prop · GJ03181 · 1996-01-01 00:00:00 — och kommissionen har efter svenska insatser kommit överens om att anta en deklaration som ger vissa klarlägganden när det gäller medlemsländernas möjligheter att hävda sin lagstiftning i förhållande till annonsörer som går via utländska programbolag. Detta kan innebära att medlemsländerna lättare kan värna om nationell lagstiftning som har en högre skyddsnivå än vad TV-direktivet före- skriver. Frågan huruvida annonsörer omfattas av TV-direktivet och dess sändarlandsprincip är föremål för prövning efter hänvändelse dit från . Parlamentet har yttrat sig över direktivförslaget och bl.a. föreslagit skärpta regler för reklam riktad till barn. Behandlingen av de olika förslagen kommer att fortsätta i rådet . Riktig och ändamålsenlig prisinformation är en förutsättning för att konsumenterna skall kunna använda sin tid och sina pengar på ett så effektivt sätt som möjligt. Det bästa sättet för konsumenterna att kunna jämföra priser, särskilt på livsmedel, är genom jämförprismärkning. Prismärkning av livsmedel och andra varor regleras inom EU i två direktiv respektive . Direktiven har som utgångspunkt att jämförpriser och standardiserade förpack- ningsstorlekar skall ge konsumenterna ett likvärdigt informationsunderlag när det gäller prisjämförelser, vilket har inneburit att en mängd produkter undantagits från märkning. Vid EES-överenskommelsen var av den uppfattningen att prisinfor- mationsdirektiven medger medlemsländerna en långtgående nationell frihet att fastställa hur informationen kan utformas i praktiken. gjorde därför ingen reservation mot direktivens giltighet för svensk del. En närmare analys av reglerna har dock visat att ett medlemsland inte kan ställa krav på jämförpris på en vara som har en standardiserad förpackningsstorlek. Därmed har det förelegat en risk för att det svenska prisinformationssystemet väsentligen kan komma att urholkas. På svenskt initiativ bildades en nordisk arbetsgrupp under för konsumentfrågor för att söka formulera en gemensam nordisk hållning i prisinformationsfrågan. Slutresultatet av arbetsgruppens arbete presenterades i rapporten /jämförpris (TemaNord 1994:571), vilken har tillställts kommissionen. Vid bl.a. EU:s ministerrådsmöten och framhöll uppfattningen att länken mellan jämförpris och standardiserade storlekar borde brytas, eftersom det stora antalet tillåtna storlekar för olika produktgrupper urholkar möjligheten att kunna jämföra priser mellan olika märken. En översyn av direktiven har visat att systemet med standardiserade förpack- ningsstorlekar inte ger tillräckligt informationsunderlag för att göra pris- jämförelser. Kommissionen presenterade därför ett förslag till förenklat direktiv om prisinformation (EGT nr C 260, 5.10.1995, s. 5).I förslaget har kopplingen mellan jämförpriser och standardiserade förpack- ningsstorlekar tagits bort. Istället föreslås att försäljningspris och jämförpris som huvudregel skall anges för alla varor som säljs till konsumenter, för att därigenom underlätta prisjämförelser. Förslaget har en större överensstämmelse med de svenska reglerna om prisinformation än nu gällande direktiv, vilket skulle betyda att det svenska jämförprissystemet kan behållas. Arbetet med direktivförslaget har emellertid försvårats bl.a. av att ett flertal medlemsländer har opponerat sig mot att direktivet skall omfatta småbutiker. Vidare är det flera länder som i sin nationella lag- stiftning har en koppling mellan standardförpackningar och jämförpriser. Även frågan om tidpunkten för direktivets ikraftträdande är föremål för diskussion. Dessa problem behöver få en snabb lösning. Det är därför viktigt att även fortsättningsvis aktivt arbetar för jämförpriser samt verkar för att en gemensam ståndpunkt angående direktivförslaget kan nås . -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: bör stödja arbetet för att höja | | konsumentskyddsnivåer när det gäller garantier och tjänster efter| | köpet. Det är angeläget att gemenskapsreglerna utformas på ett | | sådant sätt att konsumentintressena värnas så effektivt som möjligt| | utan onödiga ingrepp i de nationella rättsordningarna. Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot arbetsgruppens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Kommissionen publicerade en s.k. grönbok om garantier för konsumentvaror och service efter köpet. Med garantier avses inte bara avtalade garantier utan också vad som kallas legala garantier, dvs. det skydd som lagen ger konsumenten när det är fel på varan. I grönboken sägs bl.a. att konsumentskyddet på dessa områden skiljer sig mycket inom unionen och att skyddet åtminstone i vissa länder behöver förbättras. Som ett skäl för att harmonisera reglerna pekar man i grönboken på handeln över gränserna, som också på konsumentområdet blir alltmer utbredd. lämnades ut för synpunkter, varefter kommissionen drog slutsatser om hur arbetet borde gå vidare. Kommissionen tillsatte därvid en arbetsgrupp med fristående experter, dvs. personer som inte representerar sina länder. Enligt uttalanden som gjordes från kommissionen studerade gruppen särskilt behovet av ett förstärkt konsumentskydd vad gäller det legala felansvaret för näringsidkarna. Enligt uppgift var arbetet i kommissionen inriktat på att arbetsgruppen skulle presentera ett direktivförslag . Arbetet var brett upplagt och synes ha syftat till något som närmast liknar en europeisk konsumentköplag. Kommissionen väntas lämna ett direktivförslag. Det är inte känt vad förslaget kommer att innehålla. Att det blir ett direktivförslag synes dock klart. Som sagts var arbetet i kommissionens arbetsgrupp brett upplagt och texterna liknade närmast en europeisk konsumentköplag med inriktning särskilt på påföljder vid fel. Det finns skäl att tro att direktivförslaget kommer att innehålla ganska detaljerade sådana regler. Regeringen anser att bör stödja arbetet för att höja konsu- mentskyddsnivån när det gäller garantier och tjänster efter köpet. Men det är mycket viktigt att utformningen av gemensamma regler på området övervägs noga. Det är angeläget att gemenskapsregler inom konsumenträtten utformas på ett sådant sätt att konsumentintressena värnas så effektivt som möjligt utan onödiga ingrepp i de nationella rättsordningarna. Det är knappast lämpligt att försöka harmonisera staternas civilrättsliga regler om konsumentköp. På ett så centralt område, där de flesta länderna redan har detaljerade lagregler, stöter ett sådant arbete på stora svårigheter. Länderna har vitt skilda utgångspunkter och en harmonisering i detaljer innebär att inarbetade system får överges. Det medför ett omfattande arbete, kräver stora resurser och tar . Det är viktigt att inom rimlig tid kunna förbättra konsumentskyddet inom unionen när det gäller garantier och tjänster efter köpet. Konsumenterna är inte betjänta av att länderna gör om sina rättssystem. Däremot ligger det i konsumenternas intresse att det läggs fast en hög miniminivå för konsumentskyddet och att de viktiga problemen blir lösta på ett tillfredsställande sätt. Arbetet på det här området bör därför inriktas på ett direktiv som anger vilka problem som de nationella lagarna skall reglera och vilket skydd konsumenterna lägst skall ha. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: skall verka för åtgärder och | | samarbete på gemenskapsnivå som gör att konsumenterna snabbt, | | enkelt, billigt och rättssäkert kan hävda sin rätt vid handel över| | gränserna. Åtgärder för ömsesidigt erkännande av organisationers och| | offentliga organs talerätt vid otillbörliga förfaranden bör också| | stödjas. Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna är i huvudsak positiva till arbets- gruppens bedömning. pekar dock på problemet med att dess beslut är rekommendationer och att företagen inte kan tvingas följa dem. Att nämndens beslut ändå följs beror på ett stort förtroende hos konsumenter och näringsidkare samt deras olika branschorganisationer. Det är osäkert hur en sådan verksamhet skulle fungera i länder där sådana organisationer saknas. har inget att invända mot att driver frågan om konsumenters rätt och möjligheter till tvistlösning. framhåller dock att systemet med grupptalan lämpar sig illa för det kontinentala rättssystemet, varför denna fråga inte bör drivas i EU. Skälen för regeringens bedömning: Med växande gränsöverskridande handel ökar också svårigheterna för konsumenterna att hävda sin rätt när företagen inte lever upp till sina åtaganden. Det kan handla om bl.a. brister i företagens marknadsföring, deras sätt att följa de avtal som upprättas eller fel i själva varan eller tjänsten i sig. Problemen för konsumenterna att hävda sin rätt på den gemensamma marknaden har uppmärksammats inom unionen. Ett arbete har därför påbörjats för att uppnå en bättre överensstämmelse mellan konsumenternas civilrättsliga skydd och deras processrättsliga, dvs. att ge konsumenterna möjlighet att få rätt när de har rätt enligt de regler som gäller gemensamt inom EU, men också nationellt. Arbetet går ut på att underlätta för konsumenter att få sin rätt prövad men också att man skall få bort långdragna och dyra förfaranden. Det kräver att konsumenterna har tillgång till de organ som kan hjälpa dem att få sina tvister lösta samt att de beslut som fattas i realiteten får genomslag. Övervägandena inom EU om vad man kan göra för att förbättra det processrättsliga systemet för konsumenterna omfattar inte bara rättsliga aspekter. Det handlar också om att hitta system för att följa upp vilka klagomål som är vanliga, öka samarbetet mellan tvistlösningsorgan, främja att näringslivet antar uppförandekoder samt stötta konsumentorganisationernas insatser. Kommissionen har utvecklat sin syn på hur man bör gå vidare i arbetet med tvistlösning i den grönbok som lades fram . I kommissionens konsu- mentpolitiska prioriteringar aviserar kommissionen att man avser att överväga lämpliga åtgärder på detta område. Även ordförandeskapen har prioriterat frågan. Som en uppföljning av grönboken har kommissionen lagt fram en skrivelse med en handlingsplan angående tvistlösning på den gemensamma marknaden (COM [96] 13 final). I handlingsplanen beskrivs de initiativ kommissionen har tagit eller avser att ta för att komma till rätta med de problem som finns. har ett direktivförslag presenterats om åtgärder mot vissa otillbörliga förfaranden riktade mot konsumenter och om ömsesidigt erkännande av organisationers och offentliga organs rätt att föra talan i sådana fall. Kommissionen avser vidare att behandla frågan om tvistlösning utanför domstol och i en rekommendation ange de minimikrav som bör ställas på ett sådant förfarande. Den tredje delen i kommissionens handlingsplan rör tvistlösning i domstol. Det handlar om att förbättra möjligheterna att lösa gränsöverskridande tvister om små värden. Ett för gemenskapen gemensamt formulär skall utarbetas, där anspråk och förslag till lösning av tvisten m.m. kan anges på det egna språket. Kommissionen planerar en försöksverksamhet i några områden där gränsöverskridande tvister är vanliga. I lägger vi stor vikt vid att konsumenterna skall ha goda möjligheter att hävda sin rätt. Vid sidan av de allmänna domstolarna finns mer informella förfaranden till stöd för konsumenterna genom den lokala medling i tvister som den kommunala konsumentverksamheten ger och genom arbete. För att ytterligare effektivisera tvistlösningen och stärka konsumenternas ställning har försök bedrivits med möjligheter för () att föra en grupp konsumenters talan inför nämnden. utreds om KO också skall kunna föra enskild konsuments talan vid allmän domstol. Frågan om att införa en generell möjlighet att föra grupptalan bereds också i . bör vara positivt till det arbete som påbörjats på gemenskapsnivå när det gäller tvistlösning. Vi har goda erfarenheter av vårt system och bör utifrån dessa verka för regler och samarbete på gemenskapsnivå som gör att konsumenterna enkelt, snabbt, billigt och rättssäkert kan hävda sin rätt vid handel över grän- serna. De tankar som finns inom kommissionen om utökat samarbete mellan tvistlösande myndigheter och en strävan att få näringslivet att vidta egenåtgärder bl.a. genom att anta uppförandekoder är positivt och bör utvecklas ytterligare i det fortsatta arbetet. Även språket kan utgöra ett problem för konsumenten i samband med gräns- överskridande tvister. Frågan om vilka åtgärder som här kan vidtas för att konsumenten på bästa sätt skall kunna hävda sina rättigheter bör därför också noggrant övervägas. Vid sidan av varje konsuments individuella rätt och intresse av att få tvister lösta finns konsumentkollektivets krav på att de regler som gäller till skydd för konsumenterna inom gemenskapen verkligen följs. Kommissionen har som tidigare nämnts lagt fram ett förslag till ett direktiv (KOM [95] 712, dokumentet har ännu inte publicerats i EGT) som skall göra det möjligt att komma åt överträdelser av bl.a. direktiven om vilseledande reklam, hemförsäljning, konsumentkrediter och oskäliga avtalsvillkor, när överträdelserna skadar konsumenternas intressen. Överträdelserna skall kunna beivras oavsett i vilket medlemsland de fått konsekvenser. Offentliga organ eller konsumentorganisationer skall enligt förslaget ges behörighet att ansöka om förbudsföreläggande vid domstol eller annan behörig juridisk instans i det land där det förbjudna för- farandet ägt rum. Ansökningarna skall behandlas skyndsamt. stödjer ambitionen att hitta en lösning på de problem som uppstår när otillbörliga förfaranden i ett medlemsland riktas mot konsumenter i andra medlemsländer. stödjer också förslaget om ömsesidigt erkännande av organisationers och offentliga organs talerätt. 7.3.5 Konsumentskydd och allmännyttiga tjänster -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: skall verka för att kommissionen | | utreder vilka problem konsumenterna möter på områden där tidigare| | monopoliserade marknader avreglerats samt redovisar vilka | | skyddsbehov som bör tillgodoses. Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Handikappförbundens samarbetsorgan tillstyrker att en utredning tillsätts. avstyrker att en utredning tillsätts. Om sådan behövs bör den ske på nationell nivå. betonar att om en utredning skall tillsättas så måste det klarläggas vilka avreglerade tjänster som skall betraktas som konsumentfrågor och vilka som skall betraktas som medborgerliga rättigheter. Skälen för regeringens bedömning: En grundläggande idé bakom EU-samarbetet är att den ekonomiska utvecklingen stimuleras genom ökad konkurrens. I många länder avregleras tidigare monopoliserade marknader. Exempel är avregleringen på kommunikationsområdet när det gäller tele, post, flyg och i viss mån järnväg. Verksamheter har bolagiserats eller privatiserats. Borttagandet av tidigare legala begränsningar samt nya lagar om offentlig upphandling och konkurrens har medfört att intresset för konkurrensutsättning har ökat. Regeringen anser att det är av största vikt att konsumenternas behov av information, kvalitetskontroll, juridiskt stöd m.m. kan tillgodoses när det gäller tjänster på tidigare monopoliserade marknader som avreglerats. Konsumenterna måste ha information och kunskaper för att kunna jämföra olika alternativ och avgöra om de har fått den kvalitet på tjänsten som de har betalt för eller har rätt att kräva. Det måste också finnas kanaler för att föra fram synpunkter på tjänsterna samt få rättelse snabbt, enkelt och billigt om konsumenterna har blivit felaktigt behandlade. I detta sammanhang kan nämnas den europeiska debatt som har börjat om hur konsumentintresset skall kunna tas tillvara i tider av avreglering och privatisering. Kommissionen prioriterar i sitt treårsprogram för konsumentpolitiken bl.a. skyddet för konsumenternas intressen när det gäller s.k. nödvändighetstjänster som t.ex. el, vatten, gas och telefon. Kommissionen pekar på de stora ansträngningar som gjorts för att påskynda en liberalisering av dessa tjänster. Enligt kommissionen kommer införandet av konkurrens på dessa områden att få positiva effekter för konsumenterna, men det är angeläget att sörja för att det finns tillräckliga garantier för att socialt utsatta grupper kan få nödvändig tillgång till dessa tjänster även om produktionen privatiseras. Kommissionen anger att man kommer att försäkra sig om att lämpliga åtgärder vidtas för att detta uppnås och att man kommer att verka för en fortsatt liberalisering för att öka effektiviteten och sänka priserna till nytta för konsumenterna. kommer man att försäkra sig om en förbättrad kvalitet på tjänsterna särskilt för utsatta konsumentgrupper som är beroende av sådana tjänster. har liberaliserat flera marknader som tidi- gare varit reglerade. Det gäller bl.a. inom transport-, kommunikations- och energiområdena. Inom EU är avregleringar inom dessa områden aktuella. Utvecklingen är i flera avseenden positiv främst för näringslivet men även för konsumenterna. Svenska erfarenheter visar dock att avregleringarna medför även negativa konsekvenser för konsumenterna, vilka måste åtgärdas med ett förbättrat konsumentskydd. Från svensk sida bör det vara värdefullt att behovet av konsumentskydd när det gäller avreglerade tjänster uppmärksammas. Även om ansvaret för dessa frågor i första hand ligger på nationell nivå är behovet av konsumentskydd likartade i alla länder. kommer därför att aktivt verka för att kommissionen tar fram grönböcker rörande vilka problem konsumenterna möter och behovet av konsu- mentskydd på de aktuella områdena. 7.4 Information och utbildning 7.4.1 Konsumentinformation och utbildning -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: skall verka för insatser inom EU | | som bidrar till att konsumenterna blir välutbildade och | | kritiska som en motvikt till det allt hårdare kommersiella | | tryck som konsumenterna, och bland dem särskilt ungdomar, | | utsätts för. | | Åtgärder på gemenskapsnivå bör stödja och komplettera medlems-| | ländernas åtgärder för att förbättra konsumentinformationen och | | utbildningen. Arbetsgruppen: Arbetsgruppens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i denna del är i huvudsak positiva till arbetsgruppens bedömning. understryker att ungdomsarbetslösheten är mycket hög och att en stor grupp ungdomar behöver stöd, inte minst när det gäller information och råd i konsumentfrågor. och Samhälle föreslår att konsumentundervisning införs som ett obligatoriskt ämne i gymnasieskolan. Skälen för regeringens bedömning: Den gemensamma marknaden kan bara fungera tillfredsställande om konsumenterna i sitt dagliga liv känner att de kan ha förtroende för och dra nytta av den. Om konsumenterna skall kunna utnyttja marknadens möjligheter måste de vara välinformerade och välutbildade. Ett växande gränsöverskridande utbud av varor och tjänster och en alltmer intensiv marknadsföring gör det svårare för konsumenterna att överblicka marknaden, kritiskt granska företagens utbud och göra genomtänkta val. Många konsumenter känner sig också främmande inför den nya informationstekniken som allt oftare används vid förmedlingen av information. Det är mot denna bakgrund angeläget att konsumenterna inom unionen är välinformerade och välutbildade. Det ger en motvikt mot det hårdare kommersiella tryck som konsumenterna och bland dem särskilt ungdomarna utsätts för. Kunniga och kritiska konsumenter utgör också en kraft på marknaden för att driva fram nya produkter och tjänster, vilket är särskilt positivt när det gäller att få en konsumtion som belastar miljön så lite som möjligt. har vid ett beslut i ministerrådet ställt sig bakom en resolution som uppmanar kommissionen att före utgången av noga undersöka möjligheterna till initiativ på gemenskapsnivå vad gäller samarbetet på området konsumentutbildning och utbyte av information. Utgångspunkterna för kommissionens arbete skall vara att hänsyn tas till moderna kommunikationsmetoder och ny teknik. De initiativ på gemenskapsnivå som kan bli aktuella skall stödja och komplettera medlemsstaternas åtgärder för att förbättra konsumentutbildning och konsumentupplysning. har således ställt sig bakom att information till och utbildning av konsumenter är viktiga samarbetsområden i EU:s konsumentpolitiska arbete. Det måste dock framhållas att dessa medel inte kan ersätta konsumentskyddslagstift- ning för att ge konsumenterna en stark ställning på marknaden. Detta bör tydligt markeras från svensk sida i det fortsatta arbetet. För att få en effektiv resursanvändning bör verka för att insatserna på gemenskapsnivå koncentreras till tydligt utpekade områden. Hushållsekonomiska frågor samt konsumtion och miljö är exempel på områden som bör prioriteras. När det gäller målgrupperna bör ungdomarna sättas i första rummet. I proposition 1994/95:140 understryks att kraven på ungdomar som konsumenter blir allt större. i livet skall beslut fattas och en rad investeringar göras som får stora konsekvenser och påverkar livssituationen . Det är därför viktigt att elever när de lämnar skolan skall kunna - hushålla med sina resurser och hantera sin vardagsekonomi, - hantera den kommersiella påverkan de utsätts för, - bedöma den egna konsumtionens betydelse för miljön, och - använda sina rättigheter och även vara medvetna om sina skyldigheter som konsumenter. har tillsammans med de övriga nordiska länderna stor erfarenhet av utbildning i konsumentfrågor. antog en handlingsplan för konsumentutbildning i skolan 1996-1999. Denna utgör en bra utgångspunkt för diskussionen om lämpliga kompletteringar på gemenskapsnivå inom EU. Den kommunala konsumentverksamheten utgör basen för kunskapsspridning enligt den svenska konsumentpolitiska modellen. svarar för utbildning av de kommunala konsumentvägledarna som för kunskap vidare till skolor, arbetsplatser och enskilda konsumenter. Verket svarar också för produktion av läromedel samt utbildning av lärare i konsumentfrågor. Massmedier är också viktiga i informationsförmedlingen. Även inom de frivilliga konsumentorganisationerna sker en omfattande utbildningsverksamhet. Både när det gäller konsumentinformation och utbildning måste åtgärder på gemenskapsnivå ta hänsyn till förhållanden i medlemsländerna och vara ett stöd och komplement till dessa. En viktig uppgift för kommissionen bör därför vara att dokumentera hur olika länder arbetar med dessa frågor och vilka erfarenheter man har. Kommissionen bör vidare stödja uppbyggnaden av olika nätverk för erfarenhetsutbyte mellan dem i medlemsländerna som arbetar med vägledning, information och utbildning på konsumentområdet. 7.4.2 Informations- och servicesystem -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: skall stödja en utveckling inom | | EU som innebär att konsumentpolitiken uppmärksammar de krav som | | bör ställas på olika service- och informationssystem för att alla| | konsumenter skall kunna nyttja dem. Kraven måste vara tydliga | | och uppmuntra till användarvänliga lösningar. Arbetsgruppen har inte närmare behandlat denna fråga. Remissinstanserna: och pekar på att allt fler teknikstyrda servicesystem tas i bruk och att det är viktigt att tekniken blir tillgänglig för och kan användas av alla. Skälen för regeringens bedömning: Konsumenterna konfronteras med en mängd service- och informationssystem. Nya förutsättningar skapas för resande, bank och betalning, försäljning och distribution m.m. Man kan sköta bankaffärer hemifrån, köpa teaterbiljetter på posten etc. Detta underlättar tillvaron för många konsumenter. Men det kan också skapa problem för många, bl.a. för handikappade och äldre. Dessa frågor har uppmärksammats av och i rapporten på lika villkor.