prop · GJ03194 · 1996-01-01 00:00:00 — Fr.o.m. har kommunerna genom lagen (1992:1068) om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar givits möjlighet att bevilja introduktionsersättning i stället för socialbidrag till flyktingar och andra utlänningar som omfattas av det kommunala flykting- mottagandet. Nivån på ersättningen bestäms av kommunen och ett villkor för att ersättningen skall kunna betalas ut är att flyktingen följer introduk- tionsplanen. Ett 60-tal kommuner har infört sådan ersättning till flyktingar. Flera kommuner som infört ett system med introduktionsersättning har vittnat om att den varit enklare för utlänningen att förstå genom att den enskilde fått ersättning för att han eller hon varit aktiv och deltagit i svenskundervisning, utbildning etc. Närvaron vid introduktionsprogrammen har ökat och attityder från omgivningen gentemot de nyinvandrade har förbättrats sedan kommunen införde introduktionsersättning i stället för att betala ut socialbidrag. Av de verksamhetsmässiga uppföljningar som genomförts av och på den statliga sidan och har bl.a. framkommit att såväl samarbetet mellan olika myndigheter som samverkan i flyktingmottagandet har klart förbättrats sedan det nya ersättningssystemet infördes . Från vissa kommuner har dock framförts att på samordningen med fungerat sämre . regioner har begärt in inroduktionsplaner från kommunerna. Samtal har också ägt rum med flyktingsamordnare och representanter för arbetsförmedlingen och sfi-anordnare. I tre av regionerna har dessutom ett antal intervjuer med flyktingar genomförts. Av regionernas uppföljningar kan konstateras att kommunernas arbete med introduktionsplanerna visar på fortsatt förbättrade resultat. Detta gäller såväl förekomst av planer, som flyktingens deltagande och planernas innehåll samt samverkan mellan ansvariga i kommunen. De brister som kan noteras gäller främst planer för barn och flyktingar som flyttat till en ny kommun. Dessutom bör flyktingen i större omfattning kunna involveras i sin egen introduktion. Regelbunden uppdatering och revidering av planerna är en annan svag punkt. Slutligen visar uppföljningen att arbetsförmedlingen borde spela en aktivare roll redan under introduktionens inledning Regeringen har i regleringsbrevet angivit som ett mål att vidareflyttningar från första mottagningskommun ska understiga från utplacering. Antalet flyttningar har under /95 legat på en högre nivå än tidigare, men sett som andel av det totala antalet mottagna har uppsatta mål kunnat hållas. Län som visar på stor nettoutflyttning är och . En mindre nettoutflyttning redovisas av glesbygdslän i Mellan- och medan stor inflyttning sker till storstadslänen. Ett förhållandevis stort antal flyttningar har också skett mellan kommunerna i . Med anledning av den stora flyktinginvandringen har bl.a. storstadskommunerna fått en väsentligt större inflyttning . Vissa kommuner har påpekat att kvaliteten i flyktingmottagandet blivit lidande eftersom det varit svårt för kommunen att öka mottaganderesurserna varvid väntetider uppstått. Detta gäller inte minst till svenskundervisningen. Möjligheterna för flyktingar att erhålla egen bostad har varit relativt god i de flesta kommunerna. Den rådande arbetsmarknadssituationen har dock medfört att flyktingar inte kommer in på arbetsmarknaden så snabbt som det varit önskvärt. Detta har bl.a. medfört ett ökat bidragsberoende hos flyktingarna. lämnade en rapport till regeringen om flyktingars svenskundervisning. Av rapporten framkom att väntetiderna innan sfi påbörjas är för långa, avbrotten i studierna för många och att alltför få avslutar studierna med godkänt resultat. En satsning på förbättrad sfi har ägt rum på många håll i landet efter det att genomförde en förvaltningsrevision av systemet med svenskundervisning. I flera fall har dessa satsningar lett till markant förbättrade studieresultat. har gett i uppdrag att genomföra en utvärdering av sfi. Utvärderingen beräknas avslutas . Regeringen tillsatte en arbetsgrupp med uppgift att följa upp den statliga ersättningen för flyktingmottagandet m.m. Arbetsgruppen fann med utgångspunkt från urvalsundersökningen och med reservation för den osäkerhet som kunde finnas i kommunernas redovisning att den statliga ersättningen i flertalet kommuner hade täckt de kostnader som den varit avsedda att täcka för flyktingar mottagna i en kommun (Ds 1994:136). För flyktingar mottagna i en kommun framkom att de flesta kommunerna låg under eller omkring den förväntade bidragsutnyttjandegraden och att den statliga ersättningen i flertalet kommuner täckt de kostnader den varit avsedd att täcka t.o.m. . Arbetsgruppen konstaterade också att många flyktingar flyttar från mindre till större kommuner efter det att den första kommunen erhållit full ersättning men innan flyktingen genomgått ett fullständigt introduktionsprogram. Dessa kommuner bedömdes därför kunna bli överkompenserade av de då rådande utbetalningsreglerna för den statliga ersättningen. En ändring av utbetalningsreglerna har gjorts dels och därefter . De nya utbetalningsreglerna innebär att ersättningsutbetalningarna sträcks ut i tiden och får därmed en bättre anknytning till när i tiden kostnaderna uppstår för kommunerna. De nya reglerna innebär också en ökad rättvisa mellan utflyttnings- och inflyttningskommuner. Arbetsgruppen har vidare gjort en slutlig uppföljning i vilken utsträckning den statliga ersättningen för flyktingar som tagits emot täckt de kostnader den varit avsedd att täcka. Resultaten av uppföljningen redovisas i rapporten täcker den statliga ersättningen kommunernas kostnader för flyktingar mottagna (Ds 1995:75). Uppföljningen visar i stort sett på samma resultat som den tidigare uppföljningen. Det innebär att den statliga ersättningen avseende flyktingar mottagna för de flesta kommuner täckt de kostnader den varit avsedd att täcka. För kommuner med stor inflyttning av flyktingar kommer de nya ersättningsreglerna som trädde i kraft att ha positiva effekter genom att ersättningen sträckts ut i tiden och därmed bättre bör sammanfalla med när i tiden kommunernas kostnader uppstår. Arbetsgruppen kommer att göra en fortsatt uppföljning av kostnader t.o.m. för de flyktingar som första gången tagits emot i en kommun . I denna uppföljning kommer ökad tonvikt att läggas på att få in uppgifter från kommunerna som kan belysa orsaker till skillnader i bidragsutnyttjandegrad mellan olika kommuner. Mot bakgrund av invandrares ökade svårigheter att integreras i det svenska samhället har regeringen beslutat att tillkalla en kommitté (dir. 1994:130) för en översyn av den svenska invandrarpolitiken. Kommittén skall ägna särskild uppmärksamhet åt frågor om invandrares situation på arbetsmarknaden och hur invandrares svenskkunskaper påverkar deras förutsättningar i arbetslivet och delaktighet i samhället i övrigt. Kommittén skall även analysera nuvarande och förväntade kostnader för flyktingmottagande och övrig invandring och därvid bl.a. överväga om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun är rimlig. är ett område med aktörer på alla organisatoriska plan. En effektiv räddningstjänst förutsätter en nära samordning och samverkan mellan dessa parter. Följande redovisning tar enbart upp de delar där kommunerna har ett ansvar och genomför verksamhet i relativt stor omfattning. Kostnaderna för den kommunala räddningstjänsten uppgick till ca . Jämfört med är detta en ökning . Intäkterna uppgick till . Statens mål och inriktning för räddningstjänsten redovisas i bl.a. räddnings- tjänstlagen (1986:1102). Denna lag innehåller föreskrifter om kommunernas ansvar och hur kommunernas räddningstjänst skall organiseras och bedrivas. Vidare finns bestämmelser om olycks- och skadeförebyggande åtgärder samt att räddningstjänsten skall planeras och organiseras så att räddningsinsatserna kan påbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt. har formulerat de övergripande målen för räddnings- tjänsten enligt följande: - antalet olyckor skall minska, - skador i samband med olyckor och eventuella krigshandlingar skallbegränsas så långt som möjligt, - antalet olyckor med farliga ämnen skall minimeras och skadorna skallbegränsas så långt som möjligt, - naturolyckor skall förebyggas och skadorna begränsas i så hög gradsom möjligt. Beredskapen inför naturolyckor skall vara god och - allmänheten skall vid omedelbar fara för en olycka kunna varnas ochinformeras genom radio och TV. I områden med farlig verksamhet eller i områden med hög risk enligt de regionala mål- och risk- analyserna skall varning utomhus kunna ges. Arbetet för ett säkrare samhälle i fråga om olyckor grundas på en uppfattning om vilka olycksrisker som finns, deras sannolikhet och konsekvenser, geografisk fördelning och påverkbarhet. För kommunernas säkerhetsarbete är den kommunala riskanalysen avsedd att ge denna nödvändiga grund. hade av kommunerna genomfört eller påbörjat riskanalyser, som omfattar alla typer av risker inom kommunen. I ett par kommuner har ett utvecklingsarbete med att förbättra säkerhets- arbetet genomförts. Det har skett genom att utveckla riskanalyserna och tillämpa dem i kommunens räddningstjänstplan. Vissa positiva resultat i form av bl.a. ett minskat antal bränder har redan kunnat påvisats. Inom kommunerna tas initiativ till olika informationsinsatser för att öka kunskapen hos allmänheten i riskfrågor och hur de bör agera vid olyckor. Särskilt informationsmaterial har utarbetats för och för gymnasieskolan. Undersökningar visar att av eleverna i årskurserna 2, 5 och 8 har nåtts av detta informationsmaterial. Ett mått på räddningstjänstens prestationer är antalet och fördelningen av larm och utryckningar, ett annat är beredskapen. Antalet larm till räddnings- tjänsten är ganska över åren, ca 90 000 larm . Av fem larm till byggnadsbränder är tre onödiga larm. Antalet falska auto- matlarm har ökat med . Enligt insatsstatistiken uppgick det totala antalet insatser vid brand i byggnader till närmare 21 1994, vilket är den högsta siffran uppgifter samlats in. Antalet insatser vid bränder i allmänna byggnader har successivt ökat från 3 1990 till 5 1994. Antalet direkt döda i bränder uppgick till 102 personer. Insatser i samband med trafikolyckor har minskat (från 9 073 till 7 646). För insatser vid oljeskador minskade antalet insatser från 3 085 till 2 134 för att sedan öka till 2 253. Olyckor med farligt gods (inkl. kemikalier) som medfört räddningstjänstinsats, har fluktuerat mellan ca 1 300 och drygt 1 500. Insatserna redovisas i nedanstående tabell. Tabell 3.22 Antal räddningsinsatser ----------------------------------------------------- 1990 1991 1992 1993 1994 ----------------------------------------------------- Brand i byggnad ----------------------------------------------------- - allmän byggnad 3 815 3 993 4 334 4 610 5 010 ----------------------------------------------------- - bostad 10 10 10 11 11 719 673 569 370 062 ----------------------------------------------------- - industri 2 638 2 398 2 210 2 380 2 551 ----------------------------------------------------- - annan byggnad 2 708 2 674 2 645 2 520 2 794 ----------------------------------------------------- Brand ej i 18 16 19 15 17 byggnad 499 543 294 630 787 ----------------------------------------------------- Automatlarm, ej 937 28 27 27 29 brand 071 190 413 605 ----------------------------------------------------- ----------------------------------------------------- ----------------------------------------------------- Räddning ----------------------------------------------------- Trafikolycka 9 073 8 411 8 271 7 849 7 646 ----------------------------------------------------- Farligt gods 1 465 1 306 1 497 1 432 1 583 ----------------------------------------------------- Oljeskada 2 776 2 417 2 217 2 134 2 253 ----------------------------------------------------- Hiss/rulltrappa 2 388 2 163 2 211 2 ----------------------------------------------------- Stormskada 1 593 734 958 2 102 937 ----------------------------------------------------- Vattenskada 2 785 2 279 1 893 2 229 2 948 ----------------------------------------------------- Övrig räddning 6 134 6 173 6 426 6 563 6 258 ----------------------------------------------------- Summa 92 87 89 88 92 069 717 281 412 ----------------------------------------------------- Den kommunala räddningstjänsten utnyttjas även i det internationella hjälp- arbetet då det ställs krav på svensk medverkan. Vid de av (UNHCR, DHA, WHO och ) ledda insatserna vid katastrofer utomlands har personal från den kommunala räddningstjänsten utgjort stommen i den svenska insatsen. För verksamheten vid landets räddningskårer ses en tendens mot allt färre brandstationer, bl.a mot bakgrund av utökade samverkansformer mellan kommunerna. har antalet stationer minskat från 826 till 804. Kostnaderna för den kommunala räddningstjänsten består till övervägande del av personalkostnader. Den pågående organisationsöversynen i kommunerna synes leda till att såväl antalet brandstationer som antalet man i beredskap minskar. Totalt finns ca 18 000 hel- och deltidsbrandmän. Antalet brandmän i beredskap har minskat till ca 4 400 personer, varav ca 950 heltidsbrandmän. Kostnaden uppgick till 315- per invånare. Till följd av ändring i räddningstjänstlagen kommer alla kommuner att ta fram nya räddningstjänstplaner till . görs i de flesta fall organisationsöversyner som ofta leder till färre brandstationer och mindre styrkor i beredskap. För att effektivt kunna genomföra större räddningstjänstinsatser sker sam- verkan såväl inom den kommunala räddningstjänsten som mellan olika räddningstjänstorgan. Samverkan inom den kommunala räddningstjänsten har växt fram i olika former . av landets kommuner omfattar någon form av samverkansavtal. En allt mer vanlig samverkansform är kommunalförbund. För sjöräddningst- och miljöräddningstjänst till sjöss, som båda utgör statlig räddningstjänst, har sex kommuner särskilda avtal med staten om räddningsinsatser till sjöss (). har 450 man fått särskild utbild- ning för att ingå i en s.k. RITS-styrka Den svenska räddningstjänsten håller en allmänt sett god standard. Utbildningen av brandmän och befäl har skett i en snabb takt sedan omorganisationen av utbildningsverksamheten . Utöver basutrustning, som varje kommun har, är det vanligt att flera kommuner i samverkan äger och använder specialutrustning som används mera sällan och ofta betingar ett högt inköpspris. Organisation och bemanning av den kommunala räddningstjänsten varierar. I storstäder förekommer i första hand heltidsstyrkor medan gles- och landsbygdskommuner har deltidsstyrkor. I en internationell jämförelse av bemanning och nettokostnader i likvärdiga kommuner har framkommit att kostnaden för den svenska räddningstjänsten är i samma storleksordning som motsvarande räddningstjänst i vissa andra länder. I arbetet med att förebygga naturolyckor genomförs översiktlig kartering av skredkänsliga områden. Med statliga medel har nio kommuner skredkarteras . Kommunerna kan sedan söka statsbidrag för konkreta åtgärder för att förebygga ras och skred samt för andra naturolyckor, främst översvämningar. Systemet för utomhusvarning är till största delen utbyggt vad avser behoven i krig och kring kärnenergianläggningar. Tilläggskomponenter för fredsutnyttjandet är ett kommunalt ansvar som har resulterat i att av kommunerna kan utlösa utomhussignaler med detta system. Arbetet med att formulera mål, måluppfyllelse och kvalitet i det förebyggande olycksarbetet pågår. För att följa upp kvaliteten krävs mått, indikatorer och nyckeltal som indirekt bedöms kunna beskriva förhållandena. Här pågår utvecklingsarbete i vissa kommuner. utvecklar också i samarbete med SCB ett statistikförsörjningssystem för räddningstjänsten. Vidare pågår utvecklingsarbete för utvärdering av kostnader och effekter för olika typer av åtgärder för att uppnå ökad effektivitet. Vissa erfarenheter finns från tillsynsverksamhet, bl.a. konstateras brister på följande områden: - insatstiderna till delar av kommunen på åtskilliga håll är långa, - brandsynearbetet har viss eftersläpning men förbättras ständigt, - ett antal insatsplaner är i behov av revidering, - i en del mindre kommuner är det ont om utbildade befäl. Detta gördet svårt att ha rätt kompetens främst i samband med frånvaro, - tillsynen av anläggningar som bedriver farlig verksamhet har brister. Kommunernas verksamhet inom totalförsvaret regleras i lagen (1994:1720) om civilt försvar. Lagen ålägger kommunerna en skyldighet att vidta de beredskapsförberedelser som behövs för verksamheten under höjd beredskap. gäller även ny lagstiftning om totalförsvarsplikt. Även räddningstjänstlagen har anpassats till den nya lagstiftningen. Det är nu kommunerna som svarar för räddningstjänsten under höjd beredskap. Den nya lagstiftningen innebär också att det finns möjlighet att förstärka räddningstjänsten med pliktpersonal för att lösa krigsuppgifter. Staten betalar ersättning till kommunerna för deras beredskapsförberedelser. Ersättning utgår dels med ett grundbelopp om , lika för alla, dels med ett rörligt tilläggsbelopp. Tilläggsbeloppet utgör 8, 15, 17, per invånare beroende på kommunens utsatthet och risker i krig. Ersättningen uppräknas med förändringen i SCB:s konsumentprisindex. Ersättningen för har beräknats till . Nationella mål för befolkningsskydd och krigsräddningstjänst Målet för befolkningsskyddet och räddningstjänsten är att verksamheten skall bedrivas så att skador till följd av krigshandlingar under höjd beredskap skall förhindras eller begränsas i första hand på människor och i andra hand på egendom och miljö. En precisering av nämnda mål har gjorts av . Behoven av åtgärder till befolkningens skydd i en krigssituation grundas på riskbilden. har de regionala mål- och riskanalyserna utgjort underlag för beslut om exempelvis skyddsrumsproduktion. Med det strategiska överfallet som dimensioneringsgrund för beredskapen införs ytterligare en faktor i riskbedömningarna. Det strategiska överfallet innebär krav på tillgänglighet med mycket kort varsel av såväl skyddsrum som andningsskydd inom berörda orter. Kommunstyrelsen svarar för att beredskapsförberedelserna får en enhetlig inriktning och genomförs på ett ändamålsenligt sätt. Kommunen skall också verka för att de beredskapsförberedelser som bedrivs i kommunen av statliga myndigheter, landsting och kyrkliga kommuner får en enhetlig inriktning och att samverkan kommer till stånd emellan dem. De statsbidrag som utgår avses täcka kommunernas kostnader för de nya uppgifter de fått. genomför länsstyrelserna tillsammans med företrädare för försvaret, sjukvården, polisen m.fl. genomgångar med kommunerna för att gemensamt utforma adekvata beskrivningar av vad varje kommun skall förbereda sig för. Detta kommer att fortsätta och sannolikt även . skall kommunerna ha antagit nya räddnings- tjänstplaner som också omfattar verksamheten under höjd beredskap. Först därefter kommer kommunernas övertagande av ansvaret för det civila försvaret på lokal nivå att helt vara genomfört. För att stödja kommunerna i deras arbete har utbildat 60 handledare bestående av personer dels från länsstyrelserna, dels från de kommunala räddningstjänsterna. Ett omfattande arbete har lagts ner på att få fram ett underlag som ska underlätta för kommunerna att dimensionera sina räddningsstyrkor under höjd beredskap. Detta bl.a. för att kommunerna skall kunna ange sitt behov av långtidsutbildad civilpliktiga räddningsmän. har utvecklat en modell som praktiskt tillämpats på flera räddningstjänster i . En strävan har varit att kommunen ska tillämpa samma ledningsprinciper i såväl fred och krig. Erfarenheterna från pekar på ett ökat intresse för samverkan över kommungränserna vid allvarligare olyckor i fred och under höjd beredskap. Kommunerna ansvarar för och genomför skyddsplaneringen samt den besiktnings- verksamhet som erfordras. Under /95 tillkom 490 skyddsrum enligt 32 och 40 §§ lagen om civilt försvar. För att behålla kvaliten i det befintliga skyddsrumsbeståndet har kommunerna under /95 besiktigat ca 4 000 skyddsrum med ca 455 000 platser samt åtgärdat upptäckta fel och brister. Därmed uppfyller av skyddsrumsbeståndet de krav på skyddsförmåga som gäller för skyddsrum. Beträffande andningsskydd har ett sextiotal kommuner ännu inte genomfört den planläggning som krävs för utdelning . Det är för tidigt att redan nu dra några slutsatser om hur kommunerna klarar att leva upp till sina skyldigheter enligt den nya lagen (1994:1720) om civilt försvar. Kvalitetsmått för verksamheten saknas, t.ex. uppgifter om i hur många kommuner där läget är tillfredsställande avseende planeringsläge, bemanning och utrustning. Kommunernas miljöarbete har förändrats . Från att ha varit avgränsat till miljö- och hälsoskyddsnämndernas tillsynsarbete arbetar kommunerna allt mer med horisontella åtgärder för att uppnå målet om en hållbar samhällsutveckling i enlighet med bl.a. Kostnaderna för miljöskyddsarbete uppgår till ca (1994). Integreringen av miljöarbetet i alla samhällssektorer medför att den lokala nivån får en allt viktigare roll. Kommunerna har ansvar för samhällsplanering, drift av många verksamheter som har betydelse för miljö, tillsyn över lagstiftning om miljöskydd, hälsa, säkerhet och naturvård. Därtill kommer andra mer frivilliga åtaganden, som initierats av regeringen, t.ex. Agenda 21-arbetet och miljöövervakningen. Kommunerna har ansvar för att kontrollera efterlevnaden av ett flertal författningar som reglerar skyddet av människors hälsa och miljön t.ex. miljöskyddslagen och lagen om kemiska produkter. Kommunerna har ett reglerat tillsynsansvar för vissa mindre anläggningar men har även i vissa fall fått överta tillsynsansvaret från när det gäller anläggningar som är större. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna medverkar också som remissinstanser vid eller koncessionsnämndens tillståndsprövningar. Andra lagar en- ligt vilka kommunerna utövar tillsyn är bl.a. , PBL (1987:10), renhållningslagen och hälsoskyddslagen. Kommunen utövar också tillsyn enligt förordningen om svavelhaltigt bränsle, förordning om ämnen som bryter ner ozonskiktet samt förordningen (1995:555) om HFC. Kommunerna har ansvar för den fysiska planeringen enligt PBL. Andra lagar av intresse är lagen om energiplanering och renhållningslagen. Av PBL framgår att det är en angelägenhet att planlägga användningen av mark och vatten. Varje kommun skall ha en aktuell översiktsplan som omfattar hela kommunen. Kravet på miljökonsekvensbeskrivning infördes i lagen om hushållning med naturresurser (1987:12). I PBL infördes kravet på miljökonsekvensbeskrivning för att sedan ytterligare utvidgas . Varje kommun skall också ha en energiplan med tillhörande miljökonsekvensbeskrivning. Enligt renhållningslagen (1979:596) har kommunerna ett övergripande ansvar för insamling, transport och slutligt omhändertagande av hushållsavfall och jäm- förligt avfall med undantag för de fraktioner där producentansvar gäller. Kommunerna har dessutom ansvar för insamlingen av hushållens miljöfarliga avfall vilket ofta sker via miljöstationer. Varje kommun skall upprätta en avfallsplan som skall innehålla uppgifter om alla typer av avfall som förekommer i kommunen. Vidare skall det finns uppgifter om kommunernas åtgärder för att minska avfallets mängd och farlighet. Kommunerna har också driftansvar för verksamheter vars huvuduppgift är att skapa en god miljö men som kan medföra miljöstörningar, t.ex. renhållning, behandling av avloppsvatten och driften av parker och grönområden. Kommunerna har successivt ökat ambitionsnivån i den fysiska planeringen enligt PBL. Med något undantag har alla kommuner antagit en kommunomfattande översiktsplan enligt PBL. De nuvarande planerna är förhållandevis enkla och övergripande. Planeringen bedrivs emellertid rullande med allt högre ambitionsnivå. Planeringen utgår nu i högre grad från en ökad miljöhänsyn.