prop · GJ03196 · 1996-01-01 00:00:00 — Sekretesslagen innehåller vissa generella undantag från sekretessbe- stämmelserna. Ett av dessa är att enligt 14 kap. 1 § andra meningen sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. För finns i 65 § socialtjänstlagen en uppgiftsskyldighet av följande lydelse. "skall på begäran av en annan myndighet lämna denna uppgifter om utgiven ekonomisk hjälp, om syftet är att undvika felaktiga utbetalningar från det allmänna eller en felaktig taxering. Regeringen har - vid prövningen av de nämnda överklagandena - funnit att 65 § socialtjänstlagen inte ger stöd för ett generellt uppgiftslämnande. , liksom tidigare , förslag till åtgärd för att öka möjligheterna till informationsutbyte mellan nämnder med socialtjänstuppgifter inom samma kommun avser som nämnts en ändring i sekretesslagen. Den föreslagna ändringen innebär införande av en generell bestämmelse om uppgiftslämnande under vissa förutsättningar mellan myndigheter inom samma kommun. Den generella frågan om sekretess mellan olika delar av en kommuns socialtjänst till följd av en decentraliserad nämndorganisation har flera aspekter. Från kommunerna brukar framhållas - utöver de praktiska olägenheterna - att det inte kan vara rimligt att organisatoriska beslut som kommuner fattar utifrån helt andra överväganden skall få denna konsekvens för möjligheterna till informationsutbyte. Å andra sidan skulle det kunna hävdas att effekten ligger i linje med vissa av syftena bakom en decentralicering av den kommunala organisationen och att den därför får accepteras i vart fall till en del. Även ytterligare faktorer finns att väga in i den beredning av frågan som ännu pågår med utgångspunkt i betänkande. Det förslag som regeringen nu lägger fram är begränsat i förhållande till förslag och innebär ingen ändring i fråga om sekretessens omfattning sådan denna bestäms i sekretesslagen. Det är dock enligt regeringens mening angeläget att den begränsade ändring som förslaget innebär kan komma till stånd och utan att frågans fullständiga lösning behöver avvaktas. Det är på två punkter som regeringen har kunnat urskilja ett behov som kan och bör tillgodoses redan nu oavsett resultatet av den fortsatta beredningen. Det gäller två fall där ett rutinmässigt uppgiftslämnande utan särskild sekretessprövning bör få ske mellan nämnderna inom en kommuns socialtjänst, dvs. i praktiken att nämnderna bör beredas möjlighet att få del av uppgifterna genom varandras ADB-system. För det första bör sekretess inte bör gälla mellan nämn- derna för uppgiften att någon är aktuell i ett ärende hos en annan nämnd. En tjänsteman som behöver denna uppgift i sitt arbete bör och utan individuell prövning kunna få tillgång till den. När tjänstemannen vänder sig till den andra nämnden och begär uppgifter ur ärendet där skall däremot även fortsättningsvis en prövning ske enligt sekretesslagen. För det andra bör sekretess inte hindra det uppgiftslämnande mellan nämnder som är nödvändigt för att det skall gå att på ett rationellt sätt administrera fördelningen av platser inom barnomsorg och särskilda boendeformer, när detta är kommungemensamma resurser. En sådan uppgiftsskyldighet som avses i 14 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen bör därför införas för dessa två fall. Ett undantag från uppgiftsskyldigheten bör göras för uppgift som omfattas av den särskilda sekretessen för den kommunala familjerådgivningen. Bestämmelsen bör lämpligen tas in som ett nytt andra stycke i 65 § socialtjänstlagen. 6.1 Förslaget till lag om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård 1 § Enligt första stycket gäller lagen beträffande besök på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar till dem som är tvångsintagna för vård enligt särskilt uppräknade lagar, se närmare avsnitt 4.2.2. Tvångsvård ges oftast i offentlig regi. Tvångsvård genom privata rättssubjekt är dock möjlig enligt bestämmelsen i 11 kap. 6 § regeringsformen. Det förutsätter dock särskilt lagstöd. Sådant lagstöd finns i 15 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, se avsnitt 5.2. I den mån det inom samma vårdinstitution eller sjukvårdsinrättning finns såväl personer som vårdas frivilligt som personer som är förmål för tvångsvård gäller lagen bara de . Enligt andra stycket gäller lagen också för besök till dem som är föremål för tvångsisolering eller tillfälligt omhändertagande enligt smittsskyddslagen (1988:1472). Paragrafen har i allt väsentligt formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. 2 § Första stycket handlar om allmänna besökstider på en institution, dvs. besökstider som gäller för alla besökare. Besökstiderna skall bestämmas så att de ger tillfredställande möjligheter till besök men får inte hindra eller inverka negativt på den vård som skall ges. Besökstider beslutas av huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjuk- vårdsinrättningen. Med huvudman menas dels stat, landsting och kommun, dels den som bedriver enskild verksamhet som omfattas av lagen. Första stycket har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt andra stycket skall huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen, om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt, fatta beslut om mer omfattande besökstider beträffande viss eller vissa vårdtagare (eller isolerade). Lagrådet har föreslagit att "skall" ändras till "får". Regeringen anser dock att det skulle begränsa den enskildes möjligheter att kunna genomdriva utvidgade besökstider (om så behövs genom domstolsprövning). Däremot har regeringen följt Lagrådets förslag att byta ut "i särskilda fall" till "beträffande viss eller vissa vårdtagare". Eftersom den som är tvångsisolerad eller tillfälligt omhändertagen enligt smittskyddslagen (1988:1472) inte alltid är att betrakta som en vårdtagare har dock orden "eller isolerade" tillagts efter "vårdtagare". Det bör alltid ske en prövning av om utvidgade besökstider skall tillåtas när vårdtagaren eller någon som avser att besöka honom eller henne framställer önskemål om det. Ett sådant beslut kan överklagas enligt 5 §. Bestämmelsen innebär att mer omfattande besökstider än som generellt är tillåtet skall kunna medges i särskilda fall. 3 § Paragrafen handlar om besöksrestriktioner i särskilda fall, dvs. i de fall man för en enskild vårdtagare eller i fråga om en viss besökare vill inskränka besöken. Förutsättningen för sådana besöksrestriktioner är att dessa är nödvändiga för vårdens bedrivande, för att smitta inte skall överföras eller för att skydda enskilda vårdtagares personliga integritet. Med "vården" avses såväl vården av den som besöket avser som av andra intagna på institutionen. Detsamma gäller i fråga om intrång i den personliga integriteten. Vårdens bedrivande skall förstås i vid bemärkelse. Med smitta menas smitta såväl från vårdtagaren som till vårdtagaren. Besöksrestriktioner kan i vissa fall innebära totalt besöksförbud. Besöksrestriktioner kan också innebära särskilda villkor för besöket, t.ex. att ansvarig läkare skall vara närvarande. Ett aktualiserande av bestämmelsen kan bero såväl på att en intagen har behov som avviker från det vanliga som på att en besökare beter sig oacceptabelt. Av 5 § framgår att sådana beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. länsrätt (se avsnitt 4.2.2 angående bestämmelsens betydelse för de olika vårdlagarna). Att be besökaren att återkomma , i det fall han eller hon inställer sig som är olämplig med hänsyn till vården och planerade eller inledda aktiviteter, är inte ett överklagbart beslut. Paragrafen har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. 4 § I bestämmelsen föreskrivs att i fråga om besök av personer för vilka 14 § andra stycket 1 lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga är tillämplig så gäller inte 3 §. Om socialnämnden har beslutat hur den unges umgänge med föräldrar eller andra som har vårdnaden om honom skall utövas, kan besöksrestriktioner således inte beslutas för dessa personer. Detta för att undvika dubbla beslutsvägar. Vidare gäller inte 3 § inskränkningar i den intagnes rätt till besök när beslut i frågan meddelats enligt 43 a § smittskyddslagen (1988:1472). Även detta är för att undvika dubbla beslutsvägar. En besökares begäran om att få besöka den intagne skulle dock kunna omfattas av den föreslagna lagen. Slutligen skall lagstiftningen inte gälla när 8 § andra stycket lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård är tillämplig. kan enligt detta lagrum beträffande den som är anhållen, häktad eller intagen i eller skall förpassas till kriminalvårdsanstalt i särskilda fall besluta om sådana inskränkningar i rätten att ta emot besök som är påkallade från ordnings- eller säkerhetssynpunkt. I dessa situationer bör gälla samma regler som i kriminalvården i övrigt. 5 § Första stycket föreskriver att beslut om utvidgade besökstider och be- söksrestriktioner i särskilda fall gäller och att sådana beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (länsrätt). Detta gäller även i det fall beslutet meddelats av en privat vårdinstitution eller sjukvårdsinrättning. Vidare föreskrivs den nya ordning med prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt som man allmänt övergått till, jfr. 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) som har trätt i kraft . I fråga om klagorätt, se avsnitt 4.2.3. Beslut om allmänna besökstider enligt 2 § första stycket får enligt andra stycket inte överklagas. 6 § Förvaltningslagen (1986:223) gäller endast förvaltningsmyndigheter. Vissa bestämmelser i förvaltningslagen om överklagande har ändå gjorts tillämpliga på privata vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar genom en uttrycklig bestämmelse om detta i denna paragraf. Dessa innehåller bestämmelser om vem som får överklaga samt på vilket sätt, till vilken instans och inom vilken tid en skrivelse med överklagande skall ges in liksom bestämmelser om omprövning och överklagande av avvisningsbeslut. Huvudmannen skall härvid jämställas med myndighet. Vidare föreskrivs att huvudmannen för den privata vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen är den enskildes motpart i ett mål enligt denna lag. Detta gäller redan enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) för vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar i offentlig regi. Paragrafen har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. 6.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 18 § Det nuvarande andra stycket i paragrafen behövs inte längre eftersom den föreslagna nya lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård även gäller psykiatrisk tvångsvård. Ändringen gäller indirekt även lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, vars 8 § hänvisar till 18 § lagen om psykiatrisk 6.3 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 65 § Det nya andra stycket är en sådan bestämmelse som avses i 14 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen (1980:100), som bryter gällande sekretess såvitt avser uppgiftslämnande mellan myndigheter. Kravet enligt 14 kap. 1 § andra meningen sekretesslagen för att sekretessen skall brytas är att det föreligger en uppgiftsskyldighet enligt lag eller förordning, och bestämmelsen är därför utformad som en skyldighet. I vilken utsträckning bestämmelsen skall utnyttjas avgör emellertid de berörda organ som har rätt att få uppgifter med stöd av bestämmelsen. Uppgiftsskyldigheten enligt punkt 1 omfattar inte mer än att en person är aktuell i ett ärende inom , och alltså inte vilken typ av ärende det gäller. Uppgiftsskyldigheten enligt punkt 2 omfattar de uppgifter som behövs för att administrera fördelningen av de angivna resurserna, med hänsyn till hur detta har organiserats inom kommunen. Uppgiftslämnandet avses bli reglerat generellt - inom ramen för den lagfästa uppgiftsskyldigheten - utifrån varje nämnds önskemål om i vilken omfattning den önskar få tillgång till uppgifter enligt punkt 1 och 2. När det gäller punkt 1 är avsikten att möjliggöra ett informationssystem varigenom en tjänsteman som handlägger ett socialtjänstärende genom ADB-systemet får en automatisk markering, s.k. flaggning, om den person ärendet rör är aktuell också i ett socialtjänstärende hos en annan nämnd. När det gäller möjligheten att föra gemensamma personregister inom i en kommun för fördelning av platser inom barnomsorg eller särskilt boende, blir en följd av den föreslagna punkten 2 att sekretesshindren häremot undanröjs. Övriga frågor om tillåtligheten av sådana register och i förekommande fall om tillåtet registerinnehåll etc. prövas enligt datalagen (1973:289) av Datainspektionen. Genom tredje stycket undantas den kommunala familjerådgivningen från tillämpningsområdet för andra stycket. Promemorian innehåller förslag till lagreglering av besöksinskränkningar på institutioner inom vårdområdet. En helt ny lag föreslås, lag om be- söksrestriktioner vid vissa vårdinstitutioner, gemensam för de typer av institutionsvård som förekommer på det sociala området. Lagen reglerar såväl generella besökstider som besöksrestriktioner i särskilda fall. De senare besluten skall kunna överklagas till domstol. Lagen gäller för institutioner som ägs av staten, en kommun eller ett landsting. Den gäller även enskild institution såvitt avser vård av person som vårdas på uppdrag av staten, en kommun eller ett landsting. En följdändring föreslås också i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Förslagen är föranledda av en rapport från den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna, vars slutsatser har fastställts av ministerkommittén. I rapporten anser kommissionen att , genom att besöksrestriktioner i ett fall meddelats på ett vårdhem för utvecklingsstörda samt det saknats lagstöd för det och möjlighet till överklagande, kränkt den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Lag om besöksinskränkningar vid vissa vårdinstitutioner Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller institutioner som tillhör staten, en kommun eller ett landsting och som ger vård enligt 1. lagen (1990:52) om vård av unga, 2. lagen (1988:870) om vård av missbrukare, 3. smittskyddslagen (1988:1472), 4. hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 5. socialtjänstlagen (1980:620), 6. lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, 7. lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, 8. lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, och 9. lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. En enskild institution som på uppdrag av staten, en kommun eller ett landsting ger en person vård som anges i första stycket skall, vid tillämpningen av denna lag, jämställas med sådan myndighet såvitt avser vården av den personen. 2 § Besökstider för besökande till personer som är intagna för vård på en sådan institution som avses i 1 § får beslutas av huvudmannen för institutionen. Besökstiderna skall bestämmas så att de ger tillfredsställande möjligheter till besök utan att inkräkta på vården. Om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt att besök tillåts även under andra tider än vad som är bestämt enligt första stycket får i särskilda fall beslutas om utvidgade besökstider. 3 § Om det med hänsyn till vårdens bedrivande eller till skydd av enskilda vårdtagares personliga integritet är nödvändigt med ytterligare inskränkningar av besök får i särskilda fall beslutas om besöksrestriktioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av viss eller vissa personer. Beslut enligt första stycket gäller tills vidare om inte annat anges i 4 § Beslut enligt 2 och 3 §§ gäller , om inte något annat anges i beslutet. Beslut enligt 3 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Har beslutet meddelats av en enskild institution i fall som anges i 1 § andra stycket till- ämpas bestämmelserna i 22-25 §§ och 30 § förvaltningslagen (1986:223) om överklagande. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft den... Lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård skall ha följande lydelse. ------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 18 § En patient får hindras att lämna vårdinrättningens område eller den del av inrättningen där han skall vistas. ------------------------------------------------------- Om det behövs från behand- lingssynpunkt, får chefsöverläkaren besluta om inskränkningar beträffande besök hos patienten. Denna lag träder i kraft den........... Efter remiss har yttranden inkommit från (), Justitiekanslern (), , Kammarrätten i , Länsrätten i , , (SiS), , , (), (), , , i , , , , , i , vård (REV), Handikappförbundens samarbetsorgan (HSO), (), (), (), (), akademikers centralorganisation (), , ungdomar och vuxna (FUB) samt (). (), () och () har avstått från att yttra sig. 1 Förslag till lag om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar för besök till den som ges vård oberoende av samtycke enligt 1. lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 2. lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 3. lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 4. lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, och 5. lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Lagen gäller också vid tvångsisolering och tillfälligt omhändertagande enligt smittskyddslagen (1988:1472). 2 § För besökande till perosner som är tvångsintagna för sådan vård eller isolering som anges i 1 § får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårds- inrättningen besluta om allmänna besökstider. Besöks-tiderna skall bestämmas så att de ger tillfredsställande möjligheter till besök utan att inkräkta på vården. Om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt att besök tillåts även under andra tider än vad som är bestämt enligt första stycket, skall huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen i särskilda fall besluta om utvidgade besökstider. 3 § Om det med hänsyn till vårdens bedrivande, risken för överförande av smitta eller skyddet av enskilda vårdtagares personliga integritet är nödvändigt med inskränkningar av besök till personer som är tvångsintagna för vård eller isolering enligt 1 §, får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårds- inrättningen i särskilda fall besluta om besöksrestriktioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av en viss eller vissa personer. 4 § Vad som sägs i 3 § gäller inte 1. besök av personer för vilka 14 § andra stycket 1 lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga är tillämplig, 2. inskränkningar i den intagnes rätt när 43 a § smittskyddslagen (1988:1472) är tillämplig, och 3. när 8 § andra stycket lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård är 5 § Beslut enligt 2 § andra stycket och 3 § gäller , om inte något annat anges i beslutet. Ett sådant beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kam- marrätten. Beslut enligt 2 § första stycket får inte överklagas. 6 § Bestämmelserna i 22-25, 27, 28 och 30 §§ förvaltningslagen (1986:223) om överklagande skall tillämpas om beslutet har meddelats av huvudmannen för en privat vårdinstitution eller sjukvårdsinrättning. Huvudmannen för den privata vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen skall vid ett överklagande vara den enskildes motpart. Denna lag träder i kraft . 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Härigenom föreskrivs att 18 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård skall ha följande lydelse. ------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 18 §1 En patient får hindras att lämna vårdinrättningens område eller den del av inrättningen där han skall vistas. ------------------------------------------------------- Om det behövs från behand- lingssynpunkt, får chefsöverläkaren besluta om inskränkningar beträffande besök hos patienten. Denna lag träder i kraft . 1 Ändringen innebär att andra stycket upphävs. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: justitierådet , f.d. presidenten i För- , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om besöksinskränkningar på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar vid tvångsvård, 2. lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kammarrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om besöksinskränkningar på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar vid tvångsvård Enligt Lagrådets mening bör lagrubriken kunna förkortas. Lagen kan förslagsvis kallas "Lag om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård". I 1 § har tagits in bestämmelser om lagens innehåll. Det anges bl.a. att lagen gäller besök till "den som ges vård oberoende av samtycke" enligt vissa uppräknade lagar. I 2 § regleras beslut om dels allmänna besökstider (första stycket), dels utvidgade besökstider (andra stycket). Båda typerna av beslut tar sikte på besök till "personer som är tvångsintagna för sådan vård eller isolering som anges i 1 §". Enligt Lagrådets uppfattning blir lagtexten enklare, om det redan i 1 § anges att lagen gäller besök till dem som är tvångsintagna. 2 § kan i så fall inledas med orden "För besök som avses i 1 § får huvudmannen .....". När det gäller beslut om utvidgad besökstid enligt 2 § andra stycket torde avsikten vara att sådana beslut skall gälla en viss eller vissa bestämda vårdtagare. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Om Lagrådets förslag till utformning av 1 § godtas, bör en följdändring göras i 3 §. Enligt 6 § skall vissa angivna paragrafer beträffande överklagande i förvalt- ningslagen tillämpas, om ett beslut har meddelats av huvudmannen för en privat vårdinstitution eller sjukvårdsinrättning. Det bör framgå av lagtexten att huvudmannen härvid skall jämställas med en myndighet. Med hänsyn till det anförda förordar Lagrådet att 1-3 och 6 §§ ges följande "1 § Denna lag gäller beträffande besök till dem som är tvångsintagna för vård på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar enligt 1. lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, 2. lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, 3. lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 4. lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, eller 5. lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Lagen gäller också för besök till dem som är föremål för tvångsisolering och tillfälligt omhändertagande enligt smittskyddslagen (1988:1472). 2 § För besök som avses i 1 § får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen besluta om allmänna besökstider. Besökstiderna skall bestämmas så att de ger tillfredsställande möjligheter till besök utan att inkräkta på vården. Om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt att besök tillåts även under andra tider än vad som är bestämt enligt första stycket, får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen beträffande viss eller vissa vårdtagare besluta om utvidgade besökstider. 3 § Om det med hänsyn till vårdens bedrivande, risken för överförande av smitta eller skyddet av enskilda vårdtagares personliga integritet är nödvändigt med inskränkningar av sådana besök som avses i 1 §, får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen i särskilda fall besluta om besöksrestriktioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av en viss eller vissa personer. 6 § Bestämmelserna i 22-25, 27, 28 och 30 §§ förvaltningslagen (1986:223) om överklagande skall tillämpas, om beslutet har meddelats av huvudmannen för en privat vårdinstitution eller sjukvårdsinrättning. Härvid skall huvudmannen jämställas med myndighet. Huvudmannen skall vid ett överklagande vara den enskildes motpart."