prop · GJ03163 · 1996-01-01 00:00:00 — Av den paragrafen framgår att en företagsgrupp skall ha företag i minst två EES-länder. Lagrådet har därför förordat att den andra strecksatsen under punkten 2 i denna paragraf skall utgå. För att det även här tydligt skall framgå att en företags- grupp skall ha minst två företag i minst två EES-länder kvarstår dock streck- satsen. I paragrafens andra stycke anges hur antalet arbetstagare skall beräknas. I direktivet finns ingen definition av hur antalet arbetstagare skall beräknas, utan en hänvisning görs i artikel 2.2 till nationell lagstiftning eller praxis. Vid beräkningen av antalet arbetstagare i får således det civilrättsliga arbetstagarbegreppet, såsom detta utvecklats i svensk rättspraxis, tillämpas (se härtill SOU 1993:32 s. 215 ff; jämför även AD 1994 nr 130). Detta gäller oavsett om arbetstagaren är anställd på heltid eller deltid, oavsett anställningsformen och oavsett anställningen hos arbetsgivaren har varat. Vid beräkningen av antalet arbetstagare skall huvudtalet räknas. Det följer av direktivets artikel 2.2 att beräkningen skall göras av det genomsnittliga antalet arbetstagare de två föregående åren. 5 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 4. Se avsnitt 5.5.2. Första stycket anger vilka företag i som omfattas av regleringen. Av lydelsen framgår att när ett gemenskapsföretag eller ett företag som är det kontrollerande företaget i en företagsgrupp har säte i är det företaget ansvarigt för förpliktelserna enligt lagen. Man kan tänka sig att det finns kontrollerande företag på flera nivåer i en företagsgrupp och att en före- tagsgrupp består av flera företagsgrupper. Syftet med direktivet är att informa- tionen och samrådet skall ske med den verkliga ledningen för hela företags- gruppen (koncernen). Om ett svenskt företag i och för sig kan betecknas som kontrollerande i relation till andra företag skall det ändå inte anses som det kontrollerande företaget i företagsgruppen om det finns ett kontrollerande företag på en högre nivå. För att det svenska företaget skall vara ansvarigt för förpliktelserna i lagen skall företaget vara hela företagsgruppens kontrolle- rande företag. Beträffande definitionen av kontrollerande företag se kommentaren till 3 och 9 §§. Ett gemenskapsföretag eller det kontrollerande företaget i en företagsgrupp med säte i är således ansvarigt för att aktivt verka för att det inrättas ett europeiskt företagsråd eller att det införs något annat förfarande för information och samråd (jämför 13 §). Om däremot gemenskapsföre- taget eller det kontrollerande företaget har säte i något annat EES-land kommer lagstiftningen i det landet att gälla för gemenskapsföretagets eller företags- gruppens skyldighet att inrätta ett europeiskt företagsråd eller att införa något annat samrådsförfarande. Bestämmelserna i 16 och 27 §§ om hur de svenska ledamöterna utses till arbetstagarnas förhandlingsdelegation eller till ett europeiskt företagsråd som bildats enligt 23-35 §§ rör dock också ett gemen- skapsföretags filialer i eller ett kontrollerat företag med säte i . Här är det dock inte fråga om förpliktelser för företaget utan fråga om hur de svenska arbetstagarrepresentanterna från dessa företag skall utses. Andra stycket behandlar situationen att gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget i en företagsgrupp inte har säte i eller i något annat EES-land. Om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget i en företagsgrupp har utpekat en filial i eller ett svenskt företag i företagsgruppen som dess representant i EES-länderna, skall den filialen eller det företaget svara för förpliktelserna enligt lagen. Beträffande begreppet filial se avsnitt 5.5.2. Förutsättningen för att denna bestämmelse skall bli tillämplig är dock att det inte finns något kontrollerande företag inom EES- länderna. Om det finns ett kontrollerande företag, dvs. ett företag som utövar ett bestämmande inflytande över ett eller flera kontrollerade företag i EES- länderna, så behöver det inte pekas ut något företag i EES-länderna som ansva- rigt för förpliktelserna. I sådant fall blir det företag som är kontrollerande inom EES-länderna ansvarigt för förpliktelserna. I tredje stycket regleras situationen att någon filial/verksamhet eller något företag inte har utpekats att svara för förpliktelserna i något EES-land. I sådana fall ansvarar en svensk filial eller ett svenskt företag om den filialen eller det företaget har fler anställda än någon annan verksamhet eller något annat företag. Den verksamhet eller det företag inom gruppen som har flest anställda inom EES-länderna skall alltså anses vara det kontrollerande företaget. Antalet anställda beräknas på samma sätt som i 4 §. 6 § Paragrafen motsvarar i huvudsak artikel 13 i direktivet. Den behandlas i avsnitt 5.2. I första stycket anges att endast lagens skadestånds- och rättegångsbe- stämmelser skall gälla för ett gemenskapsföretag eller en företagsgrupp, om det för företagsgruppen eller gemenskapsföretaget har ingåtts ett avtal om europeiskt företagsråd eller något annat samrådsförfarande och det avtalet är gällande när denna lag träder i kraft, dvs. Som har framhållits i avsnitt 5.2 hindrar direktivet eller lagen inte att ett avtal som har ingåtts utanför EES-ländernas territorium får verkan, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Flera avtal som var för sig inte uppfyller kraven i denna lag kan sammantagna ge de rättsverkningar som anges i paragrafen, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Enligt andra stycket skall även fortsättningsvis endast 39-41 §§ gälla om ett sådant avtal som avses i första stycket förnyas. I annat fall gäller lagen i dess helhet. 7 § Paragrafen har ingen motsvarighet i direktivet. Den har behandlats i avsnitt 5.2. Genom denna bestämmelse blir det möjligt att genom kollektivavtal anpassa lagens regler, under förutsättning att avtalet inte innebär sämre regler för arbetstagarsidan än som följer av direktivet. 8 § Paragrafen bygger på direktivets artikel 8.3 och motsvarar den bestämmelse som finns för svenska förhållanden i 2 § medbestämmandelagen. Den har behandlats i avsnitt 5.2. Det bör framhållas att undantaget endast gäller verksamhetens mål och inriktning. Lagens regler gäller i fråga om samråd och information rörande andra aspekter av verksamheten. 9 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 3.2. Ett företag är - som har framgått av 3 § och kommentaren härtill - ett kontrollerande företag i förhållande till ett annat om det kan utöva ett bestämmande inflytande över det t.ex. i kraft av äganderätt, ekonomisk delaktighet eller de regler som gäller för det kontrollerade företaget. Lagtexten har omformulerats något jämfört med direktivtexten för att bestämmelsen skall bli neutral i relation till drifts- eller bolagsform. Syftet är dock att bestämmelsens innehåll i sak skall stämma överens med direktivet. Det kan diskuteras om nya verksamhetsformer, såsom franchising, imaginära bolag, olika nätverk etc. skall anses som företagsgrupper vid tillämpningen av denna lag. Detta är dock en fråga som får besvaras genom en tolkning av direktivet. 10 § Paragrafen har ingen direkt motsvarighet i direktivet. Inom kommissionens arbetsgrupp har enighet nåtts om den angivna prioriteringsordningen. 11 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 3.4. De investmentbolag som avses i den aktuella förordningens artikel 3.5 a och 3.5 c är banker och försäkringsbolag resp. holdingbolag som använder sin möjlighet att utse styrelsen i det styrda företaget enbart som ett sätt att förvalta det insatta kapitalet. Andra investmentbolag än de i den aktuella förordningen utpekade skall alltså inte undantas. I lagtexten har begreppet aktie - eller andelsinnehav valts istället för det i direktivet använda aktieinnehav för att bestämmelsen skall bli neutral i rela- tion till drifts- eller bolagsform. 12 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 3.5. Det är rimligt att anta de flesta verksamheter som kommer att träffas av denna lag kommer att bedrivas i bolagsform. I lagtexten har endast konkurs-, ackords- och aktiebolagslagstiftningen utpekats. I övrigt har det enbart gjorts en hänvisning till motsvarande lagstiftning. Även enligt t.ex. lagstiftningen om ekonomiska föreningar, bostadsrättsföreningar eller stiftelser kan likvidatorer förordnas. 13 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 4.1 och 11.2. I paragrafen slås fast att ansvaret för att det skapas förutsättningar för bildandet av ett europeiskt företagsråd eller motsvarande ligger hos ge- menskapsföretaget eller det kontrollerande företaget. Det innebär bl.a. att gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget är skyldigt att ställa resurser till förhandlingsdelegationens förfogande som är tillräckliga för att ett avtal om europeiskt företagsråd skall kunna uppnås. Om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget inte med tillräcklig kraft verkar för att ett europeiskt företagsråd kan inrättas eller ett avtal om något annat samrådsförfarande träffas eller på annat sätt bryter mot lagen kan gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget bli skadeståndsskyldigt. Skadeståndsskyldigheten inträder dock inte om reglerna i 24-35 §§ i stället blir tillämpliga, t.ex. på grund av företagets förhandlingsvägran. Det framgår av det andra stycket att det åvilar gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget att vid behov tillhandahålla uppgifter om antalet arbetstagare. När en förhandlingsdelegation skall bildas 14 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 5.1. Paragrafen anger när en förhandlingsdelegation för arbetstagarna skall bildas. Initiativet kan tas från arbetsgivarsidan eller från arbetstagarsidan. Det har i den andra punkten särskilt markerats att initiativet kan komma från arbetstagarnas behöriga representanter. I detta begrepp ingår de fackliga organisationerna. Det är också naturligt att anta att det är via de fackliga organisationerna som arbetstagarnas krav på information och samråd kommer att kanaliseras i . Den begäran som avses i bestämmelsen kan lämnas till gemenskapsföretaget eller filialen/verksamheten eller något av företagsgruppens företag i endera EES-landet eller till ledningen för företagsgruppen i förekom- mande fall. Begäran torde få anses inkommen då den kommit gemenskapsföretaget, filialen eller något företag inom företagsgruppen till handa. Det talas i paragrafen, liksom i 3 §, om ett minsta antal arbetstagare. Också här avses antalet arbetstagare, huvudtalet, oavsett anställningsform eller anställningstid och oavsett om arbetstagarna är anställda på eller rent faktiskt arbetar heltid eller deltid. 15 § Paragrafen rör förhandlingsdelegationens sammansättning och motsvarar direktivets artikel 5.2.b) - d). Se även avsnitt 5.6.1. Delegationen måste enligt första stycket alltid ha en representant från varje medlemsland där gemenskapsföretaget eller företagsgruppen har verksamhet. Ytterligare platser skall fördelas efter en proportioneringsregel. Andelen arbetstagare skall beräknas som andel av det totala antalet arbetstagare inom EES-länderna. Regeln leder till att förhandlingsdelegationen inte kan ha färre än fem ledamöter och inte fler än 20. Om parterna är överens om det kan det emellertid inte föreligga något hinder mot att det till förhandlingsdelegationen adjungeras personer som företräder verksamheter eller företag utanför EES-länderna. Detta kan vara av vikt om det finns en önskan att det kommande avtalet även skall omfatta verksamheter eller företag utanför EES-länderna (jämför 21 § 1.) Enligt andra stycket i paragrafen skall arbetstagarnas förhandlingsdelegation underrätta gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget om sin sammansättning. Arbetstagarnas förhandlingsdelegation konstituerar sig själv. Arbetsgivarsidan har ett ansvar för att det tas ett initiativ till bildande av förhandlingsdelegationen och bär också kostnadsansvaret för dess verksamhet. Förhandlingsdelegationens konstituerande får emellertid anses vara en angelägenhet för arbetstagarsidan. Hur de svenska ledamöterna utses 16 § I paragrafen anges hur de svenska ledamöterna i förhandlingsdelegationen skall utses. Att det skall införas nationella bestämmelser på denna punkt framgår av artikel 5.2.a). Se även avsnitt 5.6.2. Bestämmelserna har utformats efter förebild från styrelserepresentationslagen. Det är, såsom är fallet också enligt den lagen, tanken att de lokala kollektivavtalsbundna arbetstagarorganisationerna skall utse ledamöterna. Om det endast finns en kollektivavtalsbunden lokal facklig organisation utser den organisationen den eller de svenska ledamöterna. Om det finns flera kollektivavtalsbundna arbetstagarorganisationer skall de som huvudregel komma överens om hur ledamöterna skall utses. Om organisationerna emellertid inte skulle komma överens träder reglerna i andra stycket i funktion. Om en ledamot skall utses är det den lokala kollektivavtalsbundna fackliga organisation som företräder flest arbetstagare som utser ledamoten. Om flera ledamöter skall utses skall 8 § andra och tredje styckena styrelserepresentationslagen tillämpas. Hänvisningen till styrelserepresentationslagen innebär att om inte den största organisationen skall utse samtliga ledamöter så skall de två största organisationerna utse ledamöterna. Om det således skall utses fyra ledamöter så utses två av vardera organisationen och om det skall utses fem ledamöter så utser den största organisationen tre och den andra två osv. I tredje stycket anges att om företaget inte är bundet av något kollektivavtal så skall den arbetstagarorganisation som företräder flest arbetstagare utse den svenska ledamoten eller de svenska ledamöterna om inte de lokala arbetstagarorganisationerna kommer överens om något annat. Bestämmelsen i fjärde stycket motsvarar 8 § sista stycket styrelserepresenta- tionslagen. 17 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 5.6. Den behandlas i avsnitt 5.9. I paragrafen anges att skäliga kostnader skall bäras av gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget. Kostnaderna skall avse såväl bildandet av förhandlingsdelegationen som utförandet av uppgifterna. Kostnader som i normalfallet är skäliga är kostnader för de interna mötena och sammanträffandena med ledningen, ledamöternas resor och logi, traktamenten samt för tolkning och översättning. I direktivet anges särskilt att EES-länderna får förordna att gemen- skapsföretagets eller det kontrollerande företagets kostnadsansvar, i de fall arbetstagarsidan vill anlita experter, får begränsas till enbart en expert. Någon sådan begränsning har inte införts. I normalfallet torde det dock vara skäligt med endast en expert, särskilt när det gäller sådana uppgifter som arbetstagarnas förhandlingsdelegation har att utföra, dvs. förhandla om ett avtal. Man kan emellertid tänka sig situationer där kostnaderna för flera experter är skäliga, t.ex. om arbetstagarnas förhandlingsdelegation vill företrädas av olika experter i olika delfrågor. 18 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 5.4 första stycket och 6.1. Det ligger i sakens natur att skyldigheten att begära förhandlingar innebär att förhandlingarna skall inledas så snart det kan ske. I detta sammanhang kan erinras om bestämmelsen i 23 § 2 att reglerna i 24-35 §§ slår till om gemen- skapsföretaget eller det kontrollerande företaget har vägrat att ingå i förhandling och denna vägran inte har upphört . Paragrafen innefattar ett krav på båda parterna att samarbeta i en förtroendefull anda och med en inriktning mot att träffa en överenskommelse. Andra stycket motsvarar direktivets artikel 5.4 andra stycket. Varken lagen eller direktivet innehåller någon begränsning av antalet experter. Det måste dock naturligtvis röra sig om experter - en eller flera - vars medverkan kan tillföra förhandlingarna något som på objektiva grunder är positivt, sett ur arbetstagarnas synvinkel. I vilken utsträckning ge-menskapsföretaget eller det kontrollerande företaget är skyldigt att ersätta arbetstagarnas förhandlingsdelegation för kostnader för experthjälpen får bedömas med ledning av 17 §. 19 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 5.5. Förhandlingsdelegationen får med två tredjedelar av rösterna besluta att inte inleda några förhandlingar eller att avbryta förhandlingarna med syfte att inte ingå något avtal. Direktivet anger "två tredjedelar av rösterna". För att ett effektivt minoritetsskydd skall uppnås är det troligt att härmed avses två tredjedelar av det totala antalet ledamöter. Genom ett beslut att inte inleda förhandlingar eller genom att definitivt av- bryta förhandlingarna avstår förhandlingsdelegationen från ett avtal om euro- peiskt företagsråd eller något annat samrådsförfarande. Inte heller reglerna om vad som gäller om avtal inte träffas i 23-35 §§ blir då tillämpliga. Tidigast från ett sådant beslut får förhandlingar inledas eller återupptas. Parterna får dock komma överens om eller börja förhandla tidigare om de är överens om det. Gemenskapsföretaget eller företagsgruppen kan ha förändrats när det åter blir aktuellt med förhandlingar, varför det kan vara nödvändigt ändra förhandlingsdelegationens sammansättning med tillämpning av 15 och 16 §§. 20 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 6.5. Enligt paragrafen räcker det med enkel majoritet, hälften av ledamöterna, för att förhandlingsdelegationen skall kunna träffa ett avtal om europeiskt före- tagsråd eller något annat förfarande för information och samråd. 21 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 6.2. Den har behandlats i avsnitt 5.7. I bestämmelsen anges vissa frågor som skall behandlas i ett avtal om europeiskt företagsråd. Det skall vara ett skriftligt avtal (se artikel 5.3). I direktivet föreskrivs att fastställandet av frågorna skall ske "utan att det påverkar parternas självbestämmanderätt". Såsom Lagrådet påpekat är det svårt att förstå vad som i sak åsyftas. Formuleringen har därför inte tagits in i lagtexten. I punkten 1 anges att avtalet skall fastställa vilka företag eller verk- samheter som avtalet omfattar. Enligt direktivets artikel 1.4 skall all verksamhet i EES-länderna omfattas av avtalet om inte ett bredare till- ämpningsområde avtalats. Av detta bör man kunna dra slutsatsen att all verksamhet inom EES-länderna skall omfattas av avtalet, dvs. även de enheter som har färre än 150 anställda. Här ges dock en möjlighet att i avtalet ange ett vidare tillämpningsområde, t.ex. verksamhet i eller i övrigt utanför EES-länderna. I avtalet skall således anges gemenskapsföretagets verksamheter eller företagsgruppens företag i EES-länderna och eventuell annan verksamhet eller företag utanför EES-länderna som skall omfattas av avtalet. Genom att det i ett avtal om ett europeiskt företagsråd skall anges vilka företag eller verksamheter som omfattas öppnas det också en möjlighet att etablera europeiska företagsråd på flera nivåer, t.ex. både på koncern- och affärsgruppsnivå. Detta får också anses framgå av artikel 1.2 och 1.3. I artikel 1.2 anges att ett företagsråd eller något annat samrådsförfarande skall inrättas i alla gemenskapsföretag och företagsgrupper. I artikel 1.3 sägs dock att i fråga om företagsgrupper som består av flera företag eller företagsgrupper så skall företagsrådet inrättas på företagsgruppsnivå (koncernnivå) om inte annat avtalas. Med företagets sammansättning (2) avses antalet ledamöter och fördelningen av platser. I övrigt skall avtalet fastställa företagsrådets mandatperiod (2), företagsrådets uppgifter (3), regler om företagsrådets möten (4) och vilka ekonomiska och materiella resurser företagsrådet skall förfoga över (5) samt avtalets löptid och förfaranderegler för omförhandling av avtalet, särskilt såvitt avser förändringar i verksamheten (6). Att avtalet även skall beakta hur man skall hantera kommande strukturförändringar har ingen motsvarighet i direktivet. Det är dock angeläget att i avtalet ta upp denna aspekt på reglerna för omförhandlande. Avtalet bör ange vad som skall hända med avtalet och företagsrådet vid förändringar i arbetstagarstyrkans sammansättning som betingas av t.ex. fusioner eller försäljning av företag eller som aktualiseras av andra skäl. Om ett avtal om europeiskt företagsråd inte träffas skall, om inte 19 eller 22 §§ blir tillämpliga, ett europeiskt företagsråd ändå inrättas enligt 23-35 §§. 22 § Paragrafen motsvarar direktivets artikel 1.3 och 6.3. I stället för ett avtal om europeiskt företagsråd kan parterna träffa ett avtal om införande av något annat förfarande för samråd och information. Det skall vara fråga om ett skriftligt avtal. Avtalet kan omfatta ett eller flera informations- och samrådsförfaranden. Det ställs endast två krav på detta alternativa förfarande. För det första anges det att informationen särskilt skall gälla gränsöverskridande frågor som har en betydande inverkan på arbetstagarnas intressen. För det andra anges det att avtalet skall innehålla riktlinjer för hur arbetstagarna skall ha rätt att sammanträda för att dryfta den information som de fått. Det skall dock vara fråga om ett samrådsförfarande och inte enbart ett informationsförfarande. Av direktivet framgår inte närmare vad den gränsöverskridande informationen skall omfatta. Oavsett detta bör man kunna dra den slutsatsen att de gränsöverskridande frågorna som avses bör vara sådana som anges i 29 §. Ett avtal om något annat samrådsförfarande träffas på samma sätt som ett avtal om europeiskt företagsråd. Bestämmelserna om skydd för arbets- tagarrepresentanter, tystnadsplikt, skadestånd och rättegång i 37-41 §§ gäller även ett avtal om något annat samrådsförfarande. Om det bildats något organ, någon juridisk person, i anledning av avtalet kan detta organ väcka talan om skadestånd. Om det saknas ett sådant särskilt bildat organ med rättskapacitet måste dock en sådan talan väckas av arbetstagarnas förhandlingsdelegation eller av en facklig organisation. Vad som gäller om aval inte träffas När reglerna skall tillämpas 23 § Paragrafen anger att ett europeiskt företagsråd skall inrättas enligt 24-35 §§ när kriterierna i någon av punkterna 1-4 är uppfyllda. Motsvarande bestämmelse finns i direktivets artikel 7.1. och tilläggsföreskrifter 1. Enligt första punkten skall reglerna, dvs. 24-35 §§, tillämpas om det träffas en överenskommelse om detta. I den svenska direktivtexten anges i artikel 7.1 punkten 1 att tilläggsföreskrifterna skall gälla om den centrala ledningen eller det särskilda förhandlingsorganet beslutar detta . Den engelska texten anger dock att bestämmelserna skall gälla om "the central management and the special negotiating body so decide". Enligt andra punkten skall reglerna tillämpas om avtal om europeiskt företagsråd eller något annat samrådsförfarande inte träffas på grund av att gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget vägrar att ingå i förhandlingar från det att minst 100 arbetstagare eller representanter för dem begärt att förhandlingar skall inledas enligt 14 §. Ledning för hur denna regel skall tolkas kan hämtas i den svenska rättspraxis som har utvecklats kring begreppet förhandlingsvägran. Detta innebär att gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget inte torde anses ha vägrat inleda förhandlingar, om det inte kan läggas gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget till last att förhandlingar inte har kommit till stånd. Reglerna skall också tillämpas, enligt tredje punkten, för det fall ge- menskapsföretaget eller det kontrollerande företaget inte når en överenskommelse med arbetstagarnas förhandlingsdelegation från det att arbetstagarna har begärt att förhandlingar skall inledas enligt 14 § alternativt från tidpunkten när gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget tog initiativ till förhandlingar enligt 14 §. När begäran om förhandling anses ha inkommit behandlas i kommentaren till 14 §. Enligt fjärde punkten skall reglerna också tillämpas om ett sådant avtal som avses i 6 §, dvs. ett avtal som träffats före lagens ikraftträdande, eller om ett avtal som träffats enligt bestämmelserna i lagen, dvs.