prop · GJ03129 · 1996-01-01 00:00:00 — Av den anledningen kan exempelvis en uppgift om alkoholmissbruk ha betydelse för en kontroll av sådana personer. Samma värde kan den typen av uppgifter inte tillmätas när det gäller bedömningen av risken för olika terroristhandlingar. Det anförda leder till ståndpunkten att kontrollen till skydd mot terrorism måste vara mer begränsad än när det gäller kontroll i andra fall, och dessutom mer specialiserad. En faktor av central betydelse är självfallet om det föreligger en anknytning till någon känd terroristorganisation eller någon annan sammanslutning från vilken det finns anledning att befara allvarlig brottslighet som innefattar våld eller skadegörelse. Även kontakter med främmande länders säkerhetstjänster är naturligtvis av intresse. Uppgifter bör således vid kontroll i detta syfte kunna lämnas ut från . Utöver dessa uppgifter bör också anteckningar om att den kontrollerade har dömts för olika våldsbrott eller allvarlig skadegörelse eller om att det finns anledning till misstanke om sådan brottslighet kunna lämnas ut. Dessa uppgifter bör kunna lämnas ut från person- och belastningsregistret. Några uppgifter från övriga polisregister eller om personliga förhållanden i övrigt kan inte anses nödvändiga för den nu aktuella bedömningen. Normalt kan inte heller olika uppgifter om en make eller sambo tillmätas sådan relevans att de skall få lämnas ut. Liksom i tidigare nämnda fall av registerkontroll föreslås emellertid att det med stöd av en undantagsregel skall vara möjligt att om det föreligger synnerliga skäl få ut även andra uppgifter än som annars är medgivet. Den i det föregående föreslagna undantagsregeln bör vara tillämplig även i detta avseende. Även i fråga om kontrollen till skydd mot terroristaktioner finns det anled- ning att betona att regleringen endast gäller kontroll i polisregister och Säkerhetspolisens utredning i övrigt. Det bör stå det organ som har beslutat om kontrollen fritt att i varje enskilt fall lägga även andra uppgifter till grund för bedömning, om detta anses motiverat. Sådana uppgifter måste emellertid införskaffas på annat sätt. När det gäller den närmare preciseringen av vilka brottstyper som skall anses relevanta har förslag mött en del kritik, särskilt i så måtto att fler brottskategorier har ansetts böra omfattas av kontrollen. En del av instansernas förslag får anses rimliga, varför regeringen föreslår en i förhållande till förslag utvidgad kontrollmöjlighet. De brottsrubriceringar som bör omfattas av kontrollen är mord, dråp, misshandel, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande, försättande i nödläge, olaga tvång, olaga hot, hemfridsbrott, brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlysning, våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, grov stöld, rån, grovt rån, grov skadegörelse, grovt bedrägeri, utpressning, mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplatssabotage, spridande av gift eller smitta, upplopp, våldsamt upplopp, ohörsamhet mot ordningsmakten, uppvigling, myteri, hets mot folkgrupp, våld eller hot mot tjänsteman, uppror, väpnat hot mot laglig ordning, olovlig kårverksamhet, brott mot medborgerlig frihet, samtliga brott mot rikets säkerhet, narkotikabrott och grovt narkotikabrott samt brott mot 37 § vapenlagen (1973:1176). Regeringen har i propositionen En ny vapenlag (1995/96:52) lagt fram ett förslag till ny vapenlag. Enligt förslaget skall lagen träda i kraft . Lagrådet har riktat anmärkningar mot den föreslagna uppräkningen i lagen av olika brott. Lagrådet har därvid framhållit dels att urvalet kan diskuteras, dels att justeringar och kompletteringar kan komma att behöva göras när ändringar görs i och andra lagar med straffbestämmelser. Lagrådet har förordat att det överlåts till regeringen att meddela närmare bestämmelser om i vilken omfattning uppgifter skall få lämnas ut från person- och belastningsregistret. Lagrådets yttrande i denna del behandlas vidare i författningskommentaren. Regeringen anser det på de grunder som har redovisats angeläget att begränsa registerkontrollens omfattning när den sker till skydd mot terrorism. Inte minst skyddet för den personliga integriteten talar då för att bestämmelsen med begränsningen av registerslagningens omfattning skall finnas med redan i lagen. Endast den omständigheten att redaktionella eller andra mindre ändringar kan behöva göras kan inte få ha avgörande betydelse för om bestämmelsen skall finnas med i lagen eller en förordning. Regeringen står mot bakgrund av dessa omständigheter fast vid det i lagrådsremissen presenterade förslaget. 6.6 Samtycke av den kontrollerade m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Registerkontroll och särskild personut- | | redning skall förutsätta uttryckligt samtycke av den | | kontrollerade, dock inte av anhöriga när kontroll av dessa | | förekommer. Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens. Remissinstanserna: Försvarsmakten har anfört att samtycke inte bör erfordras när det gäller totalförsvarsplikt eller annan verksamhet i vilken deltagande åläggs i lag. Även har kritiserat förslaget. Styrelsen menar att det måste anses tillräckligt att den som skall bli föremål för registerkontroll eller särskild personutredning i anledning av att han sökt en viss anställning, underrättas om att anställningen är placerad i säkerhetsklass och att han därför kommer att bli föremål för registerkontroll och personundersökning. Om sökanden då finner att han inte vill bli underkastad kontroll kan han välja att återta sin intresseanmälan för den aktuella anställningen. Övriga instanser har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt 19 § personalkontrollkungörelsen är den myndighet som beslutar om personalkontroll normalt skyldig att underrätta den som kontrollen avser. Syftet med detta är att den som avses bli kontrollerad skall ha möjlighet att återkalla sin ansökan om anställning, om han har anledning att befara att ofördelaktiga uppgifter om honom skulle komma fram vid personalkontrollen. Regeringen har gett dispens från underrättelseskyldigheten vid krigsplaceringar och liknande situationer där det inte är fråga om en anställning som den kontrollerade har ansökt om att få. I flertalet av de utländska system för personalkontroll som Säkerhetsskydds- utredningen har studerat inhämtas regelmässigt ett skriftligt samtycke från den som kontrollen gäller. Det räcker alltså inte med att denne underrättas om att kontroll skall ske. Om samtycke inte ges, kommer vederbörande inte i fråga för befattningen. Härigenom ges den enskilde en valmöjlighet, låt vara att ett uteblivet samtycke medför att han eller hon inte kan få den aktuella anställningen. I förhållande till vårt nuvarande system innebär denna förändring ett ökat skydd för den enskildes rättigheter. Framför allt medför ett krav på samtycke, till skillnad från en ren underrättelseskyldighet, att den enskilde aktivt får ta ställning till om kontroll skall utföras eller inte. Detta bör bidra till att göra systemet öppnare och mindre integritetskränkande. Ett krav på samtycke bör därför införas för inhämtande av uppgifter från polisregister och för personutredning. Det skulle i och för sig kunna ligga en motsättning i att kräva samtycke även för en verksamhet i vilken den enskilde har en författningsenlig skyldighet att deltaga. Det är dock inte troligt att någon skulle vägra ge sitt samtycke i förhoppningen att kunna slippa t.ex. en militärtjänstgöring. Ett uteblivet samtycke i en sådan situation föranleder sannolikt endast en omplacering till en mindre säkerhetskänslig befattning. Ett krav på samtycke har så stort principiellt värde att de nuvarande dispensmöjligheterna för dessa fall inte bör behållas. Ett lämnat samtycke skall avse en sådan kontroll som krävs för de aktuella arbetsuppgifterna. Något nytt samtycke för en eventuell omkontroll krävs därför inte. I avsnitt 6.4.4 har frågan om kontroll av anhöriga behandlats. Förslaget i den delen gick ut på att uppgifter om anhöriga skall kunna lämnas ut under vissa begränsade förutsättningar. Uppgifterna får bara lämnas ut om det är oundgängligen nödvändigt. Eftersom de föreslagna villkoren är så snäva bör något motsvarande krav på samtycke från dessa personer inte ställas. Det kan t.ex. inte anses rimligt att beträffande en uppgift rörande make ställa upp ett krav på samtycke vid sidan av villkoret att det skall vara oundgängligen nödvändigt att uppgiften lämnas ut. Det måste vara tillräckligt att det sistnämnda villkoret är uppfyllt. En annan sak är att det finns anledning att på samma sätt som när det gäller den kontrollerade kommunicera uppgiften med den anhörige. 6.7 Berättigade att besluta om kontroll respektive placering av anställningar i säkerhetsklasser -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: och myndigheterna under denna | | bestämmer om placering i säkerhetsklass och registerkontroll när| | det gäller förvaltningsområde. För anställda vid riks-| | dagen bestämmer efter samråd med | | krigsdelegationens sekreterare om placering i säkerhetsklass | | och om registerkontroll. | | Regeringen bestämmer om placering i säkerhetsklass och | | registerkontroll i övriga fall.Regeringen kan dock överlåta åt myndigheter,| | kommuner och landsting att bestämma om placering i säkerhets- | | klasser och om registerkontroll. Om det finns särskilda skäl, får| | regeringen överlåta även åt vissa företag att besluta i frågorna.| -------------------------------------------------------------------- Utredningens förslag innehåller inte någon rätt för regeringen att delegera beslut om placering i säkerhetsklass 1. I övrigt stämmer utredningens förslag i sak överens med regeringens. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen () har anfört att beslut om inplacering i säkerhetsklassserna 1 och 2 bör förbehållas regeringen genom respektive departement, alternativt kan ett underställelseförfarande införas enligt vilket departementet slutligen skall fastställa en myndighets beslut. har invänt att regeringen inte bör få ett obestämt bemyndigande att överlåta så ingripande befogenheter som det här gäller till vissa kategorier av företag. I ställer bör det enligt klart anges i lagen vilka olika företag som avses. Övriga instanser har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I 3 § personalkontrollkungörelsen anges vilka organ som har rätt att besluta om personalkontroll. I huvudsak är denna befogenhet begränsad till statliga myndigheter, men även några enskilda organ har rätt att företa sådan kontroll. Som har framhållits i avsnitt 5.3 har kommunala myndigheter inte befogenhet att företa personalkontroll. Civilförsvars- lagstiftningsutredningen () intog ståndpunkten (SOU 1989:42) att personalkontroll borde kunna ske också beträffande kommunalt anställda. har anslutit sig (SOU 1990:51) till denna uppfattning. Däremot är det enligt kommittén inte lämpligt att kommunerna ges en själv