prop · GJ03146 · 1996-01-01 00:00:00 — Betänkandet avslutas med särskilda yttranden och bilagor. betänkande Handikapp-Välfärd-Rättvisa är en viktig utgångspunkt för assistansreformen. Ett övergripande mål var att ge människor med omfattande funktionshinder möjlighet att leva som andra, tillförsäkra dem goda levnadsvillkor samt bidra till att den enskilde uppnår jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet. Som mål och inriktning för insatsen personlig assistans angavs bl.a. att stödet skulle vara personligt och avse alla de funktioner och aktiviteter som ingår i det dagliga livet. gäller lagen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (LSS) och lagen om assistansersättning (), som innebär en högre ambitionsnivå än socialtjänstlagen (SoL) vad gäller insatsernas karaktär och omfattning. I 9 § LSS anges tio stöd- och serviceinsatser som personer med omfattande funktionshinder har rätt till om behov föreligger. Personlig assistans är en av dessa rättigheter. Den som ingår i personkretsen för LSS, inte har fyllt samt har behov av personligt stöd i sin dagliga livsföring har rätt till personlig assistans enligt LSS genom kommunen om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Den som har ett sådant behov som uppgår till i genomsnitt mer än kan, om vederbörande inte bor i gruppbo- stad eller vårdas på institution, få statlig assistansersättning enligt . Assistansersättning utgår från och beslutas och handläggs av . har givit ut Allmänna råd om LSS och har ett övergripande ansvar för att följa och utvärdera handikappreformen. har givit ut Allmänna råd om assistansersättning samt utarbetat föreskrifter för försäkringskassornas handläggning av assistansärenden. Assistansreformens införande har varit förenad med vissa tillämpningsproblem vad gäller bl.a. anhöriga som personliga assistenter, beräkning och redovisning av assistanskostnader samt problem att avgränsa personlig assistans från andra insatser för funktionshindrade. Några ändringar har gjorts för att komma till rätta med dessa problem. Kommuner och kooperativ har fått möjlighet att beräkna och till redovisa en genomsnittlig timkostnad för samtliga personer som får assistansersättning istället för att beräkna och redovisa varje persons kostnader för sig. gäller en in- skränkning i som innebär att assistansersättning inte utgår om den funktionshindrade själv är arbetsgivare för personlig assistent som han lever i hushållsgemenskap med. Arbetstiden för privatanställda personliga assistenter har också lagreglerats. Funktionshindrade och funktionshindrades organisationer har i olika sammanhang redovisat mycket positiva erfarenheter av den statliga assistansersättningen. har granskat den statliga assistansreformen vad avser förhållandet mellan intentioner och utfall. RRV:s slutsats är att svårt funktionshindrade i stort har fått det stöd och de nya möjligheter som avsågs med reformen. Den bristande överenstämmelsen mellan reformens intentioner och utfall gäller i första hand kostnaderna och beror framför allt på att det beräknade kostnadsutfallet inte varit relaterat till ambitionsnivån. Det går, enligt RRV, inte att förena en lagstiftning som ger enskilda mycket långtgående rättigheter och som har få begränsningar med en strikt begränsad kostnadsram. Varför har utredningen tillsatts? I kompletteringspropositionen beräknades årskostnaden för den statliga assistansersättningen till priser, vilket skall jämföras med de priser som beräknades i LSS-propositionen. Kostnadsökningen på i löpande priser kan i allt väsentligt hänföras till att antalet beviljade assistanstimmar per person blivit så många fler än förväntat. Antalet personer som fått beslut om assistansersättning liksom kostnaden är däremot lägre än vad som förväntades. ------------------------------------------------------ Antal m /Ersättn/ Kost- ersättn vecka timme nad/ år (mkr) ------------------------------------------------------ Prognos LSS- 7 000 40 170 2 475 prop ------------------------------------------------------ Prognos 6 800 66 160 3 700 kompletterings- prop. (1994/95:150) ------------------------------------------------------ Utfall 6 250 68 162 3 580 ------------------------------------------------------ Ass.utredn:s- 2 850 direktiv ------------------------------------------------------ Ytterligare kostnadsökningar kan förväntas . har i sin granskning av assistansreformen pekat på några kritiska punkter, där en förändrad tolkning och rättspraxis skulle kunna leda till att personkretsen och kostnaderna för assistansreformen ökar. Det gäller kriterierna för att bedöma om en person är berättigad till assistansersättning, bedömningen av barns assistansbehov samt bedömningen av assistansbehov för personer med enbart psykiska funktionshinder. Den sista punkten har fått ökad relevans i samband med psykiatrireformen, som dels givit kommunerna huvud- ansvaret för att planera och samordna insatser till psykiskt funktionshindrade dels inneburit ett kommunalt betalningsansvar för färdigbehandlade personer inom den psykia-triska slutenvården. Personlig assistans innebär på flera sätt en revolution inom handikappomsorgen. För det första har makten över insatsen flyttats genom att den funktionshindrade nu fått rätt att själv välja av vem och hur insatsen skall utföras. För det andra har insatsen genom knutits till socialförsäkringsområdet, vilket innebär att bedömning och beslut strikt utgår från den enskildes situation och behov i förhållande till lagens bestämmelser. För det tredje innebär att insatsen direkt når dem som har störst behov. För det fjärde har målet varit att ge anhöriga till svårt funkktionshindrade stöd och avlastning. Min uppfattning är att personlig assistans med nuvarande utformning har haft en mycket stor betydelse för många svårt funktionshindrade och att reformen på så sätt varit framgångsrik och motsvarat intentionerna i lagstiftningen. De faktiska kostnaderna för assistansreformen har, enligt min bedömning, blivit högre än de beräknade av bl.a. följande skäl. För det första underskattade man kraftigt anhörigas insatser. Att svårt funktionshindrade människor i så stor omfattning fått hjälp av sina familjemedlemmar - föräldrar, syskon, makar, makor, barn - uppdagades först när hjälpbehovet bedömdes i sin helhet och inte bara utifrån vad som måste tillgodoses utöver anhörigas hjälp och insatser. För det andra fick hjälpen med det vardagliga livet en för den funk-tions- hindrade avsevärt bättre utformning än den traditionella m.m. Man kan säga att många svårt funktionshindrade människor fick erfara att det fanns en möjlighet att på ett bra sätt kunna göra mer än att äta, stiga upp, klä sig, sova osv. Efterfrågan har därför sannolikt blivit större än på tidigare tjänster. För det tredje innebär LSS/en högre ambitionsnivå vad gäller insatsernas karaktär och omfattning än vad som följer av SoL. I vissa fall har kommuner agerat så att svårt funktionshindrade sökt och fått statlig assistansersättning i stället för en insats som kommunen borde stått för. Min bedömning är dock att detta inte haft någon stor betydelse för kostnadsutvecklingen, men att det finns en avsevärd risk för att det kommer att ske kostnadsförskjutningar från kommunerna till staten om nuvarande delning av huvudmannaskap kvarstår. Finansieringsprincipen gäller för detta uppdrag. Den innebär att kommuner och landsting inte skall åläggas nya uppgifter utan att de får möjlighet att finansiera dessa med annat än höjda skatter. Inskränkningar i den statliga assistansersättningen innebär att kommunerna måste tillhandahålla alternativa insatser enligt LSS eller SoL. En mycket större neddragning än måste därför göras på den statliga assistansersättningen för att besparingarna också skall täcka ökade kostnader i kommunerna. Jag har beräknat att kommunerna kan få ökade kostnader med av vissa av de besparingar som görs på statens assistansanslag. Det innebär att den besparing på som anges i direktiven, i verkligheten måste uppgå till för att räcka till för att kompensera kommunerna enligt finansieringsprincipen. Det är inte möjligt att spara så mycket utan att det innebär försämringar för svårt funktionshindrade. I betänkandet redovisar jag ett antal möjligheter till sådana besparingar. Frågan om vilka av dessa besparingar som skall genomföras är i grunden en politisk fråga. Jag avstår därför från att komma med några egna förslag och från att förorda några alternativ framför andra. Besparingar för att minska kostnaderna Nedan redovisade besparingsalternativ innebär sammantaget att statens kostnader för assistansersättningen kan minska med under förutsättning av att kommunerna kompenseras för alternativkostnader av nuvarande kostnader under punkterna (3) och (4). Det måste betonas att det för vissa av alternativen inte varit möjligt att ta fram ett säkert beräkningsunderlag. (1) Ersättningen schabloniseras och sänks till priser. (2) Aktivitetsersättningen för anhöriga hushållsmedlemmar som är personliga assistenter reduceras till hälften av aktivitetsersättningen för icke- anhöriga assistenter. (3) Den enskildes rätt till personlig assistans inträder först fr.o.m. ett hjälpbehov, som uppgår till mer än . (4) Barn undantas från rätten till personlig assistans. (5) Rätten till personlig assistans i grund- och gymnasieskola (inklusive särskola), daglig verksamhet och barnomsorg upphör. Ett alternativ till en schablonersättning om och en nedre gräns om är en schablonisering om och en nedre gräns . Den senare kombinationen ger sammantaget ungefär samma besparingseffekt som den förra. Under punkterna till (6) - (9) redovisas ett antal möjligheter att avgränsa och förtydliga den enskildes rätt till personlig assistans. De är dock inte kostnadsberäknade, eftersom detta inte låtit sig göras med någon rimlig säkerhet. (6) Anhörigas ansvar för det gemensamma hushållet betonas starkare i lagstiftningen. (7) Innehållet i begreppet "personlig assistans" definieras i lagstiftningen. Definitionen bör uttrycka att insatsen personlig assistans skall tillgodose behov av personlig praktisk hjälp. (8) Tillämpningen av det s.k. "nålsögat" bekräftas. De nära behoven (hjälp för att klara sin hygien, för att klä sig eller klä av sig, för att inta måltider eller för att kommunicera med andra) bedöms i ett första steg. Om dessa behov uppgår till i genomsnitt mer än bedöms i ett andra steg behov av ytterligare assistans i andra situationer. Det samlade behovet skall, enligt besparingsalternativet ovan (3), uppgå till mer än . (9) De särskilda kraven för bedömning av barns behov uttrycks i lagen. Lagändringen bör utgå från formuleringar i LSS-propositionen med innebörden att högre behovskrav skall gälla för barn än för vuxna. Den nuvarande ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna innebär ekonomiska motiv för kommunerna att förskjuta kostnader till staten via assistansreformen. Det gäller t.ex. frågan om personlig assistans i gruppbostäder, assistans i särskilda verksamheter och i samband med insatser för psykiskt funktionshindrade. Det delade ansvaret och assistansersättningens konstruktion ger inte heller några incitament för att bedriva verksamheten kostnadseffektivt, eftersom ansvaret för finansiering och verksamhet inte följs åt. Enligt min bedömning finns det därför mycket starka skäl för att kommunen skall bli huvudman för all personlig assistans, om en framtida kostnadskontroll och kostnadseffektivitet skall kunna säkerställas. Det innebär att insatsen personlig assistans helt skulle regleras i LSS och att lagen om assistansersättning () kunde upphöra. Kommunerna skulle överta de direkta kostnaderna för assistansersättning och kompenseras för detta med statsbidrag. Besparingar och instrument för bättre kostnadskontroll måste genomföras även vid ett fortsatt statligt huvudmannaskap om intentionerna i direktiven skall uppnås. Det av regeringen aviserade utgiftstaket (prop. 1994/95:150) för bl.a. socialförsäkringssektorn, understryker ytterligare detta förhållande. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1995/96:146 Vissa frågor om personlig assistans ------------------------------------------------------- Författningsrubrik Bestämmelser som Celexnummer för inför, ändrar, upp- bakomliggande häver eller upp- EG- repar ett regler normgiv- ningsbemyndigande ------------------------------------------------------- Lag om ändring i 6 § lagen (1993:389) om assistansersättning