prop · GJ035 · 1996-01-01 00:00:00 — Genom lagen (1992:700) om ombildning av stadshypoteksinstitutionen och lagen (1994:758) om ombildning av landshypoteksinstitutionen skall stadshypoteksföreningarna och landshypoteksföreningarna upplösas utan likvidation. Efter ombildningen skall stadshypoteksinstitutionen bedriva rörelse i ett för ändamålet bildat kreditaktiebolag och landshypoteksinstitutionen i ett kreditmarknadsbolag. Enligt vad som upplysts vid föredragningen har stadshypoteksföreningarna redan upplösts och kommer även landshypoteksföreningarna att vara upplösta. Mot den bakgrunden bör inte stadshypoteksförening och landshypoteksförening tas upp bland de i förevarande paragraf angivna rättssubjekten. I paragrafens andra mening undantas från lagens tillämpning verksamhet som offentligt organ bedriver i egen regi eller har ett bestämmande inflytande i. Lagrådet har inget att invända mot det föreslagna undantaget men förordar att meningen i förtydligande syfte formuleras om. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen (som enligt vad Lagrådet föreslagit ovan skall ha beteckningen 3 §) ges följande lydelse: Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte bankaktiebolag, sparbank, central föreningsbank, understödsförening eller försäkringsbolag. Bestämmelserna avser inte heller sådana gäldenärer i vars verksamhet staten, en kommun, ett landsting, ett kommunalförbund, en församling eller en kyrklig samfällighet har ett bestämmande inflytande. 1 och 2 §§ Paragraferna har utformats med 2 kap. 1 och 2 §§ konkurslagen (1987:672) som förebilder. I 1 § första stycket föreskrivs att en ansökan om företagsrekonstruktion skall göras hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Enligt andra stycket skall sökanden i ansökan som regel ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig. I 1 § tredje stycket finns föreskrifter för det fall att ansökan gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig. I 2 § anges att en ansökan om företagsrekonstruktion skall göras skriftligen och att den skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller dennes ombud. I enlighet med vad Lagrådet anfört i anslutning till bestämmelserna i 1 kap. 2 § bör bestämmelserna i 2 kap. inledas med en förskrift om att en ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en borgenär. Bl.a. för att främja överskådligheten bör vidare bestämmelserna i förevarande paragrafer disponeras så att de ansluter närmare till förebilderna i 2 kap. 1 och 2 §§ konkurslagen. Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att paragraferna ges följande lydelse: 1 § En ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en borgenär. Ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Ansök- ningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig, om de inte är kända. 2 § Har en ansökan om företagsrekonstruktion gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig, skall rätten genast sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som enligt vad dessa visar är behörig och underrätta sökanden. Ansökan skall anses gjord, när handlingarna kom in till den förra tingsrätten. 4 § I denna paragraf föreskrivs under tre punkter vad en borgenärs ansökan om företagsrekonstruktion skall innehålla. Enligt punkt 2 skall anges de omständigheter på vilka borgenären grundar sin begäran. Av motiven framgår att denna föreskrift uteslutande åsyftar uppgifter om gäldenärens betalningssvårigheter. Det krävs alltså inte att en ansökande borgenär skall lämna uppgifter t ex om utsikterna för att rekonstruktionsförfarandet skall leda till framgång. Möjligheten att rätt förstå bestämmelsen torde underlättas, om vad som sålunda avses uttryckligen anges i paragrafen. Ett ytterligare skäl härför är bestämmelsen i 5 § om avvisande av bristfälliga ansökningar. Med hänsyn till det anförda föreslår Lagrådet att punkt 2 ges följande lydelse: upplysningar om gäldenärens betalningssvårigheter . 5 § Förevarande paragraf reglerar frågan om avvisande av en bristfällig ansökan. Där föreskrivs i ett första stycke att ansökan skall avvisas om den inte uppfyller de krav som anges i 1-4 §§ och i ett andra stycke att sökanden innan ansökan avvisas skall föreläggas att avhjälpa bristen. Bestämmelser om behandlingen av bristfälliga ansökningar finns på åtskilliga håll i lagstiftningen. Trots att innebörden som regel är densamma, varierar utformningen av bestämmelserna ganska mycket. Den här föreslagna lydelsen synes sakna tidigare motsvarighet och utgör alltså ytterligare en variant. Enligt Lagrådets mening bör lydelsen utformas i anslutning till någon gällande bestämmelse av samma art, förslagsvis 2 kap. 5 § konkurslagen. Lydelsen bör också jämkas så att det klart framgår att bestämmelsen inte är tillämplig, då bristen består i att ansökningen har getts in till en tingsrätt som inte är behörig. Mot bakgrund härav och med beaktande av den omdisponering av 1 och 2 §§ som föreslagits i det föregående förordar Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: En ansökan skall avvisas, om den inte innehåller sådana uppgifter som krävs enligt 1, 3 och 4 §§ och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. 6 § Denna paragraf inleder de bestämmelser som har tagits upp under rubriken av ansökan om företagsrekonstruktion. Medan de följande paragraferna reglerar själva förfarandet vid prövningen samt frågan om utseende av rekonstruktör och bestämmande av borgenärssammanträde, behandlas i 6 § de materiella förutsättningarna för att en ansökan skall bifal- las. Som nämnts i det föregående föreslår Lagrådet att i denna paragraf också skall tas upp föreskrift om vad som för bifall krävs i fråga om gäldenärens betalningssvårigheter. På grund av det anförda föreslår Lagrådet att den nyssnämnda rubriken flyttas till närmast före 7 § samt att närmast före 6 § införs en ny rubrik av följande lydelse: Förutsättningar för beslut om företagsrekonstruktion . I första stycket av 6 § i förslaget anges att beslut om att inleda ett rekonstruktionsförfarande inte får meddelas, om det saknas skälig anledning att anta att syftet med förfarandet kan uppnås. I lagförslaget används bl.a. uttrycket ansökan om företagsrekonstruktion , vilket närmast för tanken till att ett bifall till en ansökan skall föranleda ett beslut om företagsrekonstruktion . Detta uttryck används också på flera ställen i förslaget. Även om termerna företagsrekonstruktion och rekonstruktionsförfarande bör kunna användas med viss frihet, synes man böra undvika att ange att beslut avser inledande av rekonstruktionsförfarande; en sådan terminologi torde kunna föranleda missförstånd. Enligt Lagrådet framstår det som naturligt, särskilt mot bakgrund av den av Lagrådet föreslagna nya bestämmelsen i paragrafen, att i den nu förevarande bestämmelsen använda uttrycket Beslut om företagsrekonstruktion . Lagrådet föreslår att så sker. Mot bakgrund av det sagda föreslår Lagrådet att 6 § ges följande lydelse: En förutsättning för att beslut om företagsrekonstruktion skall meddelas är att gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder. Beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig anledning anta att syftet med förfarandet kan uppnås. En ansökan av en borgenär får bifallas endast om gäldenären har medgett ansökan. 7 § I förevarande paragraf i förslaget föreskrivs att, om gäldenärens ansökan tas upp, rätten skall genast pröva den. Av 8 § andra stycket tredje meningen följer emellertid ett undantag från denna regel om omedelbar prövning för det fall att gäldenärens ansökan har skett efter det att ansökan har gjorts av en borgenär och tingsrätten har ansett att samman- träde för prövning av saken likväl bör hållas. En reservation för detta fall bör göras i 7 §. Lagrådet föreslår därför att paragrafen får följande lydelse: Om gäldenärens ansökan tas upp, skall rätten genast pröva den, om inte annat följer av 8 § andra stycket. 12 § Enligt paragrafens första stycke skall rekonstruktören undersöka förutsättningarna för rekonstruktion av verksamheten enligt 1 kap. 3 § och därvid verka för att borgenärernas bästa iakttas. I andra stycket föreskrivs bl.a. att rekonstruktören skall undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd med gäldenären upprätta en plan som redovisar hur syftet med förfarandet skall uppnås. Enligt tredje stycket får rekonstruktören anlita sakkunnigt biträde. I fjärde stycket föreskrivs att rekonstruktören får väcka talan om återvinning. Vidare sägs att närmare bestämmelser om sådan talan finns i 3 kap. 5-7 §§. Om Lagrådets förslag till ändrad lydelse av 1 kap. 3 § (1 kap. 2 § enligt Lagrådets numrering) följs bör första stycket i förevarande paragraf utgå som överflödigt. De därpå följande styckena kommer i så fall att utgöra första, andra och tredje styckena. I det nya första stycket bör vidare en hänvisning göras till 1 kap. 2 § enligt Lagrådets förslag. Beträffande fjärde stycket enligt det remitterade förslaget förordar Lagrådet att bestämmelsen utformas som en upplysning om att det av 3 kap. 6 § framgår att rekonstruktören får väcka talan om återvinning. Med hänvisning till det anförda föreslår Lagrådet att förevarande paragraf ges följande lydelse: Rekonstruktören skall när han fullgör de uppgifter som anges i 1 kap. 2 § undersöka gäldenärens ekonomiska ställning och i samråd med gäldenären upprätta en plan som redovisar hur syftet med förfarandet skall uppnås (rekonstruk- tionsplan). Planen skall tillställas rätten och borgenärerna. Rekonstruktören får anlita sakkunnigt biträde. Att rekonstruktören får väcka talan om återvinning framgår av 3 kap. 6 §. 13 § I paragrafens första stycke föreskrivs att rekonstruktören inom från beslut om att inleda företagsrekonstruktion skall underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet. I andra stycket anges under fyra punkter visst material som skall fogas till underrättelsen. Enligt andra stycket punkt 1 krävs en förteckning över gäldenärens huvudsakliga tillgångar och skulder. I författningskommentaren motiveras begränsningen till huvudsakliga tillgångar och skulder med den korta tid som rekonstruktören har på sig att sammanställa uppgifterna. Lagrådet vill här förorda att begränsningen i uppgiftsskyldigheten i stället utformas så att det framgår att det räcker med en preliminär förteckning över gäldenärens tillgångar och skulder. I punkt 2 anges gäldenärens senaste balansräkning, om gäldenären är eller har varit bokföringsskyldig innan ansökan om företagsrekonstruktion gjordes och de ytterligare upplysningar som behövs om dennes redovisning. Eftersom rekonstruktionsförfarandet i praktiken inte torde kunna tillämpas på andra gäldenärer än sådana som är eller har varit bokföringsskyldiga framstår begränsningen i denna punkt av gäldenärskretsen som överflödig. Lagrådet förordar därför att begränsningen får utgå. Vidare bör avfattningen av punkten jämkas i förtydligande syfte. I övrigt bör paragrafen undergå vissa redaktionella jämkningar. Med hänvisning till det sagda förordar Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: Rekonstruktören skall inom från beslutet om företagsrekonstruktion underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet. Till underrättelsen skall fogas 1. en preliminär förteckning över gäldenärens tillgångar och skulder, 2. gäldenärens senaste balansräkning och de ytterligare upplysningar som behövs om hans ekonomiska ställning, 3. uppgift om orsakerna till betalningssvårigheterna och om hur verksamheten kan rekonstrueras, och 4. upplysning om den tidpunkt för borgenärssammanträdet som bestämts enligt 10 § andra stycket. Om antalet borgenärer med fordringar utan förmånsrätt är mycket stort, får underrättelser till dessa borgenärer ersättas av ett tillkännagivande genom kungörelse. En sådan kungörelse skall innehålla upplysning om beslutet om före- tagsrekonstruktion och om tidpunkten för borgenärssammanträdet. 15 § I paragrafen anges i tre punkter vissa viktigare affärstransaktioner som gäldenären inte får företa utan rekonstruktörens samtycke. Punkt 1 avser betalning av skulder som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion, punkt 2 gäller nya förpliktelser och punkt 3 dispositioner i fråga om egendom av väsentlig betydelse för gäldenärens verksamhet. Den första punkten intar såtillvida en särställning genom att den avser skulder som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion, medan övriga punkter reglerar transaktioner under rekonstruktionsförfarandet. Lagrådet har i och för sig inte något att erinra mot att krav på rekonstruk- törens samtycke uppställs i angivna fall. Det förefaller dock tveksamt om en betalning av en äldre skuld överhuvudtaget bör vara tillåten. Utgångspunkten för en företagsrekonstruktion enligt lagförslaget är ju att företagets tillgångar och skulder i princip skall frysas . En betalning av en skuld kan därför äventyra genomförandet av rekonstruktionen. Utrymmet för rekonstruktören att samtycka till betalning måste följaktligen vara mycket begränsat, ett förhål- lande som inte avspeglas i den föreslagna lagtexten. En jämförelse med dansk och finsk rätt visar att man där har en betydande restriktivitet när det gäller att under ett rekonstruktionsförfarande tillåta betalning av äldre skulder. Enligt den danska konkursloven får efter en betalningsinställelse betalning av en skuld ske utanför konkursreglerna endast om en betalning är nödvändig för att avvärja tab . I finsk rätt finns i lagen om företagssanering ett uttryckligt förbud mot betalning av äldre skuld. Lagen innehåller dock vissa undantag från förbudet. Enligt Lagrådets mening bör förevarande bestämmelse ge uttryck för nödvändig restriktivitet i fråga om att tillåta betalning. Det kan åstadkommas genom att enligt finsk modell ett uttryckligt förbud införs men förses med erforderliga undantag. Ett annat alternativ är att i lagtexten anges att betalning får ske endast under kvalificerade förutsättningar, t.ex. om särskilda eller synnerliga skäl föreligger. Vilket alternativ som bör väljas får övervägas under det fortsatta lagstiftningsarbetet. En bärande princip i förslaget är att gäldenären under rekonstruktionsförfarandet skall behålla rådigheten över sin egendom. I motiven anges att som en följd härav en rättshandling, som gäldenären har vidtagit utan att iaktta kravet på samtycke, inte kan enbart av det skälet drabbas av en civilrättslig ogiltighet, inte ens om medkontrahenten var i ond tro. Lagrådet har för sin del inte något att invända mot att rättshandlingar som gäldenären företar utan samtycke skall vara civilrättsligt giltiga. Som paragrafen utformats förmedlar den emellertid närmast ett intryck av att utgöra en rådig- hetsinskränkning. För att undvika missförstånd eller rättsförluster bör därför av paragrafen framgå att det förhållandet att en rättshandling företas utan samtycke inte inverkar på rättshandlingens giltighet. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att till paragrafen fogas ett andra stycke med följande lydelse: Åsidosätter gäldenären vad som föreskrivs i första stycket inverkar detta inte på rättshandlingens giltighet. 17 § Denna paragraf innehåller bestämmelser om det för rekonstruktionsförfarandet grundläggande förbudet mot säraktioner från borgenärers och andra rättsägares sida. Paragrafen är uppdelad på fem stycken, varav det första endast anger arten av inskränkningar och den tid under vilken de gäller. I första stycket anges sålunda att rekonstruktionsförfarandet pågår följande inskränkningar gäller i borgenärernas rätt att tvångsvis ta i anspråk gäldenärens egendom för betalning av sina fordringar. Därefter före- skrivs att utmätning inte får beslutas, att, om utmätning har beslutats, utmätningsförfarandet inte får fortsättas och att detta dock inte gäller utmätning för sådan fordran till säkerhet för vilken borgenären har hand- panträtt i gäldenärens egendom (2 st) samt att beslut om kvarstad och om be- talningssäkring inte får meddelas och verkställighet av sådant beslut inte får ske (3 st). Vidare anges att handräckning enligt lagen (1978:599) om avbetal- ningsköp mellan näringsidkare m fl inte får ske och att detsamma gäller återtaganden genom verkställighet av dom (4 st) samt att under förfarandet inte heller i övrigt får vidtas åtgärd för verkställighet enligt 16 kap. utsöknings- balken (5 st). I sak vill Lagrådet framhålla följande beträffande förslaget. Bestämmelserna hindrar inte att domstol eller kronofogdemyndighet under rekonstruktionsförfarandet meddelar dom eller beslut om sådan betalningsfastställelse som medför utmätningsverkan (jfr 4 kap. 27 § utsöknings- balken) och det torde inte heller vara motiverat att uppställa sådant förbud. Det finns emellertid knappast anledning att tilllåta att exekutiv försäljning eller redovisning av influtna medel efter sådan betalningsfastställelse får äga rum under förfarandet; detta gäller oavsett om betalningsfastställelsen har beslutats före förfarandet eller beslutas under detta. Denna situation omfattas emellertid inte av den föreslagna lydelsen. Undantag från förbudet att besluta utmätning föreslås som nämnts gälla för fordran som är förenad med handpanträtt. Undantaget synes böra vidgas till att gälla även fordran som är förenad med retentionsrätt (jfr t.ex. 1 kap. 5 § 2 st. konkurslagen). I förslaget har inte tagits upp föreskrift om förbud mot införsel under rekonstruktionsförfarandet; frågan kan vara aktuell endast då gäldenären är fysisk person (jfr. 15 kap. 3 § utsökningsbalken). Under föredragningen har upplysts att avsikten är att införsel då skall kunna ske för underhållsbidrag men inte för skatter, böter m m. Denna ståndpunkt, som synes lämplig, bör framgå av paragrafens lydelse. Mot den föreslagna lydelsen kan i formellt hänseende anföras följande. Beskrivningen i första stycket ger sken av att täcka samtliga inskränkningar i paragrafen. Så är dock inte fallet med det förbud som anges i femte stycket, något som också markeras av ingressen i det stycket. Denna lagteknik är inte helt tillfredsställande. Det torde vidare vara önskvärt att paragrafen utformas något mera överskådligt än som skett, särskilt som vad Lagrådet anfört i det föregående påkallar ytterligare föreskrifter i saken. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: rekonstruktionsförfarandet pågår får utmätning eller annan verkställighet enligt utsökningsbalken inte äga rum mot gäldenären. Utmätning får dock ske för fordran för vilken borgenären har handpanträtt eller reten- tionsrätt. Införsel får äga rum såvitt avser underhållsbidrag. Handräckning enligt lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m fl får inte ske. Under förfarandet får inte heller meddelas beslut om kvarstad eller betalningssäkring. Beträffande paragrafens tillämpning kan anmärkas följande. Om en borgenär har ansökt om utmätning före beslutet om företagsrekonstruktion men utmätning inte hunnit beslutas, bör utsökningsmålet vila hos kronofogdemyndigheten under rekonstruktionsförfarandet. Efter dettas upphörande bör handläggningen av målet återupptas, om inte borgenären återkallar sin ansökan. 18 § Denna paragraf innehåller en särskild bestämmelse om säkerhetsåtgärd med 15 kap. 3 § som viss förebild. I förslaget anges sålunda att, om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären utan rekonstruktörens samtycke företar eller underlåter en viss handling och därigenom sätter en borgenärs rätt i fara, rätten får på borgenärens begäran besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa dennes rätt. När fråga om säkerhetsåtgärd aktualiseras, torde i allmänhet också finnas behov av att domstolen kan förordna interimistiskt därom till dess motparten har fått tillfälle att yttra sig. Förslaget upptar emellertid inte några direkta bestämmelser om förfarandet vid behandlingen av en begäran om säkerhetsåtgärd. Enligt 4 kap. 1 § 1 st i förslaget gäller beträffande handläggningen av frågor om företagsrekonstruktion, i den mån inte annat föreskrivs i förevarande lag, lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden. I 4 § 3 st första meningen ärendelagen finns en bestämmelse om säkerhetsåtgärd, som kan sägas utgöra en motsvarighet till den nu förevarande bestämmelsen i förslaget. I andra - fjärde meningarna i samma stycke anges att tillfälle skall lämnas den som åtgärden angår att yttra sig däröver, att, om fara är i dröjsmål, förordnande dock får meddelas samt att åtgärden skall hävas av rätten, om skäl inte längre förekommer för den. Förslagets ståndpunkt torde vara att de nu nämnda förfarandereglerna skall vara tillämpliga i fråga om handläggningen av en begäran om säkerhetsåtgärd enligt den nu förevarande bestämmelsen. Även om detta inte kan anses framgå tydligt av förslaget, har Lagrådet inte någon erinran mot förslagets ståndpunkt i det nämnda hänseendet. I författningskommentaren har uttalats att en rättshandling som gäldenären vidtar med åsidosättande av vad rätten har förordnat enligt 18 § saknar giltighet gentemot en tredje man som insett eller bort inse gäldenärens bristan- de behörighet. Uttalandet synes böra uppfattas så, att en rättshandling som sker i strid med domstolens förordnande i princip är ogiltig men att en godtroende medkontrahent är skyddad oavsett rättshandlingens art. I anledning av uttalandet vill Lagrådet anföra följande. Inledningsvis kan erinras om att förevarande bestämmelse är av samma karaktär som bestämmelserna om säkerhetsåtgärd i bl.a. 15. kap 3 § och 4 § 3 st ärendelagen. En rättshandling som strider mot förordnande med stöd av den föreslagna bestämmelsen kan inte ges annan verkan än rättshandlingar som är stridande mot förordnande som meddelats enligt andra liknande regler, i vart fall inte utan att en särskild bestämmelse i saken meddelas. Som framgår av motiveringen kan förordnande enligt den föreslagna 18 § vara av flera olika slag. Det måste antas att principen är att en rättshandling som strider mot ett förordnande är ogiltig, eftersom gäldenären inte är behörig att vidta åtgärden. Undantag från denna princip torde endast kunna förekomma enligt vad som gäller om godtrosförvärv, dvs. främst av lösöre. Lagen om godtrosförvärv av lösöre är inte direkt tillämplig i den nu aktuella situationen, där gäldenären kan förutsättas äga egendomen. Det har dock förutsatts att lagen skall kunna tillämpas analogt i vissa situationer av den typ som här avses, vilket har överlämnats till rättstillämpningen att avgöra (se prop. 1985/86:123 s. 17). Det torde saknas anledning att frångå vad som sålunda får antas gälla. Med hänsyn till bestämmelsens syfte saknas enligt Lagrådets mening vidare anledning att begränsa dess tillämpning till fall då gäldenärens befarade handlande eller underlåtenhet sker utan rekonstruktörens samtycke. Beslut enligt 18 § kan ha sådant innehåll att verkställighet kan behöva ske. Att sådan verkställighet får äga rum utgör ett undantag från det principiella förbudet i 17 §. Detta bör framgå av bestämmelsen. Med hänsyn härtill och till att en mindre jämkning bör ske av den föreslagna lydelsen förordar Lagrådet att paragrafen ges följande lydelse: Om det finns särskilda skäl att befara att gäldenären företar en viss handling eller underlåter att vidta en viss åtgärd och därigenom sätter en borgenärs rätt i fara, får rätten på borgenärens begäran besluta om lämplig åtgärd för att säkerställa dennes rätt. Bestämmelserna i 17 § hindrar inte verkställighet av ett sådant beslut. 20 § I paragrafens första stycke har tagits in den viktiga regeln om förbud för en gäldenärs avtalsmotpart att under vissa angivna omständigheter häva ett ingånget avtal, om gäldenären begär att avtalet fullföljs.