prop · GJ03216 · 1996-01-01 00:00:00 — får förelägga företag som har gjort en anmälan enligt 2 § och som inte följer en bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som meddelats av inspektionen med stöd därav, att vidta rättelse. Om rättelse inte vidtas kan företaget föreläggas att upphöra med verksamheten. För att ett föreläggande som meddelar med stöd av 7-9 §§ skall vara effektivt bör det kunna förenas med vite. Inspektionen får enligt andra stycket bestämma att ett beslut om föreläggande skall gälla . Ett beslut av enligt 7 § andra stycket, som innebär att företag som driver rörelse föreläggs att lämna upplysningar om sin verksamhet för att bedöma om anmälningsskyldighet föreligger, får inte överklagas. Inspektionens beslut i övrigt överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar framgår att härmed avses länsrätt som första instans. Prövnings-tillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. skall ta ut avgifter av företag som driver valutaväx- lingsrörelse vid registrering av anmälningar enligt 2 §. Föreskrifter om avgifterna meddelas av regeringen. 10.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 8 kap. 5 § I tredje stycket införs en bestämmelse som innebär att sekretess skall gälla i verksamhet, som består i kontroll enligt valutaväxlingslagen, för sådan uppgift om enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden, vilken på begäran har lämnats av någon som är skyldig att lämna uppgifter till inspektionen enligt 6 § och 7 § andra stycket i valutaväxlingslagen. Rör uppgiften den uppgiftsskyldige själv gäller dock sekretess endast om denne kan antas lida skada eller men om uppgiften röjs och sekretess inte motverkar syftet med uppgiftsskyldigheten. I övrigt hänvisas till avsnitt 7.3. Enligt femte stycket gäller sekretessen i fråga om uppgift i allmän handling i högst . 10.3 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617) 2 kap. 2 § Paragrafen anger vilka verksamheter som är tillåtna för en bank. I första stycket 15 görs den ändringen att tillstånd till att driva yrkesmässig valutahandel med allmänheten ingår i bankens grundläggande auktorisation. Hänvisningen till riksbankslagen upphävs. Enligt andra stycket får en bank driva verksamhet som har naturligt samband med de uppräknade tjänstekategorierna i första stycket. När bestämmelsen infördes angavs i motiven (prop. 1992/93:89 s. 121) att det i den mån det framöver tillskapas nya finansiella tjänster som kan anses ha ett naturligt samband med traditionell verksamhet bör det vara möjligt att inordna dessa tjänster under andra stycket. Det är inte längre som skall meddela tillstånd till att driva valutahandel utan detta skall i stället ingå i den grundläggande auktorisationen. Det finns därför inte längre någon anledning att göra skillnad på verksamheter som har ett naturligt samband med handel på valutamarknaden och med andra verksamheter som anges i punkterna 1-14. 2 kap. 11 § Förutom de regler om kapitalkrav för valutakursrisker som finns i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag får , efter regeringens bemyndigande, meddela föreskrifter om största tillåtna valutaposition. Skälen för att ha både kapitalkrav för valutakursrisker och regler för största tillåtna valutaposition framgår av avsnitt 6.5. Föreskrifterna får beakta exponering både i enskilda valutor och i företagets totala valutaexponering. Vilken nivå som skall tillåtas får avgöras av . Det är inte nödvändigt att det är samma nivåer som använder . 10.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank Paragrafen, som med nuvarande lydelse innehåller bestämmelser om tillstånd för valutahandel, och rubriken före paragrafen upphävs. Andra stycket, som med nuvarande lydelse innehåller påföljdsbestämmelser för företag som bedriver valutahandel utan tillstånd, upphävs. 10.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter 3 kap. 22, 27, 27 a och 34 §§ Uttrycket valutahandlare i lagtexten byts ut mot uttrycket den som driver valutahandel . Ändringen görs till följd av att tillståndskravet för valutahandel i riksbankslagen avskaffas och begreppet auktoriserad valu- tahandlare försvinner. 10.6 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) I paragrafen görs ett tillägg att särskilda föreskrifter om information till konsumenter även finns i valutaväxlingslagen. 10.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse 3 kap. 4 § I paragrafen behandlas de olika sidoverksamheter som ett värdepappersbolag kan bedriva med stöd av särskilda tillstånd. Paragrafen har justerats med hänsyn till att orden ¤för placeringar¤ i första stycket 5 fallit bort i samband med att bestämmelsen ändrats vid införandet av lagregler om insättningsgaranti (prop. 1995/96:60, SFS 1995:1597). I ett nytt tredje stycke har intagits en ny bestämmelse enligt vilken det fordras särskilt tillstånd av för ett värdepappersbolag som avser att bedriva valutahandel. Det krävs emellertid inte - såsom är fallet för övriga sidoverksamheter - att valutahandeln utgör ett led i värdepappersrörelsen. Däremot kan tillstånd till valutahandel inte ges separat utan endast ihop med ett eller flera av de grundläggande verksamhetstillstånden i 1 kap. 3 §. Bestämmelsen har tillkommit med anledning av att tillståndskravet för valutahandel i 22 b § riksbankslagen tas bort. Bestämmelserna gäller inte utländska företag, vare sig från EES-området eller företag hemmahörande utanför EES. Sådana företag får driva valutahandel i utan särskilt tillstånd av någon svensk myndighet och verksamheten i de sistnämnda företagen omfattas av hemlandstillsynen. Se i övrigt under avsnitt 6.1. Till följd av att ett nytt tredje stycke har införts, har en förskjutning skett av övriga stycken. I den nya lydelsen av fjärde stycket har, som ett förtydligande, uttryckligen angetts att utländska företag omfattas av bestämmelsen. I det nya femte stycket har gjorts en redaktionell ändring med anledning av att ett nytt tredje stycke införts. Som en anpassning till direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet infördes från krav på särskilt tillstånd från för samtliga sidoverksamheter som ett värdepappersbolag avser att bedriva. infördes som en ny sidoverksamhet valutaväxlingstransaktioner i anslutning till värdepappersrörelsen (första stycket 6). Denna typ av verksamhet skiljer sig från valutahandel. De olika verksamheterna har beskrivits i avsnitt 5.1 och 5.2. 3 kap. 7 § Paragrafens hänvisning i första stycket till 4 § andra stycket har ändrats till 4 § första stycket 5. Denna redaktionella ändring är föranledd av att regeln om kreditgivning i 4 § andra stycket flyttats till 4 § första stycket 5 (prop. 1994/95:50, SFS 1994:2015) i samband med anpassningen till bestämmelserna i investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG). 5 kap. 3 § Se kommentaren till 2 kap. 11 § bankrörelselagen. 6 kap. 2 § I paragrafens första stycke har gjorts en mindre redaktionell ändring. 10.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag 3 kap. 1 § Paragrafen anger vilka verksamheter som är tillåtna för ett kreditmark- nadsbolag. I andra stycket 13 görs den ändringen att tillstånd till att driva valutahandel ingår i bolagets grundläggande auktorisation. Hänvisningen till riksbankslagen upphävs. 4 kap. 2 § Se kommentaren till 2 kap. 11 § bankrörelselagen. 10.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt Lagens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta valutaväxlingsverksamhet. En justering har därför gjorts i punkten 4. Genom en ny punkt 5 blir lagen tillämplig på företag som bedriver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning och som således är anmälningsskyldiga enligt valutaväxlingslagen. Förteckning över remissinstanser; betänkandet Finansiella tjänster i förändring (SOU 1994:66) Efter remiss har yttranden avgetts av riksbank, Hovrätten över och , Kammarrätten i , , , , , , Kooperativa Rådet, , Allmänna Hypoteksbank och , , , i (LO), (), (), , , handel, , Samhällsvetenskapliga fakulteten vid , vid , , Föreningen (), , - Jord Arbete Kapital - ekonomisk förening, , , Kooperativa insitutet, Nordiska Sparlån ekonomisk förening, , sparkassa ekonomisk förening, Sparkassa - Fria Kulturfonden ekonomisk förening, ekonomisk förening och (). Yttranden har dessutom inkommit från Sveriges Bostadsrättsföreningars , , och . Förteckning över remissinstanser; promemoria med utkast till lagrådsremiss om valutaväxling och valutahandel Efter remiss har yttranden avgetts av riksbank, Hovrätten över och , Kammarrätten i , , , , , , (finanspolisen), , Allmänna Hypoteksbank och , , , , , (), , , och . Följande remissinstanser har avstått från att yttra sig: , , Allmänna pensionsfonden, första - tredje fondstyrelserna, i (LO), akademikers centralorganisation () och (). Yttrande har dessutom inkommit från i . Sammanställning av remissyttranden beträffande promemoria med förslag till lagrådsremiss om valutaväxling och valutahandel , , Allmänna pensionsfonden, första - tredje fondstyrelserna, i (LO), akademikers centralorganisation () och () har avstått från att yttra sig. , och har inte haft någon erinran mot förslagen. , och har tillstyrkt förslagen blankt. 1 Behovet av reglering Fullmäktige ställer sig positiv till att syftet med den nya lagen är att företag som driver valutaväxlingsrörelse skall omfattas av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt samt att det i lagrådsremissen föreslås att det införs en konsumentskyddsregel vid valutaväxling. Kammarrätten, som noterar att vissa av kammarrättens synpunkter på betänkandet SOU 1994:66 Finansiella tjänster i förändring har beaktats i det nu remitterade lagförslaget, ansluter sig i huvudsak till de överväganden och förslag som lämnas i promemorian. De erinringar som promemorian ger anledning till redovisas i det följande som kommentar till förslaget till valutaväxlingslag. Inspektionen välkomnar förslaget till valutaväxlingslag. Det är väsentligt att vidtar de mått och steg som krävs för att försvåra penningtvätt. Förslaget innebär att de som driver valutaväxlingsrörelse i väsentlig omfattning underkastas samma regelverk till motverkande av penningtvätt som banker och andra finansiella institut. De tillsynsåtgärder som i första hand synes bli aktuella torde vara utfärdande av föreskrifter och allmänna råd enligt penningtvättlagen samt inhämtande av uppgifter från berörda personer. Inspektionen ställer sig vidare positiv till att informationsskyldighet gentemot konsumenter i samband med valutaväxling lagfästs. Det finns enligt inte skäl att införa en ny lag med de motiv som angivits, penningtvätt och konsumentskydd. anser att samtliga i promemorian berörda frågor kan hanteras inom ramen för befintliga regleringar. har i tidigare yttrande över delbetänkande (SOU 1994:66) Finansiella tjänster i förändring avstyrkt förslaget om att införa en ny lag om valutaväxling med hänvisning till att det redan finns en lag - lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt - som reglerar de finansiella institutens verksamhet på detta område. ansåg därvid att eftersom vissa medlemsstater inom EU har kommit överens om att deras nationella lagstiftning i denna fråga endast skall omfatta kreditinstitut och finansiella institut till dess erfarenhet vunnits om hur EU:s direktiv gällande penningtvätt fungerar borde avvakta en eventuell utvärdering av dessa erfarenheter. Vidare ansåg att om förekomsten av penningtvätt trots allt visade sig vara ett reellt problem hos de företag som inte omfattas av lagen om åtgärder mot penningtvätt kan ett tillägg i form av utvidgning av den lagens tillämpningsområde till att omfatta valutaväxlingsföretag ses som den enklaste lösningen. har inte funnit anledning att ändra uppfattning i denna fråga. Förslaget att penningtvättslagen skall äga tillämpning på valutaväxlings- verksamheten tillstyrkes. Samfundet avstyrker utredningens förslag. Om ingripande anses böra ske, torde det vara tillräckligt att uttryckligen göra lagen om penningtvätt tillämplig på valutaväxlingsföretag. Konsumentskyddssynpunkter är tillgodosedda genom den lagstiftning som redan finns beträffande varor och tjänster. Enligt förslaget är det endast sådan valutahandel som utgör valutaväx- lingsrörelse som skall göras anmälningspliktig. Det är därför viktigt att det av definitionen i 1 § i lagförslaget framgår vilken del av valutahandeln som lagen är avsedd att träffa. Visserligen påpekas i promemorian att med valutaväxlingstjänster avses det som banker och andra företag erbjuder bl.a. konsumenter, till skillnad mot den valutahandel som sker mellan stora aktörer på marknaden. Denna distinktion återfinns emellertid inte i förslaget till lagtext. Definitionen är med denna utgångspunkt alltför vid. Den inkluderar enligt sin lydelse all handel med utländsk valuta. I detta sammanhang bör också noteras att begreppet valutaväxlingstransaktioner i svensk lagstiftning har använts i en annan betydelse än sådan verksamhet som är riktad till konsumenter. I 3 kap. 4 § första stycket 6 p lagen (1991:981) om värdepappersrörelse - som infördes genom implementeringen av direktivet 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet (ISD) - är som en särskild sidoverksamhet upptaget valutaväxlingstransaktioner i annan anslutning till värdepappersrörelsen. Någon koppling att transaktionerna skall vara direkt riktade till konsumenter återfinns inte där. Det bör undvikas att samma begrepp används i olika betydelser i lagstiftningen. Mot bakgrund härav är det angeläget att definitionen av valutaväxlingsrörelse görs tydligare. Definitionen kan i ett annat avseende synas något snäv då valutaväxling sker även till svenska kronor. Vidare torde även andra betalningsmedel förekomma i en valutaväxlingsrörelse än de uppräknade, t.ex. postväxlar och andra former av checkar än resecheckar utställda i såväl svensk som utländsk valuta. Definitionen är för snäv. Den bör omfatta alla valutor och alla betal- ningsinstrument. Inte heller nämns något om de andra tjänster valuta- växlingskontoren kan tänkas tillhandahålla som förvaring, transport och förmedling av kontanter. Utvecklingen av olika elektroniska tjänster har bara börjat. Det är angeläget att definitionen utformas på ett sådant sätt att lagstiftningen inte från första början upplevs som föråldrad. 3 Tillstånd eller anmälningsplikt Fullmäktige välkomnar att tillståndskravet för valutahandel enligt 22 b § lagen (1988:1385) om riksbank avskaffas i enlighet med förslag så att inte längre har något ansvar för tillståndsgivning och tillsyn över valutahandlare. Detta är en naturlig konsekvens av att det är som har ansvaret för tillsynen av enskilda institut medan har ett ansvar för översyn av penning- och valutamarknadernas funktionssätt. Översynen av valuta-marknaderna utövar bl.a. genom systemet med s.k. primary dealer avtal. Tillståndskravet för valutahandel i lagen (1988:1385) om riksbank är en kvarvarande rest från valutaregleringsperioden och har numera ingen betydelse för översyn av valutamark-naderna. Fullmäktige noterar således med tillfredsställelse att förslaget till reglering av valutaväxling innebär att får ansvaret för tillsyn av valutaväxlingsrörelse. Lagförslaget tar sikte på att reglera verksamhet i form av valutaväxlingsrörelse som bedrivs av de företag som inte omfattas av 2 § lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt i dess nuvarande lydelse. Vad som i detta sammanhang avses med begreppet företag anges inte i lagförslaget eller i promemorian men begreppets koppling till penningtvättlagen ger uttryck för att fråga endast är om juridiska personer. Så gott som uteslutande torde också valutaväxlingsrörelse här i landet bedrivas endast av juridiska personer. Inte minst i gränstrakterna till våra nordiska grannländer förekommer dock en ibland omfattande handel med valuta som inte är begränsad till transaktioner i samband med betalning av varor och tjänster med utländsk valuta. Det kan väl inte heller uteslutas att valutaväxlingsrörelse även i övrigt kan komma att bedrivas av enskilda personer i sådan omfattning att fråga blir om relativt betydande valutaväxlingsverksamhet. Det bör därför enligt kammarrättens mening vid det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägas om inte företagsbegreppet i lagförslaget bör defineras så att det klart framgår att det omfattar alla som bedriver valutaväxlingsrörelse av viss omfattning oavsett om verksamheten bedrivs av fysisk eller juridisk person. Motsvarande överväganden bör, om nu aktuellt lagförslag genomförs, även göras när det gäller begreppet företag i penningtvättlagen. Enligt kammarrättens mening bör vidare också i såväl 2 § som i övriga paragrafer i valutaväxlingslagen användas en enhetlig beteckning på vem som omfattas av lagens bestämmelser i stället för som i lagförslaget utpeka denne som företaget alternativt den som eller någon . I lagförslaget talas genomgående om företag som driver valutaväxlingsrörelse. Till undvikande av missförstånd bör förtydligas om anmälningsplikten omfattar både juridiska och fysiska personer. RSV anser i princip att, företag som driver valutaväxlingsrörelse ska ha tillstånd från och därmed ställas under dess tillsyn. 2 § föreskrivs att inspektionen ska föra ett register över de företag som har anmält verksamhet.. I kommentaren till 2 § anges dock att ska föra ett register över de företag som är anmälningsskyldiga . Detta ger ett intryck av att inspektionen vet vilka företag som är anmälningsskyldiga. Det framgår inte vilka uppgifter om företaget som ska finnas i detta register. Enligt förslaget skall företag som i väsentlig omfattning bedriver valuta- växlingsrörelse anmäla verksamheten till . Om anmälan ej skett har rätt att förelägga företaget att upphöra med verksamheten. har även rätt att inhämta upplysningar i syfte att ta reda på om anmälningsskyldighet föreligger. Om företaget underlåter att lämna erforderliga upplysningar kan inspektionen likaledes förelägga företaget att upphöra med verksamheten. Enligt skattemyndighetens uppfattning är det inte tillräckligt med en anmälningsskyldighet. Någon möjlighet att göra en prövning av företagets lämplighet innan verksamheten påbörjas ges inte och inte heller skall någon tillsyn av verksamheten ske. Den sanktionsmöjlighet som står till buds är en form av näringsförbud i händelse av att företaget inte följer föreläggande. Sålunda kan en valutaväxlingsrörelse vars verksamheten upphört efter ett sådant föreläggande, omgående byta skepnad och fortsätta verksamheten. anser inte att den föreslagna lagen i denna del kommer att kunna motverka penningtvätt och skatteflykt. Som även anförts på sid. 46 i promemorian kan valutaväxlingskontor användas för att föra medel till utlandet. Faran för penningtvätt är i dessa fall beaktansvärd. Det är därför viktigt att de företag som bedriver denna verksamhet är underkastade en prövning liknande den som sker för de företag som omfattas av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. I vart fall bör ett krav på auktorisation införas med någon form av tillsyn. Avslutningsvis vill skattemyndigheten peka på att det lämnas till det enskilda företaget att avgöra om verksamheten är av väsentlig omfattning eller inte. Detta rekvisit är vagt utformat och det torde för det enskilda företaget vara svårt att förutse om anmälningsskyldighet föreligger. Med beaktande av att företag som inte fullgör sin anmälningsskyldighet i förlängningen kan drabbas av en form av näringsförbud, kan det ifrågasättas om inte rättssäkerhetsskäl kräver att lagstiftningen utformas på ett sätt som klarare anger i vilka fall en anmälan skall göras, om förslaget genomförs. instämmer i lagrådsremissens ställningstagande att det räcker med en skyldighet för valutaväxlingsföretag att anmäla sin verksamhet till . En auktorisation skulle som lagrådsremissen påpekar inskränka näringsfriheten för företagen inom detta område och därmed verka konkurrenhämmande. Valutaväxlingsrörelse av väsentlig omfattning bör endast få bedrivas av den som är auktoriserad och står under tillsyn. Enbart anmälan till är inte tillfyllest. Det är ur penningtvättssynpunkt av stor betydelse att de som hanterar stora kontantbelopp åt andra har vandelsprövats och att de står under ständig tillsyn. Internationella erfarenheter har visat att just valutaväxling och de andra tjänster som valutaväxlingskontoren erbjuder, på ett mycket effektivt sätt utnyttjas för att dölja pengarnas ursprung. I lagrådsremissen föreslås införandet av en ny lag om valutaväxlingsrörelse. Huvudsyftet med lagen är att företag som bedriver sådan verksamhet skall omfattas av lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt. Remissen grundas på delbetänkande Finansiella tjänster i förändring (SOU 1994:66), men förslagen har getts en annan utformning. Utredningen föreslog att valutaväxlingsrörelse som är av väsentlig omfattning endast skall få bedrivas efter tillstånd från , medan övrig valutaväxlingsrörelse skall anmälas till inspektionen. I lagrådsremissen avvisas tankarna på tillståndsprövning och det föreslås nu endast anmälningsskyldighet för valutaväxling som bedrivs i väsentlig omfattning. Annan valutaväxlings- rörelse skall enligt remissen inte omfattas av någon reglering. I sitt yttrande över delbetänkande tillstyrkte i huvudsak det däri framlagda förslaget till reglering av valutaväxling. Föreningen anförde vidare att Eftersom det knappast finns anledning att utgå ifrån att risken för penningtvätt skulle vara mindre i företag med lägre omsättning avseende köp och försäljning av valuta föreligger inte heller enligt skäl att fastställa en nedre gräns för tillstånd och tillsyn av valutaväxlingsföretag. anser således att all valutaväxlingsrörelse, oavsett omfattning, skall kräva tillstånd av och stå under dess tillsyn. vidhåller den nu återgivna ståndpunkten och anser därför att lagrådsremissen i denna del måste omarbetas. tillstyrker förslaget till valutaväxlingslag. Utgångspunkten för lagen, nämligen att förbättra möjligheterna att förhindra penningtvätt, är mycket angeläget. För att lagstiftningen ska fungera i praktiken är det avgörande att har de möjligheter som krävs för att få överblick över de institut och företag som sysslar med valutaväxling. Därför är anmälningsskyldigheten viktig och av avgörande betydelse. TCO tillstyrker förslaget till valutaväxlingslag. Syftet att förbättra möj- ligheterna att komma åt pennigtvätt är gott. Det är därför viktigt att tillräckliga möjligheter finns hos att få överblick över de institut och andra företag som arbetar med valutaväxling. Anmälningsskyldigheten är därför bra. föreslog i sitt delbetänkande (SOU 1994:66) Finansiella tjänster i förändring att all valutaväxling i landet skulle kräva tillstånd. Förbundet uttalade i sitt remissyttrande stor tveksamhet till att byråkratisera handeln med resevaluta och i viss utsträckning återinföra den reglering som upphörde . Det är viktigt för turismen i landet att resenärer från andra länder på ett smidigt sätt kan växla sin utländsk valuta till svenska kronor. Förbundet framhöll vidare att vissa svenska detaljhandelsföretag säljer varor ibland mot utländsk valuta. Härvid kan också förekomma att begränsade växelbelopp ges till kunden i svenska kronor. Förbundet utgick i sitt yttrande från att en eventuell reglering inte berör den typen av transaktioner. Promemorians förslag balanserar på ett bra sätt mellan behovet av viss uppsikt över mer omfattande valutaväxlingsrörelser och betydelsen av att inte i onödan reglera genom tillstånd och föreskrifter. Förslaget överensstämmer därför i stort med de synpunkter förbundet tidigare fört fram i frågan. b) Utformning av anmälningsskyldigheten Enligt 2 § första stycket andra ledet skall anmälningsplikt inte föreligga för verksamhet som avses i 2 § lagen om åtgärder mot penningtvätt.