prop · GJ0378 · 1996-01-01 00:00:00 — 1970:188) i princip inte sysselsättas i sådana kommunala arbetsuppgifter utanför enhetens verksamhetsområde som kan medföra bindningar till vad som vid fastighetsbildningen utgör kommunala partsintressen. Enligt min mening är det svårt att i lag generellt ge mer detaljerade föreskrifter för tillgodoseende av nu ifrågavarande intressen. Det synes tillräckligt att föreskriva att tjänsteman hos lantmäterimyndighet eller fastighetsregistermyndighet inte får tilldelas uppgifter i annan verksamhet hos kommunen som kan rubba förtroendet för hans tjänsteutövning hos myndigheten. 1993/94:214 om en ny organisation för lantmäteri- och fastighetsdataverksamheten m.m. anges att viss lokalt utförd uppdragsverksamhet av karaktären myndighetsservice bör kunna bedrivas inom det statliga lantmäteriets lokala myndighetsorganisation. Myndigheterna bör lokalt kunna utföra den övervägande delen av förrättningsarbetet jämte fastighetsregistreringen och därutöver svara för annan service som på ett naturligt sätt kan kopplas till detta arbete. Som exempel på sådana uppgifter nämns upprättande av fastighetsplan och nybyggnadskarta, utförande av lägeskontroll, ajourhållning av primärkarta, utförande av fastighetsutredningar och upprättande av fastighetsägarförteckningar samt viss annan fastighetsrättslig service. förslag anknyter till propositionen och har i den delen godtagits av remissinstanserna. De arbetsuppgifter vid sidan om förrättningsverksamheten som med bibehållen rättssäkerhet kan utföras av personal vid en lantmäterimyndighet är sådana som faller inom ramen för begreppet myndighetsservice. Begreppet bör, såsom föreslagit, också kunna innefatta viss service som myndigheten tillhandahåller för att tillgodose kommunala nämnders och förvaltningars behov inom lantmäteriområdet. Den kommun som ansöker om ett tillstånd att ansvara för fastighetsbildningen bör visa att de arbetsuppgifter som skall tilldelas personalen vid den kommunala myndigheten praktiskt taget uteslutande kommer att omfatta förrättningsverksamhet och myndighetsservice. Det ankommer sedan på kommunen att upprätthålla en sådan ordning. Frågan om arbetsuppgifterna för myndigheten är nära knuten till frågan om myndighetens inplacering i den kommunala organisationen. har föreslagit att det bör övervägas att i lag reglera hur den kommunala myndigheten skall inordnas i den kommunala organisationen. Regeringen delar emellertid bedömning. Således skall en kommun i sin ansökan visa att dess lantmäterimyndighet kommer att få en sådan oberoende ställning som är förutsatt. Även Lagrådet har påtalat att kravet på att den kommunala lantmäterimyndighetens verksamhet skall bedrivas opartiskt är en av de omständigheter som måste beaktas vid myndighetens inordnande i den kommunala organisationen.Myndigheten måste vara fristående från kommunens politiska ledning. Inordnas den under en befintlig nämnd eller annan enhet, är det enligt Lagrådet angeläget att den inte i sin verksamhet utsätts för politiska påtryckningar från den nämnden eller enheten. Enligt regeringens mening innebär detta att myndigheten inte skall kunna vara inordnad under en nämnd med ansvar för mark- och exploateringsverksamheten eller i en förvaltningsorganisation vars verksamheter har sådan karaktär. För att en lantmäterimyndighet skall kunna upprätthålla den kompetens som krävs för att bedriva förrättningsverksamhet måste verksamheten vid myndigheten ha en viss omfattning. har härvid föreslagit dels en riktpunkt för förrättningsverksamhetens omfattning, dels att myndigheten skall ha en personalstyrka motsvarande minst fem årsarbetskrafter och att personalen praktiskt taget uteslutande skall arbeta med lantmäteriförrättningar och myndighetsservice. Som mått på förrättningsverksamhetens omfattning föreslog Huvud- mannaskapsutredningen de kostnader som följer av en förrättningsverksamhet på halvtid för chefen och dennes ersättare inklusive kringkostnader och biträdande personal. Detta motsvaras enligt utredningen av penningvärde. Skulle de förväntade intäkterna från förrättningsverksamhet vid en lantmäterimyndighet vara , utgör detta enligt utredningen skäl för beslutsinstansen att överväga avslag på ansökan om tillstånd. Minimikravet på intäkter avser ett genomsnitt för en femårsperiod. Syftet med angivna krav på att verksamheten skall ha en viss minsta omfattning är att garantera att myndigheten kan upprätthålla tillräcklig kompetens inom fastighetsbildningsområdet. Regeringen finner det angeläget att myndigheten har erforderlig kompetens. Emellertid kan det knappast anses ändamålsenligt att i lag föreskriva ett visst minsta belopp för verksamhetens omfattning. Sådana gränser måste anses vara en mindre väl lämpad konstruktion mot bakgrund av bl.a. den tekniska utvecklingen och de rationaliseringsmöjligheter som står till buds. Denna utveckling och dessa möjligheter kommer att påverka såväl förrättningshandläggningen som kostnaderna för fastighetsbildningen. Hur snabbt dessa förändringar kommer att ske och hur mycket kostnaderna kommer att förändras kan inte nu förutses. Den omfattning på förrättningsverksamheten och myndighetens verksamhet i övrigt som angivit bör kunna tjäna som vägledning med de tekniska och organisatoriska förutsättningar som gäller. Bedömningen måste emellertid anpassas till de förändrade förutsättningar som kan komma att gälla då prövningen skall ske. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Minst två personer inom myndigheten skall | | ha den kompetens och erfarenhet som krävs för att utöva ett eget| | ansvar för förrättningar. Utredningens förslag: förslag innebär att särskilda kompetenskrav knyts till chefen för myndigheten. Remissinstanserna: Enligt några remissinstanser bör även den eller de tjänstemän som av myndighetens chef får ett delegerat ansvar ha samma formella kompetens som chefen. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens bedömning att minst två personer inom myndigheten bör ha förrättningsmannakompetens. Den nu gällande förordningen (1988:1232) med instruktion för lantmäterimyndigheterna innehåller behörighetsregler som gäller för både statliga och kommunala fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheter. Bestämmelserna innebär bl.a. att chefen för en fastighetsbildnings- eller fastighetsregistermyndighet skall ha civilingenjörsexamen från teknisk högskola eller motsvarande kunskaper samt ha erfarenhet av verksamhet som utförs vid fastighetsbildnings- eller fastighetsregistermyndighet. har föreslagit att chefen för den kommunala myndigheten bör uppfylla motsvarande kompetenskrav, men att den person som utövar ett från chefen delegerat ansvar inte behöver ha samma formella kompetens. Det är enligt utredningen tillräckligt med nödvändiga kunskaper och erfarenheter för arbetsuppgifterna. Regeringen delar utredningens bedömning att en av de två personer som skall ha förrättningsmannakompetens bör ha civilingenjörsexamen från en teknisk högskola med inriktning mot lantmäterifrågor eller motsvarande kunskaper samt erfarenhet av sådan verksamhet som utförs vid lantmäterimyndighet. Regeringen anser däremot inte att det är nödvändigt att kompetenskravet skall gälla just för myndighetens chef. Det väsentliga är enligt regeringens mening att specialistkompetensen finns inom myndigheten och att arbetet organiseras på ett sådant sätt att kompetensen finns hos dem som svarar för förrättningsverksamheten. För att upprätthålla och utveckla kompetensen är det också viktigt att personalen även vid de kommunala lantmäterimyndigheterna har möjlighet att delta i vidareutbildning. Sådan utbildning anordnas i stor omfattning av det statliga lantmäteriet. För del bör sådan utbildning ses som en del av verkets tillsynsansvar. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Myndighetens informationssystem skall ha | | sådan teknisk standard som säkrar utbyte och information mellan | | stat och kommun inom lantmäteriområdet. Utredningens förslag: förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i princip inte haft något att erinra mot förslaget i denna del. En del instanser framhåller att det är informationsflödet mellan stat och kommun som bör definieras och inte en teknisk standard för kommunens informationssystem. Skälen för regeringens förslag: har som central myndighet inom verksamhetsområdet det övergripande ansvaret för teknikutvecklingen och för att berörda intressenter kan utnyttja bl.a. de rationaliseringsmöjligheter som kan uppstå. I samordningsansvar ligger att främja ett ändamålsenligt och effektivt utnyttjande av de geografiska informationssystemen inom detta område. Detta förutsätter väl fungerande system för produktion och tillhandahållande av data. Information måste säkert och effektivt kunna bytas mellan olika producenter samt mellan producenter och användare. En god teknisk standard behövs också för att förrättningskostnaderna och därmed avgifterna för användarna skall kunna hållas så låga som möjligt. En viss samordning inom det tekniska området mellan det statliga lantmäteriet och de kommunala lantmäterimyndigheterna är följaktligen nödvändig. För att få inrätta en egen lantmäterimyndighet bör en kommun kunna visa att den har tillgång till tekniska system som kan leverera och hämta information enligt en viss standard så att utbytet av information mellan stat och kommun garanteras. Viktigast är en gemensam teknisk standard för registreringen mot fastighetsdatasystemet samt vid uppbyggnad och förvaltning av digitala registerkartor. Kravet på teknisk samordning innebär inte att skall kunna föreskriva att en kommun skall välja tekniska system och rutiner som är identiska med verkets egna. Under förutsättning att utbytet av information mellan systemen säkerställs, kan kommunen själv välja system och rutiner. Det är emellertid angeläget att den fulla besparingspotentialen av sådana nya ADB-system som utvecklats med offentliga medel tas till vara av såväl statliga som kommunala lantmäterimyndigheter. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En lantmäterimyndighet skall | | handlägga alla ärenden om fastighetsbildning utom sådana ärenden| | som | | - på begäran av en sakägare skall flyttas över till den statliga| | lantmäterimyndigheten i länet, | | - berör flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden, | | - avser stora jord- och skogsbruksförrättningar som inte | | omfattar ny bebyggelse eller | | - avser andra särskilda förrättningar, exempelvis stora och | | komplicerade anläggningsförrättningar och äganderättsutredningar,| | som av kompetens- eller resursskäl bör handläggas av den statliga| | myndigheten. | | Ett beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna| | en förrättning får inte överklagas. Utredningens förslag: förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Viss kritik har riktats mot att det remitterade lagförslaget är alltför otydligt när det gäller stora jord- och skogsbruks- förrättningar som inte omfattar ny bebyggelse och specialförrättningar som omfattar större anläggningsförrättningar och äganderättsutredningar. Skälen för regeringens förslag: Inom kommuner med ett eget ansvar för fastighetsbildningsverksamheten kan det statliga lantmäteriet enligt utredningen svara för vissa specialiserade förrättningar. Under utredningen har även kommunala företrädare betonat att det är lämpligt att statliga organ med en specialistkompetens som normalt inte finns vid den kommunala myndigheten handlägger vissa typer av förrättningar. Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att vissa förrättningar regelmässigt skall överlämnas till statliga lantmäterimyndigheter. Regeringen delar utredningens bedömning av i vilka fall förrättningar bör handläggas av statlig myndighet. Det gäller dels infrastrukturförrättningar, som berör flera lantmäterimyndigheters verksamhetsområden och involverar sakägare på region- eller riksnivå, dels stora och komplicerade jord- och skogsbruksförrättningar som inte omfattar ny bebyggelse, dels andra särskilda förrättningar som av kompetens- eller resursskäl bör handläggas av den statliga myndigheten. För den närmare avgränsningen av dessa förrättningstyper bör nuvarande praxis tjäna till ledning. Till detta kommer de förrättningar där, enligt vad som utvecklas i avsnitt 4.10, en sakägare har begärt att ärendet skall överlämnas till den statliga lantmäterimyndigheten i länet. Alla ansökningar om fastighetsbildning inom en kommun med lantmäterimyndighet skall inges dit. Det ankommer sedan på denna myndighet att till den statliga lantmäterimyndigheten i länet överlämna de ärenden som skall handläggas där. I enlighet med vad Lagrådet föreslagit bör ett beslut av den kommunala lantmäterimyndigheten att överlämna en förrättning inte kunna överklagas. Även om den kommunala lantmäterimyndigheten skulle ha gjort en uppenbar felbedömning vid beslutet att överlämna ärendet försämras inte sakägarnas rättssäkerhet av att det blir den statliga lantmäterimyndigheten i länet som handlägger ärendet. 4.7 Övergångstider vid förändringar i ansvarsfördelningen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En lantmäterimyndighet skall | | normalt börja sin verksamhet som infaller | | närmast efter det att förflutit sedan tillstånd meddelats.| | En kommun och skall dock kunna komma överens om| | kortare övergångstider. Utredningens förslag: föreslog att ansökningar skulle kunna ges in ett visst år och att skulle pröva ansökan. Den kommunala myndigheten skulle få börja sin verksamhet som infaller efter beslut. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, t.ex. , i , , samt , , , och kommuner, har påtalat att systemet skulle bli alltför instabilt om kommunerna tilläts att inrätta kommunala lantmäterimyndigheter. Remissinstanserna pekar därvid främst på de problem som uppstår för den statliga lantmäteriorganisationen. Skälen för regeringens förslag: Den nya statliga lantmäteriorganisationen skall börja sin verksamhet . avvecklas bl.a. de statliga fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna, vars verksamhet förs över till lantmäterimyndigheten i respektive län. De kommunala fastighetsbildnings- och fastighetsregistermyndigheterna förutsätts dock fortsätta sin verksamhet oförändrad även efter den tidpunkten. En integrering av fastighetsbildning och fastighetsregistrering vid dessa myndigheter kan ske först sedan det klarlagts vilka kommuner som i fortsättningen kommer att svara för fastighetsbildning och fastighetsregistrering inom kommunen. Som framhållits tidigare finns det ett behov av en stabil organisation bl.a. mot bakgrund av verksamhetens funktion som grundläggande infrastruktur. Alltför snabba och ständigt pågående förändringar gör det svårt att planera för verksamheten och organisera den på ett sätt som motsvarar de krav på effektivitet, säkerhet och kvalitet som måste ställas. För att de statliga lantmäterimyndigheterna och kommunerna skall kunna planera och anpassa sin organisation måste därför vissa övergångstider gälla. Både när en kommun erhåller ett ansvar för fastighetsbildning och när en kommun önskar avsäga sig detta ansvar, behövs en rimlig tidsperiod för att anpassa organisationen. Regeringen förutsätter att kommunerna gör långsiktiga bedömningar när det gäller frågan om att inrätta en lantmäterimyndighet. De farhågor som vissa remissinstanser haft att möjligheten att träda in i eller ut ur systemet skulle medföra för stor instabilitet torde vara överdrivna. Inrättandet av en lantmäterimyndighet medför bl.a. ett omfattande kostnadsansvar för kommunen. Regeringen bedömer därför att det efter en övergångstid inte kommer att bli fråga om större förändringar. Utredningens förslag kan därför i huvudsak godtas. Utvecklingen bör dock följas och en omprövning kunna ske om systemet visar sig ge upphov till allvarliga olägenheter. I ett avseende anser regeringen dock att en viss tidsförskjutning är motiverad för att underlätta omställningen till det nya systemet. Regeringen föreslår således att de kommuner som inte har egen fastighetsbildningsmyndighet skall få inrätta lantmäterimyndighet först . Detta innebär att i första omgången endast de 41 kommuner som har egen fastighetsbildningsmyndighet ges möjlighet att söka tillstånd enligt den nya lagen. Beslut avseende dessa kommuner skall meddelas och de nya myndigheterna inrättas . Övriga kommuner kommer att kunna få sina ansökningar prövade först och myndigheterna kunna inrättas . Med en sådan förändring i förhållande till utredningens förslag kan flera fördelar uppnås. Antalet ansökningar som skall prövas blir överskådligt liksom antalet nya myndigheter. Vissa erfarenheter av den nya lantmäteriorganisationen kommer att föreligga innan de kommuner som inte har egna fastighetsbildningsmyndigheter behöver ta ställning till om de skall ansöka om tillstånd. Av betydelse i det sammanhanget kan bl.a. vara förutsättningarna för en kommun att komma överens med en statlig lantmäterimyndighet om att få medverka i förrättningsförberedelser m.m. De övergångstider som föreslås syftar i första hand till att ge tillräcklig tid för olika myndigheter att planera för de förändringar som skall genomföras. Med hänsyn härtill bör möjligheter finnas för de berörda myndigheterna att i det enskilda fallet komma överens om kortare övergångstider. I samband med att arbetsuppgifter överförs mellan statliga och kommunala myndigheter kan en rad olika praktiska frågor behöva lösas mellan berörda myndigheter. Det är angeläget att i samarbete med företrädare för kommunerna söker finna former för en smidig hantering av de frågor som kan bli aktuella i sammanhanget. Därvid bör bl.a. beaktas de regler om arbetstagares ställning vid övergång av verksamhet som infördes genom ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd. Det finns starka samband mellan det mätningsarbete som utförs i samband med fastighetsbildning och de mätningar som behövs i den kommunala plan- och byggprocessen. Inom vissa områden kommer den statliga lantmäterimyndigheten att, inom ramen för de uppgifter som ryms inom begreppet myndighetsservice, utföra viss av kommunen efterfrågad mätningsverksamhet m.m. Om kommunen fortsättningsvis önskar svara för fastighetsbildningen eller utföra förrättningsförberedelserna kan det vara naturligt att de förrättningsanknutna mätningsuppgifterna och övrig mätningsverksamhet ses som en helhet. Detta förhållande kan medföra att kommunen bör överta det samlade ansvaret för mätningsverksamheten i kommunen från den statliga lantmäterimyndigheten. Motsvarande förhållande kan uppstå om verksamheten skall överföras från en kommun till den statliga lantmäterimyndigheten. Även formerna för sådan förändrad ansvarsfördelning bör i första hand lösas i samförstånd mellan berörda myndigheter och med beaktande av ovan angivna utgångspunkter och de regler som gäller enligt lagen om anställningsskydd. Vid remissbehandlingen av förslag har också arkivfrågor tagits upp från flera håll. Regeringen avser att uppdra åt och att i samarbete med kommunerna närmare studera dessa frågor och överväga behovet av särskild reglering för en tillfredsställande arkivhantering när ansvaret för lantmäterifrågor övergår mellan statliga och kommunala myndigheter. 4.8 Tillsyn samt återkallelse av tillstånd -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: skall utöva tillsyn över den| | kommunala lantmäteriverksamheten. | | Ett tillstånd avseende en lantmäterimyndighet skall | | kunna återkallas av regeringen efter anmälan från | | om verksamheten kan antas uppfylla de förutsättningar| | som krävs för tillstånd eller om myndigheten i något väsentligt | | hänseende brister i myndighetsfunktionen. | | Vidare upphör ett sådant tillstånd att gälla om kommunen anmäler| | att den inte längre vill fortsätta med verksamheten. Den kom- | | munala myndigheten upphör då normalt som | | infaller närmast efter det att förflutit sedan anmälan | | gjordes. Om medger det får verksamheten dock | | upphöra tidigare. Utredningens förslag: förslag överensstämmer med regeringens, dock har befogenheten att återkalla ett tillstånd flyttats från till regeringen. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte närmare kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: bör även fortsättningsvis utöva tillsyn över såväl statliga som kommunala lantmäterimyndigheter. I tillsynsfunktion mot kommunala lantmäterimyndigheter ligger bl.a. att se till att de villkor som satts upp för tillstånd att inrätta sådana myndigheter fortlöpande uppfylls. Om en kommun inte uppfyller villkoren, bör verket genom i första hand rådgivning och samråd verka för att kommunen vidtar sådana åtgärder som säkerställer att villkoren uppfylls. Kommunen bör således normalt ges möjlighet att anpassa verksamheten så att den uppfyller villkoren för inrättande av en lantmäteriverksamhet. Om nödvändiga förändringar inte sker skall tillståndet kunna återkallas av regeringen efter anmälan av . Återkallelse skall också kunna ske om myndigheten i något väsentligt hänseende brister i myndighetsfunktionen. En kommun kan för egen del finna att den inte vill fortsätta med lantmäteriverksamheten. Kommunen kan då anmäla detta till varvid kommunens tillstånd upphör att gälla som infaller närmast efter det att förflutit sedan anmälan gjordes. På motsvarande sätt som då en lantmäterimyndighet inrättas bör överenskommelser kunna träffas om kortare övergångstider. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: i länet kan uppdra åt| | en annan statlig eller myndighet med kompetens inom | | lantmäteriområdet att utföra vissa tekniska åtgärder m.m. som har| | samband med förrättningen. Utredningens förslag: har ansett att avtal motsvarande nuvarande s.k. , dvs. avtal om förrättningsförberedelser, skall kunna träffas mellan lantmäterimyndigheten i länet och en kommun. Något förslag till lagreglering i denna del har inte ingått i promemorian med författningsförslag. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser, särskilt kommuner, understryker behovet av att s.k. kommer till stånd. Några remissinstanser ifrågasätter om inte förrättningsförberedelser bör upphandlas i konkurrens. Skälen för regeringens förslag: I Lantmäteri- och inskrivningsutredningens betänkande Kart- och fastighetsverksamhet i myndighet och bolag (SOU 1993:99) redovisas en syn på förrättningsförberedelser som innebär att dessa skall konkurrensutsättas. Utredningens slutsats är att förrättningsprocessen kan delas in i en rättslig och en teknisk del, varav den senare innehåller moment som inte kan anses innefatta myndighetsutövning enligt förvaltningslagen (1986:223). Den tekniska sidan anses omfatta fastighetsutredning, fastighetsrättslig beskrivning, andelstalsberäkning samt teknisk utredning och fältarbete. Även plantolkning, teknisk beskrivning och upprättande av karta räknar utredaren in i denna kategori. De uppräknade verksamheterna skall enligt utredningen kunna handlas upp från kommun, uppdragsorganisationen inom det statliga lantmäteriet eller privata konsulter. I propositionen En ny organisation för lantmäteri- och fastighets- dataverksamheten m.m. (prop. 1993/94:214) framhålls emellertid att en förrättning till alla delar bör anses utgöra myndighetsutövning. För- rättningsmannen måste ha ett formellt och reellt ansvar för fastighets- bildningsärendet i dess helhet och därmed kunna avgöra om och i så fall vilka förrättningsmoment som kan utföras av någon annan. Myndigheten skall även fortsättningsvis kunna genomföra hela förrättningsarbetet. framhålls i propositionen att vissa förrättningsmoment främst av kart- och mätningsteknisk art liksom bör kunna utföras av kommunala mätningsorgan eller upphandlas i konkurrens.