prop · GJ03156 · 1996-01-01 00:00:00 — I den beräknade dygnskostnaden har inräknats kostnader för inrättande av en för hela landet gemensam övervakningscentral och en utökning av kriminalvårdens programverksamhet med beaktande av att sådan verksamhet skall bedrivas även under veckoslut. Styrelsen har med hänsyn till de nya försöks- myndigheternas bristande erfarenhet inom området och den stora omställning det innebär att tillämpa ny teknik och nya arbetsformer beräknat personalresurserna utifrån att en årsarbetskraft klarar att handlägga i genomsnitt åtta ärenden . Det torde stå klart att intensivövervakning med elektronisk kontroll är ett påtagligt billigare alternativ än en placering på en öppen anstalt. Dygnskostnaden per klient för placering i öppen lokalanstalt uppgick /95 till . Ytterligare en faktor att ta med i beräkningen är hur många personer som kommer att avtjäna fängelsestraff . Nedan redovisas kriminalvårdens statistik över dels antalet intagna i anstalt , dels antalet inskrivna i anstalt per nämnda år. Antal dömda till fängelse som intagits i anstalt Strafftids- Utdömt antal månader 1991 1992 1993 1994 intervall i genomsnitt för nyin- tagna i resp. strafftidsintervall < 2 mån 0,93 4264 4504 4541 4807 = 2 mån < 3 mån 2,01 1628 1649 1704 1886 = 3 mån < 4 mån 3,01 1119 1039 1152 1238 Summa 7011 7192 7397 7931 Strafftids- Utdömt antal månader 1991 1992 1993 1994 intervall i genomsnitt för nyin- tagna i resp. strafftidsintervall < 2 mån 0,93 354 364 426 393 = 2 mån < 3 mån 2,01 272 292 313 263 = 3 mån < 4 mån 3,01 203 202 201 194 Summa 829 858 940 850 Det torde mot denna bakgrund stå klart att en utvidgad försöksverksamhet medför att det uppkommer en betydande besparingspotential inom kriminalvården. Det är vanskligt att närmare beräkna hur stora besparingar som blir möjliga. Ett rimligt antagande utifrån de uppgifter som är tillgängliga kan vara att den årliga besparingspotentialen inom kriminalvården ligger i storleks- ordningen . En utvidgad försöksverksamhet torde föra med sig en betydande förändring av kriminalvårdens verksamhet. Medan frivårdsmyndigheterna tillförs nya arbetsuppgifter och därför behöver ökade resurser torde det uppkomma utrymme för att avveckla anstalter. För att besparingar skall kunna realiseras krävs att anstalter kan läggas ned och att beläggningsnivån i övrigt möjliggör nedläggning. Även om det bör ställas stora krav på flexibilitet inom kriminal- vården är det ofrånkomligt att denna behöver för att anpassa sin verksamhet efter de nya förutsättningar som torde bli en följd av att försöksverksamheten utvidgas. Man får vidare räkna med att det också efter utvidgningen, som föreslås ske , kommer att krävas särskilda insatser av olika slag från kriminalvårdens sida för att få till stånd en väl fungerande försöksverksamhet. Det bör också nämnas att brottsofferfonden i en utvidgad försöksverksamhet kommer att tillföras betydligt större belopp med anledning av att de dömda i vissa fall är skyldiga att betala en avgift. Från det att försöksverksamheten började inflöt till brottsofferfonden. En utvidgad försöksverksamhet torde föra med sig en flerfaldig ökning av de avgifter som förs till fonden. Självfallet kommer en fortsatt och utvidgad försöksverksamhet att i ekonomiskt hänseende också beröra de dömda som får möjlighet att avtjäna sina straff utanför anstalt. Deltagarna i försöksverksamheten skall i vissa fall betala en avgift och drabbas också av vissa kostnader i anledning av verkställigheten. Deltagarna kan emellertid behålla sina inkomster under straffverkställigheten, vilket sammantaget innebär en betydande ekonomisk fördel för dem och för andra som berörs av deras ekonomi. 12 Utvärdering av det fortsatta försöket Som nämnts är ett av syftena med en fortsatt försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll vid verkställighet av korta fängelsestraff att tillskapa ytterligare beredningsunderlag i frågor om en permanent infogning i straffsystemet av denna form av straffrättslig reaktion. Uppdraget att utvärdera det nu pågående försöket (se avsnitt 4.2) bör mot denna bakgrund utvidgas till att också avse det fortsatta försöket. Sedan detta pågått bör det lämnas en delredovisning av det utvidgade uppdraget. 1 § Denna lag är tillämplig vid verkställighet av dom på fängelse, dock inte fängelse som ådömts enligt 28 kap. 3 § , om den dömde skall undergå fängelse . Ändringarna i paragrafen är föranledda av att försöksverksamheten utvidgas dels till att avse verkställighet av domar på fängelse , dels till att avse hela landet (se avsnitt 6). Kravet på att den dömde skall ha sin bostad inom något av verksamhetsområdena för vissa frivårdsmyndigheter har sålunda slopats. I anslutning härtill bör anmärkas att det självfallet inte kan komma i fråga att tillämpa lagen i sådana fall där den dömde har sin bostad utomlands. I sådana situationer bör särskilda skäl, i enlighet med 2 § nedan, anses tala mot verkställighet utanför anstalt och en ansökan om sådan verkställighet bör följaktligen inte bifallas. 2 § I fall som avses i 1 § får, på ansökan av den dömde, beslutas att fängelsestraffet skall verkställas utanför anstalt. En ansökan får inte bifallas om den dömde är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som ansökan avser eller om särskilda skäl annars talar mot verkställighet utanför anstalt. Beträffande verkställigheten utanför anstalt skall, i stället för bestämmelserna i 26 kap. 5 § och lagen (1974:203) om krimi- nalvård i anstalt, gälla vad som föreskrivs i denna lag. Äger villkorlig frigivning rum, skall denna lag inte tillämpas på den fortsatta verkställigheten av fängelsestraffet. Vad som gäller för intagna enligt 26 kap. 7 § gäller också för dem som undergår verkställighet utanför anstalt. Verkställigheten utanför anstalt bedrivs under ledning av den frivårdsmyndighet inom vars verksamhetsområde den dömde har sin bostad. Paragrafens andra och tredje stycken har ändrats med anledning av att försöksverksamheten utvidgas (se avsnitt 6). Ändringarna i andra stycket är föranledda av att försöksverksamheten utvidgas till att omfatta fängelsestraff eller sålunda fängelsestraff från vilka villkorlig frigivning kan förekomma. Ändringen i andra stycket första meningen innebär att bestämmelserna i 26 kap. 6-24 §§ om villkorlig frigivning m.m. kan tillämpas på verkställighet utanför anstalt enligt försökslagen. För deltagarna i försöksverksamheten bör i princip gälla samma regler om villkorlig frigivning som för dömda som avtjänar sina straff i anstalt. För att åstadkomma detta behövs en anpassning av bestämmelsen om senareläggning av villkorlig frigivning (26 kap. 7 § ). En föreskrift om det har intagits i förevarande styckes tredje mening. De bestämmelser om villkorlig frigivning som aktualiseras under försöksverksamheten innebär bl.a. att vissa deltagare skall villkorligt friges när av strafftiden har avtjänats, om inte antingen kriminalvården har påkallat prövning av frågan om villkorlig frigivning eller den dömde har begärt att frigivningen skall uppskjutas (26 kap. 6 och 9 §§ ). De som deltar i försöksverksamheten för att avtjäna fängelsestraff som är torde normalt komma att villkorligt friges när av straffet har avtjänats. Det förhållandet att det för deltagarna i försöksverksamheten i princip bör gälla samma regler om villkorlig frigivning som för dömda som avtjänar sina straff i anstalt innebär vidare bl.a. att frivårdsmyndigheten kan besluta att den villkorligt frigivne skall stå under övervakning (se 26 kap. 11 § ). Det kan anmärkas att frivårdsmyndigheternas prövning av frågor av detta slag torde bli relativt okomplicerad mot bakgrund av att försöks- verksamheten avser verkställighet av korta fängelsestraff och att det är fri- vårdsmyndigheterna som leder verkställigheten. Bestämmelsen i andra stycket andra meningen, som är ny, anger att försökslagen inte skall tillämpas på den fortsatta verkställigheten av fängelsestraffet om villkorlig frigivning äger rum. I sådana fall skall i stället bestämmelserna i bl.a. 26 kap. tillämpas på den fortsatta verkställigheten av straffet. Bestämmelsen i andra meningen för med sig att de myndigheter som har att tillämpa försökslagen i förekommande fall måste vara uppmärksamma på vilken den tidigaste dagen för villkorlig frigivning är. Bestämmelser om hur tid för verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. I den lagen (20 §) föreskrivs att så snart det kan ske skall fastställa dagen för strafftidens slut och den tidigaste tidpunkt då villkorlig frigivning kan komma i fråga. Ett sådant strafftidsbeslut skall meddelas också om verkställigheten av ett fängelsestraff sker inom försöksverksamhetens ram. Det kan sålunda när villkorlig frigivning är förestående aktualiseras att verkställigheten utanför anstalt bör upphöra. Bestämmelsen i andra meningen innebär att något beslut härom inte kan fattas sedan villkorlig frigivning väl ägt rum, vilket som nämnts normalt kommer att ske vid den fastställda tidigaste tidpunkt då sådan frigivning kan komma i fråga. För att åstadkomma en adekvat reaktion på en misskötsamhet kan det sålunda, om villkorlig frigivning är förestående, krävas skyndsam handläggning av en fråga enligt 15 eller 16 § om upphörande av verkställighet utanför anstalt. För att verkställigheten utanför anstalt i sådana fall skall kunna övergå i verkställighet i anstalt måste det således, innan den fastställda tidigaste tidpunkten för villkorlig frigivning har passerats, bestämmas att verkställigheten utanför anstalt skall upphöra eller tills vidare upphöra. Av betydelse är också att övervakningsnämnden, om den beslutar att verkställigheten utanför anstalt skall upphöra, skall fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. I de nu aktuella situationerna skall utfärda ett nytt strafftidsbeslut (20 § andra stycket lagen, 1974:202, om beräkning av strafftid m.m.). Den beräkning som därvid görs skall utgå från bl.a. nämndens beslut om det antal dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. För att nämndens prövning av hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt skall få betydelse för den fortsatta verkställigheten i anstalt måste ett nytt strafftidsbeslut föreligga innan den ursprungligen fastställda tidigaste tidpunkten för villkorlig frigivning har passerats. Också detta förhållande kan kräva skyndsam handläggning av en fråga enligt 15 eller 16 § om upphörande av verkställighet utanför anstalt. Det bör tilläggas att sådan skyndsamhet naturligtvis också kan påkallas av att verkställigheten utanför anstalt kanske inte bör upphöra utan få fortgå. kan, i fall då någon som är villkorligt frigiven allvarligt åsidosätter sina åligganden, förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till av högst en månad varje gång (26 kap. 19 § ). Verkställigheten av en sådan åtgärd kan inte ske i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll eftersom försökslagen endast gäller verkställighet av dom på fängelse (se 1 §). För sådana fall där övervakningsnämndens beslut avser en deltagare i försöksverksamheten som har villkorligt frigivits tillkommer dessutom att förevarande bestämmelse anger att försökslagen inte skall tillämpas på den fortsatta verkställigheten av fängelsestraffet. Försökslagen torde däremot i och för sig kunna vara tillämplig vid verkställighet av en dom på fängelse när någon som har villkorligt frigivits från försöksverksamheten döms för nya brott och villkorligt medgiven frihet därvid förklaras helt eller delvis förverkad. I en sådan situation torde det dock ändå inte föreligga förutsättningar för intensivövervakning med elektronisk kontroll eftersom en person bara bör få delta i försöksverksamheten en gång (se prop. 1993/94:184 s. 34). Den nu behandlade bestämmelsen ställer i och för sig inte upp något hinder mot att en överprövning av frågor om verkställigheten utanför anstalt enligt försökslagen äger rum även sedan den dömde har villkorligt frigivits. En annan sak är att den som villkorligt frigivits normalt inte torde ha något befogat intresse av att få en sådan överprövning utförd. Bestämmelsen i 26 kap. 7 § om senareläggning av villkorlig frigivning tar sikte på förutsättningarna för intagnas anpassning i samhället. Bestämmelsen kan aktualiseras om kriminalvården begär att skall pröva frågan om senareläggning av villkorlig frigivning för någon som deltar i försöksverksamheten. För att bestämmelsen skall kunna tillämpas i sådana fall har i andra stycket tredje meningen föreskrivits att vad som enligt den bestämmelsen gäller för intagna också skall gälla för dem som undergår verkställighet utanför anstalt. Det finns anledning att något beröra förutsättningarna för senareläggning av villkorlig frigivning för dem som undergår intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vid bedömningen av om den vilkorliga frigivningen skall senareläggas skall det således särskilt beaktas om förutsättningarna för den dömdes anpassning i samhället framstår som speciellt ogynnsamma med hänsyn till bl.a. hans uppförande . Den som deltar i försöksverksamheten skall uppehålla sig i sin bostad under tid då han eller hon inte fullgör en sysselsättningsplikt eller deltar i någon godkänd aktivitet. Om deltagaren inte sköter sig eller följer de krav som ställts upp skall han eller hon överföras till en fullgöra straffet. Mot bakgrund av den stränga synen på misskötsamhet torde utrymmet för att låta misskötsamhet resultera i en senareläggning av den villkorliga frigivningen bli mycket be- gränsat. Det har mot denna bakgrund inte ansetts erforderligt att det vid prövningen av fråga om senareläggning av villkorlig frigivning särskilt skall beaktas hur den som avtjänar sitt straff utanför anstalt har uppfört sig under sådan verkställighet. Någon anpassning i detta hänseende av den nämnda bestämmelsen i 26 kap. 7 § om senareläggning av villkorlig fri- givning har följaktligen inte företagits. Ändringen i tredje stycket, som är föranledd av att försöksverksamheten utvidgas till att avse hela landet, torde inte fordra någon kommentar. 4 § Den dömde skall under verkställigheten utanför anstalt iaktta sköt- samhet, efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom enligt denna lag och enligt föreskrift som meddelats med stöd av lagen. Han skall avhålla sig från alkohol och andra beroendeframkallande medel samt sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Den dömde är, om inte annat föranleds av medicinska eller liknande skäl, skyldig att under verkställigheten på anmaning lämna blod-, urin- eller ut- andningsprov för kontroll av att han inte är påverkad av sådana medel som avses i första stycket andra meningen. Elektroniska hjälpmedel får användas för att kontrollera att den dömde avhåller sig från alkohol. I första stycket har införts en föreskrift om att den dömde skall avhålla sig från dopningsmedel. Genom en ändring i andra stycket har det införts en möjlighet att kontrollera att förbudet mot att använda dopningsmedel efterlevs. Sådana kontroller kan ske genom urinprov. Ändringarna har berörts i det föregående (se avsnitt 7). Det kan tilläggas att ändringen i förevarande paragraf föreslås träda i kraft . 5 § Den dömde skall betala en avgift, om det är motiverat med hänsyn till hans möjligheter att erhålla inkomst under verkställigheten utanför anstalt. Avgiften uppgår till per dag som verkställigheten skall pågå, dock högst . Avgiften skall betalas i förskott och tillföras brottsofferfonden. I andra stycket första meningen har införts en bestämmelse om att avgiften högst kan uppgå till . Bestämmelsen är föranledd av att försöksverksamheten utvidgas till att omfatta fängelsestraff . Skyldigheten att betala avgift har införts mot bakgrund av att verkställigheten utanför anstalt, till skillnad mot en vistelse i fängelse, i princip inte påverkar den dömdes inkomstmöjligheter (se prop. 1993/94:184 s. 19 ff.). Eftersom deltagare i försöksverksamheten med längre straff än också om de avtjänade straffet i anstalt normalt skulle villkorligt friges bör de inte vara skyldiga att betala ett högre sammanlagt avgifts- belopp än det som motsvarar två månaders verkställighet eller (60 x 50 = 3 000). Även om försökslagen inte skall tillämpas på den fortsatta verkställigheten om den dömde villkorligt friges bör denna begränsning framgå av lagen. Avgiften skall nämligen betalas i förskott och det står frivårds- myndigheten fritt att bestämma om avgiften skall betalas förskottsvis för hela verkställighetstiden eller för delar av tiden. Genom ändringen tydliggörs att det inte kan förekomma att avgift belöper på tid efter villkorlig frigivning och dessutom att någon ytterligare avgift inte skall tas ut i de, som det får förmodas, mycket ovanliga fall när någon undergår intensivövervakning med elektronisk kontroll. Ända sedan försöksverksamheten började har avgifterna från deltagarna i försöksverksamheten tillförts brottsofferfonden. Bestämmelser om denna fond finns i lagen (1994:419) om brottsofferfond, vilken lag trädde i kraft . Det förhållandet att avgiften skall tillföras brottsofferfonden bör framgå direkt av lagen. Andra stycket andra meningen har ändrats i enlighet därmed. 12 § Bestämmelser om hur en dom skall befordras till verkställighet och hur tid för sådan verkställighet skall beräknas finns i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Bestämmelserna i 10 § andra-femte styckena och 12 § i den lagen om förpassning till kriminalvårdsanstalt m.m. och om uppskov med verkställighet skall dock inte gälla i fråga om verkställighet utanför anstalt enligt denna lag. Vid tillämpning av 10 § första stycket lagen om beräkning av strafftid m.m. på verkställighet utanför anstalt enligt denna lag skall den dömde föreläggas att påbörja verkställigheten i sin bostad en viss dag. Strafftiden skall räknas . Vid tillämpning av bestämmelsen om nåd i 13 § lagen om beräkning av strafftid m.m. på sådan verkställighet skall sista dag vara den dag verkställigheten skall påbörjas. Bestämmelsen i 25 § samma lag om sam- manläggning av strafftider skall inte tillämpas under verkställigheten utanför anstalt, om det sammanlagda straffet därvid kommer att överstiga . Av 15 § första stycket tredje meningen nedan framgår att övervaknings- nämnden i visst fall skall fastställa hur många dagar av fängelsestraffet som verkställts utanför anstalt. I andra stycket fjärde meningen har föreskrivits att bestämmelserna om sammanläggning i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. inte skall tillämpas under verkställigheten utanför anstalt om det sammanlagda straffet överstiger . Ändringen är en följd av att försöksverksamheten utvidgas till att att omfatta fängelsestraff (se avsnitt 6). 14 § Beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas, om den elektroniska kontroll som avses i 3 § annat än tillfälligt blir omöjlig att upprätthålla. Vistelse på sjukhus eller därmed jämförlig inrättning skall dock inte föranleda upphävande av beslut om verkställighet utanför anstalt. Beslut om verkställighet utanför anstalt skall upphävas om den dömde 1. åsidosätter vad som åligger honom enligt denna lag eller enligten föreskrift som meddelats med stöd av lagen och det som ligger honom till last inte är av mindre betydelse, 2. begär att så skall ske, 3. inte följer föreläggandet att påbörja verkställigheten eller, när verkställigheten skall påbörjas, är häktad eller intagen i kriminal- vårdsanstalt av någon annan anledning än för verkställighet av det straff som beslutet avser eller 4. innan verkställigheten har påbörjats, antingen döms på nytt till fängelse eller får villkorligt medgiven frihet förverkad enligt 26 kap. 19 § eller 34 kap. 4 § att han skall undergå fängelse . I det nuvarande andra stycket 3 finns en bestämmelse om att verkställigheten utanför anstalt skall upphöra om den dömde, när verkställigheten skall påbörjas, har en annan bostadsort än inom något av verksamhetsområdena för de sex frivårdsmyndigheter som deltar i försöksverksamheten. Denna upphörandegrund har slopats till följd av att försöksverksamheten inte längre skall vara geografiskt begränsad. I förtydligande syfte har i stället införts en bestämmelse om att beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas om den dömde inte följer föreläggandet att påbörja sådan verkställighet i sin bostad. Som en följd av att försöksverksamheten utvidgas till att omfatta fängelsestraff på upp har beträffande de situationer som behandlas i andra stycket 4 föreskrivits att beslutet om verkställighet utanför anstalt skall upphävas om den dömde skall undergå fängelse . 16 § Uppkommer fråga om att upphäva beslut om verkställighet utanför anstalt, får den frivårdsmyndighet som leder verkställigheten bestämma att beslutet tills vidare inte skall gälla. skall senast den första arbetsdagen efter den dag då ett sådant beslut meddelades pröva om det skall bestå. Fastställer inte nämnden beslutet inom , upphör det att gälla. I fall då beslut om verkställighet utanför anstalt tills vidare inte skall gälla skall övervakningsnämnden skyndsamt ta upp frågan om upphävande av beslutet till slutlig prövning. Beslut enligt denna paragraf får inte meddelas efter den fastställda dagen för strafftidens slut. Ändringarna i första stycket syftar till att åstadkomma ett mer flexibelt förfarande för prövning av om verkställighet utanför anstalt skall upphöra. Ändringarna har behandlats i det föregående (se avsnitt 8). Det förfarande som regleras i första stycket kan kräva medverkan från, förutom den frivårdsmyndighet som leder verkställigheten, både den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde den nämnda frivårdsmyndigheten är verksam och den övervakningsnämnd som har beredskap. Närmare bestämmelser om samarbetet mellan myndigheter och nämnder bör meddelas i den till försökslagen hörande förordningen. Här bör anmärkas att det är av största vikt att en frivårdsmyndighet omgående underrättar övervakningsnämnden om ett beslut om att verkställigheten utanför anstalt tills vidare skall upphöra. Den ordinarie övervakningsnämnden bör i princip alltid få en sådan underrättelse. Om frivårdsmyndighetens beslut fattas som föregår som inte är en vanlig arbetsdag - dvs. lördag, söndag, annan allmän helgdag, , eller nyårsafton - bör också den övervakningsnämnd som kommer att ha beredskap underrättas om beslutet. De nu behandlade underrättelserna krävs för att övervakningsnämnden i praktiken skall ha en möjlighet att snabbt pröva om frivårdsmyndighetens beslut skall bestå eller inte. Finner en nämnd som har beredskap vid en sådan prövning att beslutet skall upphävas bör nämnden självfallet meddela ett beslut av den innebörden. i stället att beslutet bör fastställas får den ta ställning till om det är lämpligt att avgöra ärendet i enlighet därmed eller om det bör överlåtas åt den ordinarie övervakningsnämnden att avgöra frågan närmast följande arbetsdag. Sistnämnda förfarande torde i de flesta fall vara att föredra mot bakgrund av att den ordinarie övervakningsnämnden normalt ändå skall slutligt pröva frågan om verkställigheten utanför anstalt skall upphöra och med hänsyn till intresset av att ta till vara den ordinarie övervakningsnämndens särskilda kompetens i ärendet. Situationen kan, som framgår i det följande, vara en annan om frågan om upphörande av verkställigheten utanför anstalt aktualiseras mot strafftidens slut eller när villkorlig frigivning är nära förestående. I vissa sådana fall kan det sålunda vara nödvändigt att den övervakningsnämnd som har beredskap prövar om frivårdsmyndighetens beslut skall bestå eller inte och det oavsett om beslutet fastställs eller upphävs. Situationen kan till och med medföra att denna nämnd bör slutligt pröva frågan om verkställigheten utanför anstalt skall upphöra.