prop · GJ0348 · 1996-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1995/96:48 Lagstiftning med anledning av den av inrättade tribunalen för m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås lagändringar som gör det möjligt för att i samma utsträckning som i förhållande till den av säkerhetsråd inrättade s.k. Jugoslavientribunalen verkställa framställningar om utlämning och andra former av internationell rättshjälp till den internationella tribunalen för som säkerhetsråd inrättade genom beslut . Vidare föreslås att lagstiftningen angående tribunalerna kompletteras med bestämmelser som gör det möjligt att i verkställa fängelsestraff som ådömts en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist i eller på annat sätt med stark anknytning till . Dessutom föreslås att lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall skall omfatta Rwandatribunalen och till denna anknutna personer. 1 Förslag till riksdagsbeslut................................ 3 2 Lagtext.................................................... 4 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. ......................................... 4 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall........................ 6 3 Ärendet och dess beredning................................. 7 4 Rwandatribunalen........................................... 7 4.1 Historisk bakgrund.................................. 7 4.2 Rwandatribunalens tillkomst och status.............. 8 4.3 Rwandatribunalens stadga............................ 9 4.4 Lagstiftningsåtgärder............................... 12 5 Verkställighet i av tribunalernas domar............ 14 6 Ekonomiska konsekvenser.................................... 17 7 Ikraftträdande............................................. 17 8 Författningskommentar...................................... 17 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. ............................ 17 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall........................ 18 Bilaga 1 Förenta nationens säkerhetsråds resolution 995 (1994) 19 Bilaga 2 Stadga för Rwandatribunalen......................... 23 Bilaga 3 Utkastets lagförslag................................ 44 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag......................... 47 Bilaga 5 Lagrådets yttrande.................................. 50 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .. 52 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1994:569) med anledning av inrättandetav Internationella tribunalen för brott i f.d. , 2. lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier ivissa fall. Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. dels att lagens rubrik samt 1 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 12 a §, samt närmast före 12 a § en ny rubrik av följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse -------------------------------------------------------------------- Lag med anledning av inrättandet Lag om samarbete med de av Internationella tribunalen för internationella tribunalerna för brott i f.d. brott mot internationell humanitär rätt 1 § -------------------------------------------------------------------- Om den av Denna lag gäller i förhållande säkerhetsråd inrättade internatio- till nella tribunalen för lagföring av - den av säker- personer som är ansvariga för all- hetsråd inrättade varliga brott mot internationell internationella tribunalen för humanitär rätt begångna på f.d. f.d. och territorium sedan - den av 1991 begär att det i säkerhetsråd skall vidtas en åtgärd i anledning inrättade internationella av ett sådant brott, skall den tribunalen för . begärda åtgärden vidtas enligt vad Om någon av tribunalerna begär som sägs i denna lag. rättsligt biträde av , skall den begärda åtgärden vidtas enligt vad som sägs i denna lag. 12 a § Har en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist i eller på annat sätt stark anknytning till av tribunalen dömts till fängelse, kan regeringen besluta att straffet får verkställas i . Regeringen får i varje enskilt beslut meddela de föreskrifter som behövs för verkstäl- ligheten här. Vid verkställigheten tillämpas 25 § lagen (1972:260) om inter- nationellt samarbete rörande verk- ställighet av brottmålsdom. Verk- ställigheten skall upphöra, om tri- bunalen upplyser att den har be- viljat den dömde nåd eller meddelat något annat avgörande som innebär att den utdömda påföljden inte längre får verkställas. I fråga om transport genom av en person som berövats friheten enligt ett avgörande av tribunalen tillämpas 40 § lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall Härigenom föreskrivs att bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall1 skall ha följande lydelse. Immunitet och/eller privilegier gäller för Tillämplig internatioföljandenell överenskommelse -------------------------------------------------------------------- Internationella organ Fysiska personer - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - ledamöter, för Internatio- tribunalen för åklagaren och dennes nella tribunalen för f.d. Jugosla- personal, registra- f.d. vien torn och dennes fastställd genom FN:s personal samt per- säkerhetsråds resolu- soner som på annat sätt tion 827 medverkar i tri- 1993 bunalen - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - ledamöter, för Internatio- tribunalen för åklagaren och dennes nella tribunalen för personal, registra- fastställd torn och dennes genom FN:s säker- personal samt per- hetsråds resolution soner som på annat sätt 955 medverkar i tri- 1994 bunalen Denna lag träder i kraft . **FOOTNOTES** 1 Lagen omtryckt 1994:717. 2 Bilagans lydelse enligt prop. 1995/96:41. 3 Ärendet och dess beredning säkerhetsråd beslutade , genom att anta resolution 827 (1993), att inrätta en internationell tribunal för brott i f.d. (Jugoslavientribunalen). har därefter genomfört lagstiftning om skyldighet att bistå tribunalen med utlämning och andra former av internationell rättshjälp (prop. 1993/94:142, bet. 1993/94:JuU29, rskr. 1993/94:376, SFS 1994:569-571). antog säkerhetsrådet resolution 955 (1994) om att inrätta en internationell tribunal för att beivra folkmord och andra allvarliga brott mot internationell humanitär rätt som begåtts i eller av medborgare i på angränsande staters territorium (Rwandatribunalen). resolution 955 (1994) i engelsk originaltext och i svensk översättning finns i bilaga 1. Den av rådet beslutade stadgan för den internationella tribunalen i engelsk originaltext och i översättning till svenska finns i bilaga 2. I detta ärende föreslås den lagstiftning som krävs för att skall kunna uppfylla de förpliktelser som följer av resolutionen om inrättandet av Rwandatribunalen. Vidare behandlas frågan om fängelsestraff, som utdömts av någon av tribunalerna, skall kunna verkställas i . Riksåklagaren, och har getts tillfälle att lämna synpunkter på ett utkast till lagrådsremiss. Utkastets lagförslag, vilka bortsett från vissa språkliga skillnader överensstämmer med regeringens förslag, finns i bilaga 3. Myndigheterna har lämnat lagförslagen utan erinran. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som utarbetats i ärendet. Förslagen som remitterades till Lagrådet finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat synpunkter på lagförslaget angående straffverkställighet i . Regeringen har följt Lagrådets förslag. Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 5. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten. Vidare har tillkommit en följdändring i lagförslag 2.2. säkerhetsråd beslutade genom resolutionerna 808 (1993) och 827 (1993) att upprätta en internationell tribunal för lagföring av personer ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna i f.d. . Beslutet fattades med åberopande av kapitel VII, vilket innebär att beslutet är bindande för alla FN:s medlemsstater. Jugoslavientribunalen var det första fallet där en internationell tribunal för att beivra krigsförbrytelser inrättats sedan krigsförbrytarrättegångarna i respektive efter slut. Under större delen av efterkrigstiden har man dock inom FN:s () arbetat på dels en internationell strafflag, dels en stadga för en permanent brottmålsdomstol. Ett förslag till stadga för en permanent brottmålsdomstol överlämnades av ILC till . Denna har tillsatt en ad hoc-kommitté för ärendets vidare behandling. tillsammans med övriga nordiska länder stöder aktivt detta arbete. 4.2 Rwandatribunalens tillkomst och status omkom och presidenter vid en flygolycka intill flygplatsen i huvudstad . Händelsen utlöste omfattande stridigheter och massakrer på etnisk grund som enligt rapporter också innebar allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt. I resolution 918 (1994) uttryckte säkerhetsråd stark oro över de fortlöpande rapporterna om omfattande, systematiska och flagranta kränkningar av internationell humanitär rätt i . Rådet påtalade särskilt att gärningar som begås i avsikt att, helt eller delvis, förinta en etnisk grupp utgjorde ett brott mot folkrätten. Vidare fastställde rådet i samma resolution att situationen i utgjorde ett hot mot fred och säkerhet i området. I säkerhetsrådets resolution 935 (1994) anmodades generalsekreteraren att tillkalla en opartisk expertkommission för att undersöka om det fanns bevis för att svåra överträdelser av internationell humanitär rätt, inklusive folkmord, förekom i . I en interimsrapport konstaterade kommissionen att allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt och brott mot folkrätten hade begåtts i . Kommissionen rekommenderade att de ansvariga ställdes inför rätta inför en oberoende och opartisk internationell tribunal. I sin slutrapport, som överlämnades till generalsekreteraren , fastställde kommissionen att det fanns överväldigande bevis för att folkgruppen tutsier hade utsatts för folkmordsbrott av folkgruppen hutuer på ett planerat, systematiskt och metodiskt sätt i strid med artikel II folkmordskonvention och att brott mot mänskligheten och allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt hade begåtts av båda parter i konflikten. (FN-dokumentet S/1994/1405 finns tillgängligt i .) I ett brev till FN:s generalsekreterare framförde att en internationell tribunal, liknande Jugoslavientribunalen, skulle bidra till att uppnå fred och försoning i landet. Regeringen åtog sig att förhindra summariska avrättningar och att låta häkta personer misstänkta för folkmord i avvaktan på att de kunde lagföras av en internationell tribunal. I resolution 955 (1994) fastställde säkerhetsrådet att situationen i fortsatte att utgöra ett hot mot internationell fred och säkerhet och beslutade, med stöd av kapitel VII i stadga, att inrätta en internationell tribunal för lagföring av personer ansvariga för brott mot den humanitära rätten i och dess grannstater och att anta en stadga för tribunalen. Tribunalens fullständiga namn är för lagföring av personer som är ansvariga för folkmord och andra allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt, begångna på territorium och för lagföring av rwandiska medborgare skyldiga till folkmord och andra liknande brott som har begåtts på grannländernas territorium mellan och . Bestämmelserna i kapitel VII ger säkerhetsrådet behörighet att vidta åtgärder för att upprätthålla eller återställa internationell fred och säkerhet. Detta betyder att beslutet att inrätta Rwandatribunalen och bestämmelserna i dess antagna stadga är bindande för alla FN:s medlemsstater på samma sätt som beslutet om inrättande av Jugoslavientribunalen med dess stadga. I resolution 977 (1995) beslutade säkerhetsrådet att Rwandatribunalen skall ha sitt säte i i . Domarna (d.v.s. de sex domarna i tribunalens båda rättegångskamrar) valdes av i en sluten omröstning . Bland dessa finns en svensk, rättschefen i . Av generalsekreterarens tredje periodiska rapport om Rwandatribunalen framgår att tribunalens processordning ("Rules of Procedure and Evidence") antogs av tribunalens domare . Rwandatribunalen kommer att ha viss institutionell samhörighet med Jugoslavientribunalen. Sålunda är kammaren för överklagande identisk med Jugoslavientribunalens. Vidare är åklagarämbetet gemensamt för de båda tribunalerna. Ett mindre sambandskontor kommer därför att inrättas i . undersökningar skall dock bedrivas med utgångspunkt i kontoren i och Arusha. Beträffande förundersökningsläget framhåller generalsekreteraren i samma rapport att åklagarens målsättning är att de första åtalen skall väckas . Generalsekreteraren noterar dock att den information som ställts till åklagarens förfogande ännu inte lett till att förundersökning inletts mot någon av de personer som sitter fängslade i de rwandiska fängelserna. Folkrättsligt är situationen i delvis annorlunda än i f.d. . Kriget på anses som utgångspunkt vara en internationell, mellanstatlig konflikt, medan händelserna i betraktas som en i huvudsak intern konflikt. Detta synsätt återspeglas i jurisdiktionsbestämmelserna och den rättsliga grunden för tribunalen. Grundvalen för säkerhetsrådets agerande är dock dess konstaterande att konflikten i utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet, vilket möjliggör ett agerande under kapitel VII i . Tribunalens stadga överensstämmer i huvudsak med stadgan för Jugoslavientribunalen, vilken har utförligt kommenterats i proposition 1993/94:142 (s. 14-22). Kommentarerna till stadgan kommer därför här att huvudsakligen inriktas på de delar där de två stadgorna skiljer sig åt. Tribunalen skall, enligt artikel 1 och artikel 7 i stadgan, ha kompetens att lagföra personer som är ansvariga för allvarliga brott mot internationell humanitär rätt begångna på territorium och att lagföra rwandesiska medborgare som är ansvariga för sådana brott begångna på grannstaters territorier mellan och i enlighet med vad stadgan föreskriver. Således kan alla misstänkta, oavsett nationalitet, bli föremål för lagföring om brotten begåtts på rwandesiskt territorium, medan endast rwandesiska medborgare kan lagföras för brott begångna i grannstaterna. Tribunalens namn antyder en skillnad i kvalitativ mening avseende åtalbara handlingar på och utom territorium. Inom gränser sägs att jurisdiktionen avser folkmord och andra allvarliga kränkningar av internationell humanitär rätt medan juris- diktionen utom territorium anges till folkmord och andra liknande brott. De olika uttrycken torde emellertid inte åsyfta någon skillnad i sak. I likhet med vad som gäller för Jugoslavientribunalen gäller principen om individuellt och personligt straffansvar. Endast enskilda personer kan lagföras. En tilltalads officiella ställning, oavsett om vederbörande är stats- eller regeringschef eller en ansvarig statlig tjänsteman, kan inte frita denne från straffansvar eller lindra straffet. Vidare slås i stadgan fast att en person i överordnad tjänsteställning under vissa omständigheter kan göras straffrättsligt ansvarig för en underlydandes handlingar. Handlande enligt order fritar inte från straffansvar men kan beaktas som en förmildrande omständighet. De folkrättsliga normerna för Rwandatribunalens domsmakt framgår av artikel 2-4. Artikel 2 om folkmord överensstämmer i sak med artikel 4 i Jugoslavientribunalens stadga. Med folkmord förstås vissa avsiktliga handlingar som riktas mot en folkgrupp som sådan. Till grund ligger folkmordskonvention. Artikel 3 avser brott mot mänskligheten och motsvaras i sak av artikel 5 i Jugoslavientribunalens stadga. Med brott mot mänskligheten förstås brott som begås som en del av ett omfattande eller systematiskt angrepp riktat mot varje civilbefolkning på nationell, politisk, etnisk, rasmässig eller religiös grund och som avser mord, utrotning, förslavning, deportering, fängslande, tortyr, våldtäkt, förföljelse på politiska, rasmässiga och religiösa grunder samt andra inhumana handlingar. Definitionen i Rwandatribunalens stadga synes mer begränsad i denna fråga än Jugoslavientribunalens. Möjligen har detta sin bakgrund i de olika händelseförloppen i respektive konflikt och ett önskemål att begränsa jurisdiktionen till de allvarligaste brotten som förekommit. Gemensamt för de båda tribunalerna är att brott mot mänskligheten utgör en andrahandsrubricering i förhållande till artikeln om folkmord. Av artikel 4 framgår tydligt att säkerhetsrådet betraktar händelserna i som en i huvudsak intern konflikt. Jugoslavientribunalen har, enligt artikel 3 i dess stadga, att tillämpa krigets lagar och sedvanerätt. Rwandatribunalens kompetens i detta avseende anges på ett annat sätt och avser brott mot den gemensamma artikel 3 Genèvekonventioner och mot andra tilläggsprotokoll till dessa konventioner. Artikel 3 i anger en viss standard för behandling av offer i interna konflikter och av personer som gett upp deltagandet i en sådan intern konflikt. Genom tilläggsprotokoll utvecklades och kompletterades den gemensamma artikel 3 i konventionerna. De handlingar, som räknas upp i artikel 4 i stadgan för Rwandatribunalen, utgör exempel på överträdelser som är straffbara. Dessa är i huvudsak hämtade ur en uppräkning i det andra tilläggsprotokollet . Häri ingår brott mot liv och hälsa, frihet och frid, sexualbrott m.m. har tillträtt samtliga nämnda konventioner. Rwandatribunalen har parallell behörighet med nationella domstolar. Tribunalen tillerkänns dock, liksom Jugoslavientribunalen, företräde framför nationella domstolar och har rätt att anmoda dessa att överföra pågående lagföring till tribunalen. Staterna är skyldiga att åtlyda ett sådant beslut av tribunalen. Tribunalen består av tre i förhållande till varandra självständiga delar: domstolen, åklagarmyndigheten och registratorskontoret. Domstolen är i sin tur uppdelad på två rättegångskamrar och en kammare för överklaganden. Denna senare kammare består som nämnts av medlemmarna i Jugoslavientribunalens överklagandekammare. De båda rättegångskamrarnas domare väljs av på förslag av säkerhetsrådet enligt en i stadgan närmare angiven procedur (artikel 12). Tribunalens domare skall välja en president. är ansvarig för förundersökning och åtal. Chefsåklagaren är densamme som vid Jugoslavientribunalen. Den ytterligare personal som är nödvändig utnämns av FN:s generalsekreterare på rekommendation av chefsåklagaren. Registratorskontoret är ansvarigt för tribunalens administration. Dess chef, registratorn, utnämns av FN:s generalsekreterare efter konsultation med tribunalens president. Vissa centrala bestämmelser om förundersökning och rättegång framgår av stadgan (artikel 17-28). Närmare föreskrifter om rättegången skall antas av domstolens ledamöter (artikel 14). Bestämmelserna om påföljd, straffverkställighet och nåd är i allt väsentligt identiska med dem som gäller för Jugoslavientribunalen. Endast fängelsestraff kan utdömas. Om nya omständigheter blir kända kan en dom bli föremål för omprövning. Bestämmelsen angående straffverkställighet innebär att ett fängelsestraff skall avtjänas i en stat som utsetts av respektive tribunal från en lista över stater vilka för säkerhetsrådet uppgivit att de är villiga att ta emot personer som förklarats skyldiga till brott. Fängelsestraffet skall avtjänas i enlighet med tillämplig lag i den berörda staten, under överinseende av respektive tribunal. Frågor om nåd skall upptas av respektive tribunals president i samråd med övriga domare. Tribunalens arbetsspråk är engelska och franska. beslut är som nämnts ovan folkrättsligt bindande. Alla stater är således, enligt artikel 28 i tribunalens stadga, skyldiga att samarbeta med tribunalen angående förundersökning och åtal. Staterna skall vara den behjälplig i alla stadier av ett ärende och säkerställa att nationella myndigheter lämnar tribunalen rättsligt bistånd vid insamlande av bevis, hörande av vittnen, misstänkta och experter, identifiering och lokalisering av personer och delgivning. Medlemsstaterna skall vidare bistå tribunalen med att gripa eller häkta personer och överlämna eller överföra en tilltalad till tribunalen. Staterna är vidare skyldiga att tillförsäkra tribunalens tjänstemän privilegier och immunitet (artikel 29). Motsvarande förpliktelser gäller be- träffande Jugoslavientribunalen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Lagstiftningen med anledning av inrättandet| | av Jugoslavientribunalen skall gälla även i förhållande till | | Rwandatribunalen. | | Bilagan till lag om immunitet och privilegier i | | vissa fall kompletteras så att lagen även omfattar | | Rwandatribunalen och till denna anknutna personer. Skälen för regeringens förslag: säkerhetsråd har i resolution 955 (1994) åberopat samma stöd - bestämmelserna i kapitel VII i FN- stadgan - för inrättandet av Rwandatribunalen som för beslutet om Jugoslavientribunalen. Resolutionen är således bindande för samtliga FN:s medlemsstater och medlemsstaterna åläggs att åtgärda framställningar från tribunalen om utlämning och andra former av internationell rättshjälp. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs i fråga om den interna rättsordningen för att uppfylla detta krav. Situationen är sålunda densamma för medlemsstaterna som då säkerhetsrådet inrättade Jugoslavientribunalen. I propositionen 1993/94:142 Lagstiftning med anledning av den av inrättade tribunalen för brott i f.d. lämnades en redovisning av vilka lagstiftningsåtgärder som var nödvändiga för att uppfylla bestämmelserna i stadga (s. 22 ff.). Slutsatsen var att det krävdes lagstiftning beträffande stadgans bestämmelser om utlämning och andra former av internationell rättshjälp, överförande av lagföring och doms rättskraft. I propositionen anfördes vidare att rätten till offentlig försvarare respektive målsägandebiträde och frågan om ersättning till personer som skall höras inför tribunalen borde regleras. Regeringen anförde vidare att frågan om straffansvar för osann utsaga inför tribunalen skall omfattas av svensk domsrätt inte kunde bedömas förrän Jugoslavientribunalens processordning antagits av dess domare (s. 26 f.). Lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. utformades utifrån dessa överväganden. Lagen gör det möjligt att bistå Jugoslavientribunalen med olika åtgärder såsom utlämning, husrannsakan och beslag, bevisupptagning, förhör under förundersökning, delgivning och överlämnande av egendom som frånhänts någon genom brott. När det gäller förfarandet m.m. för de olika åtgärderna hänvisar lagen i stor utsträckning till den befintliga lagstiftningen om utlämning och andra former av internationell rättshjälp. Eftersom säkerhetsrådets resolution inte lämnar ut- rymme för att det ställs villkor för att en viss åtgärd skall vidtas av en medlemsstat, hänvisas det inte till de villkor av olika slag som i andra sammanhang gäller för att en begäran om någon form av åtgärd skall utföras. Lagen reglerar frågorna om överföring av lagföring och doms rättskraft på det sätt som föreskrivs i stadgan. Vidare kan offentlig försvarare för misstänkta respektive målsägandebiträde för målsägande förordnas i de fall personen i fråga berörs av ett förfarande i .