prop · GJ03176 · 1996-01-01 00:00:00 — Möjligheten att förelägga bör inte användas vid andra tillfällen än då inte kan få begärda uppgifter på frivillighetens väg. I föreläggandet får vite sättas ut. 11 § I paragrafen ges rätt att inspektera verksamheten och hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning. Den som utför inspektionen skall få tillträde till lokaler eller andra utrymmen som används av verksamheten och möjlighet att omhänderta handlingar, prover och annat material som rör verksamheten. får dock inte bereda sig tillträde till bostäder. Det är viktigt att tillsynen även kan utövas på plats. På så sätt kan få en bättre uppfattning om verksamheten och också lättare och snabbare upptäcka eventuella brister. Inspektionen får naturligtvis inte störa verksamheten mer än nödvändigt. Eventuella omhändertagande av handlingar eller annat får inte medföra att vården av patienterna påverkas. För att inspektionen skall medföra så liten olägenhet som möjligt är det väsentligt att kan få t.ex. upplysningar om var handlingar finns eller information om hur rutiner fungerar. Det föreskrivs därför att den vars verksamhet eller den vars yrkesutövning inspekteras är skyldig att lämna den hjälp som behövs vid inspektionen. 12 § Vid inspektion enligt 11 § får biträde från polismyndighet användas. Polisens bistånd skall avse de åtgärder som avses i 11 §, dvs. hjälp att få tillträde till lokaler och tillfälligt omhänderta handlingar, prover och annat material som rör verksamheten. 13 § Om under tillsynsarbetet eller på annat sätt får kännedom om att någon har brutit mot en bestämmelse som gäller verksamhet som står under styrelsens tillsyn skall styrelsen vidta åtgärder för att rättelse skall ske. Det kan avse bl.a. brister i anmälningsskyldigheten till eller de krav på hälso- och sjukvårdsverksamhet som återfinns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Vilka åtgärder som kan vidtas anges i 14 - 18 §§. I första hand skall försöka vinna rättelse genom frivilliga åtgärder. Om det behövs skall göra anmälan till åtal. Det kan vara aktuellt om någon bedriver verksamhet utan att ha gjort föreskriven anmälan till (se 21 §). återfinns motsvarande bestämmelse i 5 § förordningen (1988:1236) med instruktion för . 14 § I de fall vid sin tillsyn finner att hälso- och sjukvårdsverk- samhet inte uppfyller kraven på god vård och missförhållandena är av betydelse för patientsäkerheten får styrelsen förelägga den som bedriver verksamheten att avhjälpa påtalade missförhållandena. Kravet på god vård återfinns i 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och gäller för all hälso- och sjukvård. God vård innebär mer än ett skydd för patientsäkerheten. kan inte använda sig av möjligheten att förelägga för att få vårdgivaren att uppfylla kravet i alla delar, utan endast i de fall det har betydelse för patientsäkerheten. Kraven i nu aktuell paragraf på "god vård" och "av betydelse för patientsäkerheten" innebär en lägre nivå för ingripande än den fara för patientsäkerheten som anges i 17 § och som kan medföra förbud av verksamheten. I föreläggandet får vite sättas ut. Verksamhet som omfattas av tillsyn enligt 3 § är inte bunden av hälso- och sjukvårdslagen men om sådan verksamhet utgör fara för patienternas säkerhet kan ändå utfärda förelägganden. Föreläggandet är avsett att användas först om åtgärder inte vidtas frivilligt av den som bedriver vården. 15 § Paragrafen anger vad ett föreläggande enligt 14 § skall innehålla. Det skall innehålla uppgift om vilka åtgärder anser nödvändiga för att kraven på god vård skall anses vara uppfyllda eller att faran för patient- säkerheten skall vara undanröjd. Föreläggandet skall således inte bara ange vilka brister som finns utan även anvisning om hur dessa kan avhjälpas. anvisning är enbart en rekommendation. Det finns inget som hindrar att den som bedriver verksamheten väljer ett annat sätt att avhjälpa bristen. Det väsentliga är att bristen avhjälps. 16 § I paragrafen ges möjlighet att helt eller delvis förbjuda verksamhet om den som bedriver verksamheten inte efterkommer föreläggande enligt 14 §. Endast om missförhållandena är allvarliga skall verksamheten kunna förbjudas. Missförhållandena är allvarliga om t.ex. fara för patienternas liv, hälsa eller personliga säkerhet kan uppkomma om inte missförhållandena åtgärdas. 17 § Paragrafen innehåller bestämmelser om förbud mot verksamhet utan föregående föreläggande. Om fara föreligger för patienternas liv, hälsa eller personliga säkerhet får direkt helt eller delvis förbjuda verksamheten. Förbudet är avsett att användas i situationer där missförhållandena är så allvarliga att de inte kan åtgärdas. 18 § får tills vidare helt eller delvis förbjuda verksamhet om sannolika skäl föreligger för att verksamheten helt eller delvis kommer att förbjudas enligt 16 eller 17 § och ett sådant beslut inte kan avvaktas. Enligt andra stycket gäller ett interimistiskt beslut men kan om det föreligger synnerliga skäl förlängas med ytterligare . skall normalt sett kunna slutföra sin utredning för att slutligt kunna ta ställning till om verksamheten skall förbjudas eller den som bedriver verksamheten kunnat åtgärda missförhållandena. Om det föreligger synnerliga skäl skall dock tiden kunna förlängas. Synnerliga skäl kan vara att den som bedriver verksamheten gjort troligt att missförhållandena skall avhjälpas men att det av t.ex. praktiska skäl kan ske först efter den första sexmånaders perioden. 19 § Paragrafen har överförts från lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården (16 §). Tillägg har dock gjorts om att bestämmelsen även skall omfatta återkallelse av annan behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården än legitimation. 20 § Bestämmelserna har hämtats från lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område (5 § tredje och fjärde styckena). Paragrafen har dock fått en annan utformning. Någon ändring i sak är inte avsedd. 21 § Paragrafen innehåller bestämmelse om bötesstraff för den som underlåter att göra föreskriven anmälan till när ny verksamhet påbörjas eller när tidigare verksamhet ändras eller flyttas. Det erfordras uppsåt eller oaktsamhet för att brott skall föreligga. 22 § Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar för den som fortsätter bedriva verksamhet efter det att förbjudit verksamheten enligt 16 - 18 §§. Den som bryter mot ett förbud kan dömas till böter eller fängelse . Det erfordras uppsåt eller oaktsamhet för att brott skall 23 § beslut skall gälla oberoende av om det överklagas. kan dock besluta att det skall gälla t.ex. från en viss angiven tidpunkt eller när beslutet har vunnit laga kraft. 24 § Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut. Beslut om föreläggande och förbud får överklagas. Andra beslut av får inte överklagas. Enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar är huvudregeln att ett beslut skall överklagas till den länsrätt inom vars län ärendet först har prövats. är belägen i och de beslut som fattas centralt skall därför överklagas till Länsrätten i . har också sex regionala tillsynsenheter och deras beslut skall överklagas till länsrätten inom det län tillsynsenheten är belägen (jfr. 1995 ref. 20). I tredje stycket föreskrivs prövningstillstånd vid överklagande till kam- 25 § skall föra ett register med hjälp av automatisk databehandling över verksamheter som anmälts enligt lagen. Ändamålet med registret skall vara att användas i tillsynsarbetet och för forskning. Vidare skall det få användas för framställning av statistik. Registret i sig omfattas inte av någon särskild sekretessbestämmelse vilket innebär att uppgifterna är offentliga om inte någon särskild sekretessbestämmelse gäller för viss uppgift. 26 § I paragrafen anges vilka uppgifter som får tas in i registret. Det är uppgifter- na i anmälan till om verksamheten som får registreras. Det finns dock utrymme för att i registret införa något mer detaljerade uppgifter, t.ex. närmare precisering av verksamhetens omfattning och yrkesutövarnas yrkestitlar. Härutöver får uppgift tas in om när inspektion företagits och när Socialstyrel- sen fattat beslut angående verksamheten. Det är datum för åtgärderna som får registreras och inte vad som framkommit vid inspektion eller innehållet i beslutet. Vidare får registret innehålla uppgift om när anmälan enligt 5 §, s.k. Registret skall endast om det är särskilt påkallat innehålla personuppgifter. I de fall t.ex. en tandläkare, en sjukgymnast eller en läkare bedriver enskild verksamhet i form av enkelt bolag måste dock personuppgifter registreras för att verksamheten skall kunna identifieras. Vidare får registret innehålla uppgifter om verksamhetschefen. Det bör då endast vara fråga om namn samt adress och telefonnummer under arbetstid. I andra stycket anges för tydlighetens skull att registret inte får innehålla uppgifter om enskilda patienter. 27 § Uppgifter om när inspektion företagits, när beslut har fattats angående verksamheten och skall gallras eller då anmälan görs om att verksamheten lagts ned. Det är endast aktuella uppgifter som skall ingå i registret och nämnda uppgifter saknar i regel betydelse för tillsynsarbetet . De bör därför inte belasta registret längre än nödvändigt. Övriga uppgifter i registret skall utgå när ny uppgift inkommer eller då anmälan görs om verksamheten lagts ned. 28 § I paragrafen anges att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får föreskriva att anmälan skall innehålla ytterligare uppgifter än de som är angivna i 8 §. De i 8 § angivna uppgifterna gäller för alla verksamheter. För vissa typer av verksamheter kan det vara av stort värde för att underlätta tillsynsarbetet att även andra uppgifter lämnas. Som exempel kan nämnas brännskadevård där uppgift om erfarenhet och därmed kunskap om sådan vård är av betydelse för bedömning om verksamheten uppfyller kravet på god vård. För att ytterligare uppgifter skall få begäras erfordras att det är av särskilt värde för tillsynen. Möjligheten att kunna begära ytterligare uppgifter är avsedd att användas generellt för en viss typ av verksamheter. Om Socialstyrel- sen vill ha upplysningar om en viss verksamhet bör styrelsen begära att vårdgivaren lämnar uppgifterna enligt 10 §. 29 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela närmare föreskrifter hur skall fullgöras. Punkt 1 anger att lagen träder ikraft . Stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. skall upphöra att gälla i och med lagens ikraftträdande. Punkt 2 innehåller bestämmelser om förfarandet för befintliga verksamheter som omfattas av lagen. Den som har tillstånd att bedriva verksamhet enligt stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. behöver dock inte vidta några åtgärder. I de fallen har redan kännedom om verksamheterna och i stort sett alla de uppgifter en anmälan skall innehålla. Punkt 3 innehåller ett bemyndigande till regeringen eller att meddela föreskrifter om när och hur anmälan enligt punkt 2 skall fullgöras. kan härigenom styra i vilken takt anmälningar skall komma in och på så sätt även ha kontroll över registreringen. kan t.ex. välja att registrera verksamheterna geografiskt eller efter verksamhetsområde. Föreskrifterna får inte innebära att anmälan görs senare än efter lagens ikraftträdande. Punkterna 2 och 3 har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Punkt 4 innehåller en hänvisning till övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i socialtjänstlagen i fråga om vad som gäller för de vårdhem som har tillstånd enligt stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. och som inte uteslutande bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. Enligt bestämmelserna skall de bestämmelser i socialtjänstlagen (1980:620) om tillstånd och tillsyn som gäller för hem för vård och boende även gälla för hem som avsågs i vårdhemsstadgan. 8.2 Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 2 d § Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om att där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet skall det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård skall kunna ges. Bestämmelsen gäller all verksamhet oavsett om det är fråga om offentligt eller enskilt bedriven verksamhet. Personalens antal eller kompetens, lokalernas utseende eller vilken utrustning som behövs kan inte generellt anges utan vad som är behövligt får avgöras från fall till fall. Rubriken närmast efter 26 § Rubriken är ny och anger att bestämmelserna i 27 - 33 §§ om patientansvarig läkare, ledningsansvar, rätten att meddela föreskrifter och hälso- och sjukvården i krig m.m. gäller all hälso- och sjukvårdsverksamhet. Därtill har nya underrubriker före 27, 28 och 31 §§ tillkommit för att närmare ange innehållet i paragraferna. 27 § Paragrafen har innehållit bestämmelser om tillsyn över landstingens och kommunernas hälso- och sjukvård. tillsyn inom sådan verksamhet föreslås nu införas i lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården. Istället föreslås i paragrafen en bestämmelse om när patientansvarig läkare skall finnas. Den överensstämmer innehållsmässigt till viss del med den gamla 13 §. Bestämmelsen är dock tillämplig på all hälso- och sjukvård oavsett vem som bedriver verksamheten, dvs. oavsett om det är i offentlig eller enskild 28 § I paragrafen anges att ledningen av hälso- och sjukvårdsverksamhet skall vara organiserad så att den tillgodoser hög patientsäkerhet och god kvalitet av vården samt främjar kostnadseffektivitet. Detta innebär att den som bedriver verksamheten måste välja en ledningsform som är anpassad till verksamhetens inriktning och omfattning. Av 29 § framgår att det alltid måste finnas en verksamhetschef. I vissa fall kan detta vara tillräckligt inte bara med hänsyn till verksamhetens omfattning utan även med hänsyn till verksamhetschefens kompetens och erfarenhet. I andra fall kan det vara lämpligt att ledningen består av ytterligare personer, t.ex. en styrelse. 29 § I första stycket anges att det skall finnas någon som svarar för verksamheten, en verksamhetschef. Detta gäller oavsett om verksamheten är offentlig eller enskild och oavsett den medicinska risknivån för enheten. Det enda krav som ställs på hur verksamheten skall ledas är att det skall finnas en chef. I övrigt kan verksamhetens ledningsfunktion ha olika utseende. Verksamhetschefen behöver inte tillhöra hälso- och sjukvårdspersonalen utan kan tillhöra annan yrkeskategori. Såsom Lagrådet påtalat skall verksamhetschefen följa vad som överenskommit mellan honom och den som bedriver verksamheten, t.ex. genom anställningsavtal, samt de regler som finns i lagar eller andra författningar. Detta har, i enlighet med Lagrådets förslag, inte angetts särskilt i paragrafen. I de fall verksamhetschefen inte har medicinsk kompetens kan han eller hon av naturliga skäl inte heller bestämma över vården av den enskilda patienten. Inom kommunalt bedriven verksamhet kommer den medicinskt ansvariga sjuksköterskan, i de fall de båda uppdragen inte är förenade, att vara underställd verksamhetschefen. Vissa av hennes uppgifter är dock reglerade i HSL och förordningen (1994:1290) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Av andra stycket framgår att viss verksamhet skall ledas av en chefs- överläkare. Det är fråga om sådan verksamheter som har inslag av myn- dighetsutövning som är förenad med medicinska eller liknande bedömningar. När det gäller tvångsisolering enligt smittskyddslagen kan chefsöverläkarens uppgifter utövas av någon legitimerad befattningshavare som har förordnat. Om så har skett utövar denne verksamhetschefens uppgifter. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 30 § Enligt paragrafen skall verksamhetschefen kunna uppdra åt annan be- fattningshavare att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. I de fall verksam- hetschefen saknar kompetens för vissa uppgifter är det naturligt att det ansvaret uppdras åt någon som har kompetens för uppgifterna. 31 § I paragrafen anges att hälso- och sjukvård systematiskt och fortlöpande skall utveckla och säkra kvaliteten i verksamheten. Det innebär att en uppföljning och värdering av verksamhetens kvalitet och resultat skall göras. Det är inte angivet hur kontrollen skall ske utan det får regleras genom 32 § I paragrafen utökas regeringens bemyndigande att utfärda ytterligare föreskrif- ter om hälso- och sjukvård som behövs till skydd för enskilda eller hälso- och sjukvårdens bedrivande i övrigt till att gälla all hälso- och sjukvård. Be- stämmelsen har endast avsett den av landstingen och kommunerna bedrivna vården. 8.3 Förslaget till lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) I tandvårdslagen (1985:125) föreslås samma tillägg och ändringar som i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) i de paragrafer som har motsvarande innehåll. Något förslag om reglering av ledningen eller ledningsansvaret för tandvården lämnas dock inte. Motiveringen för föreslagna tillägg och ändringar är desamma för tandvården som för den övriga hälso- och sjukvården. 8.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården De paragrafer som innehåller bestämmelser om tillsyn (12 - 17 §§) förs över till lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården. För att lagen skall vara mera sammanhängande får sista paragrafen ny paragrafrubricering (12 §). Rubriken närmast före 12 § får till följd härav en annan lydelse. 7 a § Hälso- och sjukvårdspersonal skall rapportera till vårdgivaren om en patient i samband med vård, behandling eller undersökning drabbats av eller utsatts för risk att drabbas av allvarlig skada eller sjukdom. Bestämmelsen är ett komplement till 5 § lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården enligt vilken sådana incidenter skall anmälas till av vårdgivaren (). Genom rapporteringsskyldigheten inom verksamheten får vårdgivaren kännedom om händelsen och möjlighet att fullgöra sin anmälningsskyldighet. Vårdgivaren kan naturligtvis delegera ansvaret för att anmälan görs. I verksamhetsanmälan till skall anges vem som svarar för . I de fall det finns någon särskild utsedd att svara för anmälningsskyldigheten till torde det vara till denna som den interna rapporteringen skall fullgöras. Lagrådet har påtalat att skyldigheten att rapportera gäller all personal som har kännedom om händelsen. Lagrådet förutsätter att olägenheter som härigenom kan uppkomma motverkas genom föreskrifter eller alllmänna råd. Regeringen förutsätter att, i förekommande fall, arbetsgivaren utfärdar rutiner för hur rapporteringar skall göras och finner i övrigt att tillämpningsproblem inte torde uppkomma. Om behov uppkommer om förtydligande kan det föranleda föreskrifter eller allmänna råd från . 8.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:954) om disciplinpåföljd m.m. på hälso- och sjukvårdens område 5 § I tredje och fjärde styckena finns bestämmelser om att i vissa fall skall göra anmälan till åtal om den mot vilken disciplinpåföljd ifrågasatts är skäligen misstänkt för att i yrkesutövning ha begått brott för vilket fängelse är föreskrivet. Bestämmelserna har i sak överförts till 20 § lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården. 33 § Ändringen är en följdändring till att bestämmelsen i 5 § har förts över till lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården. 8.6 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 69 § Stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. upphävs fr.o.m. . Några nya bestämmelser som särskilt avser enskilda vårdhem kommer inte att Punkt 1 anger att lagändringen träder i kraft . Punkt 2 anger att den verksamhet som omfattas eller skulle ha omfattats av vårdhemsstadgan och som inte utgör hälso- och sjukvård skall omfattas av socialtjänstlagen (1980:620). har i sitt huvudbetänkande Ny socialtjänstlag (SOU 1994:139) föreslagit en ny reglering av sådan verksamhet. Betänkandet har remissbehandlats. I avvaktan på beredningen av ärendet föreslås att sådan verksamhet som vårdhemsstadgan omfattat eller skulle ha omfattat och som inte utgör hälso- och sjukvårdsverksamhet omfattas av 69 § i socialtjänstlagen och därvid behandlas på samma sätt som verksamhet vid hem för vård och boende. Detta innebär att tillstånd måste erhållas av och att hemmen står under löpande tillsyn av socialnämnden. Punkt 3 anger att de hem som kommer att omfattas av lagen enligt punkt 2 och som erhållit tillstånd enligt vårdhemsstadgan inte behöver erhålla nytt tillstånd enligt 69 § utan redan skall anses ha behövligt tillstånd. Om det bedrivs hälso- och sjukvård vid hemmen skall även anmälan till göras enligt 7 § lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården. 8.7 Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) 14 kap. 8 § Paragrafen innehåller bestämmelse om tillsyn över skolhälsovården. Till följd av att tillsynen över all hälso- och sjukvård föreslås regleras i lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården skall paragrafen upphävas. Ändringen innebär att tillsynsansvaret övergår till . 8.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1136) om försöksverksamhet med primärvård 2 § Paragrafen innehåller en uppräkning av vilka bestämmelser, utöver de generella, i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) som skall gälla även för försöksverksamheten. En del av de bestämmelser som anges föreslås upphävas. Dessutom görs ett förtydligande av att de uppräknade bestämmelserna är de som gäller utöver de bestämmelser som gäller all hälso- och sjukvård. 8.9 Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) 3 kap. 5 § I paragrafen anges vad som anses utgöra sjukvård enligt mervärdesskattelagen. Det hänvisas bl.a. till stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. Eftersom stadgan förslås upphävas i samband med lagen om tillsyn över hälso- och sjukvården tillkomst föreslås att det i stället anges enskild verksamhet vid inrättningar för sluten vård. Någon ändring i sak är inte avsedd. 8.10 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 4 § Paragrafen anger inför vem en häktad får avge nöjdförklaring. Detta kan i vissa angivna fall ske inför chefsöverläkaren. I förslaget till ändring av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) föreslås bl.a. att chefsöverläkare i de flesta fall skall ersättas med en verksamhetschef. Nöjdförklaring bör även kunna avges inför denne i de fall chefsöverläkare inte finns eller någon tjänsteman som verksamhetschefen eller, i förekommande fall, chefsöverläkaren, har förordnat. 9 § Verksamhetschefen åläggs de uppgifter som åligger chefsöverläkaren. Vissa verksamheter leds av en chefsöverläkare. I de fallen åligger uppgifterna den sistnämnde. Detta följer av 29 § andra stycket hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). 8.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedel på sjukhus 3 och 4 §§ I förslaget till ändring av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) föreslås bl.a. att chefsöverläkare i de flesta fall skall ersättas med en verksamhetschef. De uppgifter som enligt lagen om kontroll av berusningsmedel ålegat chefsöverläkaren föreslås istället åläggas verksamhetschefen. 8.12 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall 24 och 45 §§ I förslaget till ändring av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) föreslås bl.a. att chefsöverläkare i de flesta fall skall ersättas med en verksamhetschef. De uppgifter som enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall ålegat chefsöverläkaren föreslås istället åläggas verksamhetschefen. 8.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:831) om transplantation m.m. 12 § I paragrafen anges vem som fattar beslut om ingrepp enligt lagen. Enligt gällande lydelse är det chefsöverläkaren, om sådan finns, som skall fatta beslutet. I andra fall är det den medicinskt ansvarige för verksamheten som skall göra det. I förslaget till ändring av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) föreslås bl.a. att chefsöverläkare i de flesta fall skall ersättas med en verksamhetschef. Verksamhetschefen behöver inte inneha medicinsk kompetens och får i sådana fall inte bestämma om vården av en enskild patient.