prop · GJ0398 · 1996-01-01 00:00:00 — Om man tar bort möjligheten att meddela tillfälligt näringsförbud, blir det möjligt för personer som står under utredning eller domstolsprövning för omfattande brottslighet att fortsätta att driva näring trots att det finns förutsättningar för förbud. Ett sådant förhållande ter sig närmast stötande, inte minst med tanke på att näringsförbud avses vara en skyddsåtgärd. En av de främsta anledningarna till utredningens förslag tycks vara att det förekommer så få beslut om tillfälligt näringsförbud. Enligt regeringens uppfattning är det naturligt att det förhåller sig på det viset eftersom näringsförbud är en ingripande åtgärd för vilken ett högt beviskrav måste ställas. Vissa remissinstanser har, som nämnts ovan, ansett att man eventuellt skulle mildra rekvisitet för när ett tillfälligt förbud skall kunna meddelas. En grundläggande förutsättning måste dock enligt regeringens mening vara att, innan frågan om slutligt näringsförbud avgjorts av domstolen, ett tillfälligt förbud bara skall få meddelas om det är uppenbart att grund för näringsförbud föreligger. Råder det någon tvekan, skall tillfälligt förbud inte meddelas. Rekvisitet uppenbart för att tillfälligt näringsförbud skall meddelas bör således behållas. 7.4.2 Underrättelse om förbudets innebörd bifogas domen eller beslutet -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Till en dom eller ett beslut som | | innefattar näringsförbud skall det fogas en särskild handling med| | uppgift om förbudets innebörd.Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. | | Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker | | eller har inga synpunkter på förslaget. | | Skälen för regeringens förslag: Enligt 14 § lagen om närings-förbud| | skall rätten till den som meddelas näringsförbud eller tillfälligt| | näringsförbud överlämna en särskild underrättelse där innebörden av| | förbudet beskrivs. har för ändamålet framställt en| | blankett där verkan av näringsförbud beskrivs. Av den utvärdering| | som gjorts av utredningen har framgått att domstolarna endast i | | vart femte fall fullgjort sin underrättelseskyldighet genom att | | foga den aktuella blanketten till domen eller beslutet. | | Enligt regeringens uppfattning bör blanketten fogas till domen | | eller beslutet om näringsförbud. Genom en sådan åtgärd är det lättare| | att leda i bevis att den dömde har fått del av blanketten. Detta| | kan vara av betydelse i en eventuell rättegång om överträdelse av| | förbudet. Med en hänvisning till blanketten i domslutet bör också| | förutsättningarna för att den dömde verkligen tar del av | | blanketten bli bättre. | | | | | | 7.4.3Kungörelse av beslut om näringsförbud | | | | | | O | Utredningens förslag: Beslut om näringsförbud skall inte kungöras. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga synpunkter på utredningens förslag. Ett tiotal remissinstanser, bl.a Riksåklagaren (), för speciella mål, (), Fi- nansinspektionen (FI) och (), anser att skälen för att kungöra näringsförbud är så starka att detta bör ske. () anser att ett kungörande bör övervägas och att en tänkbar lösning är att använda sig av en av PRV planerad kungörelsetidning. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens ekobrottsstrategiinnebär att ett större ansvar läggs på näringslivet självt när det gäller att stävja ekonomisk brottslighet. Näringslivet måste genom ökad s.k. affärs-kontroll bli bättre på att skydda sig mot denna brottslighet. Regeringen uppdrog åt PRV att verka för en ökad och effektiv affärskontroll genom att utveckla ett lämpligt och lättillgängligt system för denna kontroll. För att kunna skapa goda förutsättningar för den seriösa näringsverksamheten är det således ett mycket stort allmänintresse att seriösa näringsidkare på ett effektivt sätt får kännedom om vilka näringsidkare som meddelats näringsförbud. Enligt regeringens mening skulle ett kungörelseförfarande när det gäller näringsförbud göra dessa uppgifter mera tillgängliga och underlätta för seriösa näringsidkare att skydda sig mot personer belagda med näringsförbud. En konsekvens av denna förbättrade information bör också bli att överträdelser av näringsförbud lättare kan upptäckas. De möjligheter till kreditupplysning som finns samt uppgifter från det kontrollsystem som nämnts ovan som PRV utarbetar spelar också en viktig roll i detta sammanhang. Ett kungörande av näringsförbuden gör att besluten får ett avsevärt större genomslag hos näringsidkare och hos allmänheten än vad som är fallet och gör därigenom näringsförbudsinstitutet mera verkningsfullt. Det faktum att uppgifter om vilka personer som meddelats näringsförbud finns att tillgå i offentliga register medför enligt regeringens mening att ett kungörande inte är så känsligt från integritetssynpunkt som utredningen vill göra gällande. Regeringen avser att återkomma till frågan om var och på vilket sätt näringsförbuden skall kungöras. 7.5.1 Tillsynsmyndigheterna i konkurs kvarstår som tillsynsmyndighe-ter -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Hur de meddelade näringsförbuden efter- | | levs bör även i fortsättningen övervakas av tillsynsmyndigheterna| | i konkurs. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser anser att tillsynsmyndigheterna i konkurs skall behålla tillsynsansvaret. i , Konkursförvaltarkollegiet och anser att polisen bör handha tillsynen. () och i anser att tillsynen kan ligga på en annan funktion inom kronofogdemyndigheten, t.ex. fältverksamheten. , och Sveri-ges Ackordscentral anser att eller frivårdsmyndig-heten kan vara lämpliga att handha tillsynen. Skälen för regeringens bedömning: Utredningens uppfattning att tillsynen sköts väl av tillsynsmyndigheterna i konkurs har tidigare be-kräftats av den rapport, Utredning angående vissa frågor om ekonomisk brottslighet (dnr Ju 91-364), som på regeringens initiativ gjorts av Riksåklagaren och . Utvärderingen av den nuvarande ordningen för tillsyn har gett vid handen att tillsynsmyndigheterna i konkurs i allmänhet har god kontroll över de förbud de har att övervaka. Enligt direktiven skulle utredaren särskilt pröva om ansvaret för tillsynsuppgiften skall flyttas från tillsynsmyndigheterna i konkurs till polis eller åklagare. Utredaren har vid denna prövning funnit att det framstår som mest ändamålsenligt och mest effektivt att även i fortsättningen låta tillsynsmyndigheterna i konkurs svara för tillsynen över meddelade förbud. Majoriteten av remissinstanserna delar också denna bedömning. De resurser och den kunskap som finns hos polisen kan enligt utredaren dock tas till vara även inom ramen för nuvarande ordning. De nuvarande bristerna i tillsynen tycks i huvudsak vara att hänföra till svårigheterna att övergå till mer aktiva övervakningsåtgärder med bistånd av polisen. Dessa svårigheter synes i stor utsträckning bero på bristande kontakter mellan de två myndigheterna och oklarhet om ansvarsförhållandena, men också på knappa resurser hos myndigheterna. Regeringen föreslår därför nedan en regeländring som skall möjliggöra en mer effektiv och mer aktiv övervakning. 7.5.2 Tillsynsmyndigheterna i konkurs skall ha rätt till biträde avpolisen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Tillsynsmyndigheterna i konkurs skall för | | sin tillsyn ha rätt att få biträde av polisen. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Hovrätten för och Statsåklagar- myndigheten för speciella mål anser att man bör precisera det biträde som polisen skall ge. Skälen för regeringens förslag: Bristerna i tillsynen tycks i första hand föreligga i de fall polismyndighetens hjälp behövs med att ta fram upp-gifter avseende frågor om överträdelser av näringsförbud, t.ex. med inre och yttre spaning. Om tillsynsmyndigheterna i konkurs skall kunna full-göra sin tillsynsuppgift på ett effektivt sätt, måste polisen tillhandahålla den hjälp den kan i detta avseende. Mycket starka skäl måste enligt regeringens mening föreligga för att man skall avvisa en begäran om sådant biträde. riktar tillsynsmyndigheterna i konkurs normalt sin begäran till den aktuella ekoroteln, som i sin tur kan anlita eller anvisa annan polisenhet som lämplig för den begärda åtgärden. Detta är även fortsättningsvis en god ordning, inte minst för att man då kan få del av för ärendet intressant information som polisen eventuellt har. Ekorotlarna är på många orter hårt arbetstyngda. Detta kräver hårda prioriteringar. Tillsynsmyndigheterna i konkurs har i sådant läge svårt att ställa ovillkorliga krav om biträde hos ekorotlarna. För att ansvarsförhållandena skall klargöras i de fall där tillsynsmyndig- heterna i konkurs bedömer att polisen bör lämna visst biträde vid den utredning som tillsynsmyndigheterna gör om överträdelser av näringsförbud, och för att tillräckligt utrymme skall ges för sådana åtgärder hos polisen, föreslår regeringen en regel som innebär att tillsynsmyndigheterna för sin tillsyn skall ha rätt att få biträde av polisen. Genom den föreslagna regeln ges tillsynsmyndigheterna en starkare ställning när hjälp med åtgärder behövs för att tillsynen skall kunna fullgöras effektivt. Enligt regeringens uppfattning skall tillsynsmyndigheterna i konkurs således även i fortsättningen ha det övergripande ansvaret för att nödvändiga åtgärder vidtas. Endast i det fallet att åklagare inlett förundersökning för misstänkt överträdelse av förbudet begränsas tillsynsmyndigheternas ansvar, men då endast såvitt avser det förhållande som är föremål för utredning. Polisen måste som en följd av detta övergripande ansvar redovisa till tillsynsmyndigheterna vilka åtgärder som vidtagits med anledning av tillsynsmyndigheternas begäran och vilket utfallet blivit. Enligt regringens mening kan en regel som den föreslagna aktivt bidra till att undanröja oklarheter om ansvarsfördelningen. 7.6 Sanktioner vid överträdelse 7.6.1 Nuvarande sanktionssystem behålls -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: De gällande sanktionerna vid | | överträdelse av näringsförbud, straff och förlängd förbudstid, bör| | vara kvar. Straffskalan för brottet överträdelse av näringsförbud| | bör inte ändras. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Det nuvarande sanktionssystemet framstår som ändamålsenligt. Domstolarnas påföljdspraxis ger inte anled-ning till ändring av straffbestämmelsen. Det saknas skäl att skapa ut-rymme för ytterligare förlängning av förbudstiden utöver vad som är möjligt. 7.6.2 Vid överträdelse av näringsförbud skall förbudstiden normaltförlängas -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Vid överträdelse av näringsförbud skall | | förbudstiden förlängas, om det inte finns särskilda skäl att | | underlåta förlängning. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: En konstaterad överträdelse av näringsförbud innebär att den dömde inte underkastat sig det meddelade förbudet. Det faktum att den dömde inte följt förbudet motiverar att förbudstiden normalt förlängs. Det är också ägnat att främja en enhetlig och konsekvent tillämpning att ange förlängning som huvud-regel. Vid ringa överträdelse eller mildrande omständigheter skall förläng-ning dock kunna underlåtas. effektivitet sammanhänger i hög grad med den allmänna effektiviteten i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. I samma mån som brott i näringsverksamhet inte utreds och beivras bortfaller också möjligheten att meddela näringsförbud. Det är därför av stor vikt att de myndigheter som är satta att bekämpa den ekonomiska brottsligheten förfogar över sådana resurser att de inte tvingas till alltför hårda prioriteringar. Det ändringsförslag som i första hand kan förväntas öka antalet näringsförbud är bestämmelsen om att näringsförbud skall anses påkallat från allmän synpunkt vid kvalificerad brottslighet. Regeringen bedömer dock att ökningen av antalet näringsförbudsärenden inte kommer att innebära någon påtaglig ökning av belastningen hos polis, åklagare eller domstol. I än högre grad än skall förbudstalan kunna föras i samband med ansvarstalan och således inte kräva några betydande utredningsinsatser, vare sig i samband med förundersökning eller i domstol. Ett ökat antal näringsförbud påverkar i första hand uppgiften att övervaka efterlevnaden av meddelade förbud. Med oförändrad intensitet i övervakningen av varje förbud medför naturligtvis ett större antal förbud att ökade resurser måste tas i anspråk. Den ökade aktivitet i tillsynen som regeringen förespråkar ställer också krav på större resurser. Tillsynsmyndigheterna i konkurs har förklarat att de under de senare årens stora inflöde av konkurser inte har kunnat prioritera tillsynen över näringsförbud på önskat sätt. Antalet konkurser är i starkt avtagande. Detta bör ge tillsynsmyndigherna möjlighet att hantera flera förbud och också skärpa tillsynen. Huruvida nedgången i antalet konkurser är tillräckligt stor och tillräckligt långvarig för att helt täcka det resursbehov som regeringens förslag medför är det svårt att säkert bedöma. Ökningen av antalet förbud att övervaka kommer dock att vara successiv. kan det därför prövas om ett ökat antal förbud medför att tillsynsmyndigheterna behöver tillföras resurser. Regeringen bedömer således att den resursförstärkning hos tillsynsmyn- digheterna i konkurs som en vidgad och fördjupad tillsyn över näringsförbud ställer anspråk på kan ske genom omfördelning inom ramen för tillsynsmyndigheternas nuvarande resurser. En mer omfattande och aktiv tillsyn ställer också krav på polisens deltagande. förefaller det på många orter vara svårt för tillsynsmyndigheterna i konkurs att få det biträde som behövs för att tillsynen skall fungera tillfredsställande. Regeringen har också bedömt att ett av skälen till det är otillräckliga resurser. Vid sidan av det allmänna behovet av krafttag mot ekonomisk brottslighet som nämns i inledningen bedömer regeringen att dessa för polisen relativt begränsade uppgifter kan lösas genom omprioriteringar. Regeringens förslag föranleder således inte några omedelbara utgiftsökningar eller inkomstminskningar. Ändringarna avses träda i kraft . Äldre bestämmelser skall dock fortfarande gälla om näringsförbud meddelas på grund av att någon före ikraftträdandet grovt åsidosatt vad som ålegat honom i närings-verksamhet. 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud Paragrafen anger under vilka förutsättningar näringsförbud skall kunna meddelas. Det uppställs en skyldighet för domstolen att meddela näringsförbud när förutsättningarna är uppfyllda. Detta innebär att, om den mot vilken talan riktas i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa, näringsförbud skall meddelas, om det är påkallat från allmän synpunkt. Någon ytterligare prövning därutöver skall inte göras. När det gäller den närmare innebörden av begreppet näringsidkare, vad som avses med begreppet påkallat från allmän synpunkt och vad som avses med att någon begått brott i sin egenskap av enskild näringsidkare, kan hänvisas till vad som uttalats i förarbetena till den nuvarande bestämmelsen (prop. 1985/86:126 s. 148 ff). Enligt paragrafen kan näringsförbud komma i fråga för den som i avsevärd omfattning underlåtit att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattas av betalningssäkringslagen. Bestämmelsen motsvarar den nuva-rande lydelsen av 1 § 2. Angående de närmare förutsättningarna för att meddela näringsförbud kan hänvisas till vad som sagts i prop. 1985/86:126 s. 151 f. I paragrafens andra stycke har det tagits in en regel som innebär att näringsförbud vid tillämpning av 1 § skall anses påkallat från allmän synpunkt, om det lägsta föreskrivna straffet för något av de förbudsgrundande brotten är fängelse . De brottstyper som i första hand är aktuella är grov oredlighet mot borgenärer, bokföringsbrott, som är grovt, och grovt skattebedrägeri. Grovt bedrägeri, grov förskingring, häleri, som är grovt, och medverkan till de nämnda brotten omfattas också av regeln. Om det finns särskilda skäl kan presumtionen brytas. Särskilda skäl kan finnas t.ex. om domstolen med tillämpning av 23 kap. 5 § dömt till ett lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Detta kan t.ex. vara aktuellt beträffande en funktionär i bolag som medverkat i mindre utsträckning till någon annans grova skattebedrägeri. Särskilda skäl kan också finnas om gärningen framstår som en engångshändelse efter en lång tids regelrätt drivande av näringsverksamhet. Lagrådet har påpekat att det bör framgå av lagtexten att brottet skall ha begåtts i vederbörandes näringsverksamhet. Lagrådet har vidare framhållit att syftet med bestämmelsen är att presumtionen för att näringsförbud är påkallat från allmän synpunkt skall kunna brytas i vissa fall. Enligt Lagrådets mening bör därför andra stycket formuleras så att syftet klart framgår. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen har endast gjorts redaktionella ändringar. I paragrafen anges att näringsförbud skall meddelas för av lägst tre och högst . Det främsta syftet med näringsförbud är att hindra oseriösa företagare från att driva näringsverksamhet. Domstolen får dock vid bestämmande av förbudstiden använda liknande kriterier som vid straffmätning. Vid bestämman- det av förbudstidens längd är det av betydelse om näringsidkaren förorsakat stor skada för borgenärer, anställda, konkurrenter eller avtalsparter. Det är också av vikt vilken inställning näringsidkaren har visat. En omständighet som bör verka i skärpande riktning är om näringsidkaren har visat sig helt likgiltig för de regler som gäller för näringsverksamhet. Om näringsidkaren tidigare varit underkastad näringsförbud men vägrat att ta rättelse av detta, kan det finnas skäl att meddela en längre förbudstid (jfr prop. 1985/86:126 s. 162). Det kan finnas skäl att meddela en längre förbudstid när den förbudsgrundande brottsligheten föranleder ett mycket långvarigt fängel-sestraff. En bör komma i fråga om omständigheterna i det enskilda fallet ger anledning till antagande att näringsidkaren kan betros med rätten att driva näring. Det bör vidare nämnas att domstolen vid bestämmandet av straff för gärning som har föranlett förbudet skall ta hänsyn till meddelat näringsförbud i enlighet med 29 kap. 5 § 5 . Enligt första stycket sjätte punkten förbjuds den som meddelats förbud att vara firmatecknare för sådan juridisk person som anges i paragrafens fjärde punkt. Detta är ingen ändring i förhållande till vad som gällt tidigare men det bör av lagtexten klart framgå att även detta fall omfattas (se prop. 1985/86:126 s. 164). I paragrafen har endast gjorts den ändringen att hänvisning görs till nya 1 a §. I paragrafen har gjorts den ändringen att den särskilda underrättelse där innebörden av näringsförbudet beskrivs skall fogas till domen eller beslutet om näringsförbud. Genom ändringen är det lättare att veta att den som meddelats näringsförbud verkligen fått underrättelsen. Bestämmelsen har behandlats ytterligare i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.4.2). Paragrafen har endast ändrats på det sättet att hänvisning görs till 1 §. I paragrafen har gjorts den ändringen att domstolen får fastställa en avvecklingstid. Bestämmelsen har således fått en fakultativ utformning. Det får i varje enskilt fall bedömas om avvecklingstid behövs. Bestämmelsen har behandlats ytterligare i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.3.2). Genom ett nytt andra stycke fastslås att tillsynsmyndigheten har rätt att få biträde av polismyndighet. Bestämmelsen har behandlats ytterligare i den allmänna motiveringen (avsnitt 7.5.2). Paragrafens första stycke innehåller en regel om att förbudstiden skall förlängas , om det inte finns särskilda skäl att underlåta förlängning. Genom ändringen fastslås att som huvudregel gäller att förbudstiden skall förlängas, om förbudet har överträtts. Förbudstiden bör som regel förlängas med den tid som förbudet överträtts. Om den verksamhet som näringsidkaren lagstridigt bedrivit haft stor omfattning eller om det förekommit nya oegentligheter , bör detta tala i skärpande riktning. Förlängning kan underlåtas om det föreligger särskilda skäl. Särskilda skäl föreligger t.ex. om det meddelas ett nytt näringsförbud eller överträdelsen bedöms som ringa brott. Om det vid domstolens prövning gått mycket sedan förbudstiden löpte ut, kan också det vara ett skäl att underlåta förlängning. Ändringarna avses träda i kraft . Äldre bestämmelser skall dock fortfarande gälla om näringsförbud meddelas på grund av att någon före ikraftträdandet grovt åsidosatt vad som ålegat honom i närings-verksamhet. Förslag till Lag om ändring i lagen (1986:436) om näringsförbud Härigenom föreskrivs dels att 2, 9, 11-13, 15 och 17 §§ skall upphöra att gälla, dels att 1, 4-6, 8, 10, 14, 16 och 18-26 §§ skall ha följande lydelse. 1 § -------------------------------------------------------------- Näringsförbud får, om det är påkallat från allmän synpunkt, meddelas den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet och därvid 1.gjort sig skyldig till brotts-lighet som inte är ringa, eller 2.i avsevärd omfattning underlåtit att betala sådan skatt, tull eller avgift som omfattas av lagen (1978:880) om betalnings- säkring för skatter, tullar och avgifter. -------------------------------------------------------------- Näringsförbud skall, om det är påkallat från allmän synpunkt, meddelas den som i egenskap av enskild näringsidkare grovt åsi- dosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet och därvid gjort sig skyldig till brottslighet som inte är ringa. Är för något av brotten inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse , skall näringsförbud meddelas, om inte särskilda skäl medger att näringsförbud kan underlåtas. 4 § -------------------------------------------------------------- Har näringsverksamhet bedrivits av en juridisk person får, under de förutsättningar som anges i 1-3 §§, näringsförbud meddelas, i fråga om kommanditbolag: komplementär, annat handelsbolag: bolags-man, aktiebolag och försäkringsbolag: ledamot och suppleant i sty- relsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, bankaktiebolag, sparbank och ekonomisk förening: ledamot och suppleant i styrelsen, om denne begått brottet i näringsverksamheten eller innehade sin ställning när betalningen av skatt, tull eller avgift underläts eller den juridiska personen försattes i konkurs. -------------------------------------------------------------- Har näringsverksamhet bedrivits av en juridisk person skall, under de förutsättningar som anges i 1-3 §§, näringsförbud med- delas, i fråga om kommanditbolag: komplementär, annat handelsbolag: bolags-man, aktiebolag och försäkringsbolag: ledamot och suppleant i sty- relsen samt verkställande direktör och vice verkställande direktör, bankaktiebolag, sparbank och ekonomisk förening: ledamot och suppleant i styrelsen, om denne begått brottet i näringsverksamheten. Första stycket gäller också den som i annan egenskap än där sägs faktiskt har utövat ledningen av en näringsverksamhet eller utåt har framträtt som ansvarig för en enskild näringsverksamhet. 5 § -------------------------------------------------------------- Näringsförbud skall meddelas för , lägst tre och högst . -------------------------------------------------------------- Näringsförbud skall meddelas för av .