prop · GJ03156 · 1996-01-01 00:00:00 — Detta beror delvis på att övervaknings- personalen mer sällan gör personliga kontroller av den dömdes närvaro på arbetsplatsen eller därmed jämförbar sysselsättningsplats, delvis på att personalen inte anser att utrustningen är helt tillförlitlig. Försöken med elektronisk mätning av utandningsluften har endast använts under en mycket och beträffande ett fåtal dömda. Denna teknik har ännu stora tekniska brister. - Erfarenheterna från försöksverksamheten visar att intensivövervakning med elektroniska hjälpmedel från ekonomisk synpunkt kan bli ett mer fördelaktigt alternativ än fängelse. Om frivårdspersonalens kapacitet utnyttjas fullt ut, vilket innebär att varje tjänsteman handlägger 10-12 ärenden var, beräknas den genomsnittliga dygnskostnaden understiga . Eftersom deltagarna i försöksverksamheten varit förhållandevis få, har kostnaderna per dag och övervakad blivit betydligt högre än vad som beräknats. I tablån nedan redovisas antalet övervakade , det högsta dagsantalet övervakade och hur många av de övervakade som fullföljt respektive avbrutit verkställigheten . Norr- Sund- skoga svall Antalet övervakade 6 14 5 5 4 8 950228 Högst antal övervakade 17 23 12 11 10 13 Antal fullföljda 24 20 20 24 16 12 Antal avbrutna 1 1 2 2 0 0 Här bör tilläggas att det av uppgifter från avseende av försöket framgår bl.a. att 23 verkställigheter har avbrutits medan 311 har fullföljts. Antalet pågående verkställigheter var 62. har överlämnat sitt betänkande Ett reformerat straffsystem (SOU 1995:91). Kommittén har föreslagit en genomgripande förändring av påföljdssystemet. Betänkandet har remitterats till ett stort antal myndigheter och organisationer. Remisstiden går ut . En av kommitténs huvuduppgifter har varit att överväga möjligheterna att vidareutveckla olika alternativ till fängelsestraff. I denna del föreslår kommittén bl.a. att elektronisk övervakning införs i det ordinarie straff- systemet. Enligt förslaget skall domstolen när den dömer till fängelse bestämma, om straffet skall verkställas genom elektronisk övervakning eller i anstalt. Elektronisk övervakning skall enligt kommitténs förslag användas i relativt stor omfattning. I sammanfattningen av betänkandet framför kommittén följande i fråga om fängelse genom elektronisk övervakning. Fängelse skall alltså finnas i två former - fängelse genom elektronisk övervakning och fängelse i anstalt. Detta innebär att fängelse genom elektronisk övervakning skall vara en form av straff som döms ut av domstol. Även för fängelse genom elektronisk övervakning gäller att praktiska hinder inte får finnas för att domstolen skall kunna döma den som uppfyller de legala förutsättningarna till detta straff. Det skall därför ankomma på övervakningsmyndigheten att se till att förutsättningar i det enskilda fallet finns för att genomföra verk- ställigheten. Myndigheten skall också ansvara för verkställigheten. Det grundläggande innehållet i fängelse genom elektronisk övervakning skall utgöras av en intensiv övervakning av den dömde och ett förbud för honom att vistas utanför sin bostad annat än på särskilt angivna tider. Övervakningen skall alltså, på samma sätt som under den försöksverksamhet som bedrivits med elektronisk övervakning, vara väsentligt intensivare än den som förekommer vid skyddstillsyn. Under hela verkställigheten skall elektroniska hjälpmedel användas för kontroll av att utegångsförbudet efterlevs. Deltagande i påverkansprogram skall utgöra ett obligatoriskt inslag i verkställig- heten. Verkställigheten skall pågå under den i domen angivna strafftiden. Vi har övervägt om någon motsvarighet till institutet villkorlig frigivning bör införas vid fängelse genom elektronisk övervakning, men funnit att ett sådant system skulle ha alltför stora nackdelar. Vi föreslår därför i stället att utegångsförbudet, vid längre strafftider, efter hand skall kunna lindras något. Under verkställigheten skall den dömde vara underkastad ett krav på fullständig avhållsamhet från varje form av berusningsmedel. Någon avgift motsvarande den som gäller under försöksverksamheten skall inte tas ut av den som döms till fängelse genom elektronisk övervakning. De rättviseskäl som motiverade en sådan avgift under försöksverksamheten har inte bärighet när elektronisk övervakning införs som en permanent del av straffsystemet. I vissa avseenden skall det vara obligatoriskt att meddela den dömde beslut om vad han skall iaktta under verk- ställigheten. Det gäller t.ex. bostad under verkställigheten, sysselsättning och tider under vilka han tillåts att vistas utanför sin bostad. Här bör slutligen anmärkas att betänkande innehåller en redogörelse för olika tekniska hjälpmedel vid intensivövervakning (s. 272 ff.) och en beskrivning av intensivövervakning med elektroniska hjälpmedel i andra länder (s. 275 ff.). 5 Försöket bör fortsätta -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Försöksverksamheten förlängs till utgången av år| | 1998. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Synpunkter på förslaget i promemorian: I stort sett alla remissinstanser är positiva till att försöksverksamheten förlängs. avstyrker att förslaget i befintligt skick läggs till grund för lagstiftning med hänsyn till att det är principiellt oacceptabelt att det är en kriminalvårdsmyndighet, och inte domstolen, som avgör om ett fängelsestraff skall få verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll och att det finns ett behov av att kunna kombinera en elektronisk övervakning med dagsböter. Datainspektionen framför kritik när det gäller försöksverksamhetens påverkan på skyddet för den personliga integriteten. Skälen för regeringens förslag: har haft i uppdrag att se över hela det straffrättsliga påföljdssystemets innehåll och uppbyggnad. En fråga som kommittén har övervägt är om intensivövervakning med elektronisk kontroll bör bli ett permanent inslag i det svenska straffsystemet. Kommittén har i sitt avlämnade betänkande föreslagit bl.a. att elektronisk övervakning skall införas i det ordinarie straffsystemet. Betänkandet har som nämnts remitterats med remisstid till . Med hänsyn till de av kommittén behandlade frågornas betydelse och komplexitet är det troligt att beredningen av kommitténs förslag kommer att ta åtskillig tid i anspråk. Försöksverksamheten med intensivövervakning med elektronisk kontroll är tidsbegränsad och löper ut . Någon permanent lagstiftning om intensivövervakning med elektronisk kontroll kommer inte att kunna genomföras till denna tidpunkt. Frågan uppkommer sålunda om intensivövervakning med elektronisk kontroll bör användas efter det att försöksperioden löpt ut, i avvaktan på att frågor om en permanent infogning i straffsystemet av denna form av straffrättslig reaktion får sin lösning. Av intresse är därvid de erfarenheter från försöksverksamheten som BRÅ har presenterat i sin delredovisning (se avsnitt 4.2). Erfarenheterna måste sammantaget sägas vara positiva. I delredovisningen framkommer bl.a. att nivån på kontrollen av de dömda har varit mycket hög och att de dömda uppfattar verk- ställigheten som sträng, men ändå föredrar denna verkställighetsform framför vistelse i anstalt. Den programverksamhet som de dömda deltar i har av många uppfattats som ett meningsfullt inslag i verkställigheten. Enligt delredovisningen har 116 personer avtjänat hela sitt fängelsestraff utanför an- stalt. Bara i sex fall har misskötsamhet lett till att verkställigheten utanför anstalt avbrutits och det trots att toleransen mot avvikelser från vad som bestämts har varit mycket liten. Den praktiska verksamheten med intensivövervakning med elektronisk kontroll förefaller ha fungerat väl. Vidare bör beaktas att det finns starka skäl för att ta till vara på möjligheterna att utveckla fängelsestraffet från inlåsning i anstalt till mindre skadliga och kostnadskrävande former, inte minst när det gäller de i vårt land vanligt förekommande korta fängelsestraffen. I många sådana fall torde andra former av frihetsinskränkande åtgärder än inlåsning i anstalt vara mer lämpliga med hänsyn till det brottsförebyggande och brottsbekämpande syftet bakom samhällets ingripande. Användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll är ett led i detta utvecklingsarbete. Redan de hittillsvarande erfarenheterna visar att intensivövervakning med elektronisk kontroll gör det möjligt att upprätthålla en långtgående frihetsins- kränkning utan att ta in den dömde i anstalt. Det grundläggande innehållet i intensivövervakningen innefattar ett krav på att den dömde skall uppehålla sig i sin bostad under tid då han inte fullgör en sysselsättningsplikt eller deltar i någon godkänd aktivitet och att han därvid fullständigt skall avhålla sig från alkohol och andra droger. Genom utegångsförbudet och den intensiva övervakningen får den dömde vidkännas en betydande inskränkning av sin frihet. Härigenom bör kravet på en adekvat straffrättslig reaktion kunna tillgodoses, som åtgärder kan vidtas för att främja den dömdes anpassning i samhället och skadliga verkningar av en anstaltsvistelse undvikas. Vad som framförts om den positiva inledningen av försöksverksamheten och intresset av att utveckla frihetsstraffet talar för att intensivövervakning med elektronisk kontroll bör kunna utvecklas till ett permanent inslag i påföljdssystemet. Av betydelse i detta sammanhang är också att det genom en fortsatt försöksverksamhet kan tillskapas ytterligare beredningsunderlag. De erfarenheter av intensivövervakning som gjorts framför allt i kan inte utan vidare överföras till med hänsyn till skillnader i bl.a. straffrättssystemen. Självfallet är BRÅ:s utvärdering av det nu pågående försöket och förslag att införa elektronisk övervakning i det ordinarie straffsystemet av största intresse. Vidare torde frågan om hur intensivövervakning med elektronisk kontroll kan infogas i det svenska straffsystemet komma att belysas ytterligare vid beredningen av kommitténs förslag. Mot bakgrund av att denna fråga är av stor kriminalpolitisk betydelse är det emellertid ändå värdefullt med ytterligare beredningsunderlag. En fortsatt försöksverksamhet kan, inte minst om den utvidgas i enlighet med vad som föreslås i det följande, tillskapa ett sådant underlag. Med hänsyn till det anförda anser regeringen, i likhet med nästan alla remissinstanser, att försöksverksamheten bör fortsätta efter det att den första försöksperioden har löpt ut. Datainspektionen har betänkligheter i fråga om den påverkan som försöksverksamheten kan ha på skyddet av den personliga integriteten. Försöksverksamheten innebär att fängelsestraff under vissa förutsättningar kan verkställas utanför anstalt i stället för i anstalt. Det framstår som uppenbart att integritetsintrånget blir mindre vid denna form av verkställighet än om den dömde tas in i anstalt. Regeringen kan därför inte dela Datainspektionens farhågor. De synpunkter som har framfört kommer att beröras i det följande avsnittet. Det ligger i försöksverksamhetens natur att den bör pågå endast . En ny försöksperiod bör lämpligen löpa till utgången av . Det bör anmärkas att beslutat förlänga giltighetstiden för lagen (1989:928) om samhällstjänst till utgången av (se prop. 1995/96:51, bet. 1995/96:JuU6, rskr. 1995/96:54 och SFS 1995:1361). 6 Försöket bör utvidgas -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Försöksverksamheten utvidgas till att avse| | hela landet och till att omfatta fängelsestraff på högst tre | | månader. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, dock att utvidgningen föreslås ske . Synpunkter på förslagen i promemorian: Förslagen mottas positivt av en stor majoritet av remissinstanserna. Några remissinstanser framför kritik. anser som nämnts att det är principiellt oacceptabelt att det är en kriminalvårdsmyndighet, och inte domstolen, som avgör om ett fängelsestraff skall få verkställas genom intensivövervakning med elektronisk kontroll och att det finns ett behov av att kunna kombinera en elektronisk övervakning med dagsböter. Liknande synpunkter framförs av . ifrågasätter lämpligheten av att använda institutet villkorlig frigivning och förordar att fängelsestraff som skall verkställas utanför anstalt avtjänas fullt ut. i finns det skäl som talar för att försöksverksamheten bör utvidgas till att omfatta något längre fängelsestraff än sådana . Föreningen förordar att utvidgningen sker först . Skälen för regeringens förslag: Utvidgning till hela landet Ett krav för att få delta i den pågående försöksverksamheten är att den dömde är bosatt inom något av verksamhetsområdena för frivårdsmyndigheterna i , , Norra, Södra, eller . Försöksverksamheten är sålunda geografiskt begränsad. Bakgrunden härtill är att det av resursskäl inte har ansetts försvarbart att inleda en rikstäckande försöksverksamhet (se prop. 1993/94:184 s. 15). De positiva erfarenheterna av den nuvarande försöksverksamheten medför att skälen för en geografisk begränsning inte längre har samma tyngd. Med hänsyn till principen om likhet inför lagen kan det också finnas betänkligheter mot en geografiskt begränsad försöksverksamhet på kriminalpolitikens område. Dessa betänkligheter torde öka i styrka om försöksverksamheten, såsom föreslagits i det föregående, sträcks ut i tiden. Principen om likhet inför lagen talar således för att ett fortsatt försök med intensivövervakning med elektronisk kontroll skall omfatta hela landet. Vidare kan det genom en försöksverksamhet i hela landet tillskapas ett mer tillförlitligt underlag för att bedöma frågor som uppkommer vid en infogning av intensivövervakning med elektronisk kontroll i det svenska straffsystemet. Också ekonomiska skäl talar för att försöksverksamheten bör utvidgas till hela landet. En utvidgning av försöksverksamheten till hela landet och i enlighet med vad som föreslås i det följande medför att intensivövervakning med elektronisk kontroll får en mera påtaglig roll i straffsystemet. Detta talar i och för sig för att ställning redan nu borde tas till förslag att införa elektronisk övervakning i det ordinarie straffsystemet. Denna fråga hänger emellertid nära samman med kommitténs förslag till utformning av påföljdssystemet i stort. Beredningen härav kommer att ta relativt i anspråk. Någon förändring av intensivövervakningens rättsliga ställning i sanktionssystemet bör därför inte, som vissa remissinstanser förordat, ske . Också den utvidgade försöksverksamheten bör således vara upplagd som en ren verkställighetsreglering. Detta innebär, liksom , att några särskilda regler för domstolarna med avseende på försöksverksamheten inte behövs. Domstolarna skall alltså välja och utmäta påföljd enligt vanliga regler, utan hänsyn till den pågående försöksverksamheten. Det innebär vidare att frivårdsmyndigheterna skall avge sedvanligt underlag till domstolen i form av yttranden beträffande förutsättningarna för att utdöma en frivårdspåföljd. Därmed torde också under den fortsatta försöksverksamheten kunna bortses från risken för att intensivövervakning med elektronisk kontroll kommer att användas i fall då påföljden inte skulle ha bestämts till fängelse utan till någon form av kriminalvård i frihet (s.k. net widening). I det pågående försöket kan den delta som är dömd till högst två månaders fängelse. Från ett sådant straff kan villkorlig frigivning inte förekomma, eftersom en sådan frigivning förutsätter att av strafftiden har avtjänats (26 kap. 6 § andra stycket ). Reglerna om villkorlig frigivning innebär att den som är dömd till fängelse normalt villkorligt friges efter att ha avtjänat av strafftiden. Vad nu sagts betyder att den som är dömd till fängelse vanligtvis avtjänar i anstalt som den som är dömd till fängelse . De hittillsvarande erfarenheterna från försöksverksamheten ger vid handen att en långtgående frihetsinskränkning, som är jämförbar med verkställighet i anstalt, effektivt kan upprätthållas . Verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll bör därför även när det gäller domar på fängelse kunna tillgodose kravet på en adekvat straffrättslig reaktion. Även andra skäl talar för att försöksverksamheten bör utvidgas till att omfatta fängelsestraff på upp . Det är sålunda i och för sig önskvärt att också de som är dömda till fängelse kan få del av de åtgärder som inom försöksverksamhetens ram vidtas för att främja de dömdas anpassning i samhället, liksom att slippa skadliga verkningar av en anstaltsvistelse. Också intresset av att tillskapa ytterligare bered- ningsunderlag talar för att de som är dömda till fängelse bör kunna få delta i försöksverksamheten. I samma riktning talar det förhållandet att det är svårt för frivårdsmyndigheterna att bedriva en effektiv försöksverksamhet om antalet deltagare är litet. Mot denna bakgrund och av ekonomiska skäl bör försöksverksamheten utvidgas på så sätt att också fängelsestraff , om förutsättningar i övrigt föreligger, skall kunna verkställas utanför anstalt i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll. Bl.a. mot bakgrund av att den nu behandlade utvidgningen av försöksverksamheten kommer att ställa mycket stora krav på kriminalvården bör det inte komma i fråga att, som en remissinstans varit inne på, ytterligare utvidga försöket. En utvidgning av försöksverksamheten till att omfatta fängelsestraff för med sig att vissa deltagare kommer att friges enligt reglerna i om villkorlig frigivning. Med hänsyn till att fråga är om en försöksverksamhet som lagts upp som en verkställighetsfråga bör reglerna i om villkorlig frigivning tillämpas också vid verkställighet av fängelsestraff inom försöksverksamhetens ram. Det kan anmärkas att det är relevant att använda termen villkorlig frigivning bl.a. därför att den som avtjänar sitt straff i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll är frihetsberövad. En utvidgning till längre strafftider medför att frivårdsmyndigheterna i vissa fall skall förbereda villkorlig frigivning. Denna uppgift måste ses i belysning av att verkställigheten utanför anstalt förutsätter att den dömde har bostad och sysselsättning och sålunda kan sägas vara redan från början inriktad på att bibehålla eller främja den dömdes anpassning i samhället. Det torde emellertid ändå i vissa fall finnas skäl för frivårdsmyndigheten att ägna särskild omsorg åt att förbereda den villkorliga frigivningen. Vid behov bör sålunda frivårdsmyndigheten, på samma sätt som beträffande de som är intagna i anstalt, ta kontakter med myndigheter, organisationer och enskilda personer som kan bidra till att den dömdes anpassning i samhället främjas. Det finns därvid anledning att särskilt peka på att det är av central betydelse att komma till rätta med föreliggande missbruksproblem. Detta torde ofta kräva ett intensivt arbete . De åtgärder mot drogmissbruk som sätts in under verkställigheten utanför anstalt kan därför i de allra flesta fall inte ses isolerade utan som ett första steg i ett rehabiliteringsprogram. Ambitionen bör naturligtvis vara att lägga en grund så att den dömde efter verkställigheten av egen kraft skall kunna och vilja fortsätta med behandling eller andra åtgärder för att komma till rätta med sina missbruksproblem. Särskild uppmärksamhet bör därför även under den fortsatta försöksverksamheten ägnas åt att den dömde under verkställigheten utanför anstalt får hjälp med att knyta de kontakter som behövs för en sådan uppföljning. Här bör slutligen tilläggas att den tillkommande gruppen dömda i flera avseenden skiljer sig från den grupp dömda som kan delta i försöket.Av statistik avseende intagna i kriminalvårdsanstalt framgår således bl.a. följande. Dömda till högstDömda till mer än ,dock högst tre Trafiknykterhetsbrott Våldsbrott Tillgreppsbrott Brott mot totalför- svarsplikten Ingen 1 dom 2 domar 3,4 eller 5 domar mer än 5 domar undersökning beträffande dem som frigavs från kriminalvårdsanstalter gav bl.a. följande resultat. Dömda till högst Dömda till mer än , dock högst tre Har bostad Arbetslösa Alkoholmissbrukare Missbrukat narkotika före frihetsberövandet Den pågående försöksperioden löper ut . Eftersom den nu förordade utvidgningen av försöksverksamheten ställer stora krav på kriminalvården är det mindre lämpligt att utvidgningen sker i anslutning till att en ny försökperiod inleds, inte minst med hänsyn till att denna tidpunkt infaller under semestertid. Till det kommer att kriminalvården bör få en rimlig tid för att förbereda utvidgningen. Med hänsyn härtill och till vad upplyst i sin rapport (se avsnitt 10) bör utvidgningen lämpligen ske . Det kan inte uteslutas att det uppkommer stora balanser hos frivårds- myndigheterna när den utvidgade försöksverksamheten inleds. En sådan situation kan medföra att verkställigheten av fängelsestraff kommer att fördröjas på ett sätt som inte är acceptabelt. Det möter svårigheter att nu närmare bedöma vilka balanser det kan bli fråga om, bl.a. därför att detta är beroende av hur stort intresset för försöksverksamheten kommer att vara bland de dömda. Man bör emellertid också ha i minnet att farhågor av detta slag inför den nu pågående försöksverksamheten inte förefaller ha besannats. Dessutom gäller redan nu att domar meddelade före inte omfattas av försöksverksamheten (se punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen, 1994:451, om försöksverksamhet med intensivövervakning med elektronisk kontroll). Med hänsyn härtill och till att utvidgningen förläggs till bör det kunna undvikas att utesluta ytterligare domar från den utvidgade försöksverksamheten. Därigenom uppnås också att samma regler i detta hänseende kommer att gälla i de ursprungliga sex frivårdsdistrikten och de tillkommande distrikten. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Den dömde förbjuds att använda dopningsmedel| | och blir skyldig att lämna bl.a. urinprov för kontroll av att | | förbudet efterlevs. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Synpunkter på förslaget i promemorian: Alla remissinstanser som yttrat sig över förslaget lämnar det utan erinran. framhåller att det måste tillses att såväl rutinerna kring provtagningen som analysen och tolkningen av resultaten får en sådan utformning att risken för misstag utesluts. Skälen för regeringens förslag: gäller i fråga om intagna i kriminalvårdsanstalt att kroppsbesiktning i form av urinprov eller liknande får tas även i syfte att utröna om dopningsmedel har använts (se prop. 1994/95:124, bet. 1994/95:JuU20, rskr. 1994/95:331 samt lagen, 1995:492, om ändring i lagen, 1974:203, om kriminalvård i anstalt). En motsvarande kontrollmöjlighet bör införas för dem som deltar i försöksverksamheten. Det bör också framgå av lagen att den dömde skall avhålla sig från dopningsmedel. Det får ankomma på frivårdsmyndigheterna att anordna en effektiv och rättssäker kontroll av att förbudet mot dopningsmedel efterlevs. Det betyder bl.a. att den som överträder förbudet skall löpa en påtaglig risk att bli upptäckt. Liksom när det gäller droger bör det inte finnas någon tolerans mot användning av dopningsmedel av den som står under intensivövervakning. Verkställigheten utanför anstalt skall sålunda upphöra om den dömde har använt dopningsmedel eller vägrat att medverka vid kontroll av om han använt sådana medel. Till skillnad mot vad som under försöksverksamheten gäller i fråga om förbudet mot att använda droger bör det beträffande dopningsmedel inte ställas upp något krav på att rutinmässiga kontroller skall företas. 8 Ett flexiblare förfarande införs för prövning avom verkställighet utanför anstalt skall upphöra -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Även fortsättningsvis prövar övervak- | | ningsnämnden frågor om upphörande av verkställighet utanför | | anstalt. anförtros dock att besluta att sådan| | verkställighet tills vidare skall upphöra. Nämnden åläggs att | | skyndsamt pröva om ett sådant beslut skall bestå.