prop · GJ0321 · 1996-01-01 00:00:00 — Det kan heller inte röra sig om särskilt många fall där det är helt avgörande för åklagaren att få disponera hela den tredje dagen innan han lämnar in häktningsframställningen. Begränsningen är avsedd att göra det möjligt för tingsrätten att, med iakttagande av fristen av från gripandet, hålla förhandling i häktningsfrågan under kontorstid. Med förslag kan det antas att häktningsframställningar på tredje dagen efter anhållningsbeslutet blir betydligt vanligare än . I det läget kan man knappast klara sig utan en regel som anger ett sista klockslag. Annars kan det nämligen - i en helt annan omfattning än - hända att det blir mycket svårt eller rent av omöjligt för tingsrätten att inleda häktningsförhandlingen innan fyradygnsfristen har gått ut. Om anges tredje dagen efter anhållningsbeslutet kommer tingsrätten alltid att ha minst en halv dag på sig att inleda häktningsförhandlingen, även om åklagaren maximalt utnyttjar sin frist att inkomma med häktningsframställningen. I de flesta fall kommer tingsrätten dock att ha på sig än så, vilket är en fördel för tingsrättens planering. Tingsrätten måste ju också ta hänsyn till alla andra som är berörda, t.ex. försvarare, tolkar och kriminalvårdens transportorganisation. Statistiken visar också att de flesta mål sätts ut till förhandling först dagen efter det att häktningsframställning inkommit. Regeringen anser att den av föreslagna tidsgränsen passar bäst för det stora flertalet mål och därför är den bästa avvägningen. Enligt vad anfört i utvärderingen ligger ett allmänt skyndsamhetskrav i föreskriften att häktningsframställning skall göras utan dröjsmål och att på samma sätt häktningsförhandling skall hållas utan dröjsmål. Som nämnts har några remissinstanser kritiserat detta uttryck för att vara otydligt. Det har anförts att det vore olyckligt om uttrycket tolkades så att åklagare och domstolar får välja fritt inom tidsramen när häktningsframställning respektive förhandling skall ske. Vidare har det ansetts oklart om förslaget ger utrymme för att vänta med häktningsframställning eller förhandling bara i syfte att undvika förhandling på . En ytterligare fråga är om den föreslagna regeln ger utrymme för att vänta med häktningsframställning för att försöka uppnå sannolika skäl för brottsmisstanken i fall där åklagaren annars skulle kunna yrka s.k. utredningshäktning på skälig misstanke. Regeringen har som främsta ambition med detta lagstiftningsärende att det skall skapas bättre förutsättningar för ett gott beslutsunderlag inför beslut i häktningsfrågan. Ett gott beslutsunderlag kan åstadkommas i första hand genom att man ger åklagare och polis mer tid för brottsutredningen före häktningsförhandling. Utredningen behöver då inte forceras fram på samma sätt som kan bli fallet och man kan också hinna med att vidta fler och noggrannare utredningsåtgärder och förbättra dokumentationen av dessa. För att uppnå dessa mål är det av värde med en så öppen tidsfrist som möjligt för åklagaren. Å andra sidan bör det givetvis inte bli fråga om helt diskretionära avgöranden. Såsom påpekats under remissbehandlingen är det angeläget att krav på skyndsam domstolsprövning inte åsidosätts. Ett allmänt skyndsamhetskrav - utöver det skyndsamhetskrav som redan ligger i fyradygnsfristen - bör därför finnas. Regeringen ställer sig bakom förslag att häktningsframställning skall göras utan dröjsmål. Därigenom är det klart att åklagaren, om utredningen nått en tillräcklig grad av fullbordan, inte kan dröja med sin framställning bara i syfte att en förhandling på möjligen skall kunna undvikas. I fallet med utredningshäktning anser dock regeringen att det på samma sätt som kan vara väl motiverat att dröja något med häktningsframställning om åklagaren kan förutse att nivån sannolika skäl kan uppnås inom rimlig tid så att en begäran om utredningshäktning inte behöver tillgripas. Regeringen anser också att ett sådant tillvägagångssätt klart ryms inom ramen för uttrycket utan dröjsmål . När det gäller tidsfristen för domstolen att hålla häktningsförhandlingen finns det inte några utredningsskäl att ta hänsyn till. Dock framstår dagens reglering som ganska stel genom att det krävs synnerliga skäl för att dröja längre än till dagen efter häktningsframställningen med att hålla förhandlingen. Några starka skäl för att detaljreglera återstoden av fyradygnsfristen finns knappast. En öppen regel skulle ge bättre möjligheter att beakta fler faktorer när tidpunkten för förhandlingen bestäms. Bland annat skulle domstolarna få ett något större utrymme att vänta med förhandlingen till efter en helg om detta innebär att den misstänkte kan biträdas av den advokat han önskar. Detta skulle också leda till färre försvararbyten inför huvudförhandlingen. Andra omständigheter kan vara svårigheter att få tag på en fullgod tolk eller att genomföra en längre transport av den misstänkte. Regeringen anser det mest ändamålsenligt att även här ha samma allmänna skyndsamhetskrav och att häktningsförhandling således skall hållas utan dröjsmål och alltid från frihetsberövandet. Därmed ställer sig regeringen alltså i likhet med majoriteten av remissinstanserna bakom förslag i denna del. och har i sina remissvar anfört att det står i dålig överensstämmelse med att införa regler som typiskt sett förlänger tiden något mellan frihetsberövande och domstolsprövning. Regeringen betonar att det inte är meningen att fyradygnsfristen genomgående skall utnyttjas, utan det viktiga är att ett mera flexibelt system skapas. Ett skyndsamhetskrav har också ställts upp genom föreskriften att häktningsframställning och häktningsförhandling skall ske utan dröjsmål. Mot denna bakgrund och med hänsyn till det syfte som ligger bakom reformen - att skapa bättre förutsättningar för ett gott beslutsunderlag i häktningsfrågan - kan regeringen inte dela remisskritiken på denna punkt. Såsom påpekats under utvärderingen och remissbehandlingen är det ett rättssäkerhetsintresse även för den misstänkte att utredningen är av god kvalitet, eftersom detta kan förebygga onödiga häktningar och onödiga restriktioner i häktet. När någon har häktats i sin frånvaro, skall domstolen enligt dagens regler hålla förhandling i häktningsfrågan eller senast dagen efter det att anmälan gjorts om beslutets verkställande. Om det finns synnerliga skäl, får dock förhandlingen hållas . Dessa regler är tillämpliga i såväl tingsrätt, hovrätt som . Även i dessa fall har föreslagit att rätten skall hålla förhandlingen utan dröjsmål , och givetvis från frihetsberövandet. När det gäller utredningshäktning föreligger motsvarande förslag; när någon har häktats enbart på skälig misstanke skall rätten utan dröjsmål efter åklagarens anmälan hålla ny förhandling i häktningsfrågan, och liksom skall detta ske inom från det första häktningsbeslutet. Även i dessa delar har en majoritet av remissinstanserna tilllstyrkt förslag. Regeringen förordar att verkets förslag även i denna del genomförs. Sammantagna är de föreslagna reglerna ägnade att minska behovet av att hålla häktningsförhandling på veckoslut och annan beredskapstid. Som nämnts har de föreslagna reglerna stora likheter med det finska systemet. I hålls, i proportion till antalet brottmål, endast omkring en tiondel så många häktningsförhandlingar på beredskapstid som i . Även om man inte kan kalkylera med ett lika starkt genomslag som i visar ändå exemplet att det finns ett mycket betydande utrymme för att genom flexiblare regler reducera antalet häktningsförhandlingar . En skillnad mellan de svenska och de finska reglerna är att åklagarens tidsfrist för att göra häktningsframställning i räknas från frihets- berövandet och inte från anhållningsbeslutet. Förundersökningsreglerna i den svenska sörjer för att det sällan förflyter mer än någon eller mellan gripande och anhållande. Skillnaden blir därför i praktiken inte särskilt stor. Regeringen föreslår ingen ändring på denna punkt. 8 Närmare om de ekonomiska konsekvenserna Som nämnts i det föregående kommer antalet häktningsförhandlingar att minska genom den nu föreslagna reformen. Det är inte möjligt att säga med hur mycket de kommer att minska, eftersom detta bl.a. är beroende av hur åklagare och domstolar kommer att tillämpa de nya reglerna. Att minskningen blir avsevärd kan dock förutsättas. Ekonomiska besparingar kan därigenom uppnås för domstolarna, åklagarna och rättshjälpen, dvs. den särskilda ersättningen till domstolspersonal, åklagare och offentliga försvarare för beredskapstjänstgöring. Även för polisen och för kriminalvårdens transportorganisation kommer reformen att betyda minskad övertidstjänstgöring och mindre arbete . Rent allmänt bör reformen kunna leda till ett lägre antal häktningar och till att färre häktade åläggs restriktioner. Ett minskat antal försvararbyten verkar också i kostnadsdämpande riktning. Det ligger också effektivitetsvinster i ökade möjligheter att hantera häktningsärendena i ett jämnare och lugnare tempo. De exakta besparingarna kan inte anges, men sammantagna kan de ändå beräknas uppgå till en betydande del av de mer än som reform numera drar i form av kostnader för häktningsförhandlingar . De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft möjligt, lämpligen . De nya reglerna kan tillämpas genast, även i pågående ärenden, och några övergångsbestämmelser behövs därför inte. 10.1 Förslaget till lag om ändring i I paragrafens första stycke görs en ändring av den frist som gäller för åklagaren att göra häktningsframställning. Såsom kommenterats i avsnitt 7 skall häktningsframställning göras utan dröjsmål och senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Detta innebär att, om ett anhållningsbeslut meddelas , häktningsframställning måste göras senast . På motsvarande sätt som gäller skall häktningsframställningen senast då vara domstolen till handa; det räcker inte med att framställningen skickas . Framställningen kan precis som göras skriftligen eller muntligen vid rätten. Paragrafen behandlar den frist inom vilken rätten skall hålla häktnings- förhandling. Första stycket ändras på så sätt att rätten efter en häktnings- framställning skall hålla förhandling i häktningsfrågan utan dröjsmål. Ändringen gäller fjärde stycket och gäller häktningsförhandling mot någon som har häktats i sin frånvaro. Sådan förhandling skall hållas utan dröjsmål efter det att anmälan till rätten har gjorts om att det första häktningsbeslutet har verkställts eller om att ett tidigare hinder för den häktades närvaro har upphört. Paragrafens första stycke, som gäller ny häktningsförhandling efter beslut om utredningshäktning enligt 3 §, ändras på så sätt att sådan förhandling skall hållas utan dröjsmål. 10.2 Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) Ändringen gäller 3 §. 1994/95:188 Effektiviseringar på delgivnings- området föreslogs bl.a. en ändring i 3 § tredje stycket delgivningslagen (1970:428). I den föreslagna lagtexten saknades emellertid av förbiseende dåvarande fjärde och femte styckena i paragrafen. beslutade i enlighet med förslaget (bet. 1994/95:JuU22, rskr. 1994/95:379) och i sin lydelse enligt SFS 1995:638 saknar paragrafen fjärde och femte styckena. Ändringen innebär att den tidigare ordningen återställs på så sätt att de tidigare fjärde och femte styckena åter tas in i 3 § delgivningslagen. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 24 kap. 12, 13, 17 och 19 §§ skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 24 kap. 12 § -------------------------------------------------------------------- Häktningsframställning skall Häktningsframställning skall göras göras som anhåll- utan dröjsmål och senast före ningsbeslutet meddelades eller tredje dagen efter senast dagen därefter. Om det anhållningsbeslutet. finns synnerliga skäl, får fram- ställningen göras senast tredje dagen efter anhållningsbeslutet. Har anhållningsbeslutet meddelats i den misstänktes frånvaro, skall vid tillämpning av första stycket som dag för beslutet anses dagen då beslutet verkställdes. Görs inte häktningsframställning inom föreskriven tid, skall åklagaren häva anhållningsbeslutet. 13 § -------------------------------------------------------------------- Har en häktningsframställning Har en häktningsframställning gjorts, skall rätten gjorts, skall rätten utan dröjsmål eller senast dagen därefter hålla förhandling i häktnings- hålla förhandling i frågan. Om det finns synnerliga skäl, får förhandlingen dock hållas . Häktningsförhandlingen får aldrig hållas senare än efter det att den misstänkte greps eller anhållningsbeslutet verkställdes. 17 § En fråga om att häkta den som inte är anhållen får tas upp på yrkande av åklagaren. Efter åtalet får rätten även på yrkande av målsäganden eller självmant ta upp frågan. Då en fråga om häktning enligt första stycket har väckts, skall häktningsförhandling inför rätten hållas . I fråga om sådan förhandling gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 14-16 §§. Har den misstänkte kallats till förhandlingen eller finns det anledning att anta att han avvikit eller på annat sätt håller sig undan, utgör dock hans utevaro ej hinder för förhandlingen. Uteblir målsäganden trots att han kallats till förhandlingen, får frågan ändå avgöras. Har rätten beslutat om häktning av någon som inte är närvarande vid rätten skall, så snart beslutet har verkställts eller hindret för hans närvaro har upphört, anmälan om detta göras hos rätten. -------------------------------------------------------------------- När en anmälan enligt tredje När en anmälan enligt tredje stycket har gjorts, skall stycket har gjorts, skall rätten rätten eller senast utan dröjsmål hålla förhandling därefter hålla förhandling häktningsfrågan. Häktningsförhand- i häktningsfrågan. Om det finns lingen får aldrig hållas senare än synnerliga skäl, får förhand- efter det att lingen dock hållas . häktningsbeslutet har verkställts Häktningsförhandlingen får aldrig eller hindret för den misstänktes hållas senare än efter närvaro vid rätten har upphört. det att häktningsbeslutet har verkställts eller hindret för den misstänktes närvaro vid rätten har upphört. 19 § -------------------------------------------------------------------- Har någon som är närvarande vid Har någon som är närvarande vid rätten häktats med stöd av 3 §, rätten häktats med stöd av 3 §, skall åklagaren, så snart han skall åklagaren, så snart han anser att det finns sannolika anser att det finns sannolika skäl för att den misstänkte begått skäl för att den misstänkte begått brottet, anmäla detta till brottet, anmäla detta till rätten. Rätten skall rätten. Rätten skall utan dröjsmål eller senast dagen efter en efter en sådan anmälan hålla ny sådan anmälan hålla ny förhandling förhandling i häktningsfrågan. Om det finns Förhandling måste alltid, synnerliga skäl, får förhand- oberoende av anmälan, hållas inom lingen dock hållas . För- från häktningsbeslutet. handling måste alltid, oberoen- de av anmälan, hållas inom från häktningsbeslutet. Om det när förhandlingen hålls inte framkommit sannolika skäl för att den misstänkte begått brottet eller i övrigt inte längre finns skäl för häktning, skall beslutet om häktning hävas. Denna lag träder i kraft den Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över 1995:2 Remissyttranden över rapporten har avgetts av ombudsmän, , , Hovrätten för , , , , , , , , Riksåklagaren, , , i , i , i , i , i , i , i , Häktet , Häktet , i , i , i , i , i , i , , , , , akademikers centralorganisation samt . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , f.d. presidenten i , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i (frister vid anhållande och häktning). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1995/96:21 Frister vid anhållande och häktning.