prop · GJ03217 · 1996-01-01 00:00:00 — Det har först under aviseringsregistrets uppbyggnad visat sig att det inte finns lämpliga tekniska lösningar som kan utgöra ett alternativ till den nuvarande bruttoaviseringen vad gäller mottagare som har känsliga register eller stora populationer i sina register. Kostnaderna blir också betydligt högre för såväl som användarna om ett system med filöverföring används. Regeringen anser att det från ekonomisk synpunkt inte är rimligt att välja ett alternativ som innebär att de nu aktuella myndigheterna skall skicka filer till för uppdatering av myndigheternas register. Inte heller från integritessynpunkt kan det enligt regeringens mening anses finnas några tungt vägande skäl mot att tillåta bruttoavisering. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att det nuvarande systemet med bruttoavisering fungerat utan anmärkning . Kan bruttoavisering inte användas och förorsakar andra alternativ mottagaren stora kostnader kan det få negativa effekter på myndigheternas utnyttjande av uppgifterna, vilket innebär att myndigheternas ajourhållning av registren försämras. Inaktuella uppgifter i registren medför en ökad risk för integritetsintrång för den enskilde. Enligt regeringens bedömning talar därför övervägande skäl för att - till dess andra alternativ till dagens system utvecklats - tillåta bruttoavisering till vissa myndigheter. En förutsättning för bruttoavisering är givetvis att rutinerna hos mottagande myndighet är sådana att det inte finns någon risk att personer som inte får finnas i mottagarens register registreras och att de uppgifter som inte får registreras förstörs. Regeringen bör få föreskriva om vilka myndigheter som skall få bruttoavisering. En bestämmelse om detta föreslås tas in i 6 § lagen om aviseringsregister. Regeringens förslag: Myndigheter skall få ha terminalåtkomst till uppgift om personnummer, namn, adress, folkbokföringsfastighet, lägenhetsbeteckning, folkbokföringsort och avregistrering från folkbokföringen. Regeringen skall få föreskriva om terminalåtkomst även till annan uppgift i aviseringsregistret. förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens. Utredningen föreslog dock inte att terminalåtkomst skall finnas till uppgift om folkbokföringsfastighet, lägenhetsbeteckning och folkbokföringsort. Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot förslaget. ifrågasätter dock om det inte kan vara lämpligare och mer praktiskt om det ankom på Datainspektionen i stället för regeringen att föreskriva vilka myndigheter som skall få tillgång till andra uppgifter än grundläggande sådana i aviseringsregistret. Skälen för regeringens förslag: skall enligt nuvarande regler få användas endast för utlämnande av uppgifter på papper eller ADB-medium och inte via terminal. I den proposition som låg till grund för lagen om aviseringsregister tog regeringen inte ställning till frågan om terminalåtkomst till aviseringsregistret. Regeringen anförde bl.a. att mot bakgrund av de betydande fördelar terminalåtkomsten medför för användarna borde kostnaderna för den vidareutveckling av registret som behövs för att ansluta myndigheterna via terminal till registret betalas av användarna (se prop. 1994/95:201 s. 23). Flera remissinstanser har emellertid ställt sig negativa till att de skall betala avgifter för att använda registret. Regeringen tar i det följande (avsnitt 5) upp frågan om avgifter. Terminalåtkomst medför betydande fördelar för användarna. Det finns också ett stort intresse för terminaltransaktioner för folkbokföringsuppgifter. Ett av skälen till detta torde vara att direktåtkomst är överlägsen när det gäller att få tillgång till aktuella uppgifter. Åtkomsten har också den fördelen att den kan begränsas till uppgifter som är av intresse för användaren. Uppgifter som inhämtas med hjälp av terminal är lättare att hålla aktuella för den myndighet som behöver uppgifterna än personbevisuppgifter som ofta härrör från tidpunkten då ett ärende påbörjades hos myndigheten. Vidare är det lättare att undvika felaktiga personuppgifter om dessa registreras endast på ett ställe. Det finns alltså starka skäl att tillåta en mer eller mindre allmän terminalåt- komst till grundläggande folkbokföringsuppgifter. Från effektivitetssynpunkt är det en fördel om så många användare som möjligt får en fullständig terminalåtkomst till aviseringsregistret. En utsträckt terminalåtkomst skulle medföra att den omfattande hanteringen av personbevis skulle minska. Även antalet telefonförfrågningar till skattemyndigheterna skulle minska. Detta skulle i sin tur innebära resursbesparingar, främst inom skatteförvaltningen men även hos andra myndigheter. Terminalåtkomst skulle också kunna medföra att varje myndighet alltid kunde använda aktuella uppgifter om bl.a. namn, personnummer och adress, till fördel för både myndigheten och den enskilde. Att släppa fri åtkomsten till ett centralt personregister med många och delvis känsliga uppgifter om varje person skulle emellertid kunna anses strida mot den enskildes rätt till personlig integritet. Det är dock numera tekniskt möjligt att vid terminalåtkomst avgränsa registeruppgifter för olika användare. Risken för integritetsintrång avtar självfallet i takt med att åtkomsten till ett centralt befolkningsregister begränsas för terminalanvändarna. Den begränsning som ligger närmast till hands är att rättsligt inskränka användarnas åtkomst till vissa typer av folkbokföringsuppgifter. Med ett sådant arrangemang, som begränsar en terminalanvändares åtkomstmöjligheter till att gälla t.ex. uppgifter om namn, personnummer och adress kan riskerna för integritetsintrång minskas påtagligt. Uppgift om namn, personnummer, adress, folkbokföringsfastighet och folkbokföringsort är av intresse för så gott som samtliga användare av folkbokföringsuppgifter och bör kunna göras tillgängliga via terminal för samtliga. Uppgifterna kan inte anses integritetskänsliga och de efterfrågas av flertalet myndigheter. När uppgift om lägenhetsbeteckning införs i folkbokföringen finns ett stort intresse av åtkomst via terminal även till den uppgiften. Det framstår vidare som grundläggande att den som söker efter en person via terminal kan få besked om att personen i fråga har avlidit eller av annat skäl, i första hand utvandring, är aktuell inom folkbokföringen. För att bli en effektiv ersättning för det stora antalet personbevis måste en terminalåtkomst för myndigheter avse fler uppgifter utöver de grundläggande uppgifterna om namn, personnummer och adress. I första hand kan uppgifter om födelseort och familjeförhållanden behöva göras tillgängliga under förutsättning att respektive myndighet har ett verkligt behov av uppgifterna för sin verksamhet. Terminalåtkomst till övriga uppgifter (medborgarskap, invand- ringsland m.m.) bör i huvudsak inte tillåtas. Detta utesluter dock inte att exempelvis en användare som har ett särskilt behov av t.ex. uppgift om medborgarskap kan få del av den uppgiften via terminal. Enligt regeringens bedömning bör varje myndighets rätt att få terminalåtkomst till uppgift om namn, personnummer, adress, folkbokföringsfastighet, lägenhetsbeteckning, folkbokföringsort och avregistrering från folkbokföringen läggas fast i lag medan det bör överlämnas till regeringen att meddela föreskrifter om ytterligare åtkomst. En myndighets behov av utökad terminalåtkomst får kartläggas närmare innan sådana föreskrifter meddelas. Bestämmelser om terminalåtkomst föreslås tas in som ett nytt andra stycke i 6 § lagen om aviseringsregister. 4.3 Bevarande av uppgifter om folkbokföringsort m.m. Regeringens förslag: Om en uppgift om folkbokföringsfastighet, lägenhetsbeteckning, folkbokföringsort eller folkbokföring under särskild rubrik ersatts av en ny motsvarande uppgift, får den gamla uppgiften bevaras efter utgången av det år då den nya uppgiften registrerades. och Svenska kommunförbundets förslag överensstämmer delvis med regeringens. har föreslagit att uppgift om tidigare folkbokföringsort skall få bevaras i registret att rätt folkbokföringsort året före kan bestämmas. har föreslagit att aviseringsregistret skall innehålla uppgift om föregående och innevarande folkbokföringsort m.m. samt att uppgift om invandringskommun och invandringsdatum bevaras . Vidare föreslår kommunförbundet att uppgift om andra- och tredjekommun för invandrare skall få bevaras räknat från invandringsdatum samt att invandringskommun och andra- och tredjekommun införs som specifika termer i aviseringsregistret. Dessa termer behövs för kontroll av att kommunernas ersättning från staten för flyktingmottagande är riktig. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt Riksförsäk- ringsverkets förslag. Statskontoret anför dock att förslaget strider mot grund- tanken att aviseringsregistret i princip bara skall omfatta aktuella uppgifter och anser att det finns andra alternativ för att tillgodose Riks- försäkringsverkets behov. anser att beslutsunderlaget bör kompletteras med dels kostnads-/nyttokalkyler, dels en analys av de konsekvenser som kan uppstå för andra aktörer och intressen om de framförda kraven tillgodoses. anför att behov av att erhålla uppgiften om en persons folkbokföringsort föregående år är detsamma som gör sig gällande för beskattningsverksamheten inom skatteförvaltningen. Justitiekanslern, , Länsrätten i och Statskontoret avstyrker kommunförbundets förslag. Datainspektionen och Justitiekanslern anser att kommunens behov av uppgifter inte är av sådan art att det finns skäl att utöka registret med historiska uppgifter. anser att även detta beslutsunderlag bör kompletteras med dels kostnads- /nyttokalkyler, dels en analys av de konsekvenser som kan uppstå för andra aktörer och intressen om de framförda kraven tillgodoses. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 1 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall den försäkrade vara inskriven hos den allmänna försäkringskassa inom vars verksamhetsområde han var folkbokförd föregående år. I princip är det denna s.k. inskrivningskassa som beslutar om förmåner till den försäkrade. Vissa slag av ärenden kan dock inskrivningskassan ge i uppdrag till en annan försäkringskassa att handlägga. För att besluten inte skall bli ogiltiga är det därför av stor vikt att rätt försäkringskassa fattar beslut i ärendena. får folkbokföringsuppgifter genom löpande aviseringar från det s.k. riksaviseringsbandet. Varje avisering om ändrad folkbokföringsort innehåller uppgifter om både en persons aktuella folkbokföringsort och folkbokföringsorten per föregående år. Det nya aviseringsregistret får enligt 8 § lagen (1995:743) om aviseringsregister endast innehålla uppgift om en persons aktuella folkbokföringsort. Det förekommer att skattemyndigheterna ändrar en persons folkbokföring retroaktivt. Eftersom detta kan påverka personens försäkringskassetillhörighet, behöver även i fortsättningen ha avisering om hans folkbokföringsort per föregående år. Kan inte få denna uppgift kan det medföra att ett stort antal försäkrade kommer att vara inskrivna hos fel försäkringskassa. Motsvarande behov att löpande kunna få uppgift om en persons folkbokföringsort gör sig gällande även för beskattningsverksamheten inom skatteförvaltningen. Rätt beskattningsort är enligt 66 § kommunalskattelagen (1928:370) den kommun där den skattskyldige skall vara folkbokförd året näst före taxeringsåret. En tidigare folkbokföringsort som ändras kan därför påverka rätt beskattningsort för tidigare inkomstår. Det är således av stor betydelse inte enbart för att kunna få uppgift om rätt hemort . Det är väsentligt för de förmånsberättigade att rätt försäkringskassa snabbt kan fatta rättsligt giltiga beslut. Det är på motsvarande sätt av stor betydelse för de skattskyldiga att bli beskattade i rätt kommun. Såväl som skattemyndigheterna har således ett stort behov av att uppgift om folkbokföringsort året före inskrivningsåret respektive andra året före taxeringsåret löpande kan fås genom aviseringsregistret. Några möjligheter för dessa myndigheter att till en rimlig kostnad själva lagra uppgiften tycks inte finnas. Enligt regeringens mening bör därför gallringsbestämmelsen i 8 § lagen om aviseringsregister ändras så att det blir möjligt att spara uppgifter om folkbokföringsort i aviseringsregistret som behövs för att och skattemyndigheterna skall kunna få erforderliga uppgifter som grund för de försäkrades kassatillhörighet respektive de skattskyldigas beskattningsort. För att tillgodose de behov som finns på såväl socialförsäkrings- som beskattningsområdet bör uppgift om folkbokföringsort och folkbokföringsfastighet m.m., som har ersatts av en ny motsvarande uppgift, bevaras efter utgången av det år då den nya uppgiften registrerades. Kommunernas behov kommer med den föreslagna ändringen att i huvudsak tillgodoses. Kommunernas behov i övrigt av historiska uppgifter rörande folkbokföringsort m.m. gäller framför allt interkommunal och inomkommunal ersättning, bevakning av elevhandlingar inom skolan samt sociala utredningar. Enligt regeringens bedömning får kommunernas eventuella behov av ytterligare bevarande av dessa uppgifter tillgodoses på annat sätt än genom att uppgifterna bevaras i aviseringsregistret. När det gäller frågan om att införa särskilda termer som utvisar in- vandringskommun samt andra- och tredje-kommun för invandrare bedömer regeringen att kommunernas behov skall kunna tillgodoses redan genom de uppgifter som kommer att finnas i registret. Enligt förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande har den kommun där flyktingen enligt personbanden är folkbokförd rätt till ersättning. Ersättning betalas till den kommun som först tar emot flyktingen samt till en kommun som flyktingen därefter flyttar till. Även den kommun som flyktingen flyttar från har rätt till ersättning. Rätten till ersättning är således inte beroende av om den kommun som flyktingen flyttar till är första, andra eller tredje kommun. Avgörande är om utlänningen flyttar till en ny kommun . Det är enligt regeringens bedömning därför inte nödvändigt att i registret ha särskilda termer som visar om det är första, andra eller tredje kommun. Av de uppgifter som föreslås finnas i registret kan utläsas om utlänningen flyttat från en kommun till en annan och om denna flyttning gjorts från invandringen (första folkbokföringsdag). Regeringens förslag: Utnyttjandet av aviseringsregistret skall vara avgiftsbelagt. Regeringen skall dock få föreskriva att visst utnyttjande skall vara avgiftsfritt. Avgifterna skall bestämmas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. förslag överensstämmer med regeringens. Skälen för regeringens förslag: De myndigheter som får uppgifter via riksaviseringsbandet med stöd av 6 och 8 §§ förordningen (1981:4) om det statliga person- och adressregistret betalar inga avgifter för detta. Inte heller för centralt gjorda kategoriuttag till myndigheter tas avgifter ut. För vissa uttag som görs ur personbanden finns bestämmelser om avgifter i folkbokföringskungörelsen (1967:495). Regeringen har i beslut medgett att avgifter får tas ut för utlämnande av uppgifter från personbanden även i vissa andra fall. I den proposition som låg till grund för inrättandet av aviseringsregistret ansåg regeringen, mot bakgrund av att aviseringsregistret skulle kunna användas endast för utlämnande i form av utskrift eller på ADB-medium men inte via terminal, att det inte fanns skäl att införa avgifter för aviseringar till myndigheter. Frågan om i vilken omfattning avgifter bör tas ut för att täcka kostnaderna för registret skulle emellertid övervägas på nytt när frågan om terminalåtkomst behandlades (se prop. 1995/96:201 s. 23). Fler myndigheter än de som använder det nuvarande systemet har anmält intresse att vara aviseringsmottagare i det nya systemet. Det kan dessutom antas att ADB-användningen rent allmänt kommer att utökas och att i samband därmed även användningen av aviseringsregistret ökar. Mot denna bakgrund anser att det kan uppkomma svårigheter med att klara finansieringen av aviseringskostnaderna med fasta anslag. Bedömningen att skulle klara kostnaderna för avise- ringssystemet inom befintliga ramar gjordes utifrån det förhållandet att aviseringsverksamheten skulle omfatta i stort sett nuvarande mottagare. Det förhållandet att fler mottagare vill använda registret ändrar delvis förutsättningarna för denna ståndpunkt. De mottagare som inte använder riksaviseringsbandet eller personbanden har fått folkbokföringsuppgifter på annat sätt och sannolikt betalat för detta. Vissa användare av personbanden har också med stöd av folkbokföringskungörelsens bestämmelser eller det tidigare nämnda regeringsbeslutet betalat avgifter för utnyttjandet. De nuvarande skiftande ekonomiska villkoren för tillgång till folk- bokföringsuppgifterna är inte grundade på en sammanhållen avvägning av hur kostnaderna bör fördelas. Det finns inte anledning att tillämpa olika ekonomiska villkor för att förse de offentliga organen med folkbok-föringsuppgifter. Enligt regeringens bedömning talar övervägande skäl för att utnyttjandet av registret bör vara avgiftsbelagt. En myndighet måste då väga behovet av viss uppgift mot andra behov. Om aviseringen av folkbokföringsuppgifter är en fri nyttighet finns inga incitament till prövning av behovet. Regeringen föreslår mot bakgrund av det anförda att utnyttjande av aviseringsregistret skall vara avgiftsbelagt. Detta innebär att avgifter kommer att tas ut även av de myndigheter som kostnadsfritt försetts med uppgifter om inte undantag görs. Sådana undantag, som bör få beslutas av regeringen, kan komma i fråga om det av särskilda skäl är motiverat beträffande visst uppgiftslämnande för centrala samhällsfunktioner. I de fall en uppgiftsskyldighet finns enligt lag eller förordning bör det kunna motivera att uppgiften tillhandahålls avgiftsfritt. I dessa fall har riksdag eller regering bedömt att det är av stor vikt att mottagaren får tillgång till folkbokföringsuppgifter. Ett annat skäl kan vara att uttag av avgifter för uppgiftslämnande i hög grad skulle påverka myndighetens verksamhet. Den service som mottagarna i sådana fall skall få utan avgift bör enligt regeringens mening motsvara dagens tillhandahållande. Avgiftsfrihet skall således inte medges för sådant utlämnande som sker genom dator-till-datorkoppling eller genom terminalåtkomst. har i en rapport (RRV 1995:64) Principer för prissättning av informationstjänster lämnat förslag till hur avgifter för uttag av information ur databaser skall beräknas. Rapporten bereds inom . föreslår att en enhetlig princip för prissättning av uttag av information ur databaser tillämpas inom den offentliga sektorn, såvida inte annat har beslutats. Den föreslagna prissättningsprincipen innebär att avgifterna för uttagen skall beräknas så att samtliga kostnader för att framställa och distribuera uttagen täcks. De principer som redovisats av bör ligga till grund för beräkningen av avgifterna för utnyttjandet av aviseringsregistret. Vid bestämmandet av avgifterna för aviseringsverksamheten bör således självkostnadsprissättning tillämpas på så sätt att samtliga direkta och indirekta kostnader för uttagen täcks. Avgifterna skall således täcka kostnaderna för driften av registret. Däremot skall avgifterna inte täcka kostnaderna för uppbyggnaden av aviseringsregistret. Avgifterna skall heller inte täcka någon andel av kostnaderna för den övriga folkbokföringsverksamheten, dvs. insamlandet av uppgifter m.m. Kostnaderna för folkbokföringsverksamheten finansieras över anslag på statsbudgeten. Kostnaderna för att tillhandahålla uppgifter varierar starkt beroende på i vilka former och på vilket medium uppgifterna lämnas. Avgifterna bör utformas med hänsyn till detta. Terminalåtkomsten medför betydande fördelar för användarna. En annan metod för utlämnande som kan användas är direkt kommunikation dator till dator, dvs. mellan aviseringsregistret och den mottagande myndighetens dator. Tekniken påminner i stora delar om terminalåtkomst och medför i likhet med terminalåtkomsten betydande fördelar för mottagaren. Uppgifter kan med den tekniken vid behov överföras direkt till myndighetens register. Terminalåtkomst och dator-till-datorkoppling förutsätter emellertid att omfattande säkerhetsrutiner, exempelvis vad avser behörighet, byggs in i ADB-systemet. En sådan utveckling är kostsam och bör därför enligt regeringens mening betalas av användarna. Avgifter för terminalåtkomst och dator-till-datorkoppling skall således även innefatta kostnaden för uppbyggnaden av funktionen. Det bör ankomma på regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att med utgångspunkt i nu redovisade principer besluta om de avgifter som skall tas ut. Influtna medel bör få disponeras i verksamhet. Bestämmelser om avgifter bör tas in i en ny paragraf, 9 §, i lagen om aviseringsregister. 6 Registrering av ansökan om anstånd i skatteregistret Regeringens förslag: Ansökan om anstånd med att lämna deklaration skall få registreras i det centrala skatteregistret. förslag överenstämmer med regeringens. Datainspektionen har inget att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Den som i en varaktigt bedriven näringsverksamhet biträder deklarationsskyldiga med att upprätta själv- deklaration kan för vissa kategorier deklarationsskyldiga som skall lämna särskild självdeklaration efter ansökan få tillstånd att enligt tidsplan lämna deklarationerna - under taxeringsåret, s.k. byråanstånd (2 kap. 33 § lagen [1990:325] om självdeklaration och kontrolluppgifter). Till ansökan skall fogas en förteckning över de deklarationsskyldiga som ansökan gäller. När skattemyndigheten fattat beslut om anstånd registreras uppgift om anståndet i det centrala skatteregistret. Ansökningarna och förteckningarna har lämnats på papper, vilket medför att skattemyndigheten manuellt får registrera ett stort antal personnummer resp. organisationsnummer. rörde det sig om 673 862 fysiska och juridiska personer. planerar dock att tillåta att förteckningarna lämnas med hjälp av automatisk databehandling. Enligt 7 § skatteregisterlagen (1980:343) får uppgift om beslut om anstånd med att lämna deklaration registreras i det centrala skatteregistret. Enligt regeringens mening bör även uppgift om ansökan om anstånd med att lämna deklaration få registreras i det centrala skatteregistret. Härigenom underlättas arbetet för såväl skattemyndigheter som redovisningsbyråer och banker m.fl. I 7 § skatteregisterlagen bör därför tas in en bestämmelse om att ansökan om anstånd skall få registreras i det centrala skatteregistret. I fråga om terminalåtkomst och gallring bör samma regler som för beslut om anstånd gälla. Avisering och annat tillhandahållande av folkbokföringsuppgifter sker på flera olika sätt. De myndigheter som får folkbokföringsuppgifter från riksaviseringsbandet betalar som redan nämnts inte några avgifter för uppdatering och annan avisering. Kostnaderna för lämnandet av dessa uppgifter bestrids inom anslaget till skatteförvaltningen. Kostnaderna för den nuvarande aviseringsverksamheten kan beräknas till . Driftkostnaderna för aviseringsregistret, förutom kostnader för terminalåtkomst och dator-till-datorkoppling, har beräknats till . beräknas därmed ge en besparing netto på . Förslaget om att ta ut avgifter för utnyttjandet av aviseringsregistret innebär att avgifter kommer att tas ut även av de myndigheter som tidigare fått uppgifter utan kostnad om inte regeringen föreskriver att aviseringen skall vara avgiftsfri. I de fall regeringen anser att det av särskilda skäl är motiverat att inte ta ut avgift kommer förslaget inte att innebära några kostnader vad gäller sedvanlig avisering för mottagande myndigheter. För de övriga myndigheter som fått uppgifter utan avgift kommer dock förslaget att innebära ökade kostnader. De avgifter som kommer att tas ut kommer emellertid att vara så låga att kostnaderna kan täckas inom myndighetens anslag.