prop · GJ035 · 1996-01-01 00:00:00 — Har motparten fått en sådan begäran och är tiden för hans fullgörelse inne får han enligt andra stycket kräva att gäldenären i motsvarande mån fullgör sin prestation för framtiden eller, om anstånd har medgetts, utan oskäligt uppehåll ställer godtagbar säkerhet för sin fullgörelse. Avsikten med den citerade bestämmelsen är enligt författningskommentaren att motparten inte skall behöva fullgöra sin prestation utan att gäldenären presterar eller ställer säkerhet. Bestämmelsen skall täcka såväl en enstaka prestation som successiva prestationer. I motsats till vad bestämmelsen kan synas ge uttryck för skall gäldenären vid successiva prestationer inte behöva erlägga annan likvid än den som avser just den fullgörelse som vid tillfället presteras av motparten. Avsikten är också att det endast är sådan prestationsskyldighet som inträtt för gäldenären efter beslutet om företagsrekonstruktion som skall fullgöras. Lydelsen kompliceras ytterligare av att det dessutom synes vara avsett att bestämmelsen skall omfatta även avbetal- ningsköp med återtaganderätt. Enligt Lagrådets mening är den citerade bestämmelsen vag och svårtolkad. Den täcker inte heller till fullo vad som synes ha varit avsikten med den. Lagrådet förutsätter därför att bestämmelsen under det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägs på nytt. I samband därmed bör paragrafen ses över redaktionellt. 21 § Paragrafen innehåller bestämmelser angående borgenärers rätt till kvittning under rekonstruktionsförfarandet. Bestämmelserna svarar i princip mot 20 § ackordslagen. I andra stycket regleras det fallet att den som står i skuld till gäldenären förvärvar en fordran mot honom genom överlåtelse. Kvittning får inte ske, om förvärvet har gjorts senare än före ansökningen om företags- rekonstruktion eller, under vissa förutsättningar, ansökan om dödsbos avträdande till förvaltning av boutredningsman. Enligt tredje meningen gäller kvittningsförbud också om förvärvet har skett tidigare och borgenären då hade skälig anledning anta att gäldenären var på obestånd. Som tidigare nämnts består förutsättningen för beslut om företagsrekonstruktion, då det gäller gäldenärens betalningssvårigheter, i bristande likviditet och inte i obestånd. Det kan då synas något inkonsekvent att i fråga om begränsningar i kvittningsrätten anknyta till obeståndsbegreppet. Den som är illikvid torde emellertid ofta också vara på obestånd. Något hinder mot förslagets ståndpunkt i det nämnda hänseendet kan inte anses föreligga. 12 § I paragrafen finns en bestämmelse om avvisande av en bristfällig ansökan om ackordsförhandling. Enligt bestämmelsen skall rätten avvisa en ansökan, om den inte uppfyller de krav som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. Lagrådet har i sak ingen erinran mot förslaget men förordar att bestämmelsen utformas efter samma mönster som den motsvarande bestämmelsen i 2 kap. 5 § angående avvisande av en ansökan om företagsrekonstruktion. Med hänvisning till vad Lagrådet anfört i anslutning till den paragrafen kan förevarande paragraf ges förslagsvis följande lydelse: En ansökan om ackordsförhandling skall avvisas, om den inte uppfyller de krav som anges i 10 och 11 §§ och gäldenären inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. 18 § Den i ackordslagen föreskrivna skyldigheten för gäldenär att avlägga bouppteckningsed har i förevarande paragraf ersatts med en fakultativ regel. Edgång behöver enligt förslaget äga rum endast om en borgenär begär det. Av paragrafens andra stycke framgår att, om gäldenären är en juridisk person och har flera ställföreträdare, bouppteckningsed inte behöver avläggas av en sådan ställföreträdare, om den borgenär som begärt edgången anser, att denna saknar betydelse för utredningen av gäldenärens ekonomiska ställning. I författningskommentaren anges att bestämmelsen utformats efter mönster av 6 kap. 3 § 2 st. konkurslagen. Det är då att märka att det lagrummet avser begäran av konkursförvaltare och inte av en borgenär. Jämfört med en konkursförvaltare måste emellertid en borgenär anses ha små möjligheter att i förväg bedöma om en edgång saknar betydelse för utredningen. Det kan inte heller uteslutas att en rätt för borgenären att avgöra om edgången skall ske eller inte kan missbrukas. Lagrådet förordar därför att det läggs på rätten att efter objektiva kriterier avgöra om en ställföreträdare kan befrias från edgång. I paragrafen bör även vidtas vissa redaktionella ändringar. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: På begäran av en borgenär skall gäldenären vid borgenärssammanträdet avlägga bouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar i bouppteckningen som han anser behövas och med ed betyga att bouppteckningen med gjorda tillägg eller ändringar är riktig, så att det inte enligt hans vetskap har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld. Är gäldenären en juridisk person och finns flera ställföreträdare, behöver bouppteckningsed inte avläggas av en sådan ställföreträdare vars edgång måste antas sakna betydelse för utredningen av gäldenärens ekonomiska ställning. När det finns anledning till det, får rätten besluta att gäldenären skall avlägga eden inför någon annan tingsrätt. Är gäldenären sjuk, får eden avläggas där han vistas. Vägrar gäldenären att avlägga ed, förfaller beslutet om ackordsförhandling, om det inte finns synnerliga skäl för att förhandlingen skall fortsättas. 5 § Paragrafen innehåller bestämmelser angående rekonstruktörens rätt till ersättning. I första stycket anges i en första mening att rekonstruktören har rätt till skälig ersättning för det arbete och de utlägg som uppdraget har krävt samt, i en andra mening, att vid bedömningen av vad som är skäligt arvode hänsyn skall tas till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning. Ersättningen för utlägg bör emellertid inte bli föremål för en skälighetsprövning, i vart fall inte på samma sätt som arvodet (jfr. 14 kap. 4, 13 och 14 §§ konkurslagen). I fråga om ersättning för utlägg torde i princip böra vara avgörande endast om uppdraget kan anses ha krävt utlägget. På grund av det anförda och till undvikande av den dubbelreglering beträffande arvodet som skett i de båda meningarna föreslår Lagrådet att första stycket får följande lydelse: Rekonstruktören har rätt till ersättning för arbete och för de utlägg som uppdraget har krävt. Arvodet får inte bestämmas till ett högre belopp än som med hänsyn till det arbete som uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighet varmed det har utförts samt näringsverksamhetens omfattning kan anses utgöra skälig ersättning för uppdraget. 8 § I första stycket anges i fem punkter när rätten - oberoende av om den tidsfrist som nämns i 9 § har löpt ut eller inte - skall besluta att rekonstruktionsförfarandet skall upphöra. Av punkten 4 framgår att så bl.a. skall ske om rekonstruktören eller en borgenär begär det och rätten finner att förfarandet saknar ett rimligt ändamål . Den föreslagna ordalydelsen synes missvisande. Ett rekonstruktionsförfarande har ju som regel alltid ett rimligt ändamål. Med beaktande av vad som anges i författningskommentaren om bestämmelsens tillämpning kan det sista ledet i bestämmelsen förslagsvis formuleras och syftet med förfarandet inte kan antas bli uppnått alternativt och förfarandet inte kan antas leda till att gäldenärens verksamhet rekonstrueras . Lagrådet förordar det förstnämnda alternativet. Första stycket bör även i övrigt bli föremål för vissa redaktionella ändringar. Andra stycket innehåller en hänvisning till bestämmelsen i 1 kap. 2 § att rekonstruktionsförfarandet upphör utan särskilt beslut om gäldenären försätts i konkurs. Om Lagrådets förslag till slopande av bestämmelsen i nämnda paragraf godtas skall hänvisningen utgå och bör i stället i förevarande paragraf direkt anges att rekonstruktionsförfarandet upphör om gäldenären försätts i konkurs. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: Rätten skall besluta att rekonstruktionsförfarandet skall upphöra om 1. sådana åtgärder vidtagits att syftet med förfarandet kan anses uppnått, 2. gäldenären begär det och beslut om ackordsförhandling inte har meddelats, 3. gäldenären utan laga förfall uteblir från det borgenärssammanträde som avses i 2 kap. 10 § andra stycket, 4. rekonstruktören eller en borgenär begär det och syftet med förfarandet inte kan antas bli uppnått eller 5. det i annat fall finns särskilda skäl för att förfarandet bör upphöra. Om gäldenären försätts i konkurs, upphör rekonstruktionsförfarandet utan särskilt beslut. 9 § I paragrafens första stycke finns en regel som innebär att rätten när har förflutit för beslutet om företagsrekonstruktion skall besluta att förfarandet skall upphöra. Av andra stycket framgår att rätten kan förlänga tremånaderstiden i taget om det finns särskilda skäl . Beträffande andra stycket sägs i författningskommentaren att en restriktiv hållning är befogad när det gäller att besluta om förlängning av den inledande tremånadersfristen. Vidare anförs bl.a. att än större restriktivitet är påkallad när fråga är om ytterligare förlängning. Enligt Lagrådets mening bör den åsyftade återhållsamheten från rättens sida komma till tydligare uttryck i lagtexten. Även i andra hänseenden bör lagtexten jämkas i förtydligande syfte. I enlighet med det anförda förordar Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: I annat fall än som avses i 8 § skall rätten, när förflutit för beslutet om företagsrekonstruktion, besluta att förfarandet skall upphöra. Om det finns särskilda skäl kan dock rätten, efter begäran av gäldenären inom den i första stycket angivna tiden, medge att förfarandet får pågå under ytterligare högst . Om det finns synnerliga skäl, kan rätten under motsvarande förutsättning förlänga tiden med ytterligare högst i taget. Förfarandet får dock inte pågå än sammanlagt , om inte ackordsförhandling har beslutats. 11 § I paragrafen anges att beslut om att inleda företagsrekonstruktion och om ackordsförhandling gäller om inte annat bestäms av rätten. Enligt andra meningen gäller detsamma beslut om utseende eller entledigande av rekon- struktör. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i fråga om beslut att rekonstruktionsförfarandet skall upphöra. Ett sådant beslut blir följaktligen gällande först sedan det vunnit laga kraft. Det kan anmärkas att insolvensutredningen föreslog en bestämmelse av innebörd att bl.a. hindren mot special- och generalexekution i gäldenärens egendom och förbudet för gäldenärens avtalsmotparter att häva ingångna avtal förfaller när rätten meddelar beslut om förfarandets upphörande, om inte annat bestämts i beslutet. Varför utredningens förslag inte följts i lagrådsremissen berörs inte vare sig i den allmänna motiveringen eller i författningskommentaren. Förbudet för borgenärerna att under rekonstruktionsförfarandet tvångsvis driva in sina fordringar och förbudet för gäldenärens avtalsmotparter att häva ingångna avtal innebär allvarliga ingrepp i deras rätt. Förbuden bör därför inte gälla längre än som är absolut nödvändigt. Om beslut meddelas om att rekonstruk- tionsförfarandet skall upphöra bör med hänsyn härtill dessa rättsverkningar av förfarandet förfalla. Det kan lämpligen åstadkommas genom att förevarande paragraf kompletteras med en bestämmelse att beslut om förfarandets upphörande tillämpas . I samband därmed bör också vissa redaktionella ändringar göras i paragrafen. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: Beslut om företagsrekonstruktion och om ackordsförhandling samt beslut att rekonstruktionsförfarandet skall upphöra skall tillämpas , om inte annat har bestämts av rätten. Detsamma gäller beslut att utse eller entlediga rekonstruktör. 12 § I första stycket av denna paragraf har tagits upp en föreskrift om att vissa angivna beslut under ackordsförhandling inte får överklagas särskilt. Motsvarighet till föreskriften finns nu 32 § 1 st., 35 § och 36 § 3 st. ackordslagen. Någon bestämmelse som anger vad som skall gälla som huvudregel beträffande överklagande av beslut som meddelas under rekonstruktionsförfarandet har inte tagits upp i förslaget (jfr 41 § 1 st. ackordslagen). Under föredragningen har upplysts att hänvisningen i 4 kap. 1 § till ärendelagen och, beträffande frågor om offentligt ackord, till har avsetts medföra att bestämmelser om överklagande skall vara tillämpliga. Eftersom hänvisningen i 4 kap. 1 § till ärendelagen och avser enbart handläggningen hos tingsrätten, kan det visserligen ifrågasättas om denna kan anses omfatta även bestämmelser om överklagande. Lagrådet har dock inte någon erinran mot ståndpunkten. Enligt är huvudregeln i fråga om överklagande av beslut under rättegången att sådana beslut inte får överklagas särskilt utan endast i samband med överklagande av dom eller slutligt beslut i målet (49 kap.3 § 2 st). Hänvisningen till innebär därför i detta hänseende att beslut under rekonstruktionsförfarandet inte får överklagas särskilt. Detta torde inte överensstämma med vad som har avsetts i remissen. Det kan för övrigt vara något tveksamt vad som är slutligt beslut och vad som är beslut under förfarandet enligt den nya lagen. På grund av det anförda föreslår Lagrådet att 12 § 1 st. ges följande lydelse: Rättens beslut enligt denna lag får överklagas för sig. Detta gäller dock inte beslut i en fråga som avses i 3 kap. 21 § första stycket eller 24 § eller beträffande sådan ny prövning som avses i 3 kap. 25 § tredje stycket. 13 § I paragrafen ges bestämmelser om skadeståndsskyldighet i vissa fall för en borgenär vars ansökan om företagsrekonstruktion inte bifallits. Som förutsättning för skadeståndsskyldigheten anges att borgenären när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning anta att gäldenären inte kunde betala sina skulder allteftersom de förföll till betalning . Denna förutsättning anknyter till den beskrivning av gäldenärens betalningssvårigheter som görs i 1 kap. 1 § remissförslaget och som där uppställs som en förutsättning för att beslut skall meddelas om företagsrekonstruktion. Som framgår av vad Lagrådet anfört i anslutning till 1 kap. 1 § förordar Lagrådet att beskrivningen av gäldenärens betalningssvårigheter skall ges en ändrad avfattning och flyttas över till 2 kap. 6 §. Om detta förslag följs, för- ordar Lagrådet att det i beskrivningen i förevarande paragraf av förutsättningarna för skadeståndsskyldighet tas in en hänvisning till 2 kap. 6 §. I enlighet med det anförda kan första stycket i förevarande paragraf ges förslagsvis följande lydelse: Om en borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion inte bifalls och om borgenären när han gav in sin ansökan saknade skälig anledning anta att gäldenären hade sådana betalningssvårigheter som avses i 2 kap. 6 § första stycket, skall borgenären ersätta gäldenären den skada som skäligen kan anses ha orsakats denne genom ansökningen och dess handläggning. Ackordslagen föreslås upphöra att gälla då lagen om företagsrekonstruktion träder i kraft (punkt 1). Enligt remissförslaget skall ackordslagens be- stämmelser dock alltjämt gälla om god man förordnats enligt ackordslagen före ikraftträdandet (punkt 2). Lagrådet har inget att invända mot förslagen. Punkt 2 bör dock i förtydligande syfte ges en annan redaktionell utformning. Som Lagrådet anfört i samband med granskningen av 1 kap. 4 § (3 § enligt Lagrådets förslag) har lagen om kreditaktiebolag upphävts i samband med tillkomsten av lagen om kreditmarknadsbolag. Av övergångsbestämmelserna till sistnämnda lag framgår att kreditaktiebolag kan driva verksamhet enligt lagen om kreditaktiebolag räknat från tiden för den nya lagens ikraftträdande () eller till dess en ansökan om tillstånd enligt den nya lagen slutligt prövats. Genom lagen (1992:1617) om ändring i ackordslagen utmönstrades, som tidigare nämnts, kreditaktiebolag ur den i 48 § ackordslagen angivna undantagskretsen. I en övergångsbestämmelse till ändringslagen föreskrivs att ett kreditmarknadsbolag, som har rätt att driva verksamhet enligt den upphävda lagen om kreditaktiebolag, fortfarande skall om- fattas av 48 § ackordslagen. Vid remissföredragningen har upplysts att det inte är klarlagt om samtliga ansökningar från kreditaktiebolag att få driva verksamhet som kreditmarknadsbolag har prövats slutligt, när förevarande lag kan förväntas träda i kraft. En övergångsbestämmelse av motsvarande innehåll som den sist- nämnda bör därför fogas som punkt 3 till lagen. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att till övergångsbestämmelserna fogas en ny punkt 3 samt att punkterna 2 och 3 ges följande lydelser: 2. När god man har förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet gäller dock ackordslagen i stället för denna lag. Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte kreditmarknadsbolag enligt 1 kap. 1 § lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag som efter lagens ikraftträdande har rätt att driva verksamhet enligt lagen (1963:76) om kreditaktiebolag. Förslaget till lag om ändring i 10 § Av paragrafens första stycke framgår att underhållsbidrag till make preskriberas efter den ursprungliga förfallodagen. Enligt andra stycket förlängs emellertid preskriptionstiden när utmätning sker eller konkursansökan görs innan gått till ända. Innebörden av tredje stycket är att ansökan om förordnande av god man enligt ackordslagen medför en motsvarande förlängning. I remissen föreslås att tredje stycket skall upphävas. Som skäl för detta hänvisas i författningskommentaren till att ackordslagen upphävs och att ackord enligt lagen om företagsrekonstruktion inte omfattar fordringar av familje- rättslig natur. I det inledande avsnittet har Lagrådet behandlat frågan om ett ackord för en fysisk person skall begränsas så att det inte omfattar fordringar som uteslutande avser gäldenärens privatekonomiska förhållanden. Som framgår av vad som anförs där anser Lagrådet att en sådan begränsning inte skall gälla. Mot den bakgrunden bör tredje stycket i förevarande paragraf inte upphävas. I stället bör stycket ändras så att det blir tillämpligt på ansökan om företagsrekonstruktion. Förslaget till lag om ändring i 9 § I paragrafen regleras vissa frågor om preskription av underhållsbidrag till barn. Regleringen är i princip av samma innebörd som bestämmelserna i 6 kap. 10 § angående underhållsbidrag till makar. I det remitterade förslaget föreslås också att förevarande paragraf ändras på samma sätt som 6 kap. 10 § . Lagrådet hänvisar här till vad Lagrådet anfört i anslutning till 6 kap. 10 § . Tredje stycket i förevarande paragraf bör alltså ändras så att det blir tillämpligt på ansökan om företagsrekonstruktion. Förslaget till lag om ändring i köplagen (1990:931) Till förevarande lag bör fogas en övergångsbestämmelse av motsvarande innehåll som punkt 2 i övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i . Lagrådet föreslår att ikraftträdandebestämmelsen till före- varande lag tas in som punkt 1 och att till lagförslaget fogas en punkt 2 med följande lydelse: 2. Har god man förordnats enligt ackordslagen (1970:847) före ikraftträdandet, gäller dock äldre bestämmelser. Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen (1970:979) 10 § Genom ett tillägg till 10 § föreslås att allmän förmånsrätt enligt paragrafen skall följa med fordringar som med rekonstruktörens godkännande uppkommit under ett förfarande enligt lagen om företagsrekonstruktion. I författningskommentaren anges att termen uppkommit avses ha samma innebörd som i andra sammanhang, t.ex. i preskriptionslagen och skuldsaneringslagen, och att fordringar grundade på avtal anses ha uppkommit när avtalet träffats. Som exempel på fall som inte omfattas av förmånsrätten nämns ränta för rekonstruk- tionstiden på en kredit enligt ett gammalt kreditavtal, en hyresvärds fordran på hyra och en leverantörs fordran enligt ett tidigare avtal, om leverantören har fortsatt att leverera under rekonstruktionen. Lagrådet har inte någon erinran mot den föreslagna bestämmelsen men vill beträffande den påstådda innebörden anmärka följande. Bestämmelser enligt vilka tidpunkten för fordrans uppkomst är av betydelse finns på olika håll i lagstiftningen. Utöver de som har angetts i författningskommentaren kan nämnas 5 kap. 1 § konkurslagen (angående vilka fordringar som får göras gällande i konkurs) och 12 § ackordslagen (angående vilka borgenärer som deltar i förhandling om offentligt ackord). Påståendet i remissen att fordringar som grundas på avtal anses uppkomna när avtalet träffades synes i princip vara riktigt. Man torde dock inte utan vidare kunna utgå från att bestämmelser av det slag som har berörts genomgående har samma innebörd. Det kan därför i vissa fall uppkomma fråga när en fordran har uppkommit. Ett exempel är måhända fordran på lön. Frågan när fordran har uppkommit i sådana fall som avses synes emellertid sakna avgörande betydelse för huruvida den nya bestämmelsen om förmånsrätt är tillämplig. Även om en fordran av det slag som avses skall anses uppkommen först under rekonstruktionsförfarandet, har den ju inte krävt rekonstruktörens samtycke; undantag gäller möjligen för sådana fall som avses i 2 kap. 20 §, dvs. då gäldenären med rekonstruktörens samtycke begär att avtal skall fullföljas trots att grund för hävning har inträtt före beslutet om företagsrekonstruktion. I övrigt torde gäldenärens motpart i praktiken vara tillgodosedd genom passiv stoppningsrätt och genom rätt till hävning, om gäldenären gör sig skyldig till avtalsbrott . De föreslagna ändringarna i förmånsrättslagen rör 9, 10, 13, 15 och 18 §§. Punkt 1 av övergångsbestämmelserna innehåller att lagen träder i kraft, såvitt avser 9 och 13 §§ , och i övrigt . I punkt 2 anges att i fråga om förmånsrätt för fordringar i en konkurs som har beslutats på grund av en ansökan som gjorts före ikraftträdandet äldre bestämmelser gäller. Ändringarna i 9 och 13 §§ är av formell natur. Med den nya bestämmelsen om efterställda fordringar i 18 § avses endast att lagfästa vad som gäller . Lagrådet föreslår att ändringen av denna paragraf får träda i kraft som ändringarna av 9 och 13 §§. Bestämmelsen i punkt 2 bör jämkas, bl a i förtydligande syfte. Med hänsyn härtill föreslår Lagrådet att övergångsbestämmelserna ges följande lydelse: 1. Denna lag träder i kraft, såvitt avser 9, 13 och 18 §§ och i övrigt . I fråga om förmånsrätt i en konkurs som har beslutats på grund av en ansökan vilken gjorts före gäller 10 och 15 §§ i deras äldre lydelse. Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) 10 a § Enligt paragrafens första stycke skall en borgenärs ansökan om konkurs förklaras vilande i avvaktan på att ett pågående rekonstruktionsförfarande upphör om gäldenären begär det. Rätten får dock enligt andra stycket besluta att försätta gäldenären i konkurs om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan rekonstruktörens samtycke företar eller underlåter en viss handling och därigenom sätter borgenärens rätt i fara. Beträffande vad förslaget innehåller om att gäldenärens befarade handlande eller underlåtenhet skall ske utan rekonstruktionens samtycke vill Lagrådet hänvisa till vad som i motsvarande fråga anförts vid 2 kap. 18 §. Lagrådet förordar alltså att den angivna begränsningen får utgå. I övrigt bör vissa redaktionella ändringar göras. Paragrafen kan ges förslagsvis följande lydelse: Om ett förfarande för rekonstruktion av gäldenärens verksamhet pågår enligt lagen (1995:000) om företagsrekonstruktion, skall en borgenärs ansökan om konkurs, i fall gäldenären begär det, förklaras vilande i avvaktan på att rekonstruktionsförfarandet upphör. Finns det särskilda skäl att befara att gäldenären företar en viss handling eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter borgenärens rätt i fara, får dock rätten försätta gäldenären i konkurs.