mening bör den fortsatta planeringen inför försvarsbeslutets andra etapp närmare klarlägga hur en mer omfattande utbildning av totalförsvarspliktiga skall ske. Regeringen vill härvid peka på två områden som framstår som särskilt angelägna, nämligen utbildning av bevakningssoldater och beredskapspoliser och av en lätt tillgänglig personalresurs för att kunna stärka det civila försvaret. Även lösningar som innefattar snabbare förbandsomsättning, direktrekrytering till hemvärnet och ytterligare differentiering av utbildningstider, kan vara framkomliga vägar att på ett rationellt och ekonomiskt sätt ta tillvara fler totalförsvarspliktiga. Försvarsmakten och skall, i samband med redovisningen av sina programplaner inför etapp två, lämna förslag på hur en mer omfattande utbildning av totalförsvarspliktiga bör utformas. 7.1.4 Ökat behov av bevakning Styrande för planeringen bör enligt regeringen främst vara föreställningen om framtida krigs karaktär. Viktiga inslag bedöms därvid vara insatser med strategiska insatsstyrkor i ett häftigt förlopp över stort djup och därtill knutna åtgärder för att genom sabotage och på andra sätt störa viktiga samhällsfunktioner och hindra vår försvarsförmåga. För att samhället och total- försvaret i dess helhet skall kunna möta en sådan situation är det viktigt att vi har ett antal kvalificerade och allsidigt användbara förband med god operativ rörlighet, men också att vi har ett bra säkerhetsskydd kring de skyddsobjekt som är väsentliga för att infrastrukturen i samhället inte skall kollapsa. Bevakningssoldater som kan tas i anspråk redan tidigt i ett läge med förhöjd spänning eller andra svåra påfrestningar i fred skulle tillskapa ett säkerhetspolitiskt instrument som kan nyttjas i ett brett spektrum av hot och risker. Utan ökad tillgång på bevakningssoldater eller beredskapspoliser kommer möjligheterna att bli begränsade att bevaka många av de skyddsobjekt som är väsentliga för totalförsvarets och samhällets samlade funktion i ett krisläge eller vid ett angrepp. Enligt regeringens uppfattning måste större vikt läggas vid att sådana skyddsobjekt skall kunna bevakas. En skärpt bevakning är särskilt angelägen i ett skede före ett krigsutbrott då sabotagehandlingar i stor skala kan vara att vänta. Enligt uppskattningar som regeringen gjort kommer med den krigsorganisation som Försvarsmakten föreslagit mindre än hälften av skyddsobjekten inom totalförsvaret att kunna ges militär bevakning. Bevakningsinsatser från den ordinarie polisen är knappast att räkna med i detta läge. Dess resurser behövs för andra angelägna uppgifter. Möjligheter att tillgodose behovet av bevakning kan skapas genom att utbilda totalförsvarspliktiga till särskilda bevakningsuppgifter. Genom att anspråk inte ställs på uppträdande i större grupper än som motsvarar en pluton bör utbildningstiden kunna göras relativt kort. Totalförsvarspliktiga som utbildats på detta sätt bör regelbundet ges kortare (något/några dygn) repetitionsövningar för att efter ersättas med nyutbildade totalförsvarspliktiga. Av skäl som angetts är det väsentligt att bevakningsuppgifter kan lösas redan före mobilisering i övrigt i likhet med hemvärnsförbanden. Bevakningssoldater kommer att utgöra ett värdefullt komplement till beredskapspolisen. De bevakningsutbildade bör utgöra en rekryteringsbas till hemvärnet varigenom de på frivillig grund kan ges krigsuppgifter och även medverka till att hantera svåra nationella påfrestningar i fred. De kan också utgöra ett föryngrande inslag i hemvärnets organisation. Med denna rekryteringsbas bör det vara möjligt att utöka hemvärnets omfattning, något som begränsar nackdelarna med den minskning av territorialförbanden som sker. Nya lösningar kan också behöva sökas för driftvärn i anslutning till samhällsviktig verksamhet. De bör också kunna utgöra en bas för rekrytering av beredskapspoliser. Vissa delar av de bevakningsutbildade bör också, efter kompletterande utbildning, kunna ingå i andra krigsförband, som skall kunna utvecklas efter särskilda beslut om det säkerhetspolitiska läget skulle kräva detta. En fortsatt utbildning till olika uppgifter inom territorialförsvaret bör vara relativt lätt att genomföra på bevakningsutbildningens grund. En förutsättning är dock att befäl i tillräcklig utsträckning finns att tillgå. Former för att tillgodose detta diskuteras i avsnitt 7.2.2 nedan. 7.1.5 Civil utbildning för att hantera svåra nationella påfrestningar ifred och vid höjd beredskap Mot bakgrund av det vidgade säkerhetsbegrepp som regeringen föreslår finns det anledning att i större omfattning än tidigare utbilda pliktpersonal för att stärka samhällets förmåga att hantera svåra nationella påfrestningar i fred och vid höjd beredskap. Sådana påfrestningar kan uppkomma som en följd av kriser, konflikter eller fredstida katastrofer i vår omvärld eller genom stora olyckor, katastrofer och andra extraordinära situationer inom landet i fred men också i lägen där landets frihet och oberoende hotas och naturligtvis särskilt om landet är i krig. För att skapa en lätt tillgänglig personalresurs för att sättas in vid sådana situationer bör civila beredskapsstyrkor skapas. Utbildningen av beredskapspersonalen bör som en utgångspunkt kunna ha de förslag som skisserats av och . Genom denna allmänna totalförsvarsutbildning ges därmed länsstyrelser, landsting, kommuner och andra bemanningsansvariga organ möjlighet att snabbt inkalla personal vid svåra nationella påfrestningar i fred men även vid väpnat angrepp. Grundutbildningens längd bör anpassas till de skilda uppgifternas behov. Utbildningen som kan genomföras på skolor, i kommunerna eller vid annan berörd myndighet bör syfta till att ge de totalförsvarspliktiga en bred och allsidig kunskap i ämnen som gör dem lämpliga att ingå i kommunernas och olika myndigheters beredskap. Vid uppläggning av utbildningen bör möjligheterna att samverka med Försvarsmakten tas tillvara. Så långt möjligt bör befintliga utbildningsanläggningar inom totalförsvaret utnyttjas i syfte att nå största möjliga kostnadseffektivitet. De som genomgått denna utbildning kommer att ha ökat sitt säkerhetsmedvetande och kan förväntas allmänt medverka till att förebygga och begränsa olyckor och därmed bidra till att minska samhällets sårbarhet. Detta kan innebära stora ekonomiska vinster för samhället i stort. Till detta kommer det stora värde som det ligger i att det svenska samhället kommer att få 10 000-tals ungdomar som är bättre förberedda på att olyckor och katastrofer av olika slag kan drabba samhället. Utbildningen bör för huvuddelen av den civila beredskapspersonalen omfatta en blandning av praktiska och teoretiska delar inom områdena räddningstjänst, vård och omsorg, skydd av miljön samt allmän totalförsvarskunskap och folkrätt. Utbildningen bör även för mindre grupper omfatta ledning och organisation av insatser i extraordinära situationer. Tyngdpunkten bör ligga på de praktiska momenten, vilket innebär att de totalförsvarspliktiga kan användas i den kommunala beredskapen för räddningstjänst redan under utbildningen och delta i insatser vid t.ex. stora skogsbränder, översvämningar och miljöolyckor. Krigsplacering bör i många fall lämpligen ske inom ramen för kommunernas eller landstingens beredskap.