prop · GJ03173 · 1996-01-01 00:00:00 — I första banksamordningsdirektivet (77/780/EEG, artikel 3 punkt 2 andra stycket) anges att de behöriga myndigheterna inte får bevilja auktorisation av kreditinstitut, om de personer som skall leda verksamheten inte är tillräckligt väl ansedda eller saknar tillräcklig erfarenhet för att kunna fullgöra sina uppgifter. I detta direktiv föreskrivs vidare i artikel 8 punkt 1 c att de behöriga myndigheterna får återkalla en auktorisation endast under vissa förutsättningar, bl.a. att kreditinstitutet inte längre uppfyller de villkor som gäller för auktorisationen. Vad direktivet innehåller om att ledningsprövningen skall utgöra en förutsättning för auktorisationen anses som tidigare nämnts följa av den allmänna sundhetsregeln i 2 kap. 3 § tredje stycket 1 . Det är emellertid mer ändamålsenligt att lämplighetskravet får komma till direkt uttryck i lagstiftningen. Detta särskilt som motsvarande krav beträffande ägarprövning uttryckligen anges i bestämmelsen. En precisering av motsvarande ledningsprövningsregel bör även göras i sparbankslagen och i lagen om medlemsbanker. Styrelse och verkställande direktör utövar den omedelbara ledningen av banken och har det direkta ansvaret för verksamheten. Den som ingår i ledningen bör ha de kvalifikationer som fordras för att driva rörelsen på ett korrekt sätt. Det finns därför anledning att ställa strängare krav beträffande lämpligheten när det gäller den som ingår i ledningen för en bank än då fråga är om den som avser att förvärva eller redan äger ett kvalificerat innehav. Av dem som ingår i en banks ledning bör fordras ett tillräckligt kunnande på området eller i vart fall förmåga att skaffa sig sådan kunskap. Viss erfarenhet från näringsverksamhet eller något annat område av betydelse för uppgiften bör också förutsättas. Vidare bör den som ingår i ledningen ha de personliga egenskaper i fråga om omdömesgillhet som uppgiften kräver. Mot bakgrund av vad som sagts bör det fastställas som en förutsättning för att bolagsordningen skall stadfästas och oktroj beviljas att de som tillhör ledningen för en bank har de insikter och den erfarenhet som måste krävas av dem. Det sker givetvis efter hand ändringar i fråga om de personer som ingår i ledningen för en bank. Det bör därför finnas en befogenhet för att ingripa, om det skulle visa sig att någon nytillträdd person i ledningen inte uppfyller angivna krav som gäller vid en banks bildande. Den lämpligaste lösningen på problemet är att den uppkomna situationen får utgöra grund för återkallelse av oktrojbeslutet. Detta dock förutsatt att rättelse inte sker efter det att inspektionen har anmärkt på förhållandet. För återkallelse bör dessutom krävas att förhållandet består när inspektionen skall besluta i saken. har anfört att nu behandlad återkallelseregel bör kompletteras med en möjlighet att i stället meddela varning. Inspektionen har hävdat att det under vissa omständigheter kan förefalla alltför ingripande att återkalla ett tillstånd och som exempel angivit "då en styrelseledamot av ett i övrigt stort antal ledamöter befinns vara olämplig". Regeringen, som med eftertryck vill betona vikten av att kraven på lämplighet uppfylls av alla styrelseledamöter, anser i detta fall att en varning inte är ett tillräckligt verkningsfullt medel. Bestämmelsen bör också vara tillämplig beträffande de personer, vars lämplighet prövades i samband med bankens bildande, om dessa senare visar sig inte uppfylla kraven. Som nämnts har inspektionen att fatta beslut om att anmärka på ledningen i en bank samt att bestämma inom vilken tid rättelse skall ske, för att efter denna tidsrymds utgång kunna fatta beslut om återkallelse av oktrojen. Detta beslut kan överklagas till regeringen (se 7 kap. 24 § BRL). 5.4.4 Förhindrande av att en bank ingår i en svåröverskådlig företagsgrupp Regeringens förslag: Om det finns nära förbindelser mellan en bank och någon annan får oktroj beviljas och bolagsordning resp. stadgar stadfästas endast i fall dessa förbindelser inte hindrar en effektiv tillsyn över banken. Dessa förutsättningar skall gälla även vid tillstånd till förvärv av ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar. Om nära förbindelser som föreligger mellan en bank och någon annan hindrar en effektiv tillsyn över banken, får förelägga innehavare av aktier eller andelar som medför att förbindelserna är nära att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att så är fallet. När en sådan situation föreligger får besluta om röstförbud för de aktier eller andelar som grundar de nära förbindelserna. I ett sådant fall kan, om det finns särskilda skäl, en förvaltare förordnas. En bestämmelse om underrättelseskyldighet till införs för dessa situationer. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: , och har anfört att det måste klargöras att den effektiva tillsynen skall avse banken. och har föreslagit alternativa definitioner av begreppet "nära förbindelser". har anfört att endast sådana ägarföretag som är hemmahörande i skall omfattas av begreppet nära förbindelser vid prövning av om effektiv tillsyn av det finansiella företaget kan ske. har förordat en något annorlunda utformning av reglerna som avser tillstånd till förvärv av ett kvalificerat innehav. Hovrätten för västra har hävdat att en oktroj skall kunna återkallas om banken har kommit att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp. Skälen för regeringens förslag: BCCI-direktivet innehåller en bestämmelse (artikel 2) om förstärkt tillsyn över finansiella företag som ingår i en grupp av företag (definierat i direktivet). Denna definition av företagsgruppen bygger på vad som i direktivet benämns "nära förbindelser". Den närmare innebörden av uttrycket "nära förbindelser" anges i artikel 2 punkt 1 i direktivet. Med uttrycket förstås en situation där två eller flera fysiska eller juridiska personer är förenade a) genom ägarintresse, som innebär ett innehav, direkt eller genom kontroll, av eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag eller b) genom kontroll, som innebär förbindelse mellan ett moderföretag och ett dotterföretag eller en likartad förbindelse mellan någon fysisk eller juridisk person och ett företag; varje dotterföretag till ett dotterföretag skall också anses som dotterföretag till det senares moderföretag. "Nära förbindelser" omfattar också situationer där två eller flera fysiska eller juridiska personer kontrolleras genom en varaktig förbindelse till en och samma person. Enligt punkt 2 i artikel 2 skall, om det finns nära förbindelser mellan en bank och andra fysiska och juridiska personer, auktorisation beviljas endast om dessa förbindelser inte hindrar myndigheterna från att utöva en effektiv tillsyn. Auktorisation skall också vägras, om lagar, förordningar eller administrativa bestämmelser i ett tredje land, som gäller för en eller flera fysiska eller juridiska personer till vilken eller vilka företaget har nära förbindelser, eller svårigheter vid tillämpningen av sådana bestämmelser, hindrar myndigheterna att utöva en effektiv tillsyn. Det förutsätts i direktivet att auktorisation som har beviljats ett finansiellt företag skall kunna återkallas, om en effektiv tillsyn förhindras av skäl som har angetts (punkt 3 i ingressen till direktivet). Det fordras således att även de finansiella företag som redan är auktoriserade skall uppfylla direktivets krav. För att en effektiv tillsyn skall kunna bedrivas är det givetvis väsentligt att det kan klarläggas vilka företag som ingår i en nu aktuell företagsgrupp. Det bör därför förhindras att en oklar ägarsituation uppkommer eller får bestå. Det innebär i första hand att oktroj inte skall beviljas när en sådan situation föreligger. Även ingripanden när situationen har uppkommit bör övervägas. Förutsättningarna för att "nära förbindelser" skall anses föreligga bör till en början preciseras. Definitionen bör, som påtalat, för fullständighetens skull även omfatta fallet när det är en bank som äger andelar i ett annat företag. Definitionen bör innehålla att ett bankföretag och ett annat företag skall anses ha nära förbindelser om a) det ena företaget direkt eller indirekt genom dotterbolag äger eller mer av kapitalet eller disponerar eller mer av samtliga röster i det andra företaget, b) det ena företaget direkt eller indirekt utgör moderföretag till det andra eller det finns annan likartad förbindelse mellan företagen eller c) båda företagen är dotterföretag till eller har en likartad förbindelse med en eller samma juridiska person eller står i ett motsvarande förhållande till en och samma fysiska person. Nära förbindelser föreligger även mellan en fysisk person och ett bankföretag, om den fysiska personen a) äger av kapitalet eller disponerar av samtliga röster i bankföretaget, eller b) på annat sätt har sådant inflytande över bankföretaget att hans ställning motsvarar den ett moderföretag har i förhållande till ett dotterföretag eller det finns annan likartad förbindelse mellan honom och bankföretaget. Vad som i bestämmelsen sägs om koncernförhållanden avses ha den innebörd som anges i 1 kap. 5 § aktiebolagslagen (1975:1385, jfr 1 kap. 11 § BRL - beträffande koncerndefinitionen, se avsnitt 8.2.4). I regleras endast det förhållandet att ett bankaktiebolag är moderbolag (se 1 kap. 6 § ). Även begreppet likartade förbindelser kommenteras i avsnitt 8.2.4. har anfört att endast sådana ägarföretag som är hemmahörande i skall omfattas av begreppet nära förbindelser vid prövning av om effektiv tillsyn av det finansiella företaget kan ske . Regeringen kan dock inte se något skäl till att begränsa nu aktuella reglers tillämplighet på det sätt föreningen begärt. Som nämnts bör oktroj inte beviljas en bank om den kommer att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp. Det skulle kunna hävdas att redan nuvarande sundhetsregel i 2 kap. 3 § tredje stycket 1 möjliggör att oktroj vägras av denna anledning. Det kan dock knappast utläsas av regelns lydelse. Det är därför lämpligt att införa en uttrycklig bestämmelse. En bank kan också komma att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp efter det att oktroj har beviljats. Detta kan t.ex. ske genom att aktier av den storlek som det är fråga om överlåts till ett företag med oklara ägarförhållanden. I viss utsträckning bör en sådan situation kunna förhindras genom att vägrar tillstånd till förvärvet med tillämpning av den bestämmelse om ägarprövning som föreslås (7 Kap. 11 § första stycket BRL). Den bestämmelsen täcker dock inte alla fall då en bank till följd av en överlåtelse av aktier i banken kommer att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp. Det är därför lämpligt att uttryckligen reglera detta fall i en särskild bestämmelse. Bestämmelserna i nu föreslagna 7 kap. 14 § andra och tredje stycket BRL om att kan förbjuda en förvärvare att företräda sina aktier resp. att sådant förbud inträder automatiskt, blir tillämpliga när en förvärvare i nu aktuellt fall har underlåtit att ansöka om tillstånd eller har ett kvalificerat innehav i strid med inspektionens beslut. Då gäller också bestämmelsen om att det kan förordnas en förvaltare som har rätt att företräda aktierna (14 a §) och föreskriften att inspektionen kan förelägga en aktieförvärvare att avyttra del av aktierna (14 § fjärde stycket). En bank kan komma att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp även av andra skäl än att aktier i banken övergår till ny ägare. Vad som här åsyftas är närmast att ägarförhållandena i ett företag, med vilket banken har nära förbindelser i den mening som avses i BRL, ändras på sådant sätt att ägarstrukturen blir oklar. I sådana fall kan situationen inte förhindras genom att tillstånd vägras till förvärv av aktier. Den lösning som ligger närmast till hands är att den som äger de aktier som leder till att nära förbindelser uppstår, åläggs att avyttra så stor del av aktierna att så är fallet. Ett sådant åläggande bör ske genom ett föreläggande av . Föreläggandet kan förenas med vite (7 kap. 23 § BRL). I praktiken behöver det inte gå så långt som bestämmelsen medger. Om de företag som berörs av de nära förbindelserna ändrar sin ägarstruktur, så att den kan anses svåröverskådlig, finns anledning för att ingripa. I direktivet förutsätts att beviljad auktorisation skall kunna återkallas om en bank har kommit att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp. De nuvarande bestämmelserna om återkallelse av oktroj i 7 kap. 16 § första stycket BRL kan inte anses tillämpliga i det nu angivna fallet. Detta gäller också vad som i punkt 5 sägs om att banken genom att överträda en bestämmelse som avses i 15 § eller på annat sätt visat sig olämplig att utöva sådan verksamhet som oktrojen avser. Den föreskriften måste avse den situationen att en bank har visat sig olämplig genom någon handling eller annat förhållningssätt från bankens egen sida. I det fall som är aktuellt är det emellertid fråga om en situation som har framkallats genom åtgärder av utomstående intressenter. Hovrätten för västra har hävdat att en oktroj skall kunna återkallas om banken har kommit att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp. Återkallelse av oktroj är emellertid en mycket långtgående åtgärd som drabbar även andra med ekonomiska intressen i banken. En sådan sanktion bör undvikas om syftet kan uppnås med andra medel. Det har föreslagits att skall kunna meddela föreläggande vid vite att vidta åtgärder som innebär att de nära förbindelserna upplöses. Denna åtgärd bör enligt regeringens mening vara tillräcklig för att syftet med direktivet skall uppnås, om det undantagsvis skulle inträffa att en bank kommer att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp. När en bank har kommit att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp och förhållandet skall avvecklas genom att ägaren till de aktier eller andelar som grundar de nära förbindelserna åläggs att sälja del av dem, kan det finnas risk att ägaren innan avveckling har hunnit ske missbrukar sitt innehav genom att försöka få till stånd beslut som inte är förenliga med en sund bankverksamhet. Det bör därför finnas möjlighet att frånta ägaren rätten att rösta för aktierna eller andelarna . En sådan regel bör kombineras med befogenhet att få en förvaltare med rätt att företräda aktierna eller andelarna förordnad. Det bör även särskilt nämnas att när det i de nu föreslagna bestämmelserna sägs att nära förbindelser mellan en bank och någon annan hindrar en effektiv tillsyn över banken skall detta innefatta även den i direktivet (art. 2 punkt 2) nämnda situationen att lagar, förordningar eller administrativa bestämmelser i ett tredje land, som gäller för fysiska eller juridiska personer till vilka banken har nära förbindelser, eller svårigheter vid tillämpning av bestämmelserna, hindrar utövandet av en effektiv tillsyn. För att skall kunna ingripa när en bank kommit att ingå i en svåröverskådlig företagsgrupp krävs det en viss övervakning från inspektionens sida. Detta förutsätter att underrättas om fall då det föreligger nära förbindelser mellan en bank och någon annan. Det är lämpligt att banken åläggs skyldighet att underrätta inspektionen om ett sådant förhållande. Denna skyldighet täcks i viss mån av bestämmelsen i 7 kap. 13 § första stycket BRL, enligt vilken en bank, när den får kännedom om att aktier eller andelar i banken har blivit föremål för ett kvalificerat förvärv, skall anmäla förvärvet till inspektionen. Nära förbindelser kan emellertid föreligga i andra situationer än då ett förvärv medför ett innehav av av kapitalet eller röstetalet. En särskild bestämmelse om underrättelseskyldighet bör därför införas. 5.5 Överväganden i fråga om kreditmarknadsbolag Regeringens förslag: I huvudsak motsvarande regler som för banker införs för kreditmarknadsbolag. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: har avstyrkt förslaget om skärpning av lämplighetskravet avseende förvärvare av kvalificerat innehav av aktier i kreditmarknadsbolag. Skälen för regeringens förslag: Verksamheten i kreditmarknadsbolag regleras i lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag. Det är att märka att aktiebolagslagen (1975:1385) och andra bestämmelser om aktiebolag i allmänhet är tillämpliga även ifråga om kreditmarknadsbolag, om inte annat följer av den nyssnämnda lagen (2 kap. 7 § första stycket denna lag). Föreskrifterna i första och andra banksamordningsdirektivet avser kreditinstitut. I kreditmarknadsbolagslagen finns alltsedan lagens tillkomst bestämmelser om ägarprövning, vilka överensstämmer med dem som beträffande banker har tagits upp i BRL och . De ändringar som har föreslagits beträffande banker bör i huvudsak få motsvarighet beträffande kreditmarknadsbolag. Regeringen kan inte se något hållbart skäl till att, som föreslagit, inte genomföra förslaget om skärpning av lämplighetskravet avseende förvärvare av kvalificerat innehav av aktier i kreditmarknadsbolag. Regeringen vill dock betona följande. Det förekommer stora skillnader - bl.a. beträffande verksamhetens art - mellan de finansiella företagen. Bestämmelserna om ägar- och lämplighetsprövning för de olika företagen är i stort likalydande, men allmänt hållna. Enligt regeringens mening är det därför möjligt - och ibland kanske nödvändigt - att vid prövningen göra viss skillnad mellan de finansiella företagen om de faktiska förhållandena motiverar det. I 2 kap. 11 § och 2 kap. 5 § lagen om medlemsbanker föreslås ett nytt stycke som reglerar det fall att ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar i en nybildad bank senare kommer att ägas av helt andra personer än de som i samband med ansökan om oktroj uppgetts som blivande ägare till sådana innehav. Innebörden av bestämmelsen är att banken inte får bildas om inte de nya ägarna prövats och befunnits lämpliga (se även beskrivningen av det sätt på vilket aktier eller andelar förvärvas i en bank under bildande, avsnitt 5.4.1). Eftersom aktiebolaget vanligen redan är bildat när ansökan om tillstånd att bedriva finansieringsverksamhet lämnas in till , fyller en motsvarande bestämmelse för kreditmarknadsbolag en mycket ringa funktion. Enligt regeringens mening bör följaktligen inte någon sådan regel införas i kreditmarknadsbolagslagen. 5.6 Överväganden i fråga om värdepappersbolag Regeringens förslag: I huvudsak motsvarande regler som för banker införs för värdepappersbolag. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har särskilt kommenterat denna fråga. Skälen för regeringen förslag: Värdepappersbolags verksamhet regleras i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Aktiebolagslagen är emellertid tillämplig beträffande värdepappersbolag, om inte annat följer av den nämnda lagen. Som nämnts har regler om ägarprövning för värdepappersbolag genom en lagändring som trätt i kraft förts in i lagen om värdepappersrörelse (SFS 1994:2015; jfr prop. 1994/95:50 och bet. 1994/95:NU12). Bestämmelserna grundas på investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG) och överensstämmer i princip med dem som gäller i fråga om banker och kreditmarknadsbolag. De ändringar som föreslås beträffande banker och kreditmarknadsbolag bör också göras ifråga om värdepappersbolag. När det gäller skälen hänvisas till motiveringen av dessa bestämmelser. Det finns dock anledning att göra ett påpekande. När det gäller befogenhet för att ingripa mot en olämplig ägare till ett kvalificerat innehav av aktier i ett värdepappersbolag anges i 6 kap. 3 e § första stycket lagen om värdepappersrörelse som förutsättning att en sådan ägare utövar eller "kan tänkas" komma att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i värdepappersbolaget. Lydelsen avviker i fråga om de citerade orden från motsvarande bestämmelse i bl.a. BRL, där det anges "kan antas". Lydelsen överensstämmer inte heller med vad som anfördes i förarbeten till de ifrågavarande bestämmelserna (se prop. 1994/95:50 s. 141 och 355). Uttrycket "kan tänkas" är alltför vagt och bör bytas ut mot "kan antas". Någon anledning att avvika från regleringen i andra lagar finns inte heller. I avsnitt 5.5 har föreslagen lydelse av 2 kap. 11 § och 2 kap. 5 § lagen om medlemsbanker kommenterats vad gäller kreditmarknadsbolag. Även ett värdepappersbolag är vanligen bildat vid ansökan om tillstånd att bedriva värdepappersrörelse. Enligt regeringens mening bör således motsvarande bedömning göras för värdepappersbolag, dvs. någon sådan regel bör inte heller införas i lagen om värdepappersrörelse. 5.7 Överväganden i fråga om försäkringsbolag Regeringens förslag: Motsvarande regler som för banker införs för försäkringsbolag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Beträffande frågan om sanktioner mot en olämplig ledning i ett försäkringsbolag har förordat en annan lagteknisk lösning. Skälen för regeringens förslag: I försäkringsrörelselagen (1982:713) finns såväl regler av associationsrättslig karaktär som rörelseregler för försäkringsbolag. I den lagen har från införts bestämmelser om ägarprövning (SFS 1995:719); jfr prop. 1994/95:184 och bet. 1994/95:NU24). Bestämmelserna, som överensstämmer med dem som införts för andra finansiella företag, grundas på tredje skade - resp. tredje livförsäkringsdirektivet (92/49/EEG och 92/96/EEG). De ändringar som föreslås beträffande bl.a. banker bör också göras ifråga om försäkringsbolag. När det gäller skälen hänvisas till motiveringen av dessa bestämmelser. Som förordat bör en annan lagteknisk lösning väljas i fråga om sanktioner mot en olämplig ledning i ett försäkringsbolag (se författningskommentaren till 19 kap. 11 § FRL). 6 Finansiella företags huvudkontor Regeringens förslag: De försäkringsbolag, understödsföreningar, banker och kreditmarknadsbolag som har auktoriserats i skall också ha sitt huvudkontor här i landet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens, dock med undantag för att understödsföreningar inte omfattades av förslaget. Remissinstanserna: Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Kammarrätten i har dock föreslagit att bestämmelsen skall ha en något annan lydelse. Skälen för regeringens förslag: har rätt att med stöd av sin hemlandsauktorisation bedriva verksamhet och erbjuda tjänster i andra medlemsländer dels genom att etablera en filial, dels genom gränsöverskridande verksamhet. Det är dock väsentligt att det finansiella regelsystemet innehåller bestämmelser som garanterar att det land som har auktoriserat ett finansiellt företag - och som därför är huvudansvarigt för tillsynen - har förutsättningar att bedriva en effektiv tillsyn. Det är således av vikt att företaget inte skall kunna försvåra tillsynen genom att förlägga såväl huvudkontoret (dvs. den faktiska ledningen för det finansiella företaget) som verksamheten till något annat land än där det är auktoriserat. För att underlätta för tillsynsmyndigheten i det land som har auktoriserat det finansiella företaget att bedriva en effektiv tillsyn ändrar BCCI-direktivet (artikel 3) första skade- och första livförsäkringsdirektiven (73/239/EEG och 79/267/EEG) genom att artikel 8 i resp. direktiv kompletteras med en ny punkt (1 a). Enligt denna punkt skall ett försäkringsföretags huvudkontor vara beläget i samma medlemsstat som dess stadgeenliga säte. BCCI-direktivet ändrar också av samma skäl det första banksamordningsdirektivet (77/780/EEG) genom att en ny punkt (2 a) införs i artikel 3. Innehållet i den första strecksatsen i denna punkt är att kreditinstitut som är juridiska personer - och som enligt sin nationella lagstiftning har ett stadgeenligt säte - skall ha sitt huvudkontor i samma medlemsstat som sitt stadgeenliga säte; andra strecksatsen avser kreditinstitut som inte är juridiska personer och saknar således tillämpning i . Bestämmelserna kompletteras med ett uttalande i ingressen (punkt 7) om att ett finansiellt företag skall ha sitt huvudkontor i sin ursprungsmedlemsstat och att det faktiskt skall bedriva verksamhet där.