prop · GJ03182 · 1996-01-01 00:00:00 — Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Synpunkter vid remissmöte: Berörda intressenter är i huvudsak positiva eller har inga synpunkter på förslaget att utvidga resegarantilagens omfattning så att även s.k. stolsförsäljning omfattas. tillstyrker en utvidgning av resegarantilagens omfattning. är i huvudsak positiv till förslaget. Även i och Svenska är positiva men anser att frågan om av- gränsningen behöver utredas och analyseras ytterligare. Allmänna reklamations- nämnden har inga invändningar mot förslaget. Kammarkollegiet är tveksamt till om det är bra att göra en skillnad mot paketreselagen och att man kan befara höga hemtransportkostnader för stolsresenärer. Skälen för regeringens förslag Resegarantilagens koppling till paketreselagen I 1 § resegarantilagen anges att den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor skall ställa säkerhet. Det är således paketreselagens definition av begreppet paketresa som styr vilka som är skyldiga att ställa resegaranti. I artikel 7 i /314/EEG av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (paketresedirektivet) sägs att den arrangör och/eller återförsäljare som är part i avtalet skall visa att han, i händelse av obestånd, har tillräcklig säkerhet för återbetalning av erlagda belopp och hemtransport av konsumenten. Enligt artikel 8 får medlemsstaterna för att skydda konsumenten anta eller upprätthålla strängare bestämmelser än vad som följer av direktivet. har genom anslutit sig till på luftfartens område. Samma regler gäller nu när är medlem i Europeiska unionen (EU). Detta innebär att och de länder som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) bildar en gemensam luftfartsmarknad där rätten till marknadstillträde regleras av rådets förordning (EEG) nr 2408/92 av om EEG-lufttrafikföretags tillträde till flyglinjer inom gemenskapen. I och med dessa regler upphör i stort skillnaden mellan reguljär- och chartertrafik för EES-staternas flygbolag när de bedriver trafik inom EES. Marknadstillträdet är i princip fritt och tillståndsgivningen från sida har upphört när det gäller den luftfart som flygbolagen har rätt att bedriva enligt . Den kontroll av sällskapsresearrangemang som följer av reglerna för charter- och taxiflygning mellan och utlandet i Bestämmelser för Civil Luftfart, BCL-A2, har alltså upphört att gälla för de paketresor som omfattas av för marknadstillträde. I dessa charterregler finns en klausul som ger konsumenten ett visst skydd. Flygföretaget är, i de fall ett sällskapsresearrangemang omfattar flygtransport i båda riktningarna, skyldigt att ombesörja hemtransporten av personer som det har befordrat från även om chartraren (researrangören) bryter mot överenskommelse i charteravtalet. Detta skydd finns alltså numera bara vid sällskapsresor till områden som inte omfattas av . Det omfattar inte - och har inte heller tidigare omfattat - resor som utförs med reguljärflyg, vare sig inom eller utom EES. Motsvarande skydd finns inte heller när det gäller andra kategorier av charterresor vars arrangemang kan omfattas av paketreselagen. Enligt är det ingen större skillnad på de skyddsregler som gäller om man köper en reguljärflygbiljett eller en charterstolsbiljett. Det är researrangören som ansvarar för charterstolsbiljetten och flygbolaget för reguljärflygbiljetten. Häri ligger en skillnad eftersom man för att starta ett flygbolag måste uppfylla vissa krav för att få licens. Det finns däremot inte några krav på auktorisation för att få chartra ett flygplan och arrangera en charterresa. Säljer man paketresor finns krav på att man skall ställa resegaranti, annars inte. Enligt är det ganska många paketresor som bygger på reguljärflyg. När konkurser inträffar för en arrangör av sådana resor kan resenärerna, under förutsättning att inte också flygbolaget gått i konkurs, i de flesta fall utnyttja sin biljett för att komma hem. Det kan dock finnas begränsningar för hur man får boka om biljetten och man kan få betala extra för att åka hem tidigare. Enligt förkommer två olika varianter av paketresor vad avser bussresor. En arrangör kan självständigt köpa in de olika delarna av paketresan och sälja dem som ett paket. En annan variant är att ett bussföretag i egen regi arrangerar en paketresa. För att starta ett bussbolag krävs tillstånd till beställningstrafik med buss enligt yrkestrafiklagen. För att få tillstånd måste man uppfylla vissa grundkrav. Man skall kunna dokumentera sin yrkeskunskap, ha en ekonomi som motsvarar vissa krav, ha vilja och förmåga att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna och uppfylla krav på laglydnad i övrigt. Enligt en EG-förordning om internationella vägtransporter med buss (EEG) nr 684/92 kan av platserna i en buss som en arrangör köpt in för t.ex. en skidresa till användas för endast transport. Man tror dock från branschens sida att reglerna kommer att luckras upp så att man snart kan sälja av platserna som endast transport. Stolsförsäljning förekommer även när det gäller tågtrafik, t.ex. med ungerska och tjeckiska järnvägsföretag. Även när det gäller båttrafik kan stolsförsäljning förekomma. Omfattningen av försäljning av endast transporter Det finns ingen officiell statistik på eller någon samlad redovisning av hur många resor av ren transport som säljs av paketresearrangörer. Uppskattningsvis rör det sig om av den totala försäljningen av charterflyg till vissa resmål. Merparten av stolsförsäljning när det gäller flygresor avser resor till södra och till . Det är här fråga om resenärer som har möjlighet att bo i eget hus, hos släktingar eller bekanta eller resenärer som vill göra en egen rundresa på eller i närheten av destinationsorten. Kort sagt, de vill har en tur- och returtransport till destinationen så billigt som möjligt. Alternativet för de flesta av dessa resenärer är således en lågprisbiljett med reguljärflyget. Busstolsplatser har ännu inte börjat säljas på samma sätt som flygstolar men utvecklingen går alltmer mot att möjligheten öppnas även här. Det borde rimligen vara ungefär samma kategori resenärer som utnyttjar en sådan möjlighet som vid flygtransporter. Avgränsning av resegarantilagens tillämpningsområde Resegarantilagen är knuten till lagen om paketresor, vilket hänger samman med EG:s paketresedirektiv. Det finns emellertid inget hinder mot att resegarantilagens tillämpningsområde utvidgas i förhållande till de krav som direktivet ställer. Frågan om en sådan utvidgning har aktualiserats för stolsförsäljning. Med det avses att någon köper endast transportdelen av en resa, vilket har blivit en allt vanligare reseform. Resenärer som köper endast transporten av en resa är inte sällan ungdomar som på ett relativt billigt sätt vill komma utomlands men som väljer att ordna inkvartering och övriga arrangemang på egen hand. har de inte klart för sig att resan inte omfattas av resegarantin, vilket innebär att de saknar skydd om reseföretaget går i konkurs före eller under resan. har det också i praktiken förekommit fall där resenärer som endast köpt en stol har stått helt utan ersättning vid en inträffad konkurs. Detta är givetvis inte tillfredsställande från konsumentskyddssynpunkt. Därför kan den nuvarande avgränsningen av resegarantins omfattning framstå som ologisk och omotiverad. Detta blir särskilt tydligt när en grupp resenärer reser med ett och samma reseföretag till samma resmål men där några har köpt en paketresa och några bara transportdelen. Mot denna bakgrund finns det enligt regeringens mening skäl att utvidga lagens tillämpningsområde. Vid remissmöte framkom det att det finns en allmän uppslutning kring förslaget att utvidga resegarantilagen till att omfatta också stolsförsäljning. Man har dock pekat på vissa avgränsningsproblem som hänger samman med att det finns en mängd olika varianter av försäljning av transportdelen av en resa. ingås transportavtalet med researrangören, ibland med någon annan. Även om avtalet ingås med en researrangör kan det vara så att denne ordnar resan utan något samband med en paketresa. Gränsdragningen mot rena reguljärtransporter är ibland svår att dra. Regeringen är medveten om att det kan vara svårt att dra en gräns i fråga om lagens tillämpningsområde som är alltigenom helt tillfredsställande. Alla fall och varianter kan knappast täckas in. Däremot finns det enligt vår mening skäl att utvidga tillämpningsområdet till de fall där det ter sig uppenbart oskäligt att en del resenärer har ett skydd medan andra saknar det. Det gäller fall när paketresenärer och andra resenärer, som bara har köpt en transport av en paketresearrangör, reser med samma arrangör, med samma transport och till samma resmål. Vi föreslår därför att resegarantilagens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta förutom paketresor också andra resor som sker tillsammans med en paketresa. Enligt EG:s paketresedirektiv kan som tidigare nämnts en medlemsstat för att skydda konsumenterna ha en strängare bestämmelse än vad som följer av direktivet. Den föreslagna regeln är en utvidgning av resegarantilagens tillämpningsområde som syftar till att skydda konsumenterna. Regeln gäller för alla reseföretag som marknadsför och säljer resor i och är således inte diskriminerande i konkurrenshänseende. 7 Några övriga frågor 7.1 möjligheter att begära uppgifter -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Kammarkollegiet får inhämta uppgifter för att| | göra det möjligt att ta ställning till vilken art av verksamhet | | som ett företag eller en person bedriver. Arbetsgruppens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Nästan alla remissinstanser som yttrat sig över förslaget är positiva. , och tillstyrker förslaget. föreslår dock att lagtexten förenklas. Svenska anför att det måste övervägas i vilken utsträckning även den som marknadsför arrangemang som faktiskt inte är paketresor skall kunna åläggas skyldigheter enligt lagen endast därför att deras arrangemang "framstår som paketresor". Detta är viktigt eftersom lagen innehåller straffbestämmelser för den som lämnar oriktiga uppgifter. Skälen för regeringens förslag: För att kunna kontrollera efterlevnaden av lagen är det viktigt att Kammarkollegiet kan få in uppgifter som ger möjlighet att bedöma om det föreligger skyldighet att ställa säkerhet. Det framgår inte alltid av marknadsföringen om det rör sig om en paketresa eller vem som är arrangör eller återförsäljare. Det är således nödvändigt att Kammarkollegiet kan begära in uppgifter från den som marknadsför något som framstår som en paketresa för att kollegiet på ett effektivt sätt skall kunna fullgöra sin funktion som tillsynsmyndighet. Det måste givetvis finnas skälig anledning att anta att det är fråga om marknadsföring av en paketresa, t.ex. på grund av företagets annonsering. I samband med lagändringen ändrades 5 § resegarantilagen språkligt. föreskrevs att , som då var tillsynsmyndighet, fick ålägga en näringsidkare att lämna uppgifter om sin rörelse som var nödvändiga för prövning av frågan om säkerhet. Av motiven (prop. 1984/85:214) framgår att skälet till den tidigare gällande lydelsen var att behövde kunna kräva in vissa uppgifter inte bara för att kunna beräkna storleken på den säkerhet som ett företag skall ställa utan även för att kunna ta ställning till om företaget över huvud taget var skyldigt att ställa säkerhet. Den nuvarande lydelsen "Kammarkollegiet får ålägga arrangörer och återförsäljare..." kan tolkas så, att kollegiet först måste konstatera att företaget är arrangör eller återförsäljare av paketresor innan företaget kan åläggas att lämna uppgifter om sin verksamhet. Detta var inte syftet med ändringen. Regeringen föreslår därför att paragrafen får en ny utformning så att denna oklarhet undanröjs. 7.2 Ersättning för kostnader för uppehälle -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Säkerhet får tas i anspråk för uppehälle under| | resan, således även för uppehälle i . Arbetsgruppens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig, Kammarkollegiet och , tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § resegarantilagen får säkerheten tas i anspråk för ersättning för uppehälle i utlandet men inte för uppehälle i . Resegarantilagen omfattar nu alla paketresor oberoende av resmål. Möjligheten att få ersättning för kostnader för uppehälle bör därför inte begränsas till sådana som uppkommit i utlandet. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Ansökningstiden för att få ersättning från | | ändras från . Arbetsgruppens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Svenska tillstyrker förslaget. är positiv till att ansökningstiden förkortas, men anser att det bör finnas en möjlighet för en konsument att få en ansökan prövad senare om han kan antas ha haft giltig ursäkt för dröjsmålet. , och anser att det saknas behov av en kortare ansökningstid med den föreslagna fondlösningen, eftersom det systemet inte förutsätter att alla kostnadsyrkanden kommit in innan utbetalningar kan göras. Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 § resegarantilagen skall en framställning om att säkerhet skall få tas i anspråk göras efter det att den resa som avses med framställningen inställts, förklarats inte komma till stånd eller avbrutits eller, i fall som avses i 6 § andra stycket, efter det att kostnaden uppkommit. Bestämmelsen i 6 § andra stycket avser vissa kostnader på grund av reseföretagets konkurs m.m. Resegarantisystemet med individuella säkerheter innebär att ansökningstidens längd i vissa fall påverkar den tid det tar innan utbetalningar kan göras till dem som är berättigade till ersättning. Om de krav som kommer in till överstiger säkerhetens storlek, måste merparten av ansök- ningarna prövas av nämnden innan det går att fastställa om säkerheten trots allt är tillräcklig. Om säkerheten inte räcker, måste samtliga ansökningar prövas innan det går att beräkna hur den tillgängliga säkerheten skall fördelas mellan de sökande som har berättigade krav på ersättning. Vid stora konkurser med ett stort antal ansökningar kan utredningen ta avsevärd tid. Då saknar det måhända betydelse om ansökningstiden är eller kortare. I de fall då antalet ansökningar inte är alltför stort kan emellertid utredningen vara avslutad innan ansökningstiden går ut, vilket innebär att de sökande får vänta onödigt länge innan de får några pengar. Detta talar för att förkorta ansökningstiden till exempelvis . Det finns ytterligare skäl som talar för att ansökningstiden bör förkortas. Ansökningstiden har betydelse för hur snart en säkerhet kan återlämnas då ett företag upphör med sin verksamhet. En säkerhet kan nu inte återlämnas förrän förflutit efter det att ett eventuellt krav kan ha uppkommit, dvs. efter det att företaget upphört med sin verksamhet. För ett litet företag, som fört en tynande tillvaro och som därför upphört med sin verksamhet, är det orimligt att behöva vänta det kan avsluta sina engagemang med en bank eller ett försäkringsbolag. Vidare kan det i de fall då en verksamhet behöver omorganiseras och överföras till ett nytt företag vara svårt att ställa säkerhet för det nya företaget, innan den säkerhet som tidigare ställts blivit återläm- nad. En förkortad ansökningstid kan givetvis medföra nackdelar för vissa av de resenärer som drabbas av ett reseföretags konkurs. Enligt arbetsgruppen kom emellertid av ansökningarna om ersättning ur en resegaranti in till inom en månad från det att respektive företag försatts i konkurs. av ansökningarna kom in från konkursdagen. Enligt regeringens mening överväger fördelarna de olägenheter som en kortare ansökningstid kan innebära. Nackdelarna kan reduceras genom att en tydlig information ges av det drabbade företaget, , eller konkursförvaltaren till konsumenterna om att de måste ansöka om ersättning . 7.4 Åtgärder vid underlåtenhet att ställa säkerhet -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Kammarkollegiet får förelägga ett företag vid| | vite att ge in säkerhet som företaget skall ställa enligt resega-| | rantilagen. Arbetsgruppens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , och är positiva till förslaget. Länsrätten i är i huvudsak positiv men anför att effektiviteten med vitesföreläggandet kan urholkas av att länsrätten anser sig böra avvakta regeringens utslag avseende beslutet om säkerhet för det fall detta har överklagats. Skälen för regeringens förslag: I olika sammanhang har reseföretag och resenärer krävt att tillsynsmyndigheten skall hindra de företag som bryter mot resegarantilagen att fortsätta med sin verksamhet. Alternativt brukar framhållas att tillsynsmyndigheten genom pressen skall upplysa allmänheten om ett företags underlåtenhet att ställa säkerhet. Reseföretagen menar med rätta att företag som inte ställer säkerhet vinner konkurrensfördelar genom att de t.ex. kan hålla lägre priser. Erfarenheterna av att kunna vid vite förelägga ett företag att lämna uppgifter om sin verksamhet är goda. En möjlighet att vid ett kännbart vite förelägga ett företag att ställa säkerhet enligt resegarantilagen har sannolikt större effekt än en anmälan till åklagarmyndighet om brott mot lagen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: ordförande får överlåta| | till en handläggare att vidta förberedande åtgärder och avgöra | | ärenden av mindre vikt. | | | | Regeringens bedömning: Resegarantilagen behöver inte ändras för | | att ersättare i skall kunna träda in för det | | fall att någon av de ordinarie ledamöter som företräder samma | | intresse inte kan delta i ett sammanträde med nämnden. Arbetsgruppens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Arbetsgruppen har dessutom föreslagit en lagändring i 10 § som innebär att ersättarna för de ledamöter som företräder partsintressen i skall kunna träda in för någon av de ordinarie ledamöterna som företräder samma intresse. Remissinstanserna: Kammarkollegiet, , och Svenska är positiva till förslagen. anför att lagtexten kan formuleras som en möjlighet för att delegera beslutanderätten i vissa fall. De fall som avses är sådana som varken rymmer principfrågor eller bevisvärderingsfrågor. Det kan t.ex. gälla massärenden i vilka nämnden som helhet tagit ställning. Med hänsyn till den möjlighet till omprövning som förvaltningslagen ger måste en sådan delegationsrätt anses godtagbar. Skälen för regeringens förslag och bedömning Beslut i ärenden av mindre vikt Samtliga beslut om ianspråktagande av säkerhet skall fattas av eller, när det rör sig om ärenden av mindre vikt, av nämndens ordförande. Detta har tolkats så att när nämnden har fattat beslut i en fråga av principiell natur kan ordföranden ensam besluta i andra ärenden som rör samma frågeställning. Detta medför givetvis en snabbare hantering än om hela nämnden skall sammanträda för varje enskilt ärende. Det har emellertid under vissa pe- rioder inneburit en oacceptabel belastning för ordföranden. Kammarkollegiet fattar beslut om de säkerheter som företagen skall ställa. Tjänstemän vid kollegiet utför också kansligöromål åt . Säkerheterna kan uppgå till många . I stort sett samma personal som fattar dessa beslut utgör också och bereder ärenden om ianspråktagande av säkerhet. Majoriteten av ärendena rör relativt små belopp och är helt okomplicerade. Hanteringen av ansökningar om ersättning enligt resegarantilagen underlättas om ordföranden kan delegera till handläggare att fatta beslut i ärenden av mindre vikt. För att inte fördröja hanteringen kan beslut för när- varande inte överklagas. Detta uppfattas ibland av de sökande som otillfredsställande. Redan nu begär många sökande omprövning av Resegarantinämn- dens beslut. Nämnden tar då upp ärendet på nytt med stöd av förvaltningslagen. Om beslutanderätten delegeras till handläggare kan det vara lämpligt att göra den inskränkningen att beslut i omprövningsärenden skall fattas av nämnden eller dess ordförande. Detta kan föreskrivas i nämndens arbetsordning. Regeringen föreslår således att resegarantilagen ändras så att ordföranden får överlåta till en handläggare att avgöra ärenden av mindre vikt. Delegeringen bör också kunna innefatta rätten att vidta förberedande åtgärder. består av ordföranden och fyra andra ledamöter, av vilka två utses bland personer som kan anses företräda konsumentintressen och två bland personer som kan anses företräda företagarintressen. För varje ledamot skall det finnas ett tillräckligt antal ersättare. Nämnden är beslutför när ordföranden och två andra ledamöter är närvarande. I beslut skall lika antal företrädare för konsumentintressen och företagarintressen delta. För att handläggningen inte skall bli för tungrodd kan ordföranden på nämndens vägnar ensam företa förbe- redande åtgärder och pröva ärenden av mindre vikt. finns en personlig ersättare för varje ledamot i . Från nämnden har framförts att detta ofta medför svårigheter när det gäller att se till att nämnden är fulltalig vid sammanträden. Arbetsbelastningen i varierar starkt. Särskilt när det har inträffat en större konkurs i resebranschen kan det vara nödvändigt att med kort varsel samla nämndens ledamöter för att fatta beslut i brådskande frågor i syfte att minimera de kostnader som skall ersättas ur en säkerhet och de obehag för resenärerna som en resebyråkrasch har orsakat. Avsikten med personliga ersättare i en partssammansatt nämnd är givetvis att säkra att en ordinarie ledamot vid förhinder skall ersättas av en person som företräder samma erfarenhet och intressen som ledamoten. I finns emellertid två ledamöter som företräder konsumentintressen och två ledamöter som företräder företagarintressen samt personliga ersättare för samtliga ledamöter. För att göra det lättare att snabbt samla en beslutför nämnd bör ersättarna kunna träda in i stället för någon av de ordinarie ledamöter som företräder samma intresse som ersättaren. Den nuvarande utformningen av 10 § resegarantilagen hindrar emellertid inte en sådan ordning. Detta innebär att lagen inte behöver ändras så som har föreslagits. Regeringen får i stället vid besluten om förordnande av ersättare se till att besluten formuleras så att ingen osäkerhet råder om att ersättaren kan träda in för båda de ordinarie ledamöterna som företräder samma intresse. Administrationen för hantering av resegarantierna bör inte öka i någon större utsträckning med anledning av utvidgningen av lagens tillämpningsområde. Något påtagligt merarbete med beräkning av säkerheterna bedöms således inte uppkomma för Kammarkollegiets del. En viss ökning av antalet ärenden i kan givetvis bli en följd av förslaget. Effekterna bör dock även i detta avseende vara marginella, bl.a. med hänsyn till förslagets koppling till paketresearrangemang som omfattas. Eventuella merkostnader får rymmas inom nuvarande anslagsram. Övriga förslag syftar till att förbättra Kammarkollegiets möjligheter till tillsyn av lagens efterlevnad och att göra arbete effektivare. Förslagen bedöms inte medföra några ökade kostnader, utan snarare bidra till en effektivisering av verksamheten. När det gäller kostnader för reseföretagen bör framhållas att de reseföretag som genom utvidgningen kommer att ställa säkerhet för transporter är företag som ställer säkerhet för paketresor. Skillnaden blir att de får rapportera även stolsförsäljningen vid sin redovisning till Kammarkollegiet. En del reseföretag omfattar stolsförsäljningen i sitt underlag till Kammarkollegiet genom att man, när man beräknar sin verksamhet, räknar med att sälja alla platser som paketresor. 9 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Det är angeläget att de nya reglerna i resegarantilagen kan träda i kraft så att de kan tillämpas inför resebranschens högsäsong .