prop · GJ0350 · 1996-01-01 00:00:00 — prövning beträffande kontoförande institut slopas, vilket innebär att möjligheterna att överklaga tillståndsbeslut hos förvaltningsdomstol bortfaller. 9.1 Förslaget till lag om ändring i aktiekontolagen (1989:827) 1 kap. 5 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Paragrafen har ändrats till följd av att inte längre skall ha tillsyn över de kontoförande instituten enligt denna lag. Dessutom har para- grafen justerats på så sätt att det uttryckligen framgår att ett bemyndigande avseende föreskriftsrätten kommer att rikta sig till . 2 kap. 6 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) I paragrafen har tillagts ett nytt tredje stycke. Datainspektionen och Kammar- rätten i har i sina remissyttranden påpekat att reglerna i 11 § datalagen (1973:289) skulle kunna bli tillämplig på Värdepapperscentralens lämnande av uppgifter till utlandet enligt aktiekontolagen. Enligt Datainspektionen finns det från integritetssynpunkt knappast någon invändning emot en uttrycklig särreglering om att nödvändigt uppgiftslämnande får ske till utlandet även när man kan anta att uppgifterna kommer att ADB-behandlas där. För att undvika en situation där detta uppgiftslämnande skulle kräva tillstånd från Datainspektionen anges i tredje stycket att sådant uppgiftslämnande får ske. Syftet med bestämmelsen framgår av lagtexten, nämligen att möjliggöra för utländska institut att kunna vara kontoförande institut. 3 kap. 1 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.3 och 5.4. I första stycket har i enlighet med Lagrådets förslag angetts att och har rätt att vara kontoförande institut. För övriga institut och företag gäller att de skall uppfylla i stycket angivna krav på kontoförande institut. Kraven på betryggande kapitalstyrka, teknisk och juridisk sakkunskap har hämtats från propositionen om kontobaserat system (prop. 1988/89:152 s. 102). Kraven på kontoförande institut har delvis en annan inriktning i jämförelse med de krav som ställs upp i lagen om börs- och clearingverksamhet för clearingmedlemskap. För kontoförande institut ligger tyngdpunkten på institutets registreringsåtgärder enligt aktiekontolagen. För dessa åtgärder krävs säkra tekniska system (data- och kommunikationssystem) och att institutet, med hänsyn till registeringarnas rättsverkan, har tillgång till juridisk kompetens. Beträffande vissa företag och institut, nämligen de som omfattas av investeringstjänstedirektivets regler, får ett värdland ställa ytterligare kapitalkrav bara i sådana hänseenden som inte regleras i kapitalkravsdirektivet (se avsnitt 5.3). I avsnitt 5.2 har tagits upp vikten av att en clearingorganisation har säkra arrangemang och rutiner för avvecklingen av betalningsledet. Med hänsyn till den gränsdragning som har gjorts i avsnitt 5.1 mellan kontohållning och clearingverksamhet är VPC:s administration av likvidutväxlingen närmast att bedöma som en del av VPC:s clearing (beträffande likvidhanteringen se prop. 1988/89:152 s. 153-162). Oavsett hur den faktiska av- gränsningen kommer att genomföras utgör säkra arrangemang för betalningsledet en förutsättning för deltagande i VPC:s verksamhet. Därtill kommer att ett kontoförande instituts ekonomiska styrka bör vara sådan att institutet kan svara för det ersättningsansvar som kan drabba institutet till följd av verksamheten som kontoförande institut. Detta krav skall inte uppfattas på det sättet att institutet behöver ha täckning för alla krav som teoretiskt kan komma i fråga; det är tillräckligt om institutet har en beredskap som enligt Värde- papperscentralens bedömande kan anses tillfredsställande. Om ett kontoförande institut också vill bli clearingmedlem skall en prövning ske enligt lagen om börs- och clearingverksamhet huruvida institutet uppfyller de krav ett clearingmedlemskap innebär. Principerna om fritt tillträde och neutralitet i andra stycket gäller sedan tillkomsten av lagen om börs- och clearingverksamhets för en clearingorganisa- tion. Som angetts i avsnitt 5.3 skall dessa regler gälla VPC i egenskap av kontohållare. Principen om neutralitet har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Tredje stycket motsvarar nuvarande andra stycket. Möjligheten att öppna konto genom VPC:s kontoförande institut, VKI, regleras numera i 3 §. Om någon vill angripa beslut som fattas av VPC i fråga om möjligheten att bli kontoförande institut gäller allmänna civil- och processrättsliga regler (jfr prop. 1991/92:113 s. 211). Det bör anmärkas att ett sådant beslut kan bli föremål för prövning enligt konkurrenslagen (1993:20) enligt de i den lagen angivna förutsättningarna. Vissa av konkurrenslagens bestämmelser (t.ex. 19 §) förutsätter att fråga är om ett företag med dominerande ställning på den svenska marknaden, och dessa bestämmelser är under nuvarande förhållanden tillämpliga på såväl VPC:s kontohållning som dess clearingverksamhet. 3 kap. 2 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Bestämmelsen som är ny har utförligt behandlats i avsnitt 5.3. Vad som avses med utländska clearingorganisationer och central värdepappersförvarare framgår av kommentaren till 8 kap. 7 § lagen om börs- och clearingverksamhet. 3 kap. 4 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Genom bestämmelsen som är ny har, efter förebild från lagen om börs- och clearingverksamhet, införts en skyldighet för de kontoförande instituten att lämna VPC nödvändiga uppgifter. 3 kap. 5 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Bestämmelsen i första stycket är en följd av att VPC övertar rätten att avgöra vilka som skall få vara kontoförande institut hos VPC. Följdaktligen är det även VPC som i fortsättningen skall besluta om ett institut inte längre skall ha rätt att vara kontoförande institut. Andra stycket har tillagts i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen innebär att VPC får en uttrycklig rätt att vidta åtgärder mot ett kontoförande institut som underlåter att fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt 4 §. 3 kap. 6 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Bestämmelsen är ny. Beträffande innebörden av den hänvisas till kommentaren till 8 kap. 10 § och 11 kap. 10 § lagen om börs- och clearingverksamhet. 4 kap. 11 § (Jfr 4 kap. 11 § i utredningens förslag) Ändringen i paragrafens sista mening har behandlats i avsnitt 6.3.2. Ändringen innebär att det införs en rätt för ett kontoförande institut att göra rättelse utan att först inhämta yttrande i de fall där yttrandet är uppenbart obehövligt eller rättelsen är till fördel för kontoinnehavare. Det bör dock anmärkas att ett inhämtande av yttrande nästan aldrig kan vara obehövligt om inte rättelsen är till fördel för kontoinnehavaren. 5 kap. 1 § (Jfr 5 kap. 1 § i utredningens förslag) I paragrafens första stycket har ordet "genast" bytts ut mot "utan dröjsmål". Syftet med denna ändring är att lagtexten skall ge utrymme för en tillämpning som innebär att endast en underrättelse skall behöva sändas ut i vad som sakligt sett är ett och samma ärende. Av skäl som angetts i den allmänna motiveringen i avsnitt 6.3.3 innebär ändringen i tredje stycket att besked innehållande alla förändringar på kontot skall sändas ut endast om kontoinnehavaren begär det. Det får ankomma på VPC att på lämpligt sätt ge kontoinnehavaren möjlighet att framställa sådana önskemål. 7 kap. 1 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Av skäl som anförts i avsnitt 6.2 har VPC:s ersättningsansvar mot rättig- hetsinnehavare till följd skador på grund av godtrosförvärv begränsats. Ansvaret enligt denna paragraf omfattar nu endast sådana fall där ägaren av en aktie har förlorat sin rätt på grund av en förfalskad överlåtelsehandling och ett därefter följande godtrosförvärv. Bestämmelsen omfattar även fall där en behörighetshandling, t.ex. en fullmakt, har förfalskats. Ersättningsskyddet gäller även för andra rättighetsinnehavare som går förlustig sin rätt. Skador till följd av godtrosförvärv kan i vissa fall även falla in under bestämmelsen i 7 kap. 2 §. 7 kap. 2 § (Jfr 7 kap. 1 § i utredningens förslag) Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Genom bestämmelsen i första stycket införs en ansvarsfördelning mellan VPC och de kontoförande som uppkommer till följd av oriktiga eller missvisande uppgifter i avstämningsregistret. Bestämmelsen innebär att VPC svarar för skador som uppkommit inom dess kontrollsfär. För skador som har sin orsak inom ett kontoförande instituts kontrollsfär svarar däremot institutet. Uttrycket "om felaktigheten kan hänföras till" har enbart valts för att markera uppdelningen av ansvaret för fel mellan VPC och det kontoförande institutet. Däremot avses inte med det valda uttrycket att lägga något ytterligare krav på bevisning från den skadelidandes sida. Den ändrade ansvarsfördelningen medför att en skiljelinje måste dras så att det kan avgöras inom vems kontrollområde orsaken till en felaktighet kan hänföras. När det gäller VPC:s kontrollsfär hänvisas till de uttalanden som gjordes i prop. 1988/89:152 s. 115 och 116. Till ett kontoförande instituts kontrollansvar hör sådana omständigheter som rör hanteringen av institutets registreringsåtgärder och inrapporteringen av dessa till VP-systemet. Som exempel på felaktigheter som faller inom de kontoförande institutens ansvarsområde kan nämnas rena handläggningsfel som begås hos ett kontoförarande institut och olika typer av tekniska fel i ett kontoförande instituts utrustning. Ett särskilt problem utgör felaktigheter som orsakas av fel i överföringen av registreringsuppgifter i VP-systemet mellan VPC och ett kontoförande institut. I förarbetena till aktiekontolagen (prop. 1988/89:152 s. 115) nämns detta fall under orsaker som kan medföra en skadeståndsskyldighet för VPC. På ett när- liggande område finns dock exempel på motsatt ståndpunkt. I lagen (1994:448) om pantbrevsregister finns en skadeståndsreglering som har stora likheter med aktiekontolagens. I nu diskuterade avseenden har () en roll som i princip motsvarar VPC:s. Enligt 21 § nämnda lag är staten ersättningsskyldig för skador som kan hänföras till CFD:s kontrollsfär. I detta fall omfattar kontrollansvaret dock inte felaktigheter som beror på fel vid överföringen mellan ingivarna och CFD (prop. 1993/94:197 s. 73). Felaktigheter till följd av fel i teleöverföringen mellan VPC och ett kontoförande institut får hänföras till kontrollsfären för den av aktörerna som i det enskilda fallet upphandlat överföringstjänsten eller på annat sätt tagit ansvar för kommunikationssystemet. Detta innebär att VPC svarar för fel som uppstår vid teleöverföringen om VPC anlitat teleoperatören. Har det kontoförande institutet anlitat teleoperatören svarar å andra sidan det kontoförande fel, allt under förutsättning att felet inte beror på en omständighet utanför VPC:s eller det kontoförande institutets kontroll vars följder de inte skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. En enskild investerare som drabbats av en skada har mycket begränsade möjligheter att kunna utreda orsaken till en skada för att därigenom kunna hänföra skadan till antingen VPC:s eller det kontoförande institutets kontrollsfär. Av detta skäl och för att en enskild, mindre investerare inte skall vara beroende av ett kontoförande instituts betalningsförmåga har i paragrafens andra stycke införts ett solidariskt ansvar för VPC för skador som har sin orsak inom de kontoförande institutens kontrollsfär. Detta ansvar är dock begränsat till högst . Av uttrycket "varje skadefall" följer att beloppsgränsen gäller för varje särskild händelse. Om en felaktighet i registret berör flera personer gäller beloppsgränsen för varje enskild individ. Om VPC:s solidariska ansvar aktualiserats har VPC en regressrätt mot det kontoförande institutet. Denna regressrätt är, till skillnad från vad som gäller enligt bestämmelsen i 7 kap. 5 §, oberoende av om vållande kan visas hos det kontoförande institutet. 7 kap. 5 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Ändringen följer av att det i 7 kap. 2 § andra stycket har införts en särskild regel om regressrätt. 8 kap. 1 § (Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Ändringen innebär att uppdelningen på auktorisation och tillstånd tagits bort. Vidare gäller paragrafen både svenska och utländska banker och värdepappersföretag som kan komma i fråga som förvaltare. Som angetts i avsnitt 6.1 bör också svenska och utländska clearingorganisationer eller centrala värdepappersförvarare kunna komma i fråga för förvaltarregistrering. Vad som avses med clearingorganisationer och centrala värdepappersförvarare framgår av kommentaren till 8 kap. 7 § lagen om börs- och clearingverksamhet. Enligt bestämmelsen kan en förvaltare få ett generellt tillstånd att registreras i denna egenskap för aktier samt för skuldförbindelser och andra finansiella instrument som registreras enligt 9 kap. aktiekontolagen. Även tillstånd att registreras som förvaltare i det register som enligt 31 § lagen om värdepappersfonder skall föras över andelsägarna skall prövas enligt den förevarande bestämmelsen. I avsnitt 6.1 har angetts vilka krav som en förvaltare skall uppfylla för att kunna erhålla tillstånd att registreras i denna egenskap. Med hänsyn till de nya villkor som ställs för att utländska förvaltare skall få tillstånd till registrering kommer de nuvarande förvaltarnas tillstånd att omprövas. (Se vidare övergångsbestämmelserna punkt 3.) 8 kap. 2-5 och 7-9 §§ (Jfr 8 kap. 4 § i utredningens förslag.) Ändringarna är en följd av att uppdelningen på auktorisation och tillstånd slopats. Bestämmelserna i 4, 8 och 9 §§ har gjorts generellt tillämpliga på förvaltare. 9 kap. 5 § (Bestämmelsen i första stycket saknar motsvarighet i utredningens förslag) Bestämmelsen i första stycket, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, är ny och har delvis som förebild 3 kap. 1 § andra stycket i den numera upphävda lagen om penningmarknadskonton. Genom bestämmelsen införs en möjlighet för den som i utlandet förvaltar skuldförbindelser åt en borgenär att införas i registret i sådan egenskap. Av 9 kap. 1 § tredje stycket framgår att detta även skall tillämpas för andra finansiella instrument än skuldförbindelser som registreras enligt bestämmelserna i 9 kap. Något krav i likhet med vad som gällde enligt lagen om penningmarknadskonton på att skuldförbindelserna skall vara föremål för handel utomlands har dock inte ställts upp. På samma sätt som gäller för förvaltarregistrering av aktier krävs inte vid utländsk förvaltning att ägaren är bosatt utomlands. Bestämmelsen innebär vidare att det tillstånd som krävs för förvaltaren skall kunna vara generellt och inte knutet till viss skuldförbindelse. Tillståndsprövningen enligt denna paragraf görs enligt 8 kap. 1 § av . I fråga om krav samt uppställande av villkor för att få tillstånd att registreras som förvaltare hänvisas till avsnitt 6.1. 9 kap. 9 § (Jfr 9 kap. 9 § i utredningens förslag) Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag och har som förebild 6 kap. 2 § i den numera upphävda lagen om penningmarknadskonton. Frågorna har behandlats i avsnitt 6.3.1. Enligt paragrafen har en emittent rätt att få uppgifter från VPC endast om betalning av kapitalbelopp eller ränta skall ske utan förmedling av VPC eller om VPC:s förvaltning av låneemissionen upphör. Bestämmelsen innebär att utfärdaren av en skuldförbindelse har rätt att få de uppgifter som är nödvändiga, men ingenting mer. I de flesta fall då uppgifterna behövs för en utbetalning utan förmedling av VPC bör det vara tillräckligt att VPC lämnar uppgift om till vilket konto betalningen skall göras samt om beloppet. Det får då ankomma på VPC att om en skuldförbindelse t.ex. är pantförskriven lämna sådana uppgifter att betalningen görs till panthavaren. Något behov av att upplysa emittenten om att skuldförbindelsen är pantsatt föreligger inte i detta fall. Det avgörande för uppgiftslämnandet blir således att emittenten skall få de uppgifter som behövs för att han skall kunna betala med befriande verkan. Om registreringen av en skuldförbindelse upphör har emittenten enligt andra stycket rätt att på motsvarande sätt få nödvändiga uppgifter för en övergång till en pappersbaserad ordning. Som framhållits i avsnitt 6.3.1 bör borgenärernas anonymitetsskydd kunna avtalas bort i lånevillkoren. Någon särskild lagbestämmelse härom har inte ansetts erforderlig. Likaså bör en emittent ha rätt att från VPC beställa tjänster t.ex. om att VPC för dennes räkning gör utskick till placerarna. Har en värdepappersfond registrerats enligt förevarande lag finns särskilda bestämmelser om fondbolags rätt till insyn i innehavarregistret i 31 § fjärde stycket lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Punkterna 2 och 3 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övergångsbestämmelsen i punkt 2 syftar till att underlätta övergången från systemet med tillstånd från att vara kontoförande institut till det nya systemet, där beslutsrätten och den primära tillsynen av kontoförande institut har flyttats över på VPC. Behovet av övergångsbestämmelser har behandlats i avsnitt 5.1. Syftet med övergångsbestämmelsen i punkt 3 är att underlätta övergången till en enhetlig tillståndsprövning av rätten att registreras som förvaltare. Enligt bestämmelsen skall auktoriserade förvaltare anses ha fått tillstånd enligt paragrafens nya lydelse. Däremot krävs nytt tillstånd för utländska förvaltare. För dem införs dock en övergångstid för att ge dem möjlighet att fortsätta med verksamheten tills nya tillstånd getts. Det kan finnas utländska förvaltare som inte vill godta de villkor som är en förutsättning för nytt tillstånd. Eftersom i sådant fall skall återkalla nu gällande tillstånd kan olägenheter uppkomma för de värdepappersinnehavare som måste byta förvaltare. Den övergångsperiod som erfordras för att enskilda inte onödigtvis skall drabbas bör därför inte vara alltför kort. Enligt punkt 4 gäller de äldre reglerna om insyn i skuldboken för skuld- förbindelser som har registrerats i avstämningsregistret innan denna lag träder i kraft. 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet 1 kap. 1 § (Andra stycket: Jfr 1 kap. 1 § andra stycket i utredningens förslag; Fjärde stycket: Bestämmelsen saknar motsvarighet i utredningens förslag) I andra stycket föreskrivs att clearingverksamhet inte får bedrivas utan tillstånd. Även med den nya, utvidgade definitionen av begreppet clearingverksamhet i 1 kap. 4 § 4 skall detta i huvudsak gälla. En avveckling av betalningar genom RIX-system skulle kunna falla in under definitionen. verksamhet skall emellertid inte vara underkastad tillstånd eller tillsyn enligt förevarande lag. Andra stycket har ändrats i enlighet härmed. Regleringen av clearingverksamhet riktar sig mot sådan verksamhet som är av betydelse för den finansiella marknaden och det finansiella systemets stabilitet. Med den allmänna definition av clearingverksamhet som här införs kan tänkas fall då tvekan uppstår huruvida en verksamhet faller under definitionen som det kan diskuteras om de särskilda reglerna bör vara tillämpliga. Clearingverksamhet som huvudsakligen allmänheten deltar i har inte en sådan betydelse och skall därför inte omfattas av denna lagstiftning. Detta undantag liksom undantaget i fjärde stycket har behandlats i avsnitt 5.1. 1 kap. 4 § (Jfr 1 kap. 4 § i utredningens förslag) I paragrafen, som innehåller definitioner av flera i lagen centrala begrepp, har en väsentlig ändring skett av definitionen av clearingverksamhet. Vidare har en smärre justering gjorts i definitionen av clearingmedlem. Den nya definitionen av clearingverksamhet har utförligt behandlats i avsnitt 5.1. Beträffande begreppet finansiella instrument hänvisas i denna lag (1 kap.1 § 9) till lagen om handel med finansiella instrument där detta begrepp finns definierat. Gränsdragningen mellan sådana instrument som är avsedda för handel på värdepappersmarknaden och instrument som inte direkt är avsedda för sådan handel kan ibland vara svår att dra (se t.ex. prop. 1994/95:130 s. 21 och 22). Därutöver omfattar begreppet clearingverksamhet sådan verksamhet avseende betalningar i svensk eller utländsk valuta. Tillståndskravet omfattar följande verksamheter. För det första ingår att administrera ett nettningssystem, dvs. att på clearingmedlemmarnas vägnar av- räkna förpliktelser. För det andra omfattas att gå in som part eller garant och därmed ta över ansvaret för förpliktelsernas fullgörande. För det tredje inbegrips att på annat väsentligt sätt sörja för att förpliktelserna avvecklas genom överförandet av likvid eller instrument. Vad som avses med att på annat väsentligt sätt sörja för avvecklingen har behandlats i avsnitt 5.1. Det avgörande för om tillstånd behövs är vilket ansvar den bedrivna verksam- heten har för hanteringen av riskerna. Vid clearingverksamhet avseende finansiella instrument är det inte ovanligt att en clearingorganisation sköter huvuddelen av verksamheten men att den slutliga avvecklingen, dvs. leveransen av de finansiella instrumenten, sker i ett kontosystem som drivs av en annan organisation. En liknande situation kan uppkomma vid clearingverksamhet avseende valuta när den slutliga avvecklingen av valutaaffären sker i olika länder. Även om en organisation inte tar ansvaret för den slutliga avvecklingen av för- pliktelserna kan organisationens verksamhet omfattas av tillståndskravet. Det avgörande är om verksamheten innebär att organisationen mellan av- slut och avveckling har tagit ansvar för riskerna eller för riskhanteringen (jfr avsnitt 5.1). Om någon bedriver sådan, riskfylld clearingverksamhet utan att ha tillstånd skall enligt 11 kap. 8 § förelägga honom att upphöra med detta. I definitionen av clearingmedlem har ordet clearing ersatts med clearing- verksamhet. 8 kap. 1 § (Jfr 8 kap. 5 § i utredningens förslag) Bakgrunden till tillägget om att clearingverksamhet skall bedrivas på ett säkert sätt har behandlats i avsnitt 5.2. 8 kap. 4 § (Jfr 8 kap. 4 § i utredningens förslag). I första stycket har en hänvisning till verksamhetsplanen förts in. Riktlinjerna för den riskhanteringsplan som det ställs upp krav på i det nya andra stycket har behandlats i avsnitt 4.3 och 5.2. 8 kap. 5 § (Jfr 8 kap. 5 § i utredningens förslag) Paragrafen har ändrats på det sättet att kravet på finansiella resurser uttryckligen relateras till det betalningsansvar som kan drabba clearingorga- nisationen. Det rör sig här inte bara om sådana risker organisationen exponerar sig för i det fallet att den inträder som part eller på annat sätt garanterar avvecklingen utan också om ansvaret till följd av fel i verksamheten i övrigt. En clearingorganisation behöver inte ha täckning för alla krav som teoretiskt sett kan kan kommma i fråga. Det är tillräckligt om den har en beredskap som enligt tillsynsmyndigheterna kan anses tillfredsställande. 8 kap. 6 § (Jfr 8 kap. 6 § i utredningens förslag) Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Prövningen av kraven för clearingmedlemskap har tagits upp i avsnitt 5.3. De krav som i bestämmelsen ställs upp för clearingmedlemskap har behandlats i avsnitt 5.4. För clearingmedlemskap krävs att sökanden uppfyller dessa krav och av clearingorganisationen . Bestämmelsen reglerar möjligheten att bli medlem eller få tillträde till en clearingorganisation. I förhållande till den bestämmelse som har antagit och som träder i kraft (prop. 1994/95:50, bet. 1994/95:NU 12, rskr. 1994/95:164, SFS 1994:2017) har vissa ändringar gjorts. För att komma i fråga som clearingmedlem krävs att företaget eller institutet uppfyller de krav som anges i bestämmelsen och av clearingorganisationen . Någon begränsning av vilka företag eller institut som kan bli clearingmedlem har inte uppställts.