prop · GJ03222 · 1996-01-01 00:00:00 — - Åtgärder inom avfallsområdet som leder till minskad total mängd deponerat avfall men också till bättre förutsättningar för separering av olika avfallsfraktioner, till utnyttjande av återvunna fraktioner och inte minst till avskiljning av miljöfarligt avfall. Med den föreslagna formen för programmet består detta i huvudsak av en satsning på ett avgränsat antal områden som främst består av pilotprojekt. Det är angeläget med en helhetssyn på infrastrukturen i de befintliga bostadsområden som kan komma i fråga för att kretsloppsanpassas med bidrag ur dessa medel. Vidare kan de statliga medlen ges viss utväxling genom att investeringarna till viss del finansieras av privat eller kommunalt kapital som inte skulle ha satsats utan programmet. Regeringen kommer att se över mandatet för delegationen för ekologisk omställning så att denna kan administrera programmet. I delegationen bör därför ingå personer med erfarenhet från kommunsektorn, näringslivet, utvecklingen inom byggsektorn, miljövård och arbetsmarknadspolitik. kommer att ges i uppdrag att utvärdera programmet. Syftet är att olika aspekter utifrån miljö-, boende- och sysselsättningspolitik samt teknikutveckling skall kunna belysas vid bedömningen av ansökningarna. Projekt utanför de nu nämnda områdena men med inriktning på omställning för en ekologiskt hållbar utveckling får prövas av regeringen inom den angivna ramen. Mot bakgrund av tidigare investeringstöd med miljöinriktning bedömer regeringen att sammanlagt bör avsättas till delegationens förfogande. Regeringen avser även att undersöka om arbetet med förnyelse i ekologisk riktning av t.ex. va- och avfallssystemen kan främjas genom miljöavgifter. Programmet skall vara tidsbegränsat och genomföras . 5.6 Särskilda insatser för omstrukturering i vissa kommuner och landsting Regeringens förslag: Av de som har anvisats för särskilda insatser för vissa kommuner och landsting bör högst även få användas för projekt i kommuner och landsting som avser att bidra till omstruktureringen i den kommunala verksamheten med anledning av den ekonomiska situationen. Skälen för regeringens förslag: beslutade om ett nytt utjämningssystem för kommuner och landsting (prop. 1995/96:94, bet. 1995/96:FiU5, rskr.1995/96:116). Det nya systemet innebär en långtgående utjämning av skatteinkomster samt strukturella kostnadsskillnader. Regeringen konstaterade kompletteringsproposition (prop. 1994/95:150 bil. 7 s. 63-64) att trots långtgående införanderegler kan vissa kommuner och landsting få problem vid införandet av det nya utjämningssystemet. För att tillfälligt kunna bistå dessa kommuner och landsting föreslog regeringen att medel skulle ställas till förfogande för rekonstruktiva åtgärder. anslog därför under sjunde huvudtiteln för särskilda insatser som skulle användas för kommuner och landsting med en särskild svår ekonomisk situation och ekonomiska problem vid införandet av det nya bidrags- och utjämningssystemet. Regeringen har i den ekonomiska vårpropositionen (prop. 1995/96:150) gjort bedömningen att regeringen även fortsättningsvis bör ha tillgång till de extra resurser som de särskilda medlen utgör, bl.a. mot bakgrund av de ekonomiska problem som vissa kommuner kan få till följd av att stora borgensåtaganden måste infrias. Regeringen har därför uttalat att motsvarande medel bör avsättas även . De särskilda medlen som finns avsatta för har inte fördelats ut eftersom det är för tidigt att avgöra om alla kommuner och landsting kan klara sina åtaganden utan särskilda insatser. Den ekonomiska situationen i den kommunala sektorn innebär att det finns ett fortsatt stort behov av omstrukturering av verksamheten. Sysselsättningen i sektorn har minskat och beräknas fortsätta att minska framöver. Anpassningskraven kommer att variera för olika kommuner och landsting. Det är av stor betydelse att den fortsatta omstruktureringen sker på ett sätt som gör att kvalitén i verksamheten ändå kan säkerställas i ett mer långsiktigt perspektiv. Det gäller exempelvis inom barn- och ungdomsverksamheten och inom hälso- och sjukvården. har regeringen och de politiska företrädarna för och kommit överens om vissa ömsesidiga åtaganden. har bl.a. åtagit sig att verka för att kommuner och landsting i möjligaste mån undviker att säga upp fast personal så att denna inte hamnar i öppen arbetslöshet. Regeringen är emellertid medveten om att vissa kommuner och landsting har mycket stora behov av kostnads- anpassningar och därför kan ha svårigheter att helt undvika uppsägningar av fast anställd personal. Det är inte minst i dessa fall av särskild betydelse att omstruktureringen sker på ett sätt som inte äventyrar den långsiktiga kvalitén. Mot denna bakgrund anser regeringen att högst av de medel som har avsatts för särskilda insatser för engångsvis även bör få användas för projekt i kommuner och landsting som underlättar den omstrukturering som måste ske för att åstadkomma en verksamhet som motsvarar den ekonomiska situationen. Detta bör ge vissa positiva sysselsättningseffekter projekten pågår. Projekten bör leda till att möjligheterna att anpassa den kommunala verk- samheten efter de nya ekonomiska förutsättningarna förbättras. Detta bör bl.a. ske genom att skapa utrymme för en mer långsiktig planering som man inom projektverksamheten får möjlighet att anordna t.ex. kompetenshöjande insatser och försöksverksamhet med förändrad arbetsorganisation. Verksamheten skall syfta till att förbereda organisationen för de nya krav som kommer att ställas som arbetslösheten reduceras. Projekten bör med fördel ske i samarbete med berörda fackliga organisationer och arbetsförmedling. På detta sätt underlättas också de båda kommunförbundens åtagande att verka för att undvika att säga upp personal. Regeringen anser att en kommitté bör inrättas för att hantera denna verksamhet. Kommittén skall inom de ramar som regeringen anger besluta om medel efter ansökningar från kommuner och landsting. Av de nu föreslagna för bör så stor del kunna användas för projektverksamhet som medges dels av projektens kvalitet, dels av behovet av de särskilda insatser som ursprungligen motiverade att medlen avsattes. En utgångspunkt är därvid att om behovet av särskilda insatser blir större än vad som kan bedömas, måste dessa finansieras med medel som på annat sätt skulle ha ställts till kommunsektorns förfogande Bidrag skall kunna beviljas för lönekostnader, med högst av den totala projektbudgeten. Återstående delen skall finanseras av kommuner och landsting. Ansökningarna bör innehålla förslag till konkreta projekt med den inriktning som beskrivs ovan. Vid bedömningen av en ansökan skall särskild hänsyn tas till kommunernas ekonomiska situation. Kommittén skall bestå av en ordförande samt ledamöter som representerar berörda departement samt och . Regeringen kommer att under förutsättning att godkänner förslaget utfärda närmare direktiv för kommitténs arbete. 6 Utbildning för tillväxt och rättvisa I detta kapitel presenterar regeringen sin syn på behovet och utformningen av ett omfattande kunskapslyft genom en särskild satsning på vuxenutbildning och en därmed förknippad studiestödssatsning. En expansion av den högre utbildningen redovisas också. har redan i viss utsträckning behandlat dessa frågor. Regeringen framhöll i den ekonomiska vårpropositionen med förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken, utgiftstak, ändrade anslag för /96, m.m. (prop. 1995/96:150) att utbildningen måste förbättras och byggas ut. Regeringen angav att utbildningspolitiken är av central betydelse för ansträngningarna att stärka tillväxten, öka sysselsättningen, minska klyftorna och trygga välfärden. Alla ungdomar skall tillförsäkras en god utbildning som lägger grunden för ett livslångt lärande. Vuxna med låg utbildningsnivå skall ges chansen att förbättra sina kunskaper och därmed sina möjligheter på arbetsmarknaden. Vuxenutbildningen skall därför byggas ut varaktigt med 100 000 platser. Denna utbyggnad skall påbörjas och vara i full kraft . Den avlöser de tillfälliga utbildningsplatser i komvux och folkhögskolan, som varit finansierade med arbetsmarknadspolitiska medel och som föreslagits upphöra. Regeringen angav också att kommunerna kommer att ges ett stort ansvar för att genomföra satsningen inom vuxenutbildningen. Vidare föreslogs 30 000 permanenta platser i högskolan. Denna utbyggnad sker successivt fram t.o.m. och avlöser de tillfälliga utbildningsplatser som varit finansierade med arbetsmarknadspolitiska medel. I vårpropositionen aviserade regeringen sin avsikt att återkomma till beträffande utformningen av utbildningssatsningen och studiefinan- sieringen inom vuxenutbildningen, vilket nu sker. Det är regeringens avsikt att återkomma i budgetpropositionen för bl.a. när det gäller närmare förslag om medel för dessa satsningar. 6.1.2 Pågående utrednings- och remissarbete Regeringen tillkallade en parlamentariskt sammansatt kommitté för ett nationellt kunskapslyft för vuxna (dir. 1995:67). Kommittén, som har antagit namnet (U 1995:09), skulle i ett första steg föreslå mål för ett nationellt kunskapslyft för vuxna som en del i en strategi för ett livslångt lärande. I delbetänkandet En strategi för kunskapslyft och livslångt lärande (SOU 1996:27) föreslår kommittén att de fortsatta insatserna bör vila på tre hörnpelare, nämligen ungdomsutbildning, kunskapslyft för vuxna och livslångt lärande. Målet för är delaktighet i samhällsutvecklingen, anställningsbarhet och möjligheter till vidare studier. Individernas rätt till vuxenutbildning bör utökas till att gälla även utbildning på gymnasial nivå. Kommittén föreslår att vuxna skall ha rätt till utbildning på gymnasienivå enligt en individuell utbildningsplan omfattande kurser i gymnasieskolans kärnämnen och karaktärsämnen eller motsvarande. En tänkbar nivå skulle kunna vara utbildning motsvarande fyra terminer eller 1 500 gymnasiepoäng. Möjligheterna att delta i den garanterade vuxenutbildningen på gymnasial nivå skall vara likvärdiga över landet. De grupper som saknar grundskole- och gymnasieutbildning på den föreslagna nivån skall enligt förslaget erbjudas utbildning i . och genomförde ett remissmöte där bl.a. delbetänkande behandlades. I mötet deltog representanter för myndigheter och arbetsmarknadens parter. hade ett motsvarande möte med företrädare för vuxenutbildning och folkbildning. delbetänkande och de synpunkter därpå som framfördes vid remissmötena ingår som bakgrund till regeringens bedömningar av hur vuxenutbildningssatsningen bör utformas. Kommitténs delbetänkande kommer också att bli föremål för sedvanlig remissbehandling . Regeringen tillkallade en parlamentariskt sammansatt kommitté som fick i uppdrag att dra upp riktlinjerna för en reformering av studiestödssystemet (Dir. 1994:148). Kommittén antog namnet Studiestödsut- redningen (U 1994:13). Den viktigaste uppgiften för kommittén har varit att undersöka förutsättningarna för ett mer sammanhållet studiestödssystem, som innefattar stödformer inom både och Arbets- marknadsdepartementets område. I enlighet med tilläggsdirektiv (Dir. 1995:157) har kommittén redovisat på vilket sätt en förändrad gränsdragning mellan arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning fordrar anpassningar i studiefinansieringen. Kommittén har även fått i uppdrag (Dir. 1996:19) att, i sina överväganden om hur studier skall kunna underlättas för dem med stor försörjningsbörda och hög boendekostnad, beakta rapporten om de ensamstående föräldrarna och bostadsbidragsutredningens betänkande. har överlämnat sitt slutbetänkande (SOU 1996:90) Sammanhållet studiestöd. Regeringen kommer att överväga utredningens förslag. 6.2 Om behovet av ett kunskapslyft skall konkurrera med kompetens, inte med låga löner. Det kan uppfattas som en självklarhet, men innebär ett avgörande politiskt vägval. För att skapa en långsiktigt stabil välståndsutveckling med en rättvis och rationell fördelning av inkomsterna måste konsekvent satsa på en snabb utveckling av kunskapssamhället. Den mest effektiva fördelningspolitiken är den som stimulerar den ekonomiska tillväxten, höjer kunskapsnivån och minskar arbetslösheten. Ökade kunskaper är emellertid inte endast viktigt för vår ekonomiska välståndsutveckling, utan utgör även grunden för social, politisk och kulturell utveckling och för att det tas långsiktiga miljöhänsyn inriktade på hållbar utveckling. Detta kräver en förstärkt ungdoms- och högskoleutbildning, ett livslångt lärande och ett kunskapslyft för de lågutbildade grupper av vuxna vilka annars riskerar att hamna utanför arbetsmark-naden och marginaliseras i samhället. Befolkningens utbildningsnivå har höjts kraftigt . Andelen av befolkningen med högst grundskoleutbildning har minskat från till . Det är främst de äldre som har en kortare utbildning. ökade andelen av befolkningen med gymnasieutbildning från till och andelen med eftergymnasial utbildning från till . De främsta förklaringarna till denna utveckling är dels olika utbildningspolitiska reformer, dels en ökad vilja hos befolkningen till fortsatta studier efter . Trots denna positiva utveckling är det regeringens uppfattning att utbildnings- och kunskapsnivån måste höjas ytterligare. I , liksom i hela den industrialiserade världen, pågår just nu en enorm omställning. Det handlar om förändringar av produktionsmetoder, arbetsorganisation, informationsflöden och kunskaper. Denna utveckling ställer nya och ökade krav på individen och samhället. Med de höga ambitioner vi har i att nå både hög tillväxt genom stärkt konkurrenskraft och ett jämlikt och rättvist samhälle, krävs att vi satsar mer på utbildning och kompetensutveckling än andra länder. Utbildningsvalen och de senare yrkesvalen är mycket könsbundna. Inom akademiska yrken har främst kvinnor gjort för sitt kön otraditionella val, men utvecklingen går mycket långsamt. har inga större förändringar skett på någon utbildningsnivå. Att kvinnor och män träder in på otraditionella områden i utbildningen är viktigt för att bryta könssegregeringen på arbetsmarknaden. Kvinnor har i genomsnitt högre utbildning än män. Deras kunskaper tas dock inte till vara fullt ut. Kvinnor är klart underrepresenterade i ledande positioner i arbetslivet. Av de som befinner sig utanför arbetskraften utbildar sig kvinnor mer än män. Utbildningsnivå är inte detsamma som kompetensnivå. Utbildning är en metod för individen att få kunskaper som en grund för att skaffa sig kompetens att utföra vissa arbetsuppgifter. Läsförståelse är en allt viktigare förutsättning för individens förmåga att utföra olika arbetsuppgifter i ett modernt samhälle. genomförde en studie IALS (International Adult Literacy Study) över läsförståelse i vid mening bland ett representativt urval av befolkningen i åldrarna i sju länder (, , , , , och ). I undersökningen testades läsförståelsen i tre dimensioner - löpande text, dokument och text med numeriska uppgifter. Varje text har delats in i fem olika svårighetsgrader. På den lägsta nivån kontrollerades läsförmågan och på de högsta nivåerna testades en bredare kompetens av det slag som exempelvis bedöms i det svenska högskoleprovet. Studien visar att läsförståelsen i är högre än i alla de övriga undersökta länderna. Det förklaras i av att har haft en relativt hög obligatorisk utbildningsnivå, att sysselsätt- ningsgraden är hög och att fattigdomen är begränsad. Detta är bl.a. en följd av den låga arbetslösheten och den aktiva fördelningspolitiken samt att den svenska befolkningen läser mycket och i hög utsträckning deltar i studiecirklar och annan folkbildning. studie visar tydligt att läsförståelsen är negativt relaterad till arbetslösheten i samtliga länder. Andelen arbetslösa är högre bland dem som har dålig läsförståelse. Trots de positiva resultaten för del visar studie att omkring en fjärdedel (drygt 1 miljon) av befolkning har en läsförståelse som understiger vad som kan sägas vara målen i läroplanen för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94) för årskurs 9. Detta anser regeringen vara oacceptabelt. Ur både ekonomisk och social synvinkel är det nödvändigt att denna andel kraftigt reduceras . Gymnasiereformen, som innebär att den svenska gymnasieskolan är treårig, är nu genomförd. Praktiskt taget alla elever går vidare från till gymnasieskolan. Av de elever som lämnade 1995 studerade i gymnasieskolan samma höst. Av dem som började en gymnasieutbildning /91 fullgjorde utbildningen . Mot denna bakgrund är det viktigt dels att vuxna svenskar kan få del av en gymnasial utbildning motsvarande den som erbjuds ungdomar, dels att fortsätta arbetet med att höja kvaliteten i ungdomsskolans utbildning. Regeringen har förelagt en proposition (prop. 1995/96:206 Vissa skolfrågor m.m.) som genom regeländringar ökar förutsättningarna för höjning av utbildningens kvalitet i ungdomsskolan. Statskontoret har på uppdrag av regeringen försökt bestämma antalet individer som saknar utbildning på gymnasienivå i kärnämnena svenska, engelska, matematik och samhällskunskap. Av Statskontorets rapport framgår att det totalt rör sig om i storleksordningen 2 400 000 individer, som befann sig i åldern och som har högst tvåårig gymnasial utbildning. Eftersom formell utbildning och reell kompetens inte är helt överensstämmande, behöver en justering göras. Beroende på hur man definierar erforderlig kompetens och om man inte ställer alltför stora formella krav, kan gruppen i åldern som saknar kompetens på gymnasienivå i kärnämnena svenska, engelska, matematik och samhällskunskap uppskattas ligga i intervallet 1,7 - 2,4 miljoner personer. Enligt SCB:s bedömning kan emellertid i storleksordningen en halv miljon personer ha läst i genomsnitt tre ämnen i komvux. 6.2.1 Arbetsmarknaden för olika utbildningskategorier Individer med olika utbildningsbakgrund söker sig till olika delar av arbetsmarknaden. I följande tabell visas för att utbildningskategorier- nas fördelning skiljer sig väsentligt åt mellan olika näringsgrenar. Tabell 6.1 Förvärvsarbetande med olika utbildningsnivåer fördelade på olika närings grenar 1993 Källa: SCB, Årsys-93 och utbildningsregistret Ungefär tre fjärdedelar av de förvärvsarbetande med högst grundskoleutbildning arbetar inom näringslivet och i första hand inom distributionsbranschen. Inom den offentliga sektorn återfinns de lägst utbildade främst inom primärkommunal verksamhet. Inom staten och landstingen är andelarna påfallande små, . På grund av ålderstrukturen bland de lägst utbildade kommer antalet att minska kraftigt under de närmaste två decennierna. Det betyder troligen dels att de grundskoleutbildade kommer att ersättas av personal med gymnasieutbildning, dels att en avsevärd del av de arbetsuppgifter som de lägst utbildade utför kommer att rationaliseras bort. De förvärvsarbetande som har tvåårig gymnasieutbildning är relativt jämnt fördelade mellan privat och offentlig sektor i förhållande till sektorernas andelar av den totala sysselsättningen, medan de med tre- eller fyraårig gymnasieutbildning till övervägande delen arbetar inom näringslivet, i första hand inom tjänstesektorn. Sammanfattningsvis kan konstateras, att två tredjedelar av de förvärvsarbetande med högst gymnasieutbildning arbetar inom det privata näringslivet. Bland de högskoleutbildade är förhållandet det omvända; av dem med kortare eller längre högskoleutbildning arbetar inom näringslivet och av de forskarutbildade är det endast en fjärdedel. Enligt en studie som SCB gjort på uppdrag av har anställda inom privata näringslivet en relativt låg utbildningsnivå jämfört med andra . Dessutom får dessa grupper betydligt mindre fortbildning och vidareutbildning än offentliganställda. Enligt SCB:s personalutbildningsstatistik fick offentliganställda mer än dubbelt så mycket personalutbildning som privatanställda (räknat som antal helårspersoner i utbildning per sysselsatt). Det offentliga utbildningsväsendet har i viss utsträckning engagerat sig i personalutbildningen. anordnades av den totala personalutbildningsvolymen (mätt som antal helårspersoner) av högskolor, komvux eller arrangörer inom folkbildningen, bl.a. i form av uppdragsutbildning. En väsentlig ökning av personalutbildningen i landet förutsätter att företag och myndigheter själva arrangerar mer utbildning eller anlitar andra utbildningsanordnare utanför det ordinarie utbildningsväsendet. De lågutbildades situation på arbetsmarknaden har redovisats i en rapport från SCB (på arbetsmarknaden, 1996). De lågutbildade, dvs. de med högst grundskoleutbildning, har följts . Därvid framkom bl.a. att de lågutbildade förblir lågutbildade. Majoriteten hade samma utbildningsnivå . De lågutbildade bytte yrken och arbetsplatser (troligen till största delen ofrivilligt) oftare än andra men hade genomgående arbeten med låg kvalifikationsnivå. De hade även inkomster som klart understeg alla andras både i början och . De lågutbildade lämnar arbetsmarknaden i större utsträckning än andra utbildningskategorier och de har även högre arbetslöshet. Det senare framgår av betänkande (SOU 1996:34) där den öppna arbetslöshetens utveckling för olika utbildningskategorier redovisas för . Diagram 6.1Arbetslöshet i per utbildningsgrupp 16-64/, 1971-1995 Procent Källa: SOU 1996:34, s. 177. I samband med de senaste årens ekonomiska kris ökade arbetslösheten påtagligt för samtliga utbildningskategorier, dock mest för dem med endast grundskoleutbildning eller tvåårigt gymnasium. En förklaring till detta är att antalet arbetsuppgifter med låga kvalifikationskrav har minskat och att arbetsgivarnas krav på kompetens bl.a. därigenom successivt har ökat. Enligt AMS statistik över nyanmälda lediga platser ställde arbetsgivaren särskilda krav på utbildning eller erfarenhet på av de efterfrågade personerna . Denna andel ökade till . redovisar motsvarande resultat i en nyligen publicerad undersökning (, 1996). Detta mönster är inte specifikt för utan ser likadant ut i många länder. Den absoluta efterfrågan på lågutbildad arbetskraft har sjunkit kraftigt och det finns knappast några tecken på att efterfrågan på lågutbildade kommer att öka så mycket att arbetslösheten bland dem kan sänkas i någon större omfattning. Den bild som framträder ur dessa studier är tydlig. Det finns en kunskapsfälla som skapar en ond cirkel. Låg utbildning ger generellt sämre förutsättningar att få fotfäste och att lyckas på arbetsmarknaden. För att minska arbetslösheten bland dem som är lågutbildade måste strategin vara att höja deras kompetensnivå så att den svarar mot efterfrågan och möjliggör fortsatt lärande. 6.2.2 Kraven på ökade kunskaper och kompetens Vid utformningen av utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken är det nödvändigt att försöka bedöma hur efterfrågan på olika utbildningskategorier utvecklas . I nedanstående diagram visas utbildningsstrukturen i fördelad på årskullar av befolkningen, samt en prognos över årskullarnas utbildningsstruktur . Diagram 2 Utbildningsnivå per födelseår och prognos Källa: SCB, och : För dem som är födda avser utbildningsstrukturen situationen . För dem som är födda avses den prognosticerade utbildningsstrukturen är 2015. Den mest påtagliga skillnaden mellan de yngre och äldre på arbetsmarknaden är andelen med högst grundskoleutbildning. Den har minskat från bland dem som föddes till bland dem som föddes . Andelen av årskullarna som skaffat sig eftergymnasial utbildning har ökat successivt. Att allt fler personer genomgår eftergymnasial utbildning jämfört hänger naturligtvis samman med att andelen med gymnasiekompetens har stigit kraftigt. Av diagrammet kan utläsas att andelen med längre högskoleutbildning dock är relativt kring av åldersgrupperna 1946-1965. Inom samma åldersgrupper ökade andelen med kortare eftergymnasial utbildning från till som mest för femtiotalisterna. Bakom denna utveckling ligger utbyggnaden av de kortare eftergymnasiala utbildningarna samt införandet av linjesystemet för de längre utbildningarna med begränsad antagning till de s.k. fria fakulteterna .