prop · GJ03166 · 1996-01-01 00:00:00 — Med hänsyn till mängden överskottsuppgifter som rör oskyldiga resande föreskrivs att uppgifter som rör enskilda personer, skall förstöras om de inte behövs för fortsatt utredning av brottslighet. Det innebär att gallringen skall ske så snart det kan konstateras att uppgifterna ur spanings- eller kontrollsynpunkt saknar betydelse. Det går däremot inte att ha samma föreskrift för uppgifter som tullen har tillgång till genom terminalåtkomst eftersom tullen endast kan förfoga över infor-mationen på så sätt att den är läsbar för tulltjänstemannen. Uppgifter som tullen tar del av på detta sätt får dock inte ändras eller användas än vad som är nödvändigt för att få fram de relevanta uppgifterna och ta ställning till eventuella fortsatta åtgärder. bokningsuppgifter förvaras hos tullmyndigheten torde de omfattas av sekretesskydd enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100). Om det behövs för att genomföra en kontroll enligt denna lag, får en tullmyndighet ta hand om en vara. får därvid läggas upp på lager för tillfällig förvaring. De kostnader som haft för varans uppläggning och förvaring skall ersättas av den som för in eller för ut varan. kan besluta att varan inte får tas ut från lagret förrän kostnaderna ersatts eller säkerhet ställts för dem. får besluta om befrielse helt eller delvis från ersätt- ningsskyldigheten, om det finns särskilda skäl. Paragrafen kan bli tillämplig när det gäller att avgöra om en vara är av sådant slag som nämns i 3 §, och som inte får föras in utan tillstånd. Ett omhändertagande av en vara utan tillstånd får i regel antas vara relativt kortfristigt. Så snart kontrollen av en vara har slutförts måste omhän- dertagandet hävas. Beslag bör alltid ske i fall då utredningen av en brottsmisstanke kräver ett längre omhändertagande av varan än som motiveras av kontrollen. I de fall varan läggs upp på lager för tillfällig förvaring skall kostnaderna härför ersättas av den som för in varan. Det bör dock finnas en möjlighet för tullmyndigheten att medge befrielse helt eller delvis från ersättningsskyldigheten, t.ex. då det sedermera visar sig att den aktuella varan inte varit av sådant slag som nämns i 3 § eller att den som fört in varan inte heller på annat sätt åsidosatt sina skyldigheter enligt tullagstiftningen. En tullmyndighet har rätt att göra kontrollbesök och revisioner hos den som för ut sådana varor som anges i 3 § 1 och 8. Vad som sägs i 68-80 §§ tullagen (1994:1550) om revision m.m. gäller därvid, liksom bestämmelsen i 99 § samma lag om vite vid revision. I paragrafen ges tullmyndigheten även i fortsättningen befogenhet att, i fråga om krigsmateriel och andra strategiska produkter (s.k. dual use-produkter) samt kulturföremål, göra kontrollbesök och revisioner hos den som exporterar sådana varor till annat EU-land. Därvid skall bestämmelserna i 68-80 §§ tullagen (1994:1550) om revision, samt om vite som föreläggs på grund av dessa bestämmelser, gälla. Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet låter bli att 1. stanna på en tulltjänstemans anmaning enligt 5 §, 2. lämna uppgifter och visa upp handlingar för en tulltjänsteman enligt 6 §. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Paragrafen innehåller straffbestämmelser för överträdelser av vissa föreskrifter i den nya lagen. Bestämmelserna gäller den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte stannar på en tulltjänstemans anmaning, när sådan skyldighet föreligger enligt 5 §, eller som inte, trots att en tulltjänsteman begär det, lämnar uppgifter eller företer handlingar enligt 6 §. Ansvar enligt 19 § inträder inte om gärningen är belagd med straff i eller i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Paragrafen anger att ansvarsbestämmelserna skall tillämpas subsidiärt i förhållande till straffbestämmelserna i och lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Vite får av en tullmyndighet föreläggas 1. ett transportföretag som inte fullgör sina skyldigheter enligt 15 §, 2. den vars uppgifter skall kontrolleras eller för vars räkning en vara införs eller utförs enligt 13 § och som inte fullgör sina skyldigheter enligt samma paragraf. får förelägga vite om transportföretag inte fullgör sin uppgiftsskyldighet enligt 15 §, och om den vars uppgifter skall kontrolleras eller för vars räkning en vara införs i enlighet med 13 § inte fullgör sina skyldigheter enligt denna paragraf. Därvid skall lagen (1985:206) om viten tillämpas. Enligt den nuvarande lydelsen av TL skall frågor om utdömande av vite alltid prövas av Generaltulllstyrelsen. Detta är ett avsteg från huvudregeln i 6 § lagen (1985:206) om viten, där det stadgas att vite utdöms av länsrätten. Annan ordning gäller endast i den mån det följer av särskilda föreskrifter, jfr 1 § andra stycket viteslagen. Frågan om vilken myndighet som skall döma ut vite på tullagstiftningens område berördes både i propositionen till viteslagen (prop. 1984/85:96 s. 52) och i propositionen till den gamla tullagen (prop. 1986/87:166 s. 112), men regeringen finner att några egentliga skäl för att ha en annan ordning än den som gäller enligt viteslagen inte har anförts i dessa propositioner. Viten som föreläggs enligt tullagstiftningen kan inte heller anses vara så särpräglade från materiell eller någon annan synpunkt att det motiverar avsteg från huvudregeln. Regeringen anser därför att vite som föreläggs enligt den nya lagen skall dömas ut av länsrätten. När det gäller vite som föreläggs enligt TL finner regeringen emellertid att det inte finns skäl att ändra den nuvarande ordningen härvidlag. Som framgår av kommentaren till 99 a § TL bör dock vite som föreläggs ett transportföretag som inte fullgör sina skyldigheter enligt 67 a § i nyssnämnda lag dömas ut av domstol. Beslut enligt 13-15 och 17 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten. Övriga beslut enligt denna lag får inte överklagas. Enligt paragrafens första stycke får sådana beslut som fattats med stöd av 13-15 och 17 §§ överklagas till länsrätten. I enlighet med vad Lagrådet anfört har i tredje stycket införts en bestämmelse där det framgår att inga andra beslut än de som framgår av första stycket får överklagas. 13.2 Förslaget till lag om ändring i tullagen (1994:1550) Oförtullade oljeprodukter får tillföras sådana märkämnen som avses i 2 kap. 8 § lagen (1994:1776) om skatt på energi. Ändringen i paragrafen innebär en rättelse av ett förbiseendefel. I paragrafen skall rätteligen hänvisas till 2 kap. 8 § lagen (1994:1776) om skatt på energi i stället för som till 2 kap. 7 § nämnda lag. Den som från en plats utanför det svenska tullområdet, men inom EG:s tullområde, till det svenska tullområdet inför eller låta införa en icke-gemenskapsvara, som inte är underkastad ett tullförfarande, är skyldig att anmäla införseln till tullmyndigheten vid gränspasseringen. uppbär därvid tull för varan och övervakar att handelspolitiska åtgärder vidtas och andra villkor för övergång till fri omsättning iakttas. För kontroll av anmälningsskyldigheten har tullmyndigheten rätt att utföra de kontroller som framgår av lagen (1996:000) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Ändringen är en följdändring. För sådan kontroll som avses i 57 § får en tulltjänsteman undersöka postförsändelser, såsom paket, brev och liknande försändelser. En sådan försändelse får öppnas om det finns anledning anta att den innehåller en vara, och att anmälnings- och uppgiftsskyldigheten inte fullgjorts samt försändelsen finns hos tullmyndigheten eller på utväxlingspostkontoret. Denna paragraf motsvarar delvis 8 § i den nya lagen som emellertid enbart möjliggör öppnande när det finns anledning anta att försändelsen innehåller en vara som anges i 3 § och som kan tas i beslag. Vid den yttre gränsen är kontrollmöjligheterna större. Sålunda är det där möjligt att öppna en försändelse om det finns misstanke om att denna innehåller en vara och att anmälnings- och uppgiftsskyldigheten inte fullgjorts. Beslut om öppnande med stöd av 57 a § av brev och andra sådana försändelser som kan antas innehålla förtroliga meddelanden får fattas endast av tullmyndighetens chef eller efter dennes förordnande av någon annan tjänsteman vid myndigheten. Denna paragraf motsvarar 9 § i den nya lagen. En försändelse som öppnas med stöd av 57 a och 57 b §§ får inte undersökas närmare än vad som behövs med hänsyn till ändamålet med undersökningen. Protokoll skall föras över undersökningen. Av protokollet skall framgå ändamålet med undersökningen och vad som har kommit fram vid denna. Har en försändelse öppnats skall adressaten och, om det är möjligt, avsändaren underrättas , om inte särskilda skäl talar emot det. Denna paragraf motsvarar 10 § i den nya lagen. Under de förutsättningar som anges i andra stycket får chefen för en tullmyndighet besluta att postförsändelse som väntas till viss postanstalt, och som kommer från tredje land, skall hållas kvar av postbefordringsföretaget när försändelsen kommer in till postanstalten. Ett beslut skall meddelas att gälla viss angiven, kortare tidsrymd. Förutsättningarna för ett beslut om kvarhållande är 1. att det finns anledning anta att sådan postförsändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, samt 2. att ett sådant beslut är nödvändigt för att det avsedda resultatet skall uppnås. Ett beslut om kvarhållande får verkställas men skall prövas av . Denna paragraf motsvarar 11 § i den nya lagen. Som framgår av kommentaren till nyssnämnda paragraf har Lagrådets förslag om att införa en regel om att ett beslut skall meddelas att gälla viss angiven, kortare tidsrymd följts av regeringen. En motsvarande bestämmelse bör därför införas i 57 d §. Polisen och är skyldiga att medverka i kontrollverksamheten enligt denna lag. Vad som sägs i 57, 58-63 §§ om en tullmyndighet och en tulltjänsteman gäller vid sådan medverkan också en polismyndighet och samt en polisman och en tjänsteman vid . Ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer är skyldigt att på begäran av tullmyndigheten till denna myndighet överlämna en försändelse som kvarhållits enligt 57 d §. Ett befordringsföretag är skyldigt att göra anmälan till om det i företagets verksamhet uppkommer en misstanke om att en försändelse innehåller narkotika som kan tas i beslag enligt lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, och att även i övrigt medverka i kontrollverksamheten enligt denna lag i fråga om varor som befordras med post, på järnväg eller med luftfartyg. I fråga om sådan medverkan gäller inte 57 63 §§. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om medverkan som avses i första och tredje styckena. Denna paragraf motsvarar i stort 12 § i den nya lagen. Av kommentaren till den paragrafen framgår bl.a. att Lagrådet anser att, för det fall regeringen godtar förslaget till ändring i 12 §, en motsvarande ändring bör göras i 66 § andra stycket TL. Lagrådets förslag till ändring i 12 § har följts av regeringen. Härav följer att även 66 § TL bör innehålla en bestämmelse om att ett postbefordringsföretag till en tullmyndighet skall överlämna en försändelse som kvarhållits och ett sådant företag, och även andra befordringsföretag, skall anmäla till om det i företagets verksamhet uppkommit en misstanke om narkotikabrott. Med anledning av att TL omfattar handel med tredjelandsvaror vilka fortfarande tullklareras kommer befordringsföretagets medverkan att omfatta även andra åtgärder än de som nämns i 12 § i den nya lagen. Transportföretag som befordrar varor, passagerare eller fordon till eller från skall på begäran av en tullmyndighet skyndsamt lämna de aktuella uppgifter om ankommande och avgående transporter, som företaget har tillgång till. Transportföretag har endast skyldighet att lämna de uppgifter om passagerare som avser namn, resrutt, bagage och medpassagerare samt sättet för betalning och bokning. får begära uppgifter enligt första stycket endast om uppgifterna kan antas ha betydelse för brottsbekämpande verksamhet. En ny paragraf, motsvarande § 15 i den nya lagen, införs. Som ett led i tullens kamp mot den internationella brottsligheten har transportföretag motsvarande skyldighet att på begäran lämna uppgifter om ankommande och avgående transport- ers last, passagerare och fordon i trafiken med länder utanför EU som i EU- trafiken. Transportföretag får lämna uppgifter enligt 67 a § på så sätt att de görs läsbara för tullmyndigheten genom terminalåtkomst. får ta del av uppgifter genom terminalåtkomst endast i den omfattning och som behövs för att kontrollera aktuella transporter. får inte ändra eller på annat sätt bearbeta eller lagra uppgifter som hålls tillgängliga på detta sätt. Uppgifter om enskilda personer som lämnats på annat sätt än genom terminalåtkomst, skall förstöras, om de visar sig sakna betydelse för utredning och lagföring av brott. Denna paragraf motsvarar 16 § i den nya lagen. Vite får av en tullmyndighet föreläggas ett transportföretag som inte fullgör sina skyldigheter enligt 67 a §. Enligt 99 § prövas frågor om utdömande av vite av . Vitesbeloppet är därvid begränsat till högst . Genom den nya paragrafen blir bestämmelserna i viteslagen (1985:206) tillämpliga i fråga om sådant vite som föreläggs ett transportföretag som inte fullgör sina skyldigheter enligt 67 a §. Detta innebär bl.a. att frågor om utdömande av vite skall prövas av länsrätt, och att vitet skall fastställas till ett belopp som, med hänsyn till vad som är känt om vederbörandes ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt, kan antas förmå honom att följa föreläggandet. Den begränsning av vitesbeloppets storlek som följer av 99 § kan nämligen inte anses ändamålsenlig i sådana fall som avses i 67 a §. beslut enligt denna lag eller enligt bestämmelser som meddelats med stöd av lagen eller enligt tullagstiftningen i övrigt får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, när det är fråga om 1. fastställelse av tull och prövningen inte gäller sådant beslut om befrielse från eller nedsättning eller återbetalning av tull som meddelats med stöd av regeringens bemyndigande, 2. uttag av tull ur en vara enligt gemenskapsregler eller 37 § denna lag, 3. temporär import, 4. restitution av tull, 5. ursprungsintyg som krävs för erhållande av förmånsbehandling, 6. inskränkning i rätten att förfoga över en vara, 7. bindande klassificeringsbesked, 8. ränta eller dröjsmålsavgift, 9. tulltillägg eller förseningsavgift, 10. ersättning som avses i 62 § andra stycket eller 64 § eller ersättning för särskilda kostnader för bindande klassificeringsbesked,11. beslut om föreläggande som meddelats enligt tullagstiftningen,12. utdömande av vite enligt 99 §, eller 13. begäran om att lämna uppgifter enligt 67 a §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I övrigt överklagas beslut enligt denna lag eller enligt bestämmelser som meddelats med stöd av lagen eller enligt tullagstiftningen i övrigt hos regeringen, om inte annat är särskilt föreskrivet. Som framgår av kommentaren till 99 a § kommer frågor om utdömande av vite att prövas av länsrätt när det gäller sådant vite som föreläggs ett transportföretag som inte fullgör sina skyldigheter enligt 67 a §. I övriga fall kommer, liksom tidigare, sådana frågor att prövas av Generaltull- styrelsen. Detta framgår av punkt 12. I paragrafen införs en ny punkt, 13, för att möjliggöra överklagande av en tullmyndighets beslut att inhämta bokningsuppgifter från transportföretag enligt 67 a §. 13.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen. Den som för in en vara för vilken skatt skall betalas enligt denna lag skall vid införseln anmäla detta till i (beskattningsmyndigheten). beslutar om den skatt som skall betalas för varje skattepliktig införsel. Skatten skall betalas senast efter dagen för detta beslut. Skatten betalas genom insättning på ett särskilt konto. Betalningen anses ha skett den dag då den har bokförts på det särskilda kontot. skall för beskattningsmyndighetens räkning ta emot anmälan som avses i första stycket när införseln sker där bemannad tullplats finns. På annan plats skall där det är möjligt se till att anmälan kan lämnas på annat sätt. skall i sådana fall vidarebefordra anmälan till beskattningsmyndigheten. Har anmälan skett enligt andra stycket skall för beskattningsmyndighetens räkning besluta om skatten och får i samband därmed uppbära skatten, samt vidta nödvändig skattekontroll. Syftet med ändringen i första stycket är att klargöra att beskattningsmyndigheten skall besluta om skatt även i fall där någon anmälan inte lämnats. I paragrafens övriga stycken ges bestämmelser om att i vissa fall för beskattningsmyndighetens räkning skall ta emot anmälningar om införsel och även besluta om skatt i sådana fall. Dessa bestämmelser har förts över från förordningen (1994:1615) om beskattning av privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror från land som är medlem i Europeiska unionen. Syftet är att skapa ökad överskådlighet genom att samtliga bestämmelser om anmälnings- och beslutsförfarandet samlas på ett ställe. Den som för in en vara för vilken skatt skall betalas enligt denna lag skall, när inresan sker där bemannad tullplats finns, anmäla detta till vid införseln. Sker införseln på annan plats skall anmälan ändå lämnas till om sådan möjlighet tillhandahålls av verket. I annat fall skall anmälan om införseln lämnas till beskattningsmyndigheten senast efter införseln. I paragrafen regleras anmälningsskyldigheten närmare. Eftersom det skall vara straffsanktionerat att inte anmäla en skattepliktig införsel är det motiverat att samla bestämmelserna i lagen i stället för i förordningen. Dröjsmålsavgift skall tas ut om skatt inte betalas inom den tid som anges i 4 §. Därvid tillämpas bestämmelserna om dröjsmålsavgift i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. I fråga om indrivning av skatt och avgift enligt denna lag gäller bestämmelserna i 5 kap. 16 och 18 §§ lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Ändringarna är av redaktionellt slag och syftar till att tydliggöra kopplingen till bestämmelserna om dröjsmålsavgift och indrivning i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. Med anledning av Lagrådets synpunkter har en justering gjorts i andra stycket. Har resande vid fullgörande av anmälningsskyldighet enligt denna lag lämnat uppgift som befinns oriktig, skall en särskild avgift påföras honom. Avgiften är av det skattebelopp som inte skulle ha påförts honom om den oriktiga uppgiften hade godtagits. Har resande fört in vara för vilken skatt skall betalas enligt denna lag utan att anmäla detta, skall en särskild avgift påföras honom. Avgiften är av den skatt som påförs honom. I paragrafen ges bestämmelser om särskild avgift. Syftet med bestämmelserna är att införa en sanktion mot dem som lämnar oriktiga uppgifter vid fullgörandet av sin anmälningsskyldighet eller helt underlåter att anmäla en skattepliktig införsel. Detta saknas helt . Modellen för avgiften har hämtats från regler om skattetillägg. Det torde inte förekomma att beslut om skatt enligt lagen fattas efter skälig grund. Det kan därför inte anses motiverat att införa en bestämmelse om särskild avgift i samband med skönsmässiga beslut om skatt. skall påföra särskild avgift enligt 7 §. I fall där den oriktiga uppgiften lämnats i anmälan direkt till eller det vid kontroll som företagit framkommit att anmälan inte lämnats skall påföra särskild avgift. I bestämmelsen ges skattemyndigheten rätt att påföra särskild avgift enligt lagen. Som framgår av 4 § skall besluta om skatt i fall där anmälan om införsel lämnats direkt till . Om en oriktig uppgift lämnats i en sådan anmälan bör av administrativa skäl även kunna påföra särskild avgift. På förslag av Lagrådet har bestämmelsen kompletterats så att det framgår att särskild avgift får påföras av även i det fall då det vid av företagen kontroll framkommit att anmälan inte lämnats, trots att sådan skyldighet förelegat. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnat uppgift som befinns oriktig eller underlåter att anmäla skattepliktig införsel enligt denna lag döms till böter. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Lagen (1960:418) om straff för varusmuggling och skattebrottslagen (1971:69) skall inte tillämpas på införsel som avses i denna lag. Bestämmelsen är ny och innebär att en resande som inte fullgör sin anmälningsskyldighet enligt lagen döms till böter. Det är alltså underlåtenheten att anmäla en införsel och inte själva införseln som straffbeläggs. I förhållande till lagrådsremissens förslag har bestämmelsen på Lagrådets inrådan ändrats på så sätt att även lämnandet av oriktig uppgift straffsanktionerats. En regel har också införts om att det inte skall dömas till ansvar i ringa fall. Därmed avses exempelvis att den oredovisade mängden är ringa eller det i övrigt framstår som en bagatellartad förseelse. Vidare har i ett nytt andra stycke enligt Lagrådets förslag uttryckligen angetts att skattebrottslagen och lagen om straff för varusmuggling inte skall vara tillämpliga. Beslut enligt denna lag av beskattningsmyndigheten eller tullmyndighet får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen anges att överklagande skall ske till länsrätt. I enlighet med den ordning som eftersträvas i förvaltningsprocessen har också föreskrivits krav på prövningstillstånd vid överklagande av länsrätts beslut till kammarrätt. Ändras ett beskattningsbeslut i en fråga som föranlett särskild avgift skall domstolen vidta den ändring av beslutet om särskild avgift som föranleds av beskattningsbeslutet. Eftersom en särskild avgift införs är det motiverat att även införa bestämmelser om att avgiften skall ändras om beslutet om skatt ändras. Särskild avgift tas inte ut vid rättelse av en uppenbar felräkning eller misskrivning eller vid frivillig rättelse av en oriktig uppgift. Särskild avgift får efterges, om den oriktiga uppgiften eller den underlåtna anmälningsskyldigheten framstår som ursäktlig eller det med hänsyn till omständigheterna framstår som uppenbart oskäligt att ta ut avgiften. I paragrafen regleras möjligheten att efterge särskild avgift. Syftet är att bestämmelsen skall tillämpas både i fall där underlåtenheten framstår som ursäktlig och i fall där fråga är om misskrivning, frivillig rättelse etc. Vid tillämpningen av bestämmelsen kan ledning hämtas i praxis avseende liknande bestämmelser på skattetilläggsområdet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelserna om eftergift av särskild avgift skall beaktas även om yrkande om detta inte framställts. I paragrafen anges att bestämmelsen om eftergift av särskild avgift skall beaktas ex officio. Denna lag träder i kraft . Föreskriften i 10 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de fall där det första beslutet i ärendet om skatt fattas före ikraftträdandet. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 13.4 Förslaget till lag om ändring i postlagen (1993:1684) Den som bedriver postverksamhet enligt denna lag skall utan hinder av 19 § bistå en tullmyndighet vid kontroll avseende postförsändelse enligt tullagen (1994:1550) eller lagen (1996:000) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Detta gäller dock endast kontroll som rör misstanke om narkotikabrott. Denna paragraf har införts i postlagen för att möjliggöra för att lägga en postspärr enligt 11 § i den nya lagen. 19 § i postlagen innehåller nämligen bestämmelser om tystnadsplikt för den som är eller har varit anställd i enskilt företag som sysslar med brevbefordran eller som har en liknande anknytning till ett sådant företag. Paragrafen kommer visserligen att innebära en begränsning i sekretesskyddet beträffande uppgifter som rör enskilds förbindelse med verksamheten såvitt gäller befordran av brev.