prop · GJ0326 · 1996-01-01 00:00:00 — 14 §Ett varumärke får inte registreras: 1) om i märket utan tillstånd tagits in sådan statlig eller internationell beteckning eller sådant kommunalt vapen, som enligt lag eller författning inte får obehörigen brukas som varumärke, eller också något som lätt kan förväxlas därmed; 2) om märket är ägnat att vilseleda allmänheten; 3) om märket på annat sätt strider mot lag eller författning eller allmän ordning eller är ägnat att väcka förargelse; 4) om märket innehåller eller består av något, som är ägnat att uppfattas som annans firma eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller annans porträtt, där namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar någon avliden; 5) om märket innehåller något, som är ägnat att uppfattas som titel på annans skyddade litterära eller konstnärliga verk, där titeln är egenartad, eller kränker annans upphovsrätt till litterärt eller konstnärligt verk eller annans rätt till fotografisk bild eller mönster; 6) om märket är förväxlingsbart med ett namn eller en firma som någon annan använder i en näringsverksamhet, med någon annans varumärke som är registrerat efter tidigare ansökan eller med någon annans varukännetecken som är inarbetat då ansökan om registrering görs; 7) om märket är förväxlingsbart med ett varukännetecken som vid tiden för ansökan används av någon annan samt ansökan gjorts med vetskap om detta och sökanden inte använt sitt märke innan det andra kännetecknet togs i bruk; 8)1 om märket är förväxlingsbart 8) om märket är förväxlingsbart -------------------------------------------------------------------- med ett varumärke som omfattas av med ett varumärke som omfattas av en internationell varumärkes- en internationell varumärkes- registrering som gäller i registrering som gäller i och i fråga om vilket den dag som och i fråga om vilket den dag som avses i 55 § andra stycket ligger avses i 55 § andra stycket ligger före tiden för ansökningen. före tiden för ansökningen; eller -------------------------------------------------------------------- 9) om märket är förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som innehas av någon annan och är registrerat efter en tidigare ansökan. Är märket förväxlingsbart med ett gemenskapsvarumärke som är registrerat efter en senare ansökan, föreligger hinder mot registrering, om innehavaren av gemenskapsvarumärket kan för detta märkes del göra anspråk på ett äldre varumärkes företräde enligt rådets förordning om gemenskapsvarumärken och det äldre varumärket är registrerat efter en tidigare ansökan. Detta gäller även om det äldre varumärket inte har vid- makthållits eller förnyats. -------------------------------------------------------------------- I fall som avses i första stycket 9 och andra stycket kan, även om märkena inte avser varor av samma eller liknande slag, förväxlingsbarhet åberopas till förmån för ett gemenskaps-varumärke som är väl ansett i gemenskapen, om användningen av ett annat liknande varumärke skulle dra otillbörlig fördel av eller skulle vara till förfång för det väl ansedda gemenskapsvaru-märkets särskiljningsförmåga eller anseende. -------------------------------------------------------------------- I fall som avses under 4), 5), I fall som avses i första 6), 7) och 8) får registrering stycket 4 - 9 samt andra och ske, om den vars rätt är i fråga tredje styckena får registrering medger det och det inte i övrigt ske, om den vars rätt är i fråga finns hinder enligt första medger det och det inte i övrigt stycket. finns hinder enligt första stycket. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 57 §Ett beslut om att en internationell varumärkesregistrering skall gälla i har verkan från den dag som den internationella byrån har angett för den internationella registreringen. I fråga om en sådan registrering skall 1 § tredje stycket, 3 - 11, 25 - 27 och 32 - 45 §§ tillämpas. Vad som där sägs om registrering skall i stället avse beslut att en internationell varu- märkesregistrering skall gälla i . -------------------------------------------------------------------- Vad som sägs om varumärkes-ansökan i 34 a - 34 j §§ skall tillämpas även beträffande be-gäran enligt 54 § första stycket att en internationell varumärkes- registrering skall gälla i . 3 Ärendet och dess beredning Skyddet för varumärken, dvs. kännetecken för varor eller tjänster som tillhandahålls i en näringsverksamhet, regleras i av varumärkeslagen (1960:644). För länderna inom de europeiska gemenskaperna (EG) gäller därutöver att varumärkesrätten regleras av två rättsakter. Den ena rättsakten är rådets första direktiv /104/EEG av om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar EGT nr L 40, , s.1). Reglerna i detta direktiv har, med ett undantag som rör beaktande av det s.k. gemenskapsvarumärket vid prövningen av svenska varu- märkesansökningar, redan införts i svensk rätt som en följd av åtaganden enligt avtalet om det europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES- avtalet). Införlivandet av direktivet har skett genom ändringar av varumärkeslagen (jfr prop. 1992/93:48, bet. 1992/93:LU17, rskr. 1992/93:125 och SFS 1992:1686). Den svenska varumärkeslagen är därför, i stort sett, redan i överensstämmelse med direktivet. Den andra rättsakten är rådets förordning (EG) nr 40/94 av om gemenskapsvarumärken (EGT nr L 11, , s. 1). Genom förordningen skapas möjligheter att, på villkor som anges i förordningen, genom en ansökan hos en få ett varumärke som har rättsverkan i hela den europeiska gemenskapen. Frågan om vilken inverkan som EG-förordningen bör få på svensk varumärkesrätt diskuterades vid en hearing i med företrädare för berörda organisationer, myndigheter m.fl. Bl.a. mot bakgrund av vad som framkom vid hearingen utarbetades i promemorian Vissa ändringar i varumärkeslagen och firmalagen som en följd av EG-förordningen om gemenskapsvarumärken (ärende Ju95/2267). I promemorian föreslogs ändringar och tillägg i varumärkeslagen och i firmalagen (1974:156) för att EG-förordningen skall kunna få avsedda verkningar i från då det system som sätts upp av förordningen skall börja fungera. Promemorian har remissbehandlats. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i promemorian finns i bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju95/2267). Promemorian handlar bara om sådant som mera föranleds av EG- förordningen. Flera remissinstanser - bland dem vid , och - framhåller emellertid det angelägna i att det kommer till stånd en mer övergripande översyn av varumärkeslagen. Bl.a. pekar man på att varumärkeslagens förhållande till firmalagen och varumärkeslagens redaktionella utformning behöver ses över. Frågan om en sådan översyn har berörts i ett tidigare lagstiftningsärende (prop. 1994/95:59 s. 21, bet. 1994/95:LU7 s. 9) och regeringen avser att i ett senare sammanhang återkomma därtill. Två frågor som behandlas i promemorian - granskningsrapporter avseende förväxlingsbara varumärken (promemorians avsnitt 5.5) och äkthetskontroll av Varumärkesbyråns beslut om förfarandekostnader (promemorians avsnitt 5.6) - rör förordningsändringar och tas därför inte upp i det följande. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har framfört vissa synpunkter på 14 och 66 §§ varumärkeslagen och 10 § firmalagen. I övrigt har Lagrådet lämnat förslagen utan erinran. Regeringen har anslutit sig till Lagrådets synpunkter. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. I förhållande till lagrådsremissen har också redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. 4 Rådets förordning om gemenskapsvarumärken EG-förordningen etablerar ett gemenskapsrättsligt varumärkessystem som innebär att man genom en ansökan om registrering kan få varumärkesrätt till ett kännetecken i hela gemenskapen. Det gemenskapsrättsliga varumärkessystemet skall handhas av en särskilt upprättad Byrå; den inre marknaden, varumärken och mönster (Varumärkesbyrån). Ansökningar om registrering kan göras antingen direkt hos Varumärkesbyrån eller lämnas in till registreringsmyndigheten i en medlemsstat. Förutsättningarna för att kunna få registrera ett gemenskapsvarumärke samt registreringsförfarandet regleras uteslutande av EG-förordningens bestämmelser. Avgränsningen av vilka kännetecken som kan registreras som ett gemen- skapsvarumärke (artikel 4) och reglerna om registreringshinder (artiklarna 7 och 8) svarar mot motsvarande bestämmelser i varumärkesdirektivet och därmed i sakligt hänseende också mot varumärkeslagen. Vad gäller registreringsförfarandet avser Varumärkesbyråns granskning av en ansökan om ett gemenskapsvarumärke inledningsvis att ansökan uppfyller alla formaliteter och att det inte föreligger några absoluta registreringshinder, som t.ex. bristande särskiljningsförmåga. När det därefter gäller de s.k. relativa registreringshindren (jfr artikel 8) är Varumärkesbyråns granskning annorlunda utformad än granskningen av en svensk varumärkesansökan. Varumärkesbyrån skall utarbeta en granskningsrapport som skall ange eventuella äldre förväxlingsbara gemenskapsvarumärken (artikel 39.1). Varumärkesbyrån skall också till de nationella registreringsmyndigheter som så har begärt översända kopior av ansökningar om gemenskapsvarumärken. De nationella myndigheterna får därigenom tillfälle att utarbeta en "nationell" granskningsrapport avseende förväxlingsbara nationella varumärken. Den nationella granskningsrapporten skall sändas till Varumärkesbyrån från mottagandet av kopian om ansökan och ange vilka nationella varumärken som kan utgöra relativa registreringshinder mot gemenskapsvarumärket eller ange att något sådant nationellt varumärke inte finns (artiklarna 39.2 och 39.3). Granskningsrapporten från Varumärkesbyrån - och i förekommande fall från de nationella myndigheterna - skall därefter överlämnas till sökanden som därmed ges en möjlighet att själv ta ställning till om han vill återkalla ansökan, försöka få samtycke till registreringen från innehavare av äldre rättigheter eller gå vidare med ansökan i oförändrat skick (jfr artikel 39.5). Bestämmer sig sökanden för att gå vidare med ansökan, skall den offentliggöras (kungöras) för att ge möjlighet till invändningar. I samband därmed underrättar också Varumärkesbyrån i förekommande fall innehavarna av äldre gemenskapsvarumärken om att det finns en ansökan om registrering av ett "yngre" förväxlingsbart gemenskapsvarumärke (artikel 39.6). Med stöd av bl.a. äldre rättigheter kan invändning göras mot en ansökan om ett gemenskapsvarumärke (artikel 42). Även gemenskapsvarumärkets rättsverkningar är fastlagda i EG-förordningen. Ensamrätten till märket omfattar förbud för annan att i näringsverksamhet använda ett identiskt eller liknande kännetecken för varor eller tjänster av samma eller liknande slag. Ensamrätten till ett gemenskapsvarumärke omfattar också varor eller tjänster utanför gränsen för varuslagslikhet, om gemenskapsvarumärket är väl ansett i gemenskapen (artikel 9.1). Registreringen av ett gemenskapsvarumärke gäller och kan förnyas för ytterligare tioårsperioder. Förmögenhetsrättsligt skall gemenskapsvarumärket - om annat inte anges i EG- förordningen - behandlas som ett nationellt varumärke i det land där innehavaren av märket enligt registret över gemenskapsvarumärken har sitt hemvist eller driftsställe (artikel 16). Ett gemenskapsvarumärke kan överlåtas med eller utan samband med den rörelse i vilken märket används (artikel 17.1). EG-förordningen kräver dock att en överenskommelse om överlåtelse skall vara skriftlig (artikel 17.3) och att den antecknas i registret över gemenskapsvarumärken för att märket skall få verkan för den till vilken överlåtelsen har skett (artikel 17.6). Licens till ett gemenskapsvarumärke kan upplåtas på motsvarande sätt som gäller enligt varumärkeslagen. Förordningen innebär också att såväl överlåtelser som licensupplåtelser måste antecknas i registret över gemenskapsvarumärken för att vara giltiga mot tredje man (artikel 23). Ett gemenskapsvarumärke kan användas som säkerhet (artikel 19) och kan utmätas (artikel 20). Rätten till ett gemenskapsvarumärke kan upphöra om varumärkeshavaren avstår från rätten (artikel 49). Ett gemenskapsvarumärke kan också upphävas (artikel 50) eller ogiltigförklaras (artiklarna 51 och 52). Ett gemenskapsvarumärke kan upphävas eller ogiltigförklaras antingen efter ansökan om detta hos Varumärkesbyrån eller på grund av ett genkäromål i ett mål om intrång i varumärkesrätten. Varumärkesbyråns olika beslut rörande t.ex. registrering eller upphävande kan överklagas till en nämnd inom Varumärkesbyrån. En överklagandenämnds beslut kan, under vissa förutsättningar, överklagas hos . Ett överklagande hos domstolen är begränsat till användande av vissa grunder. När det gäller ersättningsskyldighet m.m. för intrång i ett gemen- skapsvarumärke skall nationell rätt i stor utsträckning komma till användning (jfr artikel 14). För att, i första och andra instans, handlägga mål om intrång i eller giltigheten av ett gemenskapsvarumärke skall medlemsstaterna utse ett så begränsat antal "domstolar för gemenskapsvarumärken" som möjligt (artikel 91; jfr också artikel 101). Enbart dessa varumärkesdomstolar är behöriga att pröva intrångsmål avseende ett gemenskapsvarumärke (artikel 92). Mål som rör frågor som bara en varumärkesdomstol får pröva skall, som huvudregel, väckas hos det lands varumärkesdomstol där svaranden har sitt hemvist eller driftsställe (artikel 93.1). EG-förordningen tillåter dock att parterna avtalar om att en viss varumärkesdomstol skall vara behörig att pröva tvister dem emellan (prorogation). EG-förordningen tillåter också att mål om intrång, som inte avser fastställelse av om visst förfarande utgör intrång, kan prövas av en varumärkesdomstol i den stat där intrånget har begåtts eller förberetts (artikel 93.5). Finner en varumärkesdomstol att intrång har begåtts i rätten till ett gemenskapsvarumärke skall domstolen vidta vissa sanktionsåtgärder (artiklarna 98 och 99). Om det inte finns särskilda skäl mot detta skall domstolen förbjuda den som gör intrånget att fortsätta med det och föreskriva sådana åtgärder som finns i nationell rätt för att säkerställa att förbudet efterlevs (artikel 98.1). I övriga avseenden skall varumärkesdomstolen i intrångssituationer tillämpa den lagstiftning som gäller i landet för intrång i en varumärkesrätt (artikel 98.2) När det gäller interimistiska åtgärder, inbegripet interimistiska säker- hetsåtgärder, för att skydda ett gemenskapsvarumärke kan en sådan ansökan göras till varje behörig domstol - inte bara till en behörig varumärkesdomstol - i ett medlemsstat i enlighet med vad som gäller enligt landets lagstiftning för att skydda ett nationellt varumärke. Detta gäller även om bara ett annat lands varumärkesdomstol är behörig att slutligt avgöra saken (artikel 99.1). För andra typer av mål om ett gemenskapsvarumärke än sådana som bara får prövas av en varumärkesdomstol - dvs. i princip andra än intrångsmål - gäller allmänna nationella regler. EG-förordningen trädde i kraft men Varumärkesbyrån beräknas inte kunna ta emot ansökningar om ett gemenskapsvarumärke förrän tidigast . 5 Förordningens inverkan på den svenska varumärkesrätten Av medlemsskap i den europeiska unionen följer att EG-förordningen är direkt tillämplig i . En EG-förordning kan emellertid i olika avseenden kräva kompletterande nationella föreskrifter. Förordningen kan uttryckligen ge utrymme för eller innehålla förpliktelser för medlemsstaterna att besluta om utfyllande bestämmelser. Vidare kan nationella kompletterande bestämmelser behövas för att EG-förordningen skall kunna få avsedda verkningar i medlemsstaten (jfr prop. 1994/95:19 s. 524 - 525). EG-förordningen om gemenskapsvarumärken medger i vissa avseenden och förutsätter i andra avseenden att den fylls ut med nationella bestämmelser. Det gäller bl.a. frågor om avgifter och straffansvar. Men innehållet i förordningen ger också anledning att överväga om den nationella varumärkeslagstiftningen i vissa avseenden bör ändras så att det blir en nära överensstämmelse mellan de regler som styr nationell varumärkesrätt och de som styr gemenskapsvarumärkesrätten. Det gäller bl.a. frågan om pantsättning av ett varumärke. Dessa spörsmål kommer att tas upp i det följande. 5.2 Avgifter för handläggning av ärenden om gemenskapsvarumärken m.m. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: skall få ta ut en avgift med | | belopp som regeringen bestämmer dels för ansökningar om | | gemenskapsvarumärken som görs via verket, dels för ansökningar om| | omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en svensk ansökan, | | dels för ärenden om utfärdande av intyg för att möjlig-göra för en| | person att vara ombud inför . Promemorians förslag: skall få ta ut en avgift dels för ansökningar om gemenskapsvarumärken som görs via verket, dels för ansökningar om omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en svensk ansökan (se promemorian s. 21). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. föreslår därutöver att verket också bör få ta ut en avgift för utfärdande av de intyg som, enligt artikel 89.3 i EG-förordningen, skall utfärdas för personer som vill vara ombud inför . Skälen för regeringens förslag: Av artikel 25 i EG-förordningen följer att en ansökan om ett gemenskapsvarumärke kan göras via den nationella registrerings- myndigheten. Det betyder att i kan en ansökan lämnas in till som sedan, inom viss , har att vidarebefordra ansökan till Varumärkesbyrån. Den nationella registreringsmyndigheten får för mottagandet av ansökan ta ut en avgift som inte får överstiga de administrativa kostnaderna för att ta emot och vidarebefordra ansökan (artikel 25.2). I artiklarna 108 - 110 i EG-förordningen finns bestämmelser om att en ansökan om ett gemenskapsvarumärke eller ett gemenskapsvarumärke som redan har registrerats kan omvandlas till en eller flera ansökningar om nationella varumärken. En situation när omvandling kan tänkas vara aktuell är om ansökan om gemenskapsvarumärket inte kan medges. I den situationen kan sökanden omvandla sin ansökan till nationella ansökningar i de länder där han önskar få skydd. Om någon begär omvandling och därvid ansöker om ett registreringsförfarande i avseende märket övergår saken alltså till en svensk ansökan och varumärkeslagens bestämmelser, inklusive de om överklagande, blir därmed tillämpliga på handläggningen och prövningen. I fall av begärd omvandling kan den registreringsmyndighet som handlägger den nationella "omvandlingsansökan" bl.a. begära att sökanden betalar nationell ansökningsavgift (artikel 110.3). I artiklarna 88 och 89 finns särskilda bestämmelser om ombud inför . Av bestämmelserna framgår bl.a. att om en sökande vill låta sig företrädas av ett ombud inför byrån får bara vissa personer uppträda som ombud (artikel 89.1). Bl.a. kan yrkesverksamma ombud som finns uppförda på en särskild förteckning som förs av Varumärkesbyrån vara ombud (artikel 89.1 b). För att föras upp på förteckningen måste ombudet i fråga ha en viss särskild anknytning till gemenskapen (artikel 89.2 a och b) samt - såvitt ombudet har svensk anknytning - ha en viss erfarenhet av arbete med varumärkesärenden inför (artikel 89.2 c). Den som vill föras upp på förteckning över ombud skall begära detta och till sin begäran foga ett av utfärdat intyg som utvisar att de villkor som har berörts är uppfyllda (artikel 89.3). För handläggningen av de ärenden som har berörts i detta avsnitt kommer vissa kostnader att uppstå för . Utöver de hanteringskostnader som uppstår i ärenden om ansökan om registrering av gemenskapsvarumärken som görs via uppstår sedvanliga kostnader avseende granskning av förväxlingsbarhet i ärenden om omvandling av ett gemenskapsvarumärke till en svensk ansökan om registrering av ett varumärke. I promemorian föreslås att skall få ta ut en avgift för dessa ärenden och det godtas av remissinstanserna. Regeringen delar denna bedömning. Som varit inne på i sitt remissyttrande kommer även ärenden om utfärdande av intyg för den som vill vara ombud inför att föranleda vissa kostnader för verket i form av visst arbete för kontrollåtgärder. Också för detta bör få betalt. Det framstår som lämpligt att det i varumärkeslagen tas in en bestämmelse om avgifter som sagts. 5.3 Svensk domstol för gemenskapsvarumärken -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: skall vara domstol för| | gemenskapsvarumärken i . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens (se promemorian s. 22). Remissinstanserna: Det helt övervägande antalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Artiklarna 90 - 103 i förordningen om gemen- skapsvarumärken reglerar behörigheten för och förfarandena i medlemsstaternas domstolar när det gäller handläggningen av mål om gemenskapsvarumärken. För att i första och andra instans handlägga mål om intrång i eller giltigheten av ett gemenskapsvarumärke skall medlemsstaterna utse ett så begränsat antal "domstolar för gemenskapsvarumärken" som möjligt (artikel 91; jfr också artikel 101). Enbart dessa varumärkesdomstolar är behöriga att pröva frågor - som avser intrång i rätten till ett gemenskapsvarumärke, inbegripet frågan om försök eller förberedelse till intrång kan ha skett, - som avser fastställelse av om ett visst förfarande utgör intrång, - som avser rätten till ersättning för ett intrång och - som avser genkäromål om upphörande av ett gemenskapsvarumärke (artikel 92). Mål som rör frågor som enbart en varumärkesdomstol får pröva skall, som huvudregel, väckas hos det lands varumärkesdomstol där svaranden har sitt hemvist eller driftsställe (artikel 93.1). EG-förordningen tillåter dock att parterna avtalar om att en viss varumärkesdomstol skall vara behörig att pröva tvister dem emellan (prorogation). Förordningen tillåter också s.k. tyst prorogation, dvs. att en varumärkesdomstol blir behörig att pröva en tvist om svaranden går i svaromål inför domstolen utan att göra invändning om att domstolen är obehörig (artikel 93.4). EG-förordningen tillåter även att mål om intrång som inte avser fastställelse av om visst förfarande utgör intrång kan prövas av en varumärkesdomstol i den stat där intrånget har begåtts eller förberetts (artikel 93.5). Vid handläggningen av mål om intrång i eller giltigheten av ett gemen- skapsvarumärke skall varumärkesdomstolarna iaktta vissa förfaranderegler som bl.a. rör vilka grunder som får åberopas i ett genkäromål om upphörande av gemenskapsvarumärket, vilka bestämmelser som är tillämpliga för domstolen och om vilandeförklaring av målet om saken redan är föremål för prövning av en annan varumärkesdomstol eller av varumärkesmyndigheten (artiklarna 94 - 97 och 100). När det gäller interimistiska åtgärder, inbegripet interimistiska säker- hetsåtgärder, för att skydda ett gemenskapsvarumärke kan en sådan ansökan göras till varje behörig domstol - inte bara till en behörig domstol för gemenskapsvarumärken - i en medlemsstat i enlighet med vad som gäller enligt landets lagstiftning för att skydda ett nationellt varumärke. Detta gäller även om bara ett annat lands domstol för gemenskapsvarumärken är behörig att slutligt avgöra saken (artikel 99.1). För andra typer av mål om ett gemenskapsvarumärke än sådana som enbart får prövas av en domstol för gemenskapsvarumärken - dvs. i princip annat än intrångsmål - gäller allmänna nationella regler. EG-förordningens reglering av behörigheten för och förfarandena i intrångsmål innebär att skall utse en eller flera "domstolar för gemenskapsvaru- märken". Som framgår av vad som har sagts skall ett "så begränsat antal domstolar som möjligt" utses att handha mål om intrång i ett gemenskapsvarumärke.