prop · GJ03163 · 1996-01-01 00:00:00 — d) vid utseendet av medlemmar i företagsrådet måste det säkerställas att - varje medlemsstat där företaget eller gruppen finns företräds av en medlem, - det finns ytterligare medlemmar i förhållande till antalet arbetstagare vid verksamheterna, det kontrollerande företaget eller de kontrollerade företagen enligt lagstiftningen i den medlemsstat där den centrala ledningen befinner sig. e) Den centrala ledningen eller en annan mera relevant ledningsnivå skall underrättas om företagsrådets sammansättning. f) efter det att företagsrådet har inrättats skall rådet pröva om förhandlingar skall inledas för att sluta ett avtal som avses i artikel 6 i direktivet, eller om tilläggsföreskrifterna skall tillämpas även i fort- sättningen. Om ett sådant beslut om förhandlingar har fattats skall artiklarna 6 och 7 tillämpas. Uttrycket "särskilt förhandlingsorgan" skall då ersättas med "europeiskt företagsråd". skall enligt punkten 2 ha rätt att sammanträda med den centrala ledningen en gång för att, på grundval av en rapport som sammanställts av ledningen, erhålla information och samråda om utvecklingen i företagets eller gruppens affärsverksamhet och om dess framtidsutsikter. De lokala ledningarna skall underrättas om detta. Mötet skall särskilt handla om företagets eller gruppens struktur, dess ekonomiska och finansiella situation och den förväntade utvecklingen i dess verksamhet, produktion och försäljning, sysselsättningsläget och dettas förmodade utveckling, investeringar och betydande organisa- tionsförändringar, införandet av nya arbetsmetoder eller produktionsprocesser, produktionsöverföringar, fusioner, nedskärningar eller nedläggningar av företag, verksamheter eller betydande delar av dessa samt kollektiva uppsägningar. När det uppstår särskilda omständigheter som i avsevärd utsträckning påverkar arbetstagarnas intressen, särskilt vid omplaceringar, nedläggning av verksamheter eller företag eller kollektiva uppsägningar, skall enligt punkten 3 den särskilda kommittén eller - om det inte finns någon sådan - företagsrådet ha rätt att bli underrättade om det. Kommittén eller företagsrådet har rätt att på begäran sammanträffa med den relevanta ledningsnivån för att erhålla information och samråda om åtgärder som i betydande utsträckning rör arbetstagarnas intressen. De medlemmar i företagsrådet som har utsetts i de verksamheter eller företag som är direkt berörda av åtgärden har också rätt att delta i det möte som anordnas med den särskilda kommittén. Mötet skall äga rum , på grundval av en rapport som sammanställts av ledningen. skall ha möjlighet att yttra sig över rapporten antingen vid slutet av mötet eller inom rimlig tid därefter. Mötet påverkar inte den centrala ledningens privilegier. Enligt punkten 4 kan medlemsstaterna fastställa regler för ordförandeskapet vid informations- och samrådsmötena. Före mötet med den centrala ledningen skall företagsrådet eller den särskilda kommittén ha rätt att sammanträda enskilt. Medlemmarna i företagsrådet skall enligt punkten 5 underrätta arbets- tagarrepresentanterna eller - om det inte finns några sådana representanter - samtliga arbetstagare vid verksamheterna eller företagen om innehållet i och utgången av informations- och samrådsförfarandet. och den särskilda kommittén kan enligt punkten 6 biträdas av experter som de själva väljer, om det är nödvändigt för att de skall kunna utföra sina uppgifter. I punkten 7 slås det fast att kostnaderna för företagsrådets verksamhet skall bäras av den centrala ledningen. Denna skall förse medlemmarna i företagsrådet med tillräckliga ekonomiska och materiella resurser för att de skall kunna utföra sina uppgifter på lämpligt sätt. Om inte något annat har avtalats skall ledningen särskilt betala kostnaderna för anordnandet av möten och tolkning och för logi och resor för medlemmarna i företagsrådet och den särskilda kommittén. I överensstämmelse med dessa principer får medlemsstaterna fastställa budgetregler för företagsrådets verksamhet. De kan bl.a. begränsa finansieringen till att endast täcka utgifterna för en enda expert. 4.2.6 Kommissionens arbetsgrupp för genomförandet av direktivet På rådets begäran har kommissionen inrättat en arbetsgrupp för samordning av medlemsländernas genomförande av direktivet. Arbetsgruppen består av nationella experter från alla berörda länder, och dess syfte är att kartlägga uppkommande problem vid genomförandet av direktivet i de olika länderna och att diskutera möjliga lösningar på dessa problem. Arbetsgruppen har endast en rådgivande funktion. Arbetsgruppen har slutfört sin kartläggning. Den har offentliggjort vissa slutsatser av sina diskussioner. I senare avsnitt hänvisas på några ställen till dessa slutsatser. Här kan emellertid nämnas följande exempel. Det kan leda till stora olägenheter om direktivets bestämmelser genomförs i de olika länderna . Arbetsgruppen menade därför att alla länder bör genomföra direktivet , . Direktivet har antagits av , och det gäller således för hela EES-området utom och . Det är därför nödvändigt att vid genomförandet ta hänsyn till hela det aktuella EES-området och inte bara de medlemsstater som direktivet direkt syftar på. Vid genomförandet av artikel 13 om hänsynstagande till tidigare gällande avtal uppstår frågor om vilka krav som kan ställas på sådana avtal för att de skall uppfylla direktivets krav på information till och samråd med arbetstagare. Enligt arbetsgruppen bör ytterligare krav än som framgår av artikel 13 inte ställas upp nationellt. Vidare bör hänsyn tas till avtal som har träffats någon annanstans än i de länder som omfattas av genomförandelagstiftningen. För att i det hänseendet avgöra vilket lands lag som är tillämplig bör reglerna i artikel 4 tillämpas. Förekomsten av fler än ett avtal bör inte utgöra något hinder, förutsatt att avtalen tillsammans uppfyller kraven. 4.3 Direktivets tillämplighet i Enligt en bedömning som har gjorts av () kan ca 240 utlandsägda företag med 138 000 anställda i beröras av direktivet. Vidare berörs enligt denna bedömning knappt 90 svenskägda industri- och tjänstekoncerner av direktivet. Antalet svenska företagsgrupper som har minst 1 000 anställda och har anställda i dotterbolag utomlands uppgick till 59 industrikoncerner med sammanlagt 444 000 anställda i utlandet och 341 000 anställda i , samt 27 tjänstekoncerner med 56 000 anställda utomlands och 149 000 i . 5 Genomförandet av direktivet i 5.1 Anknytningen till den svenska kollektiva arbetsrätten -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Direktivet genomförs i på ett sätt | | som nära anknyter till den svenska arbetsrätten, bl.a. genom | | reglerna om skadestånd och rättegång. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , , , , , och har avstått från att yttra sig över det remitterade förslaget motsätter sig lagförslaget. Verket menar att förslaget innehåller regler som är mer långtgående än direktivet och vill framhålla den principiella vikten av att EG-direktiv införlivas i enlighet med direktivets yttre ram. , i (LO), (), Akademikers () och är positiva till förslaget. Detsamma gäller , som dock tillägger att förslaget bör kunna koordineras bättre med medbestämmandelagen. Även Juridiska fakultetsstyrelsen vid finner förslaget väl avvägt på det hela taget, men anser att den starka anknytningen till de kollektivavtalsbärande fackliga organisationerna medför att det kan diskuteras om inte förslaget alltför mycket ansluter till den särskilda svenska traditionen. Arbetsdomstolen instämmer i principerna i förslaget, men anser att lagen är i stort behov av en teknisk översyn. () anser att svenska "påbyggnader" på EG- direktiv bör undvikas, för att undvika opåkallade diskrepanser mellan medlemsländerna. Skälen för regeringens förslag: Direktivet innehåller anvisningar för hur olika länder skall införa en gemensam kärna av regler. Det har i allmänhet lämnats öppet hur detta skall ske nationellt. Direktivet innehåller vissa direkta hänvisningar till att frågor skall lösas i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis, t.ex. när det gäller definitionen av begreppet arbetstagarrepresentanter. Även i övrigt framstår det närmast som självklart att genomförandet sker på ett sätt som harmonierar med landets rättsordning. Detta bör också vara en utgångspunkt vid genomförandet av direktivet i . Direktivet rör kollektiva rättigheter för arbetstagarna och kan därmed sägas höra till den kollektiva arbetsrätten. Vid genomförandet är det i enlighet med det sagda viktigt att de nya reglerna så långt möjligt utformas i nära anslutning till vad som redan tidigare gäller inom det området i . Så sker bl.a. genom att arbetstagarnas fackliga organisationer, i synnerhet de kollektivavtalsbärande fackliga organisationerna, ges en särställning i lagförslaget. Detta ligger i linje med vad som gäller enligt ett antal arbetsrättsliga lagar, t.ex. lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen), lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen (förtroendemannalagen) och lagen (1987:1245) om styrelserepresentation för de privatanställda (styrelserepresentationslagen). Vidare föreslås att sanktionen för brott mot lagens bestämmelser skall vara skadestånd, och reglerna om detta har utformats efter förebild av och delvis genom hänvisning till skadeståndsreglerna i medbestämmandelagen. Det föreslås också att tvister som rör lagen skall handläggas av Arbetsdomstolen enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Avtal om europeiska företagsråd eller något annat förfarande för information och samråd i gränsöverskridande frågor kommer i normalfallet troligen inte att kunna betecknas som kollektivavtal. Det beror på att det mera sällan kan antas stå en arbetstagarorganisation - såsom detta begrepp definieras i 6 § medbestämmandelagen - som part i avtalet på arbetstagarsidan. För att så långt möjligt anknyta till den svenska arbetsrätten bör dock sådana avtal jämställas med kollektivavtal vid utformningen av skadestånds- och rättegångsreglerna. I direktiven till angavs att Arbetsrätts- kommissionen skulle undersöka om direktivet kunde genomföras genom kollektivavtal, t.ex. branschvisa avtal. konstaterade emellertid att detta inte kunde uppnås inom den tidsram som stod till buds. Såvitt känt har inte heller några sådana branschvisa kollektivavtal ännu träffats. För att på ett korrekt sätt genomföra direktivet i är det därför nödvändigt att nu lagstifta i frågan. Som kommer att beröras i nästa avsnitt bör det dock även finnas en möjlighet att träffa branschvisa avtal som ersätter lagens regler, förutsatt att avtalets regler inte är mindre förmånliga för arbetstagarsidan än direktivet. Direktivet öppnar i vissa fall en möjlighet att nationellt ställa upp mer förmånliga regler för arbetstagarsidan än som följer av direktivet. Regeringen anser att denna möjlighet bör utnyttjas när det t.ex. gäller antalet årliga möten för det europeiska företagsrådet. Detta behandlas vidare i avsnitt 5.8.2. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Lagen skall gälla för de gemenskapsföretag | | och företagsgrupper som omfattas av direktivet. | | Det görs inget undantag för handelsflottan. | | Vid beräkningen av antalet arbetstagare skall huvudtalet räknas| | utan någon uppdelning på grund av arbetstidsmåttet. | | Lagen skall kunna ersättas av kollektivavtal på förbundsnivå. | | Bestämmelserna i lagen, förutom skadestånds- och rättegångsreg-| | lerna, skall inte gälla om det vid lagens ikraftträdande finns | | ett avtal om europeiskt företagsråd eller något annat förfarande| | för information till och samråd med arbetstagarna. förslag: förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. har dock föreslagit att antalet arbetstagare skall beräknas med utgångspunkt i antalet helårs heltidsanställda. Den har, till skillnad från regeringen, inte föreslagit att lagen skall kunna ersättas av kollektivavtal på förbundsnivå. Den har inte heller föreslagit att skadestånds- och rättegångsreglerna skall tillämpas på avtal träffade före lagens ikraftträdande. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslag. Arbetsdomstolen anser att bestämmelserna i förslaget om innehåll och tillämpningsområde inte är tillräckligt klargörande. SAF anser att undantag från lagen bör göras för besättningsmedlemmar i handelsflottan. anför att det förefaller rimligt att tillämpa lagens skadestånds- och rättegångsregler på sådana avtal som annars medför att lagen inte skall tillämpas, och förordar vidare en viss utvidgning av lagens tillämpningsområde bl.a. genom sänkning av tröskeltalen, dvs. hur många anställda det skall finnas i företagen för att lagen skall bli tillämplig. LO, TCO och menar att antalet arbetstagare bör beräknas enligt huvudtalet. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av direktivets artikel 1 och 2 skall bestämmelserna gälla för alla gemenskapsföretag och företagsgrupper över en viss storlek som bedriver verksamhet i flera EES-länder. Med EES-länder avses EU:s medlemsstater, förutom , samt de stater som utöver EU- staterna har ingått . lagförslag innebär en avgränsning av tillämpningsom- rådet, såvitt avser de företag som omfattas, som inte helt överensstämmer med direktivets. En viss justering av lagförslaget bör därför ske. Detta behandlas närmare i författningskommentaren. och företagsgrupp behandlas i avsnitt 5.3. I fråga om beräkningen av den tröskel som föreslås för lagens tillämplighet på gemenskapsföretag och företagsgrupper har föreslagit att hänsyn skall tas till antalet helårs heltidsanställda. Fördelen med detta är att det kan sägas möjliggöra en i viss mening rättvisande jämförelse mellan olika gemenskapsföretag och företagsgrupper. Förslaget är å andra sidan behäftat med vissa nackdelar. Beräkningen av antalet arbetstagare blir ganska komplicerad. Det blir också nödvändigt att tillämpa en annan beräkningsmetod på andra situa- tioner inom lagens ram. När det t.ex. gäller att avgöra om minst 100 arbetstagare står bakom en begäran om att förhandlingar skall inledas för att inrätta ett europeiskt företagsråd kan det inte komma i fråga att göra någon skillnad mellan arbetstagarna beroende på deras arbetstidsmått. Enligt förslaget skall i vissa situationer ledamöter i förhandlingsdelegationen eller företagsrådet utses av den fackliga organisation som företräder flest arbetstagare. Det är också då uteslutet att beräkna antalet på annat sätt än genom huvudtalet. Detta beräkningssätt överensstämmer också med vad som allmänt tillämpas, t.ex. enligt styrelserepresentationslagen. Regeringen anser att samma regel bör gälla för beräkningen av antalet arbetstagare i hela lagen och att detta bör ske enligt huvudtalet. Deltidsanställda skall således räknas lika med heltidsanställda. Regeringen anser i likhet med att det saknas skäl att inte göra lagen tillämplig på offentlig verksamhet, även om detta ställningstagande i praktiken inte torde ha någon betydelse . Inte heller finns det tillräckliga skäl för att utnyttja möjligheten i direktivets artikel 1.5 att bestämma att reglerna inte skall gälla för besättningsmedlemmar i handelsflottan. Direktivet öppnar i artikel 8.3 en möjlighet att fastställa särskilda be- stämmelser för de företag som följer ett ideologiskt inriktat mål, förutsatt att sådana bestämmelser redan ingår i den nationella lagstiftningen. Enligt en protokollsanteckning från det ministerrådsmöte som antog direktivet avser detta företag som direkt och huvudsakligen verkar för politiska, yrkesfrämjande, religiösa, vetenskapliga eller konstnärliga mål, välgörenhets- eller utbildningsmål eller mål som innefattar information och åsiktsyttringar. Sådana särskilda bestämmelser som avses i artikeln finns i 2 § medbestämmandelagen, där det sägs att arbetsgivares verksamhet som är av religiös, vetenskaplig, konstnärlig eller annan ideell natur eller som har ett kooperativt, fackligt, politiskt eller annat opinionsbildande ändamål skall undantas från den lagens tillämpningsområde såvitt avser verksamhetens mål och inriktning. Ett motsvarande undantag bör gälla enligt den nu föreslagna lagen. har inte föreslagit någon regel som gör lagen, eller delar av den, dispositiv. Regeringen anser emellertid att en sådan regel kan vara av stort värde. Hela lagen bör göras dispositiv i förhållande till kollektivavtal som sluts eller godkänns på förbundsnivå, förutsatt att avtalet inte innebär att mindre förmånliga regler tillämpas för arbetstagarsidan än som följer av direktivet. Lagen bör alltså innehålla en s.k. EG-spärr. Genom att lagen görs dispositiv kan parterna genom t.ex. branschvisa kollektivavtal uppnå den lokala och branschvisa anpassning som de finner önskvärd. Det bör för tydlighetens skull inskjutas att lagen i princip inte skall tillämpas på avtal som har ingåtts före lagens ikraftträdande (och som för övrigt inte behöver ha formen av kollektivavtal). Dessa avtal behandlas strax nedan. Den regel om dis- positivitet som avses här innebär dock en ytterligare möjlighet att anpassa lagens regler i enlighet med parternas önskemål. Genom att den direkt pekar ut kollektivavtal som medlet för att åstadkomma en sådan anpassning innebär den också en sådan anknytning till de svenska arbetsrättsliga traditionerna som berördes i föregående avsnitt. Avtal som medför att lagen inte skall tillämpas Enligt direktivets artikel 13 skall förpliktelserna inte gälla för gemen- skapsföretag eller företagsgrupper där det vid tiden för genomförandet redan finns ett avtal om gränsöverskridande information till och samråd med arbetstagare som omfattar alla arbetstagare. Ett sådant avtal får sedermera förnyas, utan att direktivets bestämmelser därmed blir tillämpliga. har föreslagit en regel motsvarande artikel 13. Regeringen instämmer i huvudsak i förslaget. Bakom artikel 13 i direktivet ligger en strävan att uppmuntra företagsvisa avtal. Det kan nämnas att det också har varit en utgångspunkt för kommissionens arbetsgrupp att artikel 13 inte tolkas restriktivt vid genomförandet i de olika länderna. De grundläggande kraven enligt artikel 13 måste uppfyllas. Det måste finnas ett avtal, avtalet måste vara i kraft vid den angivna tidpunkten, avtalet måste röra gränsöverskridande information till och samråd med arbetstagare och det måste omfatta alla arbetstagare. Några ytterligare krav ställs emellertid inte upp. Direktivet eller lagen hindrar således inte att ett avtal som har ingåtts utanför EES-ländernas territorium blir giltigt, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Och flera avtal som var för sig inte uppfyller kraven kan sammantagna vara tillräckliga, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Det ligger i sakens natur att kravet på att alla arbetstagare skall omfattas av avtalet inte innebär att det måste omfatta företagsledningen. Om avtalet uppfyller de nämnda kraven skall förpliktelserna enligt lagen inte gälla. Däremot skall, som föreslår, skadestånds- och rättegångsreglerna gälla också för sådana avtal. En särskild fråga är vad som gäller om det vid tiden för lagens ikraftträdande finns ett avtal om europeiskt företagsråd som inte uppfyller kraven. Det kan t.ex. röra sig om ett avtal som väl avser gränsöverskridande information men inte avser gränsöverskridande samråd eller ett avtal som inte omfattar samtliga arbetstagare. Sådana avtal medför inte att lagen inte skall tillämpas. De torde inte heller betraktas som avtal om europeiskt företagsråd utan som avtal som i och för sig kan medföra rättsverkningar enligt allmänna avtalsrättsliga regler, men som inte medför några rättsverkningar enligt denna lag. Har ett sådant avtal träffats får, oavsett detta, arbetstagarna, gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget ta initiativ till att ett avtal om t.ex. ett europeiskt företagsråd ingås enligt lagen. Mindre brister i avtalen, som har karaktären av misstag eller beror på förändringar i strukturen som skett t.ex. efter det att avtalet träffats men före lagens ikraftträdande bör dock kunna rättas till utan att lagens regler slår till fullt ut. Lagens bestämmelser skall, förutom skadestånds- och rättegångsbestämmelserna, inte heller gälla om ett sådant avtal som här avses förnyas. Detta blir naturligtvis fallet om ett avtal förnyas på så sätt att parterna kommer överens om att avtalet skall fortsätta att gälla oförändrat. Det är antagligen vanligt att sådana avtal som avses här förnyas så att parterna kommer överens om att flera bestämmelser i det ändras mer eller mindre ingripande. Detta kan bli nödvändigt till följd av förändringar i företagsgruppens eller gemenskapsföretagets struktur. Man kan t.o.m. föreställa sig att avtalet förnyas så att det ändras i grunden. Även sådana avsevärt förändrade avtal bör ha den verkan att lagen i dess helhet inte blir tillämplig. En förutsättning måste dock vara att parterna i avtalet är överens om det. 5.3 Gemenskapsföretag och företagsgrupp -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: och företags- | | grupp införs för att benämna de företag och företagssammanslut- | | ningar som omfattas av lagstiftningen. förslag: har föreslagit begreppen "företagkoncern". Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan eller har ingen erinran mot förslaget. förordar antingen att den föreslagna lagens koncernbegrepp görs överensstämmande med aktiebolagslagens, eller om en annan innebörd önskas, att uttrycket koncern inte används utan i stället ersätts av någon annan benämning, exempelvis "grupp av företag". Skälen för regeringens förslag: I direktivets artikel 2 finns definitioner av bl.a. begreppen gemenskapsföretag, grupp av företag och grupp av gemenskapsföretag. I direktivet finns däremot ingen definition av begreppet företag. Ar- har föreslagit att ordet "företag" ges en definition i lagtexten. Regeringen instämmer i förslaget. Företag i lagen skall således vara en verksamhet i privat eller offentlig regi som bedrivs av en fysisk eller en juridisk person. Av definitionerna i direktivet framgår att det är två typer av företag eller sammanslutningar av företag som omfattas av reglerna. Den ena utgörs av gemenskapsföretagen som består av ett företag, dvs. en juridisk eller fysisk person, med verksamhet i minst två EES-länder. Den andra utgörs av grupper av företag, med minst ett kontrollerat företag och ett kontrollerande företag, med olika företag i minst två EES-länder. har föreslagit att dessa två typer skall betecknas "företagetkoncernen". Gemenskapsföretaget skulle således betecknas "företagetkoncernen". ges en egen definition i lagtexten och avser således alla former av företag, juridiska och fysiska personer. För tydlighetens skull finns det därför anledning att med en egen beteckning, "gemenskapsföretag", utpeka just de företag som är en sammanhållen juridisk person eller en fysisk person som bedriver gränsöverskridande verksamhet i enlighet med direktivet. Såvitt avser begreppet "koncern" kan det på sätt och gör ifrågasättas om det är lämpligt att använda ett sådant ord. Att i detta sammanhang tillämpa aktiebolagslagens koncernbegrepp är inte möjligt eftersom det är direktivets definition av grupp av gemenskapsföretag som är den form av företagssammanslutning som lagen skall omfatta. Regeringen anser, för tydlighetens skull, att ordet koncern inte bör användas i lagen. bör i stället beteckna de företagssammanslutningar som avses i direktivet. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Det införs bestämmelser om vad som är ett | | kontrollerande företag i enlighet med direktivets artikel 3. | | Därvid införs en särskild regel som rangordnar de kriterier som| | finns angivna i presumtionsregeln, artikel 3.2. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.