prop · GJ03181 · 1996-01-01 00:00:00 — - Att hjälpa länder i att utveckla konsumentpolitiska Kommissionen vill bl.a. bidra med hjälp på tekniska och rättsliga områden för att kunna medverka till att länderna i kan utarbeta och genomföra en effektiv konsumentpolitik. Denna fråga behandlas särskilt i en vitbok som publicerades . - Att vidta konsumentpolitiska åtgärder i länder i tredje världen Parlamentet har 1995 röstat för att medel skall avsättas för konsumentpolitiska åtgärder i utvecklingsländerna. Vid genomförandet av olika program och projekt i dessa länder, särskilt inom den sociala sektorn (hälsa, utbildning, miljö, kampen mot fattigdom och undernäring) kommer kommissionen att beakta lämpliga konsumentpolitiska aspekter och söka förbättra kvaliteten på de insatser som görs för att stödja dessa sårbara länder. 3.2.3 Aktuella konsumentpolitiska frågor är en rad direktivförslag som direkt rör konsumentområdet under beredning och utarbetande inom EU. Vidare har ett flertal resolutioner antagits av . I det följande redovisas viktiga konsumentpolitiska frågor som är aktuella inom EU. Redovisningen gör inte anspråk på att vara heltäckande. Ett viktigt direktivförslag rör prisinformation till konsumenter. Förslaget finns publicerat i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT nr C 260, 5.10.1995, s. 5). Krav på att ange försäljningspris på livsmedel har funnits och när det gäller andra varor än livsmedel . Utgångspunkten har varit att jämförpriser och standardiserade förpack- ningsstorlekar är jämbördiga ifråga om att ge konsumenter informationsunderlag för prisjämförelser. Syftet med det nya direktivförslaget är att försäljningspris och jämförpris skall anges på alla varor som erbjuds konsu- menter, för att därigenom underlätta prisjämförelser. Förslaget har en större överensstämmelse med de svenska reglerna än nu gällande EG-direktiv, vilket betyder att det svenska jämförprissystemet kan behållas. Ambitionen är att EU:s konsumentministrar skall nå en gemensam ståndpunkt . Direktivet om gränslösa TV-sändningar (89/552/EEG) är under översyn. Direktivet avser att åstadkomma den nödvändiga harmoniseringen för att möjlig- göra fri rörlighet av TV-sändningar över gränserna. Utgångspunkten är att det är det sändande landet som har att kontrollera att direktivets varsamhetsregler efterlevs. Det mottagande landet har små möjligheter att hindra sändningar som är lagliga i sändarlandet. De direktivändringar som kommissionen föreslagit (EGT nr C 185, , s. 5) innebär i huvudsak att direktivets regler om ländernas jurisdiktion över programföretagen förtydligas, att reglerna om hur ofta och reklam får sändas stramas upp samt att kraven på sanktioner vid överträdelser av direktivet skärps. Dessutom görs möjligheterna för ett mottagarland att ingripa mot vålds- och porrsändningar större. har under arbetet med översynen av TV-direktivet verkat för ett förbud mot reklam riktad till barn, i enlighet med svensk lagstiftning. Detta har lett till att kommissionen skall genomföra en studie om reklamens effekter på barn. Vid sidan av kravet på förbud mot TV-sänd reklam riktad till barn har också drivit att TV-direktivet skall förtydligas när det gäller rätten för medlemsländerna att ingripa mot annonsörer, som genom att vända sig till ett utländskt programbolag kringgår det egna landets lagstiftning. Kommissionen och rådet har därför beslutat att anta en deklaration som förtydligar medlemsländer- nas rätt att hävda nationell lagstiftning gentemot sina annonsörer. Parlamentet har yttrat sig över direktivförslaget och bl.a. föreslagit skärpta regler för reklam riktad till barn. Behandlingen av de olika förslagen kommer att fortsätta i rådet och det är därför ännu oklart i vilken utsträckning parlamentets synpunkter kommer att beaktas. I syfte att undanröja handelshinder och skydda konsumenter och näringsidkare behandlas ett förslag till direktiv om reklam som innehåller jämförelser med exempelvis konkurrenter eller produkter (EGT nr C 136, , s. 4). Enligt förslaget skall jämförelser som sådana i reklamen som huvudregel vara tillåtna. Med hänsyn till intresset av en väl fungerande konkurrens har förslagets bestämmelser utformats som en totalharmonisering på området. Detta innebär att medlemsländerna inte tillåts införa nationella bestämmelser som är mer långtgående än de som direktivet uppställer. Direktivförslaget skall överlämnas till parlamentet . Vid ministerrådsmötet antogs en resolution om "mira- kelprodukter", dvs. produkter som utan belägg sägs förbättra hälsotillståndet. I resolutionen uppmanas kommissionen att i ett nära samarbete med medlemsstaterna utreda marknadsföringsmetoderna i handeln med mirakelprodukter i medlemsstaterna, samt hur befintliga mekanismer för att skydda konsumenterna mot otillbörliga metoder fungerar på gemenskapsnivå och nationell nivå. Kommissionen skall redovisa sina slutsatser i en rapport . Resolutionen bygger bl.a. på material inhämtat vid ett seminarium som ägde rum i - "International Marketing Supervision Network Confe- rence". Två direktivförslag om produktmärkning är föremål för behandling. Det ena rör förslag (EGT nr C 122, , s. 7 och nr C 118, 29.4.1994, s. 3) till ändring i direktivet (79/112/EEG) om märkning av livsmedel och innehåller bl.a. regler om mängddeklarationer av vissa ingredienser i livsmedel. Efter att parlamentet avgivit sitt yttrande har ett förlikningsförfarande inletts. Det andra förslaget rör märkning av ädelmetaller (EGT nr C 218, , s. 6 och nr C 209, 29.7.1994, s. 4) och syftar till att harmonisera medlemsländer- nas märkningssystem för att bl.a. förbättra informationen till konsumenterna. har dock flera länder signalerat ett tydligt motstånd mot för- slaget, bl.a. eftersom man inte anser att det ligger i konsumenternas intresse att få en detaljreglering på området. Ett direktivförslag rör distansavtal (EGT nr C 156, 23.7.1992, s. 14 och nr C 308, 15.11.1993, s. 18). Förslaget syftar till att stärka konsumentskyddet vid köp av varor och tjänster i fall då säljare och köpare inte träffar varandra när avtalet ingås, t.ex. vid teleshopping, postorderförsäljning och telefonförsäljning. Det innehåller bl.a. bestämmelser om ångervecka, krav på skriftlig information, maximitid för leverans, rätt för konsumentorganisationer att agera för konsumentens räkning samt en bestämmelse som skyddar konsumenter mot lagvalsklausuler som är till deras nackdel. Utformningen av förslaget gör att det passar dåligt på vissa typer av avtal. Finansiella tjänster (bl.a. krediter och försäkringar) täcks därför inte. Inte heller köp i varuautomater, avtal om fast egendom eller köp vid auktion omfattas. Parlamentet lämnade sitt yttrande över direktivförslaget. I yttrandet föreslås bl.a. att direktivet skall omfatta fast egendom, att ångerveckan skall utökas samt att säljare som bedriver försäljning via telefon i inledningen av telefonsamtalet skall uppge sin identitet och sitt syfte. Parlamentets förslag kommer troligen att leda till att ett förlikningsförfarande inleds . Ett sådant förfarande innebär att parlamentet och rådet genom en särskild förlikningskommitté gemensamt försöker förhandla fram en slut- lig direktivtext. Vidare förbereds ett kommissionsförslag om garantier för konsumentvaror m.m. Till grund för arbetet ligger en s.k. grönbok om garantier för konsumentvaror och service efter köpet som publicerades . Med garantier avses inte bara avtalade garantier utan också vad som kallas legala garantier, dvs. det skydd som lagen ger konsumenten när det är fel på varan. I grönboken sägs bl.a. att konsumentskyddet på dessa områden skiljer sig mycket åt inom unionen och att skyddet åtminstone i vissa länder behöver förbättras. Som ett skäl för att harmonisera reglerna pekar man på handeln över gränserna, som också på konsumentområdet blir alltmer utbredd. Även om kommissionen ännu inte har pre- senterat något officiellt förslag till direktiv, finns det skäl att tro att ett sådant kommer att innehålla förhållandevis detaljerade regler. Skulle arbetet utmynna i ett direktiv med sådana gemensamma regler, medför det sannolikt behov av en omfattande omarbetning av den svenska konsumentköplagen, särskilt dess systematik och terminologi. Ett förslag till direktiv om gränsöverskridande betalningar (EGT nr C 360, 17.12.1994, s. 13 och nr C 199, , s. 16) har antagits av rådet och överlämnats till parlamentet för en andra läsning. Syftet är att förbättra kvaliteten på betalningar över gränserna samt att öka förutsättningarna för en väl fungerande inre marknad. Förslaget innehåller bl.a. förbud mot avgiftsuttag från mer än en av de inblandade bankerna (dubbla avgiftsuttag) och krav på förbättrad information till kunden. För att förkorta tiden för en betalningsförmedling finns en dispositiv bestämmelse om maximitid. Vidare finns en regel om strikt ansvar för banken att betala tillbaka pengarna till beställaren om betalningsförmedlingen av någon anledning inte genomförs. Rådet har nått en gemensam ståndpunkt innebärande att direktivets omfattning skall begränsas till betalningar om högst 25.000 ecu (30.000 ecu efter en övergångstid ) samt att bankens återbetalningsskyldighet begränsats till 10.000 ecu. Parlamentet väntas avge sitt yttrande över förslaget . Vid ministerrådsmötet antogs en resolution om konsument- krediter. Kommissionen uppmanas där att på grundval av sin rapport om tillämp- ningen av konsumentkreditdirektivet 87/102/EEG fortsätta sin undersökning av de områden som rapporten pekar ut samt lämna lämpliga förslag till åtgärder på gemenskapsnivå. När det gäller frågan om tvistlösning vid gränsöverskridande köp har kommis- sionen i sitt handlingsprogram för konsumentskydd angett att den kommer att överväga lämpliga åtgärder på detta område. Arbetet utgår från vad som redovisas i en grönbok om tillgång till rättslig prövning och garantier . I korthet kan sägas att det konsumentprocessrättsliga arbetet inom gemenskapen syftar bl.a. till att nå en bättre överensstämmelse mellan konsumentens civilrättsliga skydd och det processrättsliga skyddet, dvs. ge konsumenten möjlighet att få rätt när han har rätt. Detta skall uppnås genom att konsumenterna ges tillgång till ett snabbare, enklare och billigare tvistlösningsförfarande. Kommissionen har vidare på det marknadsrättsliga området presenterat ett direktivförslag (KOM[95] 712, dokumentet har ännu inte publicerats i EGT) som syftar till att göra det möjligt för nationella konsumentorganisationer och näringslivsorganisationer eller andra organ att vidta åtgärder mot förfaranden som skadar konsumenternas intressen och strider mot vissa särskilt angivna direktiv (t.ex. direktivet om vilseledande reklam), när förfarandena har sitt ursprung i ett medlemsland, men får verkan i ett annat. En resolution om konsumentutbildning och konsumentupplysning antogs vid ministerrådsmötet . Där uppmanas kommissionen att inom ramen för tillgängliga ekonomiska medel utarbeta förslag till initiativ som skall stödja och komplettera medlemsstaternas åtgärder för att öka utbildningsnivån och informationsutbytet för konsumenter. Kommissionen skall därvid ta särskild hänsyn till modern teknik och moderna metoder för kommunikation. 4 Mål för det svenska arbetet med konsumentfrågor i EU 4.1 Det övergripande målet -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Det övergripande målet för arbete| | med konsumentfrågor i EU skall vara att ge konsumenterna en | | stark ställning på marknaden, att främja konsumenternas intressen| | och inflytande i ett integrerat och att kunna | | bibehålla och utveckla nivån på svensk konsumentpolitik. Utgångs-| | punkten för de svenska insatserna skall vara de mål som gäller för| | den svenska konsumentpolitiken. Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna stödjer de förslag till mål för arbetet som lämnas av arbetsgruppen. riktar dock kritik mot den av arbetsgruppen presenterade strategin och anför att det är oklart vilka mål man vill uppnå och att det är svårt att utröna sambandet mellan de områden som särskilt prioriterats och överordnade sakpolitiska mål. Skälen för regeringens bedömning: EU-medlemskapet underlättar en ökad handel över gränserna. Det ger förutsättningar för en ökad konkurrens som förväntas leda till pressade priser och att konsumenterna får mer att välja på. Men medlemskapet ställer också konsumenterna inför nya svårigheter. Genom att marknaden vidgas blir det svårare för konsumenterna att överblicka vilka varor som finns, vilken kvalitet de har och vad de kostar.Risken för att dåliga och farliga varor kommer in på den svenska marknaden blir också större. Marknadsföringen över gränserna väntas öka. Till detta kommer att det är svårt att göra reklamationer för konsumenter som köper en vara eller en tjänst av ett företag i ett annat EU-land. Språkliga skillnader kan härvid medföra att kon- sumenter kan komma i underläge när de behöver bevaka sina intressen gentemot näringsidkarna. Med ökande avstånd mellan näringsidkare och konsumenter ökar givetvis också svårigheterna att få tvister lösta. Den svenska konsumentpolitiken är inte längre enbart en nationell fråga. En gemensam marknad, med fritt flöde av varor, tjänster och kapital, förutsätter i hög grad gemensamma regler. Redan genom förband sig att införliva stora delar av de regler som gäller inom EU i den svenska rättsordningen. Medlemskapet ger oss möjligheter att påverka unionens konsumentpolitik men förutsätter också att vi respekterar de beslut som fattas inom EU och anpassar våra svenska konsumentskyddsregler därefter. Konsumentskyddet i ligger på en hög nivå och har stor bredd. Konsumentpolitiken på gemenskapsnivå har inte samma tradition och omfattning som den i . En grundläggande uppgift för har därmed blivit att försöka påverka konsumentpolitiken inom EU i sådan riktning att det svenska skyddet kan bibehållas och stärkas och att konsumenternas ställning på marknaden, deras inflytande samt deras intressen i övrigt i ett integrerat kan stärkas. I regeringsförklaringen sägs också att skall bidra till en förstärkning av konsumenternas ställning i vad gäller varors och tjänsters pris, kvalitet och säkerhet. Även i regeringsförklaringen för innevarande framhålls att konsumenterna måste få en starkare ställning och mer inflytande i EU. Regeringen överlämnade en skrivelse (skr. 1995/96:30) till om . I denna framhåller regeringen att en central utmaning för regeringskonferensen är att inrikta EU-samarbetet mer på människors behov och problem i vardagen och att EU- arbetet för många ter sig avlägset och abstrakt. För att EU-arbetet skall ge konkreta resultat som ökar medborgarnas förtroende för unionen måste EU göra mer för att stärka konsumenternas ställning. En förutsättning för att skall kunna nå dessa mål är att vi har en god nationell framförhållning i de frågor som kommer upp till beredning och beslut inom EU och att vi löpande tar egna initiativ så att viktiga konsumentfrågor kommer upp på dagordningen inom EU. När det gäller räckvidden av EU:s konsumentpolitik måste man ha i minnet att konsumenternas intressen måste tas till vara på både nationell nivå och på gemenskapsnivå. Viktiga utgångspunkter för samarbetet inom EU är principerna om proportionalitet och subsidiaritet. Dessa kan förenklat sägas innebära att gemenskapen inte skall vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i , och att frågor skall hanteras på gemenskapsnivå endast i den mån målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna. Beslut skall således så långt det är möjligt fattas på en nivå där närhet till medborgarna kan uppnås. En annan infallsvinkel på räckvidden av EU:s konsumentpolitik är att konsumenternas intressen måste bevakas och beaktas på många politikområden. Konkurrenspolitiken, jordbrukspolitiken, miljöpolitiken och frågor som rör de finansiella marknaderna och andra inre marknadsfrågor har stor betydelse för konsumenterna. Inom ramen för konsumentpolitiken kan det å andra sidan vara så att målen för andra politikområden främjas, exempelvis miljöpolitiken. I det följande behandlas några konsumentpolitiska frågor som är särskilt viktiga just . Det bör dock understrykas att det givetvis finns frågor inom andra politikområden som också måste bevakas från konsumentsynpunkt. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: Subsidiaritetsprincipen bör tillämpas så | | att medlemsstaterna har frihet att ge konsumenterna ett | | starkare skydd än som följer av gemenskapsreglerna så länge detta| | inte leder till hinder för den fria rörligheten för varor, | | tjänster och kapital. Tillämpningen får å andra sidan inte leda | | till att konsumentskyddet på gemenskapsnivå blir så lågt att | | konsumenterna inte kan känna förtroende för den inre marknaden. | | kommer att verka för att gemenskapens | | konsumentpolitik får denna inriktning. Arbetsgruppen: Arbetsgruppen föreslår att skall verka för att subsidiaritetsprincipen tillämpas på ett sådant sätt att den inte åberopas som grund för att inte vidta åtgärder på gemenskapsnivå när så behövs. Remissinstanserna: understryker vikten av att medlemsländerna så långt som möjligt skall ha möjlighet att inte bara behålla, utan även tillskapa nationella strängare regler till skydd för konsumenterna. efterlyser ett förtydligande av vad arbetsgruppen har avsett med sitt förslag. Skälen för regeringens bedömning: Regeringens utgångspunkt är att EU också i fortsättningen kommer att utvecklas som en sammanslutning av självständiga stater till vilken medlemsstaterna i vissa fall överför beslutsbefogenheter för att lättare uppnå gemensamma mål. Principerna om subsidiaritet och proportionalitet innebär att medlemsstaterna har stor frihet att själva utforma sin konsumentpolitik. Gemenskapen skall endast agera om en målsättning bättre kan uppnås genom åtgärder på gemenskapsnivå. En väl avvägd tillämpning av subsidiaritetsprincipen, även kallad närhetsprincipen, leder till ett effektivare unionssamarbete genom att beslut fattas på den nivå där de hör hemma. Vissa frågor behöver hanteras på det europeiska planet, medan andra bäst hanteras på nationell eller eventuellt på regional nivå. Det är väsentligt att gemenskapsregleringen - på grundval av subsidiaritets- principen - utformas så att den ger medlemsstaterna frihet att så långt möjligt själva utforma sin konsumentpolitik. Gemensamma åtgärder på konsumentområdet bör begränsas till vad som är nödvändigt för att konsumenterna skall känna förtroende för den inre marknaden. Å andra sidan måste risken för att subsidia- ritetsprincipen används som en ursäkt för att inte ge konsumenterna erforderligt minimiskydd uppmärksammas. Det är angeläget att skillnaderna mellan de nationella grundläggande konsumentskyddsreglerna inte är så stora att konsumenterna inte vågar utnyttja de möjligheter som den inre marknaden erbjuder. Regeringen kommer att aktivt verka för att det görs tydligt hur subsidiaritetsprincipen bör tillämpas på konsumentområdet för att konsumenter skall kunna gynnas av gemenskapssamarbetet. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: En effektiv konkurrens på den inre | | marknaden är i konsumenternas intresse. En översyn av EU:s | | reglering på jordbruksområdet liksom en handelspolitik som är | | frihandelsvänlig är angeläget från konsumentsynpunkt. Arbetsgruppen har inte närmare behandlat dessa frågor. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Konsumentberedningen, och , har framhållit att en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken borde vara en av de mest prioriterade konsumentfrågorna. Det har särskilt framhållits att jordbrukspolitiken tar omkring hälften av EU:s budget i anspråk och att konsumenterna får betala kostnaderna för jordbrukspolitiken både genom skatter och höga livsmedelspriser. Skälen för regeringens bedömning: En av grundtankarna med den inre marknaden är att få till stånd en ökad konkurrens och därmed en snabbare ekonomisk utveckling i medlemsländerna. Konkurrensen håller priser och kostnader nere och sätter press på företagen, som tvingas till nytänkande för att förutse konsumenternas krav och kommande behov. Konkurrensen kan inte upprätthållas av sig själv. Både inom EU och medlemsländerna finns därför konkurrenslagstiftning och myndigheter som övervakar att konkurrensreglerna följs. Det finns flera orsaker till att man behöver en konkurrenspolitik. I vissa fall finns det inte naturliga förutsättningar för konkurrens vilket kan leda till monopol. I andra fall har företagen själva helt eller delvis satt konkurrensen ur spel genom olika typer av konkurrensbegränsande överenskommelser eller missbruk av dominerade ställning. medverkar aktivt i EU:s konkurrenspolitik. Inom EU finns vissa regleringar vars uttryckliga syfte är att hindra kon- kurrens. Ett sådant exempel är EU:s reglering på jordbruksområdet. Den gemen- samma jordbrukspolitiken är den ekonomiskt och administrativt tyngsta delen i EU. Den svararade för av budgeten och nästan hälften av lagstiftningen. Kostnaderna betalas av medborgarna i medlemsländerna via skatter och höga matpriser. har under det första medlemsåret i EU tydligt markerat behovet av att den gemensamma jordbrukspolitiken revideras. Behovet blir än mer accentuerat vid en eventuell utvidgning av unionen till länder i Öst- och . I regeringens skrivelse till om (skr. 1995/96:30) nämns att EU står inför flera viktiga beslut som inte direkt kommer att diskuteras vid regeringskonferensen, men som ändå är centrala för EU-samarbetets fortsatta utveckling. Bland dessa frågor nämns en reformering av den gemensamma jordbruks- politiken. Det är enligt regeringens bedömning en viktig konsumentfråga att kostnaderna för jordbruksstödet i EU snabbt sänks och att subventionerna i största möjliga mån avskaffas. Regeringen har därför tillsatt en utredning med uppgift att från svensk utgångspunkt utarbeta ett samlat förslag till reformer av EU:s gemensamma jordbrukspolitik (CAP) och en strategi för reformernas genomförande (dir. 1995:109). Syftet med reformerna skall vara att marknadsorientera, avreglera och miljöanpassa CAP. har liberaliserat flera marknader som tidi- gare varit reglerade. Det gäller bl.a. inom transport-, kommunikations- och energiområdena. Inom EU är avregleringar inom dessa områden aktuella. Utvecklingen är i flera avseenden positiv främst för näringslivet men även för konsumenterna. Svenska erfarenheter visar dock att avregleringarna kan medföra även negativa konsekvenser för konsumenterna, och att det behövs ett förbättrat konsumentskydd på dessa områden. Handelshinder av olika slag är en vanlig orsak till att importkonkurrensen är svag. har av tradition haft en frihandelsvänlig inställning. Det har bidragit till att konkurrensen på den svenska marknaden ökat och konsumenternas intressen gynnats. Inträdet i EU har i dessa avseenden inneburit vissa problem. Medlemskapet i unionen har gett oss restriktioner i förhållande till tredje land. Bl.a. priserna på textilprodukter och bananer har ökat till följd av gränsskydd i form av kvoter inom unionen. Andra för konsumenterna betydelsefulla varuområden som påverkas är hemelektronik och bilreservdelar. Regeringen kommer att verka för att EU:s gemensamma handelspolitik såväl bilateralt som inom (, WTO) inriktas mot ökad frihandel. En effektiv konkurrens ligger i konsumenternas intresse eftersom dessa ytterst drabbas om marknaden inte fungerar. De åtgärder för ökad konkurrens som driver inom EU är således till nytta för konsumenterna, men kan inte sägas tillhöra den egentliga konsumentpolitiken. 4.4 Stöd till utveckling av konsumentpolitik i andra länder