prop · GJ0310D1 · 1996-01-01 00:00:00 — Enligt artikel 1.1 a skall ett företag upprätta en sammanställd redovisning och ett sammanställt årsbokslut om det innehar en majoritet av rösterna för aktierna eller i andelarna i ett annat företag. Bestämmelsen förutsätter inte att moderföretaget äger aktierna eller andelarna i fråga. Den är tillämplig även när moderföretaget innehar aktierna eller andelarna som pant, dock endast under förutsättning att panträtten är förenad med rätt att utöva rösträtten. I artikel 1.1 b föreskrivs att motsvarande skyldighet att upprätta sammanställd redovisning och sammanställt årsbokslut föreligger, om moderföretaget är aktieägare eller delägare i dotterföretaget och har rätt att utse eller entlediga majoriteten av ledamöterna i dotterföretagets förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan. Enligt artikel 1.1 c är ett bolag skyldigt att upprätta sammanställd redovisning, om det genom avtal med ett annat företag eller på grund av en bestämmelse i det andra företagets bolagsordning har rätt att utöva ett bestämmande inflytande över det företaget. Huvudregeln är i detta fall att moderföretaget skall vara aktie- eller andelsägare i dotterföretaget. Medlems- staterna får emellertid föreskriva att så inte behöver vara fallet. Föreskriften i artikel 1.1 c måste införlivas endast i sådana medlemsstater där lagstift- ningen tillåter avtal av åsyftat slag eller medger att motsvarande resultat uppnås genom bestämmelser i dotterföretagets bolagsordning. Av artikel 1.1 d bb följer att skyldighet att upprätta sammanställd redovisning föreligger, om ett företag är aktieägare eller delägare i ett bolag och genom avtal med andra delägare ensamt förfogar över majoriteten av röstetalet i bolaget. Föreskriften reglerar sålunda s.k. konsortialavtal. De nu angivna föreskrifterna är tvingande för medlemsstaterna. Medlemstaterna får emellertid kräva att sammanställd redovisning upprättas även i några andra fall. Ett sådant fall är, enligt artikel 1.1 d aa, när ledningen i ett företag har utsetts på grund av ett annat företags sätt att utöva sin rösträtt, trots att det senare företaget inte har stämmomajoritet eller på annat sätt formell rätt att utse ledningen i det första företaget. Föreskriften behandlar sålunda vissa fall av s.k. praktisk majoritet. Direktivet tillåter vidare, enligt artikel 1.2, att medlemsstaterna föreskriver att företag i vilka ett annat företag har s.k. ägarintresse (se nedan under avsnitt 15.2) klassificeras som dotterföretag, dels om det ägande företaget faktiskt utövar ett bestämmande inflytande över det andra företaget, dels om båda företagen står under det ägande företagets gemensamma ledning. Enligt artikel 12 får medlemsstaterna ställa krav på sammanställd redovisning och sammanställd förvaltningsberättelse även i vissa s.k. oäkta koncerner. I artikel 2.1 föreskrivs att vid tillämpningen av artikel 1.1 a, b och d till moderföretagets röster skall läggas sådana röster som tillkommer någon som handlar i eget namn men för moderföretagets eller något av dess dotterföretags räkning. Röstinnehavet skall , enligt artikel 2.2, reduceras med sådana röster som tillkommer moderföretaget eller något av dess dotterföretag till följd av aktier eller andelar som innehas för annans räkning. Detsamma gäller om aktierna innehas som säkerhet och rösträtten skall utövas enligt mottagna instruktioner eller, om aktierna eller andelarna innehas som ett led i en löpande transaktion i en låneverksamhet, rösträtten utövas i dens intresse som har ställt säkerheten. Slutligen skall, vid tillämpning av artikel 1.1 a och d, aktieägarnas eller andelsägarnas samlade rösträtt i ett dotterföretag reduceras med den rösträtt som är förenad med aktier eller andelar som innehas av dotter- företaget självt eller av ett dotterföretag till detta eller av någon som handlar i eget namn men på dessa dotterföretags vägnar. I likhet med vad som är fallet i svensk rätt likställs direkta och indirekta dotterföretagsförhållanden (se artiklarna 2.1 och 3.2). Skälen för regeringens förslag: De regler om koncernredovisning som finns i aktiebolagslagen måste anpassas till föreskrifterna i det sjunde direktivet. Bl.a. måste reglerna bringas i överensstämmelse med den koncerndefinition som direktivets redovisningsregler bygger på. En sådan anpassning fordrar i och för sig inte att den allmänna associationsrättsliga koncerndefinitionen förändras. I råder emellertid överensstämmelse mellan det koncernbegrepp som används för redovisningsändamål och det som används inom associationsrätten i övrigt. Av rättssystematiska och praktiska skäl finns det anledning att bibehålla denna överensstämmelse. Övervägande skäl talar därför för att det koncernbegrepp som genom anpassningen till introduceras i den svenska redovisningslagstiftningen införs även på den allmänna aktiebolagsrättens område. I den nuvarande lagstiftningen återfinns koncerndefinitionen i aktiebolags- lagen. Det kan anföras skäl för att den nya koncerndefinitionen bör komma till uttryck på ett enda ställe i lagstiftningen. Regeringen väljer dock att föreslå att den nya koncerndefinitionen skall införas i såväl aktiebolagslagen som i den nya årsredovisningslagen. Det ökar överskådligheten och tillgängligheten. Härtill kommer att koncerndefinitionen i aktiebolagsrättsliga sammanhang får en mera vidsträckt betydelse än i redovisningssammanhang. I aktiebolagslagen anknyter nämligen åtskilliga regler som inte avser redovisning till koncernbegreppet. Koncernbegreppet bör därför definieras såväl i aktiebolagslagen som i redovisningslagarna. När det gäller utformningen av koncernbegreppet kan det först konstateras att aktiebolagslagen i sin nuvarande lydelse utgår från att moderbolaget måste vara ett svenskt aktiebolag. Bakgrunden till detta är att det har ansetts att mycket svårlösta problem skulle uppkomma om aktiebolagslagen skulle tillämpas även på utländska bolag. Denna bedömning är fortfarande giltig. Koncernbegreppet i aktiebolagslagen bör därför omfatta endast de fall där moderbolaget är ett svenskt aktiebolag. Av motsvarande skäl och med hänsyn till tillämpningsområdet för den nya årsredovisningslagen bör koncernbegreppet i den lagen omfatta endast sådana fall där moderbolaget är ett svenskt aktiebolag eller ett svenskt handelsbolag som omfattas av lagen. Både direktivet och svensk rätt baseras i huvudsak på det s.k. ekonomiska synsättet där företagsgruppen ses som en enda ekonomisk enhet. Det medför att direktivets bestämmelser om när företag skall anses utgöra en koncern i stor utsträckning överensstämmer med reglerna enligt gällande rätt. Vissa skillnader finns dock. Såväl i direktivet som i gällande rätt är det först och främst röstmajoritet som kan konstituera ett koncernförhållande. En bestämmelse om detta bör givetvis införas i den nya lagstiftningen. I den nu gällande huvudregeln beaktas endast rösträtt som är förenad med äganderätt till aktierna eller andelarna. Det sammanhänger med den för svensk aktiebolagsrätt grundläggande principen om akties odelbarhet, vilken medför att äganderätt och rösträtt inte kan skiljas åt. En pantsättning av svenska aktier medför därför inte att rösträtten övergår till panthavaren. Enligt direktivet krävs det inte att innehavet av rösträtten är förenad med äganderätt. Eftersom direktivet på denna punkt är tvingande för medlemsstaterna bör den nya lagstiftningen utformas i nära anslutning till direktivet. Regeringen föreslår därför att det nuvarande kravet på att aktierna eller andelarna skall innehas med äganderätt utmönstras. Denna förändring får visserligen ingen betydelse i förhållandet mellan svenska aktiebolag, eftersom rösträtten i sådana bolag även i fortsättningen kan utövas enbart av aktieägare. Däremot kan det få betydelse i fråga om innehav i utländska företag i vilka äganderätt och rösträtt kan skiljas åt genom exempelvis pantsättning av aktien. För att ett koncernförhållande skall föreligga enligt den nuvarande sekundärregeln krävs att moderbolaget ensamt har ett bestämmande inflytande i dotterföretaget på grund av aktie- eller andelsinnehav eller avtal och dessutom en betydande andel i dotterföretagets resultat. Sekundärregeln har visat sig vara svår att tillämpa i praktiken och har därför använts mycket sällan. Regeln överensstämmer inte heller i alla delar med direktivet. Regeringen förordar därför att sekundärregeln i sin nuvarande form upphävs. En del av de situationer som brukar anses falla in under sekundärregeln regleras emellertid uttryckligen i direktiven. Föreskriften i artikel 1.1 b innebär sålunda att en juridisk person skall anses som dotterföretag till ett annat företag, om det senare har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i ledningsorganen samt äger aktier eller andelar i företaget i fråga. Föreskriften är tvingande och bör därför tas in i den nya lagstiftningen. Något skäl att - såsom är fallet - uppställa ett krav på att moderföretaget även skall ha en betydande andel i dotterföretagets resultat finns knappast. En annan direktivföreskrift som delvis ryms inom den svenska sekundärregeln är föreskriften i artikel 1.1 c. Den innebär att ett koncernförhållande kan uppkomma även genom att ett bolag på grund av avtal med ett annat företag eller bestämmelser i dess bolagsordning har ett bestämmande inflytande över det sistnämnda företaget. Föreskriften brukar beskrivas som tvingande men behöver inte tillämpas i sådana medlemsstater vars lagstiftning inte innehåller föreskrifter om sådana avtal och bolagsordningsbestämmelser. Eftersom svensk lagstiftning inte innehåller bestämmelser av sådant slag, lär inte vara skyldigt att införliva föreskriften med sin lagstiftning. Kommittén har förordat att en bestämmelse motsvarande artikel 1.1 c ändå införs i svensk rätt. Flertalet remissinstanser har inte haft någon erinran mot detta. Föreningen och har dock avvisat förslaget. Eftersom avtal och bolagsordningsbestämmelser av det slag som avses i direktivet inte kan göras gällande i svenska aktiebolag, torde en bestämmelse motsvarande artikel 1.1 c i och för sig få ganska begränsad betydelse för svenskt vidkommande. Sådana avtal och bolagsordningsbestämmelser kan emellertid vara bindande i andra rättsordningar. Det är därför tänkbart att svenska bolag genom sådana avtal och bestämmelser kan skaffa sig bestämmande inflytande över utländska företag. Enligt regeringens mening är det rimligt att koncernreglerna blir tillämpliga på det förhållande som därvid uppkommer mellan det svenska och det utländska företaget. En bestämmelse motsvarande artikel 1.1 c bör därför införas i den nya lagstiftningen. En förutsättning för att regeln skall kunna tillämpas bör dock vara att moderbolaget är aktie- eller andelsägare i det andra företaget. Med en sådan utformning kommer regeln att få betydelse enbart i fall där det behärskande bolaget har del i det andra vinst eller förlust. har menat att ytterligare en förutsättning för att ett koncernförhållande skall föreligga i detta fall skall vara att moderbolaget har en betydande andel i resultatet i det andra företaget. Regeringen anser inte att det finns tillräckliga skäl för att komplicera regelsystemet ytterligare på det sättet. Ett aktie- eller andelsägande som ger betydande inflytande torde för övrigt som regel vara förenat med en betydande andel i resultatet. Artikel 1.1 d aa i direktivet rör s.k. praktisk majoritet. Föreskriften är inte tvingande. Flertalet länder har valt att inte införa den i sin lagstift- ning. I gällande svensk rätt kan praktisk majoritet visserligen ge upphov till ett koncernförhållande enligt sekundärregeln. I praktiken har man dock sällan eller aldrig ansett att det finns en sådan praktisk majoritet att det enbart på grund därav föreligger ett koncernförhållande (se Rundfelt, Tendenser i börsbolagens årsredovisningar 1994, s. 141). En regel av detta slag torde också vara förenad med betydande praktiska olägenheter. Bl.a. är det först på bolagsstämman året efter räkenskapsåret som det går att fastställa om moderbolaget har praktisk majoritet. Regeringen anser därför att den nya lagstiftningen inte bör innehålla någon bestämmelse motsvarande artikel 1.1 d aa. I artikel 1.1 d bb regleras en situation som inte faller in under den svenska sekundärregeln. Av artikeln följer att ett koncernförhållande uppkommer om ett företag till följd av avtal med andra aktieägare eller delägare ensamt förfogar över en majoritet av aktierna eller andelarna i företaget. Den behandlar sålunda s.k. konsortialavtal. Föreskriften är tvingande för medlemsstaterna och måste därför införlivas med svensk rätt. De nu föreslagna reglerna torde täcka de situationer där det är befogat att tillämpa koncernmässiga regler. Regeringen delar därför kommitténs uppfattning att inte bör utvidga koncernbegreppet på det sätt som artiklarna 1.2 och 12 i och för sig medger. En sådan utvidgning skulle för övrigt innebära betydande avgränsningsproblem i den praktiska tillämpningen. Såväl direktivet som gällande rätt likställer i detta sammanhang direkta och indirekta innehav av aktier eller andra andelar. Regeringen föreslår därför att bestämmelser med denna innebörd tas in i den nya lagstiftningen. Av lagstiftningen bör alltså framgå att till koncernen räknas inte bara moderbolag och dotterföretag utan även dotterföretags dotterföretag. Detta bör gälla inte bara när moder-dotterföretagsförhållandet grundar sig på röstandel utan även när det grundar sig på andra förhållanden. Av lagstiftningen bör också framgå att koncernen även omfattar företag i vilka moderbolaget tillsammans med sina dotterföretag har röstmajoritet eller motsvarande. Där bör även tas in bestämmelser som motsvarar dem som finns i artikel 2 och behandlar de fall då aktier innehas för annans räkning. Regeringen har inte funnit anledning att föreslå någon förändring beträffande s.k. 50/50-företag. Enligt regeringens mening bör sådana inte heller i fortsättningen behandlas som koncernbolag, såvida det inte föreligger sådana särskilda förhållanden som anges i de nu föreslagna bestämmelserna. En remissinstans har menat att det skatterättsliga koncernbegreppet bör samordnas med det nu aktuella koncernbegreppet. Den nu aktuella EG-anpassningen av koncernbegreppet ställer emellertid, enligt regeringens mening, inte några krav på att också det skatterättsliga begreppet ändras. Regeringen föreslår därför inte någon förändring i denna del. 15.2 Intresseföretag och ägarintressen -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: En definition av begreppet intresseföretag| | införs i den nya lagen: | | Om ett bolag äger aktier eller andelar i en svensk eller | | utländsk juridisk person som inte är dotterföretag till bolaget | | och om bolaget utövar ett betydande inflytande över | | den juridiska personens driftsmässiga och finansiella styrning | | samt ägandet utgör ett led i en varaktig förbindelse mellan | | bolaget och den juridiska personen, skall den juridiska perso- | | nen anses som intresseföretag till bolaget. | | Ett bolag som innehar av rösterna för samtliga| | aktier eller andelar i en annan juridisk person skall, om | | annat inte framgår av omständigheterna, anses ha ett sådant | | inflytande över och en sådan förbindelse med den juridiska | | personen som har sagts. | | Ett intresseföretagsförhållande skall även föreligga, om ett | | dotterföretag, eller ett moderföretag tillsammans med ett eller | | flera dotterföretag, eller flera dotterföretag tillsammans står i| | ett sådant förhållande till en annan juridisk person som har | | angivits ovan. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I kommitténs förslag har dock inte uppställts något varaktighetskrav (se betänkandets del I s. 167-168, 171-172). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte haft något att invända mot kommitténs förslag. har dock ifrågasatt om inte intresseföretagsdefinitionen också bör innehålla ett krav på att innehavet av aktier eller andelar är varaktigt. har gjort gällande bl.a. att kommitténs definition av intresseföretag är för vag. Gällande rätt m.m.: saknas i svensk lagstiftning. bolagskommitté diskuterade införandet av ett sådant begrepp men valde att inte lägga fram något förslag om detta (se SOU 1979:46 s. 93 f.). Kommitténs arbetsdefinition av begreppet innebar att ett intresseföretag förelåg om ett annat företag, ensamt eller tillsammans med dotterföretag, ägde av kapitalet eller rösterna i företaget och innehavet representerade en varaktig förbindelse mellan företagen. definition torde överensstämma ganska väl med nuvarande redovisningspraxis. I redovisningspraxis torde det dock vara endast ett innehav av av rösterna som ger upphov till ett intresseföretagsförhållande (jfr Föreningen utkast till rekommendation Redovisning för andel i intresseföretag, i vilket det uppställs även vissa andra förutsättningar för att ett intresseföretagsförhållande skall anses föreligga). Svensk redovisningslagstiftning saknar också motsvarighet till det ägarintresse -begrepp som finns i det fjärde direktivet (se nedan). Begreppet ägarintresse förekommer däremot i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Där definieras det som ett direkt eller indirekt innehav av eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag . Direktiven: I det fjärde direktivet förekommer begreppet ägarintresse. I det sjunde direktivet används begreppet intresseföretag. Begreppen har olika innebörd. Ägarintressen utgör enligt artikel 17 i det fjärde direktivet ett företags kapitalandelar i andra företag vilka genom att skapa en varaktig förbindelse med dessa företag är avsedda att främja den egna verksamheten. En kapitalandel skall anses utgöra ett ägarintresse, om den överstiger eller den lägre procentsats som medlemsstaten föreskriver. Begreppet kan härigenom anses fokusera på kapitalandelens storlek liksom på varaktigheten i företagens relation. Begreppet ägarintresse används i artikel 9 i det fjärde direktivet. Denna artikel föreskriver att fordringar på resp. skulder till företag i vilka det redovisande företaget har ägarintressen skall tas upp under särskilda poster i balansräkningen. Enligt artikel 59 får begreppet också betydelse för när den s.k. kapitalandelsmetoden får användas i årsredovisning för värdering av aktier och andelar i andra företag (se avsnitt 15.4). Enligt artikel 33 i det sjunde direktivet är det också av betydelse för när kapitalandelsmetoden måste användas i koncernredovisningen. skall enligt artikel 33.1 i det sjunde direktivet förstås ett företag (A) över vars driftsmässiga och finansiella styrning ett annat företag (B) utövar ett betydande inflytande. Av artikeln framgår att företaget B skall anses utöva ett betydande inflytande över företaget A, om det innehar av röstvärdet för aktierna eller andelarna i A. fokuserar sålunda mindre på kapitalandelen än på styrningen av och kontrollen över det andra företaget. Vid beräkningen av röstvärdet skall man, på samma sätt som gäller enligt de i föregående avsnitt angivna reglerna, göra tillägg för röster som innehas av dotterföretag. Vidare skall man beakta om det finns röster som är förenade med andelar vilka innehas av någon som uppträder som mellanman för annan fysisk eller juridisk person. Intresseföretagsbegreppet har i direktiven sin största betydelse för koncern- redovisningen. Om det företag som utövar det betydande inflytandet (B) har ett ägarintresse i intresseföretaget (A), skall nämligen innehavet redovisas under en särskild rubrik i koncernredovisningen (se artikel 33.1) enligt kapitalandelsmetoden (se artikel 33.2 och följande). Härutöver anknyter bestämmelserna om användande av kapitalandelsmetoden i årsredovisningen (se artikel 59 i det fjärde direktivet) till definitionen av intresseföretag. Skälen för regeringens förslag: Vilka begrepp bör införas i den svenska lagstiftningen? Både begreppet ägarintresse och begreppet intresseföretag syftar till att fånga in vissa företagsrelationer som särskilt bör uppmärksammas i redovisningen. Frågan inställer sig om det är nödvändigt och meningsfullt att införa båda begreppen i svensk lagstiftning. Att det fjärde resp. sjunde direktivet innehåller olika begrepp med olika innebörd torde sammanhänga med att direktiven beslutades med mellanrum. Ett antal EU-länder har båda begreppen i sin lagstiftning, medan andra, däribland , har valt att endast använda det ena av begreppen. använde sig dansk lagstiftning av ett begrepp som till sin innebörd anknöt till definitionen av ägarintressen. Efter det sjunde direktivets tillkomst har den danske lagstiftaren i stället infört ett begrepp ( associerede virksomheder ) som motsvarar begreppet intresseföretag i det sjunde direktivet. Begreppet ägarintressen ( kapitalinteresser ) ansågs komplicera räkenskaperna i onödan och har därför i de danska uppställningsformerna för balansräkningen ersatts av begreppet associerede virksomheder. Det äldre av begreppen, ägarintresse , i vilket avgörande vikt läggs vid kapitalandelen i annat företag, avviker från vad som vid sidan av EG-direktiven är internationellt vedertaget. I rekommendation (IAS 28) används i stället ett intresseföretagsbegrepp, som ansluter nära till det sjunde direktivets definition av intresseföretag. Tyngdpunkten ligger på frågan om inflytande i intresseföretaget. Det finns mot den nu angivna bakgrunden anledning anta att begreppet intresseföretag uttrycker en senare, mera utvecklad uppfattning om vilka företagsrelationer som är av intresse för redovisningen. Intresset har kommit att koncentreras mindre på storleken av kapitalandelen i det andra företaget än på möjligheten att genom andelen utöva kontroll över det andra företaget. Mot denna bakgrund är det naturligt att begreppet intresseföretag införs i den nya lagstiftningen. Däremot framstår det som tveksamt om det är ändamålsenligt att vid sidan därav införa begreppet ägarintressen . Ett särskilt ägarintressebegrepp kan synas komplicera lagstiftningen i onödan. Det måste visserligen konstateras att ägarintressebegreppet innehåller moment som saknas i intresseföretagsbegreppet, nämligen anknytningen till kapitalandelens storlek samt kravet på varaktighet ( skapa en varaktig förbindelse med... ). Vad gäller kapitalandelens storlek kan det dock ifrågasättas om det är lämpligt att i lagstiftningen ta in ett särskilt begrepp som tar sikte på kapitalandelens - i stället för röstandelens - storlek. Kapitalandelar som är av den storleken att de vid en tillämpning av direktivets ägarintressebegrepp måste särredovisas är normalt förenade med sådan rösträtt att de även kan särredovisas såsom andelar i intresseföretag. När detta inte är fallet - och det alltså inte finns något mot kapitalandelen svarande inflytande - finns det knappast anledning att redovisa kapitalandelen på annat vis än vad som gäller för andra, mindre ägarandelar. Vad därefter gäller avsaknaden av ett varaktighetskrav i intresseföretagsbegreppet är denna ägnad att inge större betänkligheter. Direktivets bestämning av ägarintresse medför nämligen att det i princip är endast varaktiga innehav som skall särredovisas i balansräkningen (artikel 9 i det fjärde direktivet) och redovisas enligt kapitalandelsmetoden (artikel 33 i det sjunde direktivet). Den i direktivet avsedda begränsningen kan emellertid åstadkommas genom att den svenska intresseföretagsdefinitionen förenas med ett krav på varaktighet i förhållandet mellan ägarföretaget och intresseföretaget. Regeringen anser således att begreppet ägarintressen inte bör tas in i den nya lagen. I stället bör begreppet intresseföretag användas för att urskilja de närstående företag som, utan att vara dotterföretag, är värda särskild uppmärksamhet i ett annat företags redovisning. Hur bör begreppet intresseföretag definieras? Det är naturligt att begreppet intresseföretag bestäms med utgångspunkt från den definition som finns i artikel 33 i det sjunde direktivet.