prop · GJ03140 · 1996-01-01 00:00:00 — Varje tvist mellan konventionsstater om konventionens tolkning eller tillämpning får, sedan inhemska rättsmedel uttömts och när folkrätten så kräver, överlämnas till de förfaranden som föreskrivs i detta kapitel. Hänvisningen till internationell rätt innebär att hänvändelsen till inhemska organ i första hand är huvudregeln, dock med undantag. Sådana är exempelvis situationer där effektiva inhemska rättsmedel saknas eller där det är fråga om en tvist mellan stater. Beslut som fattas enligt detta kapitel binder parterna och endast dessa. Besluten har alltså inte formell rättskraft. Motsvarande bestämmelse gäller även , men i praktiken har detta dock inte hindrat att besluten blivit viktiga prejudikat. Begränsningar och undantag från tillämpligheten av kapitel 2 I detta kapitel fastställs de automatiska och fakultativa undantagen i fråga om tillämpningen av förfaranden som anges i kapitel 2 och som syftar till bindande beslut. Tvister om en kuststats suveräna rättigheter eller jurisdiktion sorterar under de tvingande förfarandena i kapitel 2 i tre fall: a) om tvisten gäller en kuststats åtgärder i dess ekonomiska zon i fråga om sjöfart, överflygning, utläggande av kablar eller annan laglig använd- ning av havet, b) om tvisten gäller ett fall där en stat vid utövandet av de ovan angivna rättigheterna påstås ha brutit mot konventionen eller kränkt kuststatens, med konventionen förenliga, lagar eller andra författningar samt c) om det görs gällande att kuststaten brutit mot överenskommelser eller andra bestämmelser avseende skydd och bevarande av den miljön. Denna bestämmelse utesluter från tvingande förfarande sådana tvister där det är fråga om en kuststats rätt att använda naturtillgångar. Tvister rörande marinvetenskaplig forskning hör i princip till kapitel 2, utom i de fall de rör en kuststats rätt att tillåta sådan forskning i dess ekonomiska zon eller på kontinentalsockeln, eller rör beslut att avbryta pågående forskning. I praktiken innebär detta att de mest betydande forskningstvisterna utesluts från det bindande förfarandet. Med vissa undantag hänskjuts dessa tvister till obligatorisk, men icke-bindande, förlikning. Fiskeritvister sorterar i princip under kapitel 2, men de viktigaste fiske- frågorna har dock uteslutits, dvs. frågor som anknyter till en kuststats suveräna rätt att bestämma över tillgångarna i sin ekonomiska zon. Dessa tvister blir föremål för icke-bindande förlikning om det görs gällande att en kuststat försummat sin skyldighet att bevara och förvalta tillgångarna i den ekonomiska zonen, eller att den på ett godtyckligt och diskrimi- nerande sätt fastställt de största tillåtna fångstmängderna. Förliknings- kommissionen får emellertid inte överta kuststatens prövningsrätt. Vid sidan av de automatiska undantagen i föregående artikel, har en stat rätt att, i samband med anslutningen till konventionen eller vid senare tillfälle genom skriftlig förklaring, utesluta en eller flera av följande tvistekategorier: a) tvister som rör avgränsningen av territorialhavet, kontinentalsockeln, den ekonomiska zonen eller historiska bukter eller historiska rättigheter. Dessa skall i regel bli föremål för förlikning enligt bilaga V kapitel 2. När inkommit, skall staterna sträva efter en gemensam överenskommelse eller överenskomma om ett annat tvistlös- ningsförfarande, b) tvister som rör militär verksamhet samt tvister som anknyter till verk- ställighet av lagar beträffande de suveräna rättigheter som enligt artikel 297.2 och 297.3 ligger utanför en domstols behörighet, c) tvister som är aktuella i , utom i det fall att säker- hetsrådet stryker ärendet från sin dagordning eller hänskjuter det till behandling enligt konventionen. En förklaring kan när som helst återkallas. Den kan också avgränsas till att omfatta endast en begränsad tvistkategori, en viss situation eller ett visst område. En förklaring kan också ändras genom att en ny förklaring inlämnas. När en stat som inlämnat förklaring ändå vill ta upp en i förkla-ringen intagen tvist till behandling, kan motparten vägra med hänvisning till förklaringen. Vilken konventionspart som helst kan ta upp tvisten i ett organ som givits behörighet enligt förklaringen. Att en förklaring görs, ändras eller återkallas påverkar inte ett ärende som redan behandlas, om inte parterna kommer överens om annat. En tvist som är föremål för undantag enligt artikel 297 eller förklaring enligt artikel 298, kan tas upp till bindande förfarande endast om parterna samtycker därtill. Bestämmelserna om undantag och förklaringar påverkar inte staternas rätt att när som helst avtala att en tvist dem emellan skall göras till föremål för annat förfarande. 5.16 Del XVI (artiklarna 300-304) Allmänna bestämmelser Del XVI innehåller regler av vitt skilda slag. De avser konventionens samtliga delar och bilagor och förtjänar därför beteckningen allmänna bestämmelser. Artiklarna 300 och 301 Artikel 300 bekräftar den allmänna grundsatsen att traktaträttsliga förplik- telser skall uppfyllas med gott uppsåt och utan rättighetsmissbruk (jfr bl.a. artikel 26 Wienkonvention om traktaträtten). Detsamma gäller för den i havsrättskonventionen i flera sammanhang förekommande prin-cipen om fredlig användning av haven, artikel 301 (jfr artikel 2:4 i ). Denna artikel föreskriver att nationella säkerhetsintressen har företräde före konventionens regler om att lämna ut information. Artikeln tar inte minst sikte på teknologiöverföring. Denna artikel avser rätten till arkeologiska och historiska fynd och bör läsas i anslutning till artikel 149, som reglerar fynd gjorda i området.Enligt artikel 303 ges kuststaterna rätt att inom territorialhavet och, i förekommande fall, i den angränsande zonen kontrollera handeln med sådana föremål.Enligt punkt 3 påverkas inte identifierbara ägares rättig-heter och inte heller gällande bärgningsregler (se avsnitt 6.2 och 6.9). Här förklaras att konventionens bestämmelser om ansvar och skade- ståndsskyldighet påverkar vare sig användningen av gällande folkrättsliga regler eller utformningen av nya sådana. 5.17 Del XVII (artiklarna 305-320) Slutbestämmelser Del XVII innehåller vissa okonventionella inslag. Även andra rättssubjekt än stater kan vara fördragsslutande parter (artikel 305). Vidare krävs för konventionens ikraftträdande ratifikation av ett relativt stort antal stater (artikel 308). Förhållandet mellan konventionen och andra internationella överenskommelser regleras relativt detaljerat (artikel 311). För ändringar i konventionen lämnas detaljerade regler (artikel 312-314). Konventionen kan undertecknas av alla stater, vissa associerade stater och områden med full inre självstyrelse och av vissa internationella organisa- tioner (däribland EG). Artiklarna 306 och 307 Konventionen kräver av stater ratifikation, respektive av internationella organisationer bekräftelse för att de skall bli bundna. Stater och andra rättssubjekt, som omnämns i artikel 305, har rätt att ansluta sig till konventionen efter det att tidsfristen för ratifikation löpt ut (artikel 307). Konventionen träder i kraft efter dagen för deposition av det sextionde ratifikationsinstrumentet. Sedan som sextionde stat ratificerat konventionen , trädde den i kraft . För stater som ratificerar eller ansluter sig senare träder konventionen i kraft efter deposition hos general-sekreterare av instrumentet. För ikraftträdandet av tillämpningsavtalet gäller särskilda regler (se kommentarer under del XI). skall samman- träda den dag som konventionen träder i kraft och skall då utse myndig- hetens råd. Regler, föreskrifter och förfaranden som utformats av den förberedande kommissionen kan tillämpas interimistiskt. Artiklarna 309 och 310 Förbehåll mot konventionen, som enligt denna inte är uttryckligen tillåtna, får i princip inte göras. Ett tillåtet undantag finns i artikel 298, som ger en stat rätt att exkludera vissa kategorier av tvister från de tvist-lösningsförfaranden som omnämns i del XV kapitel 2. Artikel 309 hindrar dock inte en stat från att avge förklaringar och att göra andra uttalanden i samband med undertecknande respektive ratifi-kation av konventionen, i syfte att bl.a. harmonisera sina lagar och förord-ningar med bestämmelserna i konventionen, förutsatt att dessa inte avser att utesluta eller ändra den rättsliga verkan av konventionen (artikel 310). Vad avser förklaringar i anledning av ratifikation av konven-tionen, se avsnitt 6.1.2. Artikeln reglerar konventionens inverkan på tidigare respektive senare ingångna avtal, till vilka samma stater är parter, på ett sätt som i det stora hela överensstämmer med Wienkonvention om traktaträtten. Sålunda upphävs inte Genèvekonventioner om havsrätten, men havsrättskonventionen äger företräde. Redan existerande eller framtida avtal, som uttryckligen är tillåtna eller stöds av konventionen, påverkas inte av denna. Exempel härpå kan vara avgränsningsavtal som ingås mellan stater med motstående kuster. Konventionen föreskriver skilda regler för ändringar vad avser verksam- heten i området (dvs. djuphavsutvinning) och ändringar av andra delar av konventionen. När en period av har gått från den dag när konventionen trädde i kraft () kan konventionsparterna sammankalla en revisionskonferens, om mer än hälften av konventionsstaterna samtycker till detta (artikel 312). Härutöver kan en konventionsstat skriftligen framföra ändringsförslag till konventionen efter dess ikraftträdande. Dessa antas utan att parterna sammankallar någon konferens om ingen konventionsstat gjort invändningar mot ändringsförslaget (artikel 313). I båda fallen skall ändringar till konventionen bli föremål för ratifikation. De träder i kraft endast för stater som ratificerat dem, efter det att de har blivit ratificerade av två tredjedelar av konventionsstaterna, dock ej färre än 60 (artikel 316.1). Konventionsändringar som avser verksamheten inom området kan endast antas efter godkännande av rådet och församlingen. Rådet, vars beslutssystem inom ramen för skilda kamrar ger möjlighet att blockera beslut, kan endast fatta beslut om ändringar med konsensus. Då djuphavsutvinning bygger på en institutionell struktur som kan verka endast på grundval av ett gemensamt regelsystem gällande för alla parter, träder en ändring i kraft för alla stater efter det att tre fjärdedelar av konventionsstaterna ratificerat. I tillämpningsavtalet har, vad gäller områ-det, konventionens regler om en granskningskonferens avskaffats. En konventionsstat kan med varsel säga upp konventionen. Här föreskrivs att bilagorna till konventionen utgör en integrerad del av konventionen. generalsekreterare skall vara depositarie för konven- tionen och ges i artikeln de åligganden som normalt ankommer på en depositarie. Konventionstexterna på sex officiella språk skall äga lika giltighet. 5.18 Bilaga IX Deltagande av internationella organisationer Konventionens artikel 305.1 f fastställer att konventionen skall stå öppen för att undertecknas av internationella organisationer i överensstämmelse med bilaga IX. Denna betecknas inofficiellt som EG-klausulen , eftersom bestämmelserna om internationella organisationers deltagande har utformats med särskilt hänsynstagande till gemenskapens möjlighet att skriva under konventionen. EG är den enda internationella organisation som uppfyller betingelserna att deltaga enligt bestämmelserna i bilaga IX. Eftersom traktater enligt allmän folkrätt endast kan ingås mellan stater, betecknar bilaga IX en ändrad statspraxis, som senare har avspeglat sig i motsvarande klausuler i andra mellanfolkliga överenskom-melser. Den rättsliga bakgrunden är den omständigheten, att EU:s medlemsstater inte längre själva kan ingå mellanfolkliga avtal på områ-den, där de har överfört kompetensen till gemenskapen. EG:s deltagande är följaktligen begränsat till dess specifika kompetensområden. Gemenskapen undertecknade konventionen . En analog regel finns i tillämpningsavtalets artikel 8.2. Detta avtal underteck-nades av gemenskapen . Artikeln definierar en internationell organisation enligt konventionens artikel 305 och bilaga IX som en mellanstatlig organisation, vars med-lemsstater till organisationen har överfört kompetens inom områden, som faller under konventionen, bland annat kompetensen att ingå traktater. För att en internationell organisation skall få underteckna konventionen förutsätter artikeln att flertalet av medlemsstaterna har undertecknat kon- ventionen. Vidare skall organisationen vid undertecknandet avge en förklaring, vilken närmare anger de frågor som medlemsstaterna överfört inom kon-ventionens område. Gemenskapen avgav i samband med undertecknandet en sådan förklaring. På samma sätt som vid undertecknande enligt artikel 2 uppställer artikel 3.1 som förutsättning för att en internationell organisation skall få deponera sitt instrument, att flertalet av medlemsstaterna deponerar eller har deponerat sina ratifikations- eller anslutningsinstrument. De instru- ment som deponeras av den internationella organisationen skall innehålla de åtaganden och förklaringar som krävs enligt artiklarna 4 och 5 i denna bilaga. Artikeln ålägger en internationell organisation att åtaga sig att godkänna de rättigheter och förpliktelser som följer av den av medlemsstaterna över-förda kompetensen Organisationen deltar i konventionen i den omfattning som den har kompetens till. Följaktligen får medlemsstaterna inte utöva den kompe- tens, som de har överlåtit till organisationen. En internationell organisa- tions deltagande innebär å andra sidan inte någon utökning av medlems- staternas representation. Således får organisationen inte en extra röst utöver antalet medlemsstater (15 + 1 förblir, i EU:s fall, 15). På samma sätt kan organisationens deltagande inte skapa rättigheter för medlems- stater som inte deltar i konventionen. Det kan således slås fast att konventionen har företräde i förhållande till tillämpningsavtalet i fråga om upprättandet av den internationella organi- sationen och de rättsakter som kan härledas därifrån. Artikeln handlar om förklaring, notifikation och underrättelse av både en internationell organisation och dess medlemsstater angående överlåtande av kompetens. Enligt artikelns punkt 1 skall en internationell organisations instrument angående bekräftelse, tillträde eller ratifikation av konventionen innehålla en förklaring som närmare anger de sakområden i konventionen för vilka behörighet har överförts till organisationen av de medlemsstater som är parter i konventionen. Punkt 2 stadgar att en medlemsstat i en internationell organisation skall, då den ratificerar eller ansluter sig till konventionen, eller då organisa-tionen deponerar sitt anslutningsinstrument, beroende på vilket som sker sist, avge en förklaring som närmare anger de sakområden i konventionen för vilken den har överfört behörighet till organisationen. Punkt 3 innehåller en presumtionsregel som ger deltagande stater kompetens på alla de sakområden som inte uttryckligen omfattas av den till organisationen . Vidare stadgas att förklaringar, notifikationer och underrättelser enligt artikeln skall närmare ange arten och omfattningen av den överförda kompetensen (jfr punkt 6) samt att ändringar i kompetensfördelningen skall fortlöpande meddelas depositarien (jfr punkt 4). Bestämmelserna i artikelns punkt 2 föranleder förklaring angående över-låtande av behörighet till Europeiska gemenskapen (se avsnitt 6.1.2). De parter som har behörighet enligt artikel 5 i denna bilaga, skall vara ansvariga för bristande iakttagande av skyldigheterna eller för varje annan överträdelse av konventionen. Underlåtelse att på begäran upplysa om vilken part som i en konkret fråga är ansvarig medför solidariskt ansvar. Enligt denna artikel kan en internationell organisation fritt välja en eller flera av de i konventionens artikel 287.1 a, c eller d omnämnda formerna för biläggande av tvister. Såsom icke-stat är organisationen förhindrad från att lösa en eventuell tvist i den i . Konventionens del XV har emellertid analog användning på varje tvist mellan konventionsparter, varav en eller flera är internationella organisationer. När en internationell organisation och en eller flera av dess medlems- stater är gemensamma parter i en tvist skall organisationen antagas ha accepterat samma tvistlösningsmodell som medlemsstaterna. Om en medlemsstat endast har valt enligt artikel 287, skall organisationen och den berörda medlemsstaten anses ha godkänt skiljedomsförfarande i enlighet med bilaga VII, såvida parterna i tvisten inte kommit överens om något annat. Artikeln fastslår att del XVII äger motsvarande tillämpning på en internationell organisation, dock med en rad undantag som uppräknas i artikeln: - en internationell organisations instrument angående formell bekräftelse skall inte räknas in i de för konventionens ikraftträdande nödvändiga sextio ratifikationerna; - för att åtnjuta exklusiv kompetens vid ändring av konventionen (artikel 312- 315) förutsätts att organisationen har kompetensen till hela det sak-område, som ändringen omfattar; - när det gäller ikraftträdandet av ändringar (jfr artikel 316.1-3) betraktas en internationell organisations instrument angående formell bekräftelse eller anslutning till ett ändringsförslag som ratifikations- eller anslutnings- instrument för envar medlemsstat som deltar i konventionen om hela innehållet faller under organisationens kompetens. Vid alla andra ändringar skall den internationella organisationens formella bekräftelse eller tillträdesinstrument inte tas i beaktande vid användningen av artikel 316.1 och 316.2. Organisationen talar för samtliga medlemsstater, endast när den har exklusiv kompetens. I motsatt fall är det varje enskild medlemsstats sak att agera. I båda fallen upprätt-hålls principen i bilaga IX artikel 4.4, enligt vilken organisationens delta-gande inte kan medföra någon utökad representation för medlemsstaterna; - en internationell organisation kan inte säga upp konventionen enligt artikel 317, så länge en av dess medlemsstater deltar i konventionen; - en internationell organisation skall säga upp konventionen om ingen av dess medlemsstater längre är deltagande stat. Organisationens medlemskap förutsätter att de i bilaga IX artikel 1 angivna kvalifikationerna är upp-fyllda. 5.19 Slutakten till tredje havsrättskonferens, bilaga I, resolutionerna III och IV samt bilagorna III-VI Slutaktens resolution III berör territorier där befolkningen inte har uppnått fullständigt oberoende eller självstyrande status och som erkänts av . Beträffande dessa skall bestämmelserna angående intressen och rättigheter i konventionen genomföras till fördel för befolk- ningen i territoriet i syfte att förbättra dess välstånd och utveckling. Resolution IV tar sikte på nationella befrielserörelser vilka har inbjudits att delta vid konferensen som observatörer och som ges rätt att under- teckna konferensens slutakt i denna egenskap. Bilagorna III-V till slutak-ten avser erkännanden till konferensens värdländer m.fl. Bilaga VI behandlar utvecklingen av medlemsländernas vetenskapliga forskning och teknologiutveckling på det området. De uppmanas att prioritera denna verksamhet och stödja utvecklingsländernas forsk-ningsprogram. , de regionala bankerna och UNDP rekom-menderas att lämna ekonomiska bidrag. Dessa och andra organisationers arbete är ytterligare ägnat att befästa konventionen som ett uttryck för modern internationell rätt och en ram för tekniska arrangemang på havs-rättens område. 6 Överväganden och förslag 6.1 Godkännande av havsrättskonvention och avtal om tillämpningen av konventionens del XI -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: godkänner | | havsrättskonvention av samt avtalet av den | | om tillämpningen av konventionens del XI med föl- | | jande förklaringar: | | - Förklaring i enlighet med artikel 310 i konventionen med | | inne-börden att sunden mellan och () | | respek-tive mellan och () betraktas | | av som s.k. historiska sund enligt konventionens | | artikel 35 c, | | - Förklaring i enlighet med artikel 287 i konventionen med | | inne-börden att väljer i | | för lös-ning av tvister rörande tolkning eller tillämpning av | | konventionen, | | - Förklaring i enlighet med konventionens bilaga IX artikel 5.2 | | med innebörden att som medlem i Europeiska gemenskapen | | har överfört behörighet till gemenskapen avseende vissa sakområden| | i konventionen. Vidare anges att en detaljerad förklaring om | | den när-mare innebörden av den överförda behörigheten kommer att| | göras i enlighet med bestämmelserna i konventionens bilaga IX när| | ge-menskapen tillträder konventionen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag avseende godkännande av konventionen och avtalet. Vad avser förklaring i enlighet med artikel 310 i konventionen, föreslår promemorian att en sådan förklaring bör omfatta dels de historiska sunden , dels neutrala staters rättigheter och skyldigheter enligt Haagkonven-tion om neutrala makters rättigheter och skyldigheter i händelse av sjö-krig. Promemorian föreslår att bör avvakta med förklaring i enlig-het med artikel 287 i konventionen. Promemorian omfattar inte förslag till förklaring i enlighet med konventionens bilaga IX artikel 5.2. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser förordar en ratifikation eller har inget att erinra mot en sådan. menar dock att bör ratificera om i vart fall EU, och ratificerar. Vad avser förklaring i samband med ratifikation av konven-tionen, har Försvarsmakten och Kungliga påtalat det angelägna i att upprepar den förklaring som avgavs i samband med undertecknandet av konventionen, omfattande de två sakområden promemorian föreslår. Skälen för regeringens förslag: Havsrättskonventionen undertecknades av . Ett tillämpningsavtal avseende utvin-ning av tillgångar från havsbottnen utanför gränserna för nationell juris-diktion undertecknades av . Den svenska politiken har traditionellt varit uttalat positiv i fråga om konventionen. har tillsammans med övriga nordiska länder under en följd av år aktivt arbetat för att uppnå internationell uppslutning kring konventionssystemet, bl.a. genom ordförandeskapet i intressegruppen (Friends of the Convention). FN:s generalsekre- terares konsultationer, som resulterat tillämpningsavtal, har fått fulla och uttalade stöd. intresse att åstadkomma univer-sell anslutning till havsrättskonvention är flera. Konventionen är FN:s hittills mest omfattande regelverk. Den reglerar nära nog alla upptänkliga förhållanden som avser det fredliga utnyttjandet av de två tredjedelar av jordens yta som täcks av hav. Även om viktiga delar av konventionen speglar sedvanerätt eller är på väg att få sedvanerättslig status är det en avgörande skillnad mellan sed-vanerätt och en bindande konvention. Risken för krypande jurisdiktion undviks lättare om stater är parter till en konvention som tydligt reglerar rättigheter och skyldigheter. Ur ett säkerhetspolitiskt perspektiv är det av avgörande vikt att så många stater som möjligt är bundna av identiska folkrättsliga regler. Genom konventionen införs en flexibel tvistlösningsmekanism. Detta bidrar till att skapa säkerhet kring en enhetlig och förutsebar utveckling av den internationella havsrätten som den hämmar framställan- det av tvivelaktiga krav. Konventionen är vidare ett av de mest kraftfulla och omfattande miljö- instrument som framförhandlats. Den skapar kontraktsbundna för- pliktelser för att skydda och bevara den miljön, såväl dess levande tillgångar som den näringskedjan. Den ställer krav på nationell lagstiftning för att skydda miljön från föroreningar. Denna skyldighet innefattar även inkorporering av nya framtida standarder, allteftersom de utarbetas och accepteras av staterna. Dessa kan genom att skapa folk- rättslig sedvanerätt till och med komma att binda samtliga konventions- parter, inklusive dem som inte accepterat en viss standard.