prop · GJ0316 · 1996-01-01 00:00:00 — Det är redaren och ägaren till fartyget som svarar för en särskild ersättning. Ansvaret i förhållande till bärgaren är solidariskt. Vem som skall svara dem emellan får avgöras genom en tolkning av deras inbördes rättsförhållande. Det är bara redaren och ägaren som kan göras betalningsskyldiga enligt paragrafen, och detta gäller även om lastägarna skulle ha dragit nytta av bärgarens åtgärder. Det är en fråga för sig om redaren eller ägaren i sin tur har någon regressrätt och kan kräva lastägaren eller någon annan på ersättning. Frågan får avgöras enligt allmänna fordringsrättsliga principer. Paragrafen förutsätter inte att bärgaren har lyckats rädda några ekonomiska värden. Men om det skulle ha lyckats kan bärgarlön utgå. Reglerna om bärgarlön och om särskild ersättning samordnas i första stycket andra meningen. En samordning blir aktuell om bärgaren har räddat ekonomiska värden när han utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotar miljön. I en sådan situation är förutsättningarna uppfyllda för såväl bärgarlön som särskild ersättning och eventuellt förhöjd särskild ersättning. Regeln är att bärgarlönen skall betalas i första hand, och att särskild ersättning bara skall utges i den mån ersättningen är högre än bärgarlönen. Det betyder att man i princip måste göra två beräkningar, en av bärgarlönen för sig enligt 5 och 6 §§ och en av den särskilda ersättningen för sig enligt förevarande paragraf. Bärgaren har rätt till det högsta beloppet. Om den särskilda ersättningen är högst, skall dock full bärgarlön betalas, vartill kommer en överskjutande del som särskild ersättning. För bärgarlönen gäller sedvanliga regler. Det betyder att även lastägarna kan ha att svara för en del av beloppet i form av bärgarlön. Vid bärgning av fartyg som hotar miljön kan bärgaren ha rätt till ersättning även enligt andra regler. Det gäller reglerna om ersättningsansvaret för oljeskador till sjöss som innebär att den som förebygger oljeskador skall ha rätt till ersättning för sina kostnader. De olika regelverken kan delvis täcka samma situationer. I den mån ersättningen avser bärgarens direkta utlägg e.d., får det anses följa av allmänna principer att han bara en gång skall gottgöras för sina utlägg. Om ersättningen innehåller någon form av belöning, synes det däremot inte finnas något som hindrar att flera ersättningar skall betalas till bärgaren. Andra stycket reglerar den förhöjda särskilda ersättningen. Stycket bygger på de grundläggande förutsättningar som anges i första stycket. Bärgaren skall ha utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotade att orsaka miljöskada. Men andra stycket tillämpas bara om bärgaren har lyckats hindra eller i vart fall begränsa en skada på miljön. Om försöket misslyckats helt, är det bara ersättning enligt tredje stycket som kan komma i fråga. Medan tredje stycket avser ett slags kostnadsersättning, inbegriper ersättningen enligt förevarande stycke en belöning för att miljöskadorna hindrats eller begränsats. Det är redaren och ägaren till fartyget som svarar också för den förhöjda ersättningen. I tredje stycket preciseras hur den särskilda ersättningen skall bestämmas såväl när bärgaren har hindrat eller begränsat en miljlöskada som när han annars har utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotar miljön. Fjärde stycket behandlar det fallet att bärgaren av oaktsamhet lät bli att hindra eller begränsa en skada på miljön. Den särskilda ersättningen kan då sättas ned eller falla bort. I femte stycket finns en bestämmelse som anger att räntelagen är tillämplig på fordringar som avser särskild ersättning. 10 § Bestämmelserna i 5-9 §§ ger inte rätt till bärgarlön eller särskild ersättning, om det utförda arbetet skäligen kan anses ingå i fullgörelsen av ett avtal som träffades innan faran uppstod. Det finns inte någon rätt till bärgarlön eller särskild ersättning för arbete som utfördes trots uttryckligt och befogat förbud av befälhavaren, redaren eller ägaren till fartyget eller av ägaren till sådan annan egendom i fara som inte var eller hade varit ombord på fartyget. Bärgarlönen eller den särskilda ersättningen kan sättas ned eller falla bort på grund av sådana omständigheter som anges i 3 § fjärde stycket. I 19 kap. 1 § första stycket 1 och 2 finns bestämmelser om att fordringar på bärgarlön och särskild ersättning kan upphöra på grund av preskription. Paragrafen motsvarar 15 § i promemorian. Jämför bärgningskonventionen, artiklarna 17-19. Paragrafen har samma innehåll som 13 § i lagförslag 2.1. med den skillnaden att förevarande paragraf innehåller gemensamma regler för bärgarlön och särskild ersättning, inte bara regler för särskild ersättning. Enligt första stycket utgör inte 16 kap. någon grund för ekonomiska anspråk, när arbetet skäligen kan anses omfattat av ett avtal som tecknades innan en fara uppstod. Det är i stället avtalet som avgör i vad mån bärgaren skall ha någon betalning för de tjänster som han har utfört. En motsvarande bestämmelse för bärgarlön finns i 1 § fjärde stycket lydelse. I andra stycket , som för bärgarlön motsvarar 1 § andra stycket lydelse, anges det att bärgaren inte har rätt till någon ersättning enligt 16 kap., om bärgningen strider mot ett uttryckligt och befogat förbud. Ytterst får de rättstillämpande instanserna avgöra när det har funnits fog för ett förbud. Så mycket kan dock sägas som att det endast i rena undantagsfall finns fog för ett förbud, om fartyget eller dess last hotar miljön. Bärgningsarbete kan också vara förbjudet direkt på grund av lag, jfr lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget . Enligt den lagen är det bara myndigheter och den som arbetar på myndighets uppdrag som får dyka och bedriva annan undervattensverksamhet vid vraket. Syftet med verksamheten skall vara att täcka över eller skydda vraket eller att förhindra förorening av den miljön från vraket. Lagen stämmer överens med vad ägaren uttryckligen angett. Efter vad som anges i motiven till den lagen har Estonias ägare förklarat att det står de estniska och svenska regeringarna fritt att, i den mån de så önskar eller anser nödvändigt, överta eller utöva de rättigheter i förhållande till vraket som ägaren har. Ägaren har också godtagit en övertäckning av vraket för att hindra plundring. 1994/95:190 s. Någon annan verksamhet vid vraket är inte medgiven. Tredje stycket, som motsvarar för bärgarlön 2 § andra stycket lydelse, innebär att bärgarlönen eller den särskilda ersättningen kan falla bort, om bärgaren genom fel eller försummelse har föranlett bärgningen eller om han har varit ohederlig. Det finns en motsvarande bestämmelse om bärgningsavtal i 4 § andra stycket enligt SFS 1994:1009. I fjärde stycket finns det en erinran om att fordringar på bärgarlön och särskild ersättning är underkastade preskription enligt 19 kap. 11 § Om ett fartyg som är registrerat i har bärgat något under en resa skall av bärgarlönen först betalas 1. ersättning för skada som bärgningen orsakade på fartyget, lasten eller någon annan egendom ombord, 2. ersättning för sådana kostnader för bränsle samt löner och kost åt befälhavaren och besättningen som uppkom på grund av bärgningen, och 3. ersättning till som under bärgningen gjorde en synnerligen värdefull insats eller utsatte sig för synnerlig fara; sjömannen har dock rätt till ersättning bara om han har framställt krav till redaren eller befälhavaren efter det att bärgningen avslutades. Av det som återstår efter betalning enligt första stycket (nettobärgarlönen) skall redaren få tre femtedelar. Resten skall med en tredjedel tillfalla befälhavaren och med två tredjedelar den egentliga besättningen, att fördelas i förhållande till besättningsmedlemmarnas löner. Befälhavarens andel skall dock alltid vara minst dubbelt så stor som den högst avlönade besättningsmedlemmens andel. En lots på fartyget har rätt att ta del i bärgarlönen som om han tillhörde besättningen och, om han inte var anställd hos redaren, hade lön som främste styrman. I 19 kap. 1 § första stycket 2 finns en bestämmelse om att fordringar enligt detta stycke kan upphöra på grund av preskription. Bärgarlönen får fördelas på något annat sätt än som sägs i första och andra styckena, om det finns särskilda skäl för detta med hänsyn till ändamålet med fartygets resa, sättet att beräkna ersättning åt dem som arbetar i fartygets tjänst eller av någon annan anledning. Om ett avtal säger att en mindre andel skall tillfalla befälhavaren eller besättningen av den bärgarlön som kan förtjänas med ett fartyg än det anges i första och andra styckena, är avtalet giltigt bara om 1. fartyget driver bärgningsverksamhet och är särskilt utrustat för detta, eller 2. avtalet ingicks i samband med påmönstring och avser en viss bärgning. Om bärgningen utfördes av ett svenskt statsfartyg som används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift, kan staten utan ansvarighet mot de ombordvarande avstå från bärgarlön. Om bärgningen utfördes från ett fartyg som inte är registrerat i skall bärgarlönen fördelas mellan redaren, befälhavaren och andra som tjänstgjorde på det fartyg som utförde bärgningen enligt lagen i den stat där fartyget är registrerat. Om bärgningen inte utfördes från ett fartyg, skall bärgarlönen fördelas enligt den lag som är tillämplig på avtalet mellan bärgaren och hans anställda. Paragrafen motsvarar 18-21 §§ i promemorian. Jämför artikel 15 punkten 2 i bärgningskonventionen. Paragrafen gäller när bärgarlönen skall fördelas hos en och samma bärgare. Fördelningen sker i två led. I första stycket anges vilka ersättningar som skall betalas först. Återstoden, den s.k. nettobärgarlönen, fördelas sedan enligt andra stycket. Reglerna i första och andra styckena stämmer i sak överens med 16 kap. 6 § första och andra styckena sjölagen i den lydelse som de styckena har haft . Tredje-femte styckena motsvarar den hittillsvarande lydelsen av 6 § tredje och fjärde styckena samt 7 §. Vissa redaktionella ändringar har dock vidtagits i alla de fem första styckena. I sjätte stycket finns en ny lagvalsregel. Den utgör ett undantag från 2 § som pekar ut domstolslandets lag vid tillämpning av 16 kap. Enligt förevarande stycke är det flaggans lag som reglerar fördelningen, om bärgningen har utförts från ett fartyg. I andra fall tillämpas den rättsordning som gäller för avtalet mellan bärgaren och hans anställda. Under denna rubrik ges bestämmelser om bärgarens rätt att få säkerhet för sina fordringar på ekonomisk ersättning. 12 § På begäran av bärgaren skall den som är betalningsskyldig enligt bestämmelserna i detta kapitel ställa säkerhet för fordringen. Därvid skall ränta och kostnader räknas in i fordringen. Om säkerhet har ställts, får bärgaren inte driva igenom sjöpanträtt som avser bärgarlön. Det bärgade fartygets ägare och redare skall medverka till att lastägarna ställer säkerhet för fordringarna mot dem innan lasten lämnas tillbaka. Det bärgade fartyget eller annan bärgad egendom får inte utan bärgarens samtycke flyttas från den hamn eller plats dit egendomen först fördes efter bärgningen, om inte säkerhet har ställts för bärgarens fordran mot fartyget eller den andra egendomen. Paragrafen motsvarar 22 § i promemorian. Jämför artikel 21 i bärgningskonventionen. Paragrafen innehåller regler om säkerhet för betalning. Den motsvaras delvis av 14 § i lagförslag 2.1. Förevarande paragraf innehåller dock inte bara regler om särskild ersättning utan också om bärgarlön. Det ges därför regler om lastägarna och om sjöpanträtt för bärgarlön som saknar motsvarighet i 14 § lagförslag 2.1. Förevarande paragraf skall ses i samband med 13 §, där det finns bestämmelser om förskottsbetalning på en bärgares fordringar enligt 16 kap. Det följer av allmänna principer att skyldigheten att ställa säkerhet minskar i samma mån som bärgaren får ett förskott (jämför konventionen artikel 22 punkten 2). Direkt av första stycket tredje meningen framgår vidare att bärgaren inte får driva igenom sin sjöpanträtt, om han har fått säkerhet för sin fordran. Enligt 3 kap. 36 § första stycket 5 och 43 § 1 gäller sjöpanträtt i fartyg och last som säkerhet för fordringar på bärgarlön. Förevarande bestämmelse upphäver inte sjöpanträtten som sådan i de fall där säkerhet har ställts. Däremot är det inte möjligt för bärgaren att driva igenom rätten i en sådan situation. En följd av detta är att bärgaren inte kan beviljas kvarstad för fordringen. Säkerheten måste givetvis vara godtagbar (jfr 15 kap. 8 § ). I sista hand blir det en domstol som i ett mål om kvarstad får avgöra om det finns en säkerhet som hindrar kvarstad för en bärgarlönsfordran som är förenad med sjöpanträtt. Det kan tilläggas att förevarande bestämmelse bara tar sikte på bärgarlön och inte på särskild ersättning, eftersom en sådan ersättning inte omfattas av reglerna om sjöpanträtt. Tredje stycket motsvarar beträffande bärgarlönen 16 kap. 9 § sjölagen i den lydelse som paragrafen har haft . Under denna rubrik finns det föreskrifter om bärgarens möjlighet att genom interimistiskt beslut utverka förskott på sin ekonomiska ersättning. 13 § På talan av bärgaren får rätten förplika den som är betalningsskyldig enligt detta kapitel att till bärgaren utge förskott på ersättningen för tiden till dess ersättningsfrågan har avgjorts genom dom eller beslut som har vunnit laga kraft. Ett sådant avgörande får också meddelas genom beslut under rättegång i mål om en bärgares fordran enligt detta kapitel. Förskottet skall fastställas till ett skäligt belopp och får förenas med en skyldighet för bärgaren att ställa säkerhet eller med andra villkor som är skäliga med hänsyn till omständigheterna. Ett yrkande om förskott får inte bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig i frågan. Ett avgörande i fråga om förskott får verkställas på samma sätt som en dom som vunnit laga kraft. Rätten får dock när förhållandena föranleder det ändra vad som bestämts i en sådan fråga, om någon av parterna väcker talan om detta eller avgörandet har meddelats som beslut under rättegång. Ett beslut om förskott som tingsrätten har meddelat under rättegången skall överklagas särskilt. Hovrättens beslut i ett sådant fall får inte överklagas. Ett beslut om förskott som hovrätten har meddelat under rättegången får inte heller överklagas. Paragrafen motsvarar 23 § i promemorian. Jämför artikel 22 i bärgningskonventionen. Paragarafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragarafen reglerar bärgarens möjlighet att vid domstol eller skiljenämnd utverka förskott på den bärgarlön och särskilda ersättning som slutligt skall tillfalla honom. Av första stycket framgår att förskottsfrågan skall prövas på yrkande av bärgaren. Yrkandet kan tas upp i två sammanhang. Bärgaren har möjlighet att väcka särskild talan om förskott. I sådant fall gäller de allmänna reglerna för tvistemål, där saken är sådan att förlikning är tillåten, i den mån det inte ges avvikande regler i förevarande paragaraf. Förskottsfrågan avgörs i så fall genom dom. Av tredje stycket framgår att domen får verkställas utan hinder av att den inte har vunnit laga kraft och att domen kan ändras efter en ny talan av någon berörd part. Förskottsdomen består till dess den sålunda har ändrats genom ett nytt avgörande eller tills dess frågan om den särskilda ersättningen är slutligt avgjord. Det är också möjligt för bärgaren att väcka förskottsfrågan inom ramen för ett mål om ersättning enligt 16 kap. Han kan då yrka att få förskott redan genom ett interimistiskt beslut under rättegången. Ett sådant beslut kan ändras under rättegången och det skall alltid omprövas när domstolen eller skiljenämnden skiljer målet ifrån sig. Domstolen eller nämnden kan då förordna att förskottsbeslutet skall bestå i avvaktan på att domen vinner laga kraft. Dessutom kan bärgaren yrka beslut om förskott i domen även om han inte har framställt någon begäran om förskott. En begäran om förskott kan väckas också i högre rätt inom ramen för ett där pågående mål om ersättning enligt 16 kap. Enligt andra stycket första meningen får ett avgörande om förskott förenas med villkor. I lagtexten nämns särskilt att domstol eller skiljenämnd kan besluta att bärgaren skall ställa säkerhet. Även andra villkor kan ställas upp. Om det bestäms förskott i ett läge då bärgaren inte redan har upparbetat någon fordran, kan det uppställas villkor som tillgodoser ägarens eller redarens intresse för det fall att bärgaren inte skulle erhålla någon fordran. Ett villkor kan t.ex. innebära att domstolen bestämmer en tidpunkt när talan senast skall vara väckt. I andra stycket andra meningen anges det att ett yrkande om förskott inte får bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig i frågan, något som följer av allmänna processuella regler, om yrkandet framställs som en särskild talan. Däremot är det möjligt att avslå ett interimistiskt yrkande om förskott utan att motparten fått yttra sig. Vid särskild talan kan detta dock bara ske under de förutsättningar som anges i 42 kap. 5 § . I tredje stycket ges regler angående verkställighet, omprövning och överklagande av förskottsavgörandet. När tingsrätten meddelar ett beslut under rättegången, får beslutet överklagas särskilt. Hovrättens beslut kan då inte överklagas. Förbudet mot överklagande omfattar också det fallet att frågan väcks i hovrätten och hovrätten meddelar beslut om förskott under rättegången. Hovrättens dom eller slutliga beslut i huvudsaken kan överklagas till enligt reglerna i . Om hovrätten har tagit ställning till förskott i sitt slutliga avgörande, får avgörandet överklagas också i denna del. Förskottets natur leder också till att beloppet skall betalas tillbaka helt eller delvis, om rättsinstansen sätter ned förskottet eller slutligt fastställer en ersättning som understiger detta. Last för humanitära ändamål Under denna rubrik finns bestämmelser som begränsar användningen av säkerhetsåtgärder i fråga om statsägda laster och laster som har skänkts av en stat för humanitära ändamål. 14 § Bestämmelserna i detta kapitel kan inte åberopas som grund för kvarstad eller någon annan säkerhetsåtgärd avseende en last som har skänkts av en stat för humanitära ändamål, om den staten har åtagit sig att betala för bärgning av lasten. Paragrafen motsvarar 24 § i promemorian. Jämför artikel 26 i bärgningskonventionen. 17 kap. Om haveri 1 § Om innebörden av gemensamt haveri och fördelningen på fartyg, frakt och last gäller York-Antwerpenreglerna 1994 i den mån något annat inte är avtalat. Regeringen tillkännager reglernas lydelse i engelsk text och svensk översättning. Ändringen innebär att sjölagens hänvisning till York-Antwerpenreglerna skall avse lydelse av reglerna. Vad särskilt gäller bärgning betyder det att fördelningen av ett gemensamt haveri skall avse bärgarlön också när den grundas på en bärgares skicklighet och ansträngningar att hindra miljöskada. Detta är ju en ny omständighet som introduceras genom bärgningskonventionen och som införs i sjölagen enligt förslagen i denna proposition, se 16 kap. 6 § 2. Fördelningen skall däremot inte omfatta den särskilda ersättning som bärgaren har rätt till när han (försökt) hindra eller begränsa skador på miljön, jämför 16 kap. 9 §. Den nya lydelsen av York-Antwerpenreglerna finns på engelska i bilaga 6 till denna proposition. I enlighet med andra stycket kommer regeringen att tillkännage även en svensk översättning av reglerna i anslutning till att den nya lydelsen av förevarande paragraf skall träda i kraft. 19 kap. Om preskription av vissa fordringar 1 § Följande fordringar upphör, vare sig ansvarigheten för dem är begränsad eller obegränsad, om talan inte väcks i laga ordning i fråga om 1. fordran på bärgarlön eller på sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 9 §: från det bärgningsföretaget slutfördes, 2. fordran på andel i bärgarlön enligt 16 kap. 11 § andra stycket: från det vederbörande av redaren fått underrättelse om bärgarlönens och andelens storlek; fordran upphör dock tidigast efter det bärgningsföretaget slutfördes, 3. fordran på ersättning för sammanstötning: från den dag skadan inträffade, 4. fordran på belopp som någon betalat utöver vad som belöper på honom enligt 8 kap. 1 §: från det beloppet betalades, 5. fordran på ersättning på grund av att gods har skadats, gått förlorat eller försenats vid befordran eller på grund av att det i konossement har lämnats oriktiga eller ofullständiga uppgifter: från det godset lämnades ut eller skulle ha lämnats ut, 6. fordran på ersättning för personskada eller försening vid passagerarbefordran: från ilandstigningen eller, om passageraren avlidit under befordringen, från den dag ilandstigning skulle ha ägt rum, eller, om passageraren avlidit efter ilandstigningen, från dödsfallet men inte senare än från ilandstigningen, 7. fordran på ersättning på grund av att resgods har skadats, gått förlorat eller försenats vid befordran: från det godset fördes i land, eller, om det har gått förlorat, skulle ha förts i land, 8. fordran på bidrag till gemensamt haveri eller en annan kostnad som skall fördelas enligt samma grund (13 kap. 15 § tredje stycket, 14 kap. 40 § och 17 kap. 6 §): från den dag dispaschen vann laga kraft, 9. fordran på ersättning för en oljeskada enligt bestämmelserna i 10 kap.: från den dag då skadan uppkom, dock att talan inte i något fall får väckas senare än för den olycka som orsakade skadan eller om olyckan utgjordes av en serie händelser, för den första av dessa. Svarar gäldenären i andra fall än som avses i första stycket för ersättning eller för någon annan fordran med begränsning av redareansvaret eller endast med inlastat gods upphör fordringen, om talan inte väcks i laga ordning, i fråga om en fordran på ersättning från den dag skadan inträffade och i fråga om någon annan fordran efter det att fordringen förföll till betalning. Om borgenären har rätt att för fordringen hålla sig även till redare, lastägare eller någon annan utan att begränsning av ansvarigheten äger rum, gäller en sådan rätt som för en fordran i allmänhet. Har en fordran som avses i första eller andra stycket kommit under behandling av dispaschör, anses talan om fordringen väckt. Den som infriat en fordran som avses i första stycket 5 får väcka återkrav mot tredje man efter utgången av den där angivna tiden. En sådan talan får dock inte väckas senare än från den dag huvudanspråket infriades eller talan väcktes om det. Ett avtal om förlängning av preskriptionstid som avses i första stycket 1-8 är giltigt endast om det har ingåtts efter fordringens tillkomst. Om avtalet gäller preskription i något annat fall än som avses i första stycket 1 eller 2, har det inte verkan än åt gången, räknat för avtalet. En sådan preskriptionstid får inte i något fall genom avtal förlängas med sammanlagt eller, i fall som avses i första stycket 6 eller 7, med från det ilandstigning eller ilandföring har ägt rum eller skulle ha ägt rum. I 13 kap. 4 § första stycket och 14 kap. 2 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som avviker från bestämmelserna i första stycket 5 och fjärde stycket. I 15 kap. 29 § andra stycket finns föreskrifter om ogiltighet av avtalsvillkor som inskränker en passagerares rättigheter enligt första stycket 6 och 7. Frågor om preskription av en fordran som avses i denna paragraf bedöms här i landet enligt svensk lag även om utländsk lag i övrigt är tillämplig på rättsförhållandet. Jämför artikel 23 i bärgningskonventionen. Första stycket 1 har redan genom lagförslag 2.1 ändrats så att det omfattar krav på särskild ersättning; preskriptionstid gäller alltså för sådana krav. Hänvisningen till 16 kap. har dock ändrats som en följd av den nya paragrafnumreringen i det kapitlet. I första stycket 2 ändras hänvisningen till den paragraf som handlar om andel i bärgarlön. Ändringen följer av den ändrade paragrafindelningen i 16 kap. Det sker också en ändring av materiell betydelse i punkten.