prop · GJ038 · 1996-01-01 00:00:00 — ---------------------------------------------------------------- Till böter eller fängelse döms den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bry- ter mot EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken genom otillåtet fiske eller genom att behålla, omlasta, föra i land, föra in i landet eller saluhålla fångst i strid mot förordningarna. Den som begår brott enligt andra stycket genom att bedriva ett otilllåtet trålfiske döms till böter, lägst och högst ett krontal som motsvarar etthundra gånger antalet hästkrafter (DIN) i motorn på det fiskefartyg som använts för bogsering av trålen, eller till fängelse . Vid brott enligt andra stycket tillämpas bestämmelserna i fiskelagen (1993:787) om särskilda rättsverkningar m.m. 12 § Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud döms inte till ansvar enligt denna lag för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. ---------------------------------------------------------------- Till ansvar Till enligt denna ansvar lag skall inte enligt heller dömas om denna lag gärningen är skall inte ringa eller heller dömas belagd med om gärningen straff enligt är ringa eller eller lagen belagd med (1960:418) om straff straff för varu- enligt smuggling. , lagen (1960:418) om straff för varusmuggling eller fiskelagen (1993:787). Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning fattade beslut om en ny fiskelag (prop.1992/93:232, bet.1992/93JoU23, rskr.1992/93:428). Fiskelagen (1993:787) och följdförfattningarna till lagen trädde i kraft . Som en följd av den nya lagen förenklades och minskades det sammantagna regelverket för fisket kraftigt. Bl.a. ersattes ca 45 författningar för fiskevården utfärdade av och länsstyrelserna med tre huvud- författningar utfärdade av verket. Den nya lagstiftningen har inneburit att redskapsanvändningen för fritidsfisket har begränsats. Det yrkesmässiga fisket har gjorts beroende av yrkesfiskelicens. har vissa ändringar gjorts i fiskelagen (prop. 1993/94:158, bet. 1993/94 JoU24, rskr. 1993/94:274). Lagstöd har införts för föreskrifter om särskilda tillstånd för användningen av fartyg vid yrkesmässigt fiske. Vidare kan miljökonsekvensbeskrivningar krävas i fråga om fiskemetoder och utsättning av fisk. omfattas som medlem i Europeiska unionen av den gemensamma fiskeripolitiken. Detta har föranlett vissa kompletteringar av fiskerilagstiftningen genom lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken (prop. 1994/95:75, bet. 1994/95 JoU7, rskr. 1994/95:126). har i skrivelsen Erfarenheter rörande tillämpningen av den nya fiskelagstiftningen sammanfattat erfarenheterna av med den nya fiskelagen. Skrivelsen innehåller vissa förslag till ändringar i lagen. Skrivelsen har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 1. Remissyttrandena finns i (dnr Jo95/265). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 2. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3. De synpunkter som Lagrådet har anfört har beaktats av regeringen i enlighet med vad som redovisas i de avsnitt som berörs av synpunkterna. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. 4 Allmänt om behovet av en översyn av fiskelagen Den nya fiskelagen har varit i kraft . Syftet med den nya lagstiftningen var bl.a. att modernisera och förenkla den drygt fyrtioåriga lagen om rätt till fiske (1950:596) med följdförfattningar. Den nya lagen har inneburit en radikal förenkling av lagstiftningen på området. Emellertid har också nya regler för fisket tillkommit. som gått har blivit medlem i EU och omfattas därmed av den gemensamma fiskeripolitiken. Nödvändig lagstiftning har beslutats med anledning av medlemskapet. Dit hör lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. framför i sin skrivelse att den nya fiskelagen i huvudsak uppfyller de mål som åsyftats med reformen. Lagen har mottagits positivt av allmänheten. har verket emellertid kunnat konstatera att det finns vissa tillämpningsproblem när det gäller bemyndigandena att meddela föreskrifter för fisket. Problem har också uppkommit i fråga om möjligheterna att beivra vissa överträdelser av fiskebestämmelserna. Lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken innehåller bestämmelser som behövs för att politiken skall kunna genomföras i . I lagen bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela de föreskrifter som får finnas som komplettering till EG:s förordningar eller som behövs för verkställigheten av förordningarna. Vidare innehåller lagen regler om uppgiftsskyldighet, tillsyn och sanktioner mot överträdelser av EG-förordningarna. Dessa regler är mer långtgående än fiskelagens motsvarande bestämmelser. Bestämmelserna innebär att det numera förekommer en viss parallellreglering på fiskeområdet. För att undanröja all oklarhet om vilken nationell lag som skall tillämpas är det enligt angeläget att lagbestämmelserna koordineras. I sammanhanget kan noteras att i stort sett alla regeringens fiskeriföreskrifter redan samlats i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Remissinstanserna uppfattningar varierar i fråga om det angelägna i att redan efter ett drygt år se över vissa delar av den nya fiskelagen. Riksåklagaren anser att frågan är för tidigt väckt. Även Statskontoret anser att en mer omfattande och genomarbetad översyn bör anstå till dess ytterligare erfarenheter vunnits men tillägger att de ändringar som är oundgängligen nödvändiga bör vidtas . förespråkar att åtgärder vidtas i fråga om de brister som pekar på. Enligt finns det skäl att försöka arbeta samman fiskelagen med lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Särskilt påföljdsreglerna bör ses över. uppfattning att lagstiftningen till övervägande delen fått ett positivt mottagande delas av de flesta myndigheter och organisationer som arbetar med fiskefrågor. Vissa regionala och lokala organisationer har emellertid synpunkter på bl.a. centraliseringen av normgivningsmakten och redskapsbegränsningarna för fritidsfisket. En fritidsfiskare får använda ett begränsat antal redskap vid fiske i vatten där alla får fiska. Reglerna finns i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. En fritidsfiskare får använda nät, burar, ryssjor, långrevar med högst 100 krokar, handredskap och håv. Fiskaren får använda högst sex redskap av dessa slag och den sammanlagda nätlängden får inte överstiga . Antalsbegränsningen gäller dock inte handredskap. Vidare finns det en särskild bestämmelse som för hummerfiske tillåter ytterligare 14 burar (hummertinor). och förespråkar en minskning av antalet hummertinor. i och länets föreslår att tobisnot och ålsax skall tillåtas för fritidsfiske. Husbehovsfiskarena i anser också att mindre vadredskap bör tillåtas. Vidare bör de tillåtna garnlängderna ökas. Remissinstanserna framför också en del synpunkter som rör enskildheter i lagstiftningen och som det finns anledning att återkomma till i det följande. Regeringen delar uppfattningen att den nya fiskelagen och den förenkling av fiskelagstiftningen som genomförts liksom de nu etablerade principerna för fördelningen av fisket fungerar väl. Regeringen instämmer också i att någon mera omfattande lagöversyn inte bör göras . Regeringen avser att göra en mer samlad utvärdering av lagstiftningen när ytterligare erfarenheter vunnits av dess tillämpning och av deltagandet i den gemensamma fiskeripolitiken. En sådan utvärdering kommer naturligen att omfatta också redskapsbegränsningarna för fritidsfisket. har emellertid pekat på vissa oklarheter i lagstiftningen som det är angeläget att undanröja . Dit hör bl.a. vissa brister när det gäller fiskelagens sanktionsbestämmelser och den överlappande reglering som är en följd av den lagstiftning som beslutades i anledning av EU-medlemskapet. I det följande föreslår regeringen därför vissa ändringar i fiskelagen och lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. De ändringar som föreslås i fiskelagen rör föreskrifterna för fisket, bestämmelserna om skyldighet att lämna uppgifter om fisket samt tillsyns- och sanktionsbestämmelserna. Förslagen syftar till att undanröja de oklarheter som påtalats. Vidare samlas genom ändringarna i fiskelagen och de ändringar som föreslås i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken alla lagbestämmelser som rör det nationella fisket - även bestämmelser som sammanhänger med EU-medlemskapet - i fiskelagen. Vissa frågor som behandlar i skrivelsen är inte av sådan art att de föranleder några ändringar i fiskelagen. Regeringen finner ändå anledning att i detta sammanhang beröra några av frågorna. Dit hör regleringen av fisket i älvs fiskeområde, redskapsbegränsningarna för fritidsfisket och vilken myndighet som skall besluta om miljökonsekvensbeskrivningar. I älvs fiskeområde tillämpas fiskelagen med följdförfattningar endast om de inte strider mot de särskilda föreskrifterna för fisket i området. föreskrifter för med angränsande sötvattenområden gäller fullt ut i vattenområden som omger älvs fiskeområde. Inom detta område gäller föreskrifterna däremot bara i den mån motsvarande regler saknas i gränsälvsöverenskommelsen. Regeringen anser att det från förenklingssynpunkt finns goda skäl för att sammanföra de parallella regelverken för fisket. Vid fiskelagens tillkomst genomfördes detta i fråga om övriga författningar som hade sin grund i internationella överenskommelser om fisket. Gränsälvsöverenskommelsen med avser dock mer än regleringen av fisket i älvområdet. Frågan om regleringen av fisket i älvs fiskeområde bör ingå som en del i en allmän översyn av gränsälvsfrågan. Inom Miljödepartemetet övervägs f.n. en sådan översyn. I enlighet med regeringens uttalanden i propositionen 1993/94:158 Vissa fiskeripolitiska frågor är det som beslutar om miljökonsekvensbeskrivningar i ärenden om användningen av fiskemetoder och om utsättning av fiskarter. I de flesta fall, exempelvis samtliga ärenden om utplantering, flyttning och odling av fisk, är det länsstyrelserna som handlägger ärenden som kan föranleda behov av sådana beskrivningar. kommer in i handläggningen först när ett ärende överklagas. föreslår att länsstyrelserna får besluta i ärenden om miljö- konsekvensbeskrivningar medan verket utfärdar tillämpningsföreskrifter för handläggningen. Remissinstanserna redovisar inte någon avvikande uppfattning i frågan. Regeringen delar verkets uppfattning och avser att ändra för- ordningen om fisket vattenbruket och fiskerinäringen så att beslutsbefogenheten flyttas till länsstyrelserna. **FOOTNOTES** 1Ändringen innebär att andra-fjärde styckena upphävs. 5 Föreskrifter för fisket -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Bemyndigandena i fiskelagen vidgas så att | | alla föreskrifter som rör fiskevården och skyldighet att lämna | | uppgifter om fisket kan meddelas med stöd av den lagen. Promemorians förslag: föreslår att 19 § fiskelagen bör ses över så att paragrafen ger stöd för nationella regler som kompletterar EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Remissinstanserna: Remissinstanserna är i allmänhet positiva till att bemyndigandet att meddela föreskrifter för fisket vidgas och att EG-lagens bemyndigande i detta avseende inordnas i fiskelagen. föreslår att bemyndigandet kompletteras med möjlighet att meddela föreskrifter för fiskets bedrivande. Skälen för regeringens förslag: EG:s fiskeripolitik omfattar enligt artikel 1 i förordningen (EEG) nr 3760/92 av om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk alla vatten inom ett medlemslands sjöterritorium. Politiken är emellertid i huvudsak inriktad på det yrkesmässiga fisket från fartyg i havet. Således regleras i princip inte insjöfisket. Dessutom ankommer det på medlemsstaterna själva att reglera fritidsfisket på ett sådant sätt att detta fiske inte äventyrar bevarandet och skyddandet av fiskeresurserna. Enligt artikel 10 i den nämnda förordningen tillåts avvikande nationella bestämmelser om dessa avser uteslutande lokala bestånd. En förutsättning är att bestånden bara är av intresse för fiskare från den berörda medlemsstaten eller att reglerna är tillämpliga bara på fiske som bedrivs av medlemsstatens fiskare. Reglerna får inte heller stå i strid med den gemensamma fiskeripolitiken eller vara mindre ingripande än . Liknande bestämmelser finns även i rådets förordning (EEG) nr 3094/86 av om vissa tekniska åtgärder för bevarandet av fiskeresurserna och rådets förordning (EEG) nr 1866/86 av om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurser i , Bälten och . Således kan för sina egna fiskare föreskriva om hårdare regler i vissa avseenden. Vidare reglerar EG:s förordningar inte alltid fisket i havet ända in till stranden. Ett exempel på detta är den nämnda förordningen nr 1866/86 som avser fisket i vattnen utanför baslinjerna. Av denna anledning har motsvarande föreskrifter för kustområdet i meddelats av i dess föreskrifter för med angränsande sötvattenområden. Stöd för regeringen att meddela nationella föreskrifter om fisket finns som nämnts både i fiskelagen och i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Dessa befogenheter förs f.n. vidare till genom samlade bemyndiganden i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Fiskevårdsbemyndigandet i fiskelagen ger möjlighet att meddela olika typer av föreskrifter såsom förbud eller begränsningar när det gäller red- skapsanvändningen, fiskemetoder, fisket inom vissa områden eller efter vissa arter eller för vissa ändamål. Vidare kan verket förbjuda eller begränsa fångst, ilandföring, införsel till landet och saluhållande av fisk som inte håller en viss minsta storlek eller som har fångats med otillåten fiskemetod eller otillåtet redskap. Härutöver kan även användningen av föremål som kan sprida kräftpest eller annan sjukdom begränsas. I lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken som innehåller de bestämmelser som behövs för att EG:s gemensamma fiskeripolitik skall kunna genomföras i finns också ett bemyndigande som kan utnyttjas för att reglera fisket. Det ger regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer möjlighet att meddela de föreskrifter som får finnas som komplettering till förordningarna eller som behövs för att verkställa dessa. Att regleringen av fisket sker med stöd av två lagar leder till vissa tillämpningssvårigheter. Bl.a. är bemyndigandena att utforma föreskrifter för fisket inte lika långtgående i fiskelagen som i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. anser att det är angeläget att bemyndigandena att meddela nationella bestämmelser med stöd av fiskelagen vidgas så att det bl.a. blir möjligt att meddela föreskrifter om individuell fördelning av fiskekvoter, förbud att ilandföra fisk i kapat skick och att förvara hummer. Bemyndigandena i 19 § fiskelagen bör därför ändras och bli mer allmänt hållna. Regeringen delar verkets uppfattning i frågan. Bemyndigandena att meddela föreskrifter för fisket bör samlas i 19 §. Föreskrifterna bör dessutom göras mer heltäckande och därigenom bättre ägnade att skapa förutsättningar för en god vård av bestånden med bra kontrollmöjligheter för fisketillsynen. Även beträffande föreskrifterna om uppgiftsskyldighet på fiskeområdet finns det skillnader mellan de två lagarna. Det är naturligt att även dessa bestämmelser blir enhetliga och samlas i fiskelagen till den del de rör uppgifter som skall lämnas av den som bedriver yrkesmässigt fiske. Förslaget innebär att alla nationella regler för själva fisket samlas i fiskelagen. Övriga frågor rörande den gemensamma fiskeripolitiken d.v.s marknads- och strukturfrågor på fiskeriområdet regleras även i fortsättningen i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. föreslår i sitt remissyttrande att ett allmänt bemyndigande att meddela föreskrifter för fiskets bedrivande skall införas i fiskelagen. Den föreslagna utvidgningen av bemyndigandena att meddela föreskrifter för fisket löser emellertid till stor del behovet av att reglera frågor som traditionellt anses röra fiskets bedrivande, exempelvis sumpning och hantering av fisk ombord. Vidare gäller att en fördelning av fiskemöjligheter mellan olika kategorier fiskande kan ske med stöd av bemyndigandet om fartygstillstånd i fiskelagen. Bemyndigandet kan utnyttjas för att fördela de svenska fiskemöjligheterna mellan dem som fiskar yrkesmässigt. Inom ramen för bemyndigandet är det möjligt att meddela behövliga föreskrifter om förutsättningarna att få tillstånd och om villkor för tillstånden. Bestämmelser kan också meddelas om återkallande av tillstånd när fisket inte sker i enlighet med föreskrivna villkor. Bestämmelserna möjliggör för att meddela de föreskrifter som behövs nationellt för genomförandet av om fartygslicenser och särskilda fisketillstånd för fiskefartyg med licens. Allmänna ordningsregler för fisket finns dessutom i 25 och 26 §§ fiskelagen. Avsikten med den nya lagstiftningen har bl.a. varit att begränsa och förenkla regelverket. Det är därför inte lämpligt att nu utvidga föreskriftsrätten till att gälla också fiskets bedrivande om det inte finns mycket starkt vägande skäl för en sådan utvidgning. Enligt regeringens mening finns det inte några sådana skäl. Den närmare utformningen av den föreslagna lagstiftningen behandlas i författningskommentaren. 6 Tillsyns- och sanktionsbestämmelser rörande fiske -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Bestämmelser om tillsyn och sanktioner | | rörande fisket finns både i fiskelagen och i lagen| | om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. | | Bestämmelserna förs över till och samlas i fiskelagen. | | Sanktionsbestämmelserna förtydligas. Promemorians förslag: föreslår att straffbestämmelserna i fiskelagen ändras för att ge flexibilitet vid ändringar av reglerna för fisket. Vidare anser verket att övervakningsområde bör utvidgas till att omfatta även och . Remissinstanserna: Riksåklagaren () anser att frågan om ändringar av sanktionsbestämmelserna egentligen är för tidigt väckt. förslag till utformning av reglerna är dock enligt RÅ rimliga. Hovrätten över och ansluter sig till uppfattningen att tillämpliga straffstadganden i lagen bör ges en mer generell utformning samt att påföljderna i de två lagarna bör ses över för att stämma överens. Inte heller ser hovrätten något hinder mot att återinföra en bestämmelse om hur det skall förfaras med beslagtagen fisk. Även i tillstyrker ändringsförslagen liksom i . instämmer i uppfattningen att det finns tillämpnings- svårigheter när det gäller att beivra vissa brott mot fiskebestämmelserna. Svårigheterna har sin grund i den valda lagstiftningstekniken med specificerade straffvärda beteenden. Av den anledningen finns det enligt skäl att se över påföljdssystemet i fiskelagen. De olika långt gående reglerna i fiskelagen och lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken rörande befogenheter vid tillsyn och kontroll samt olikheterna i straffbestämmelserna talar vidare för att lagarna bör arbetas samman till en enhetlig lag. Liksom övriga remissinstanser tillstyrker också att regeln om beslagtagen fisk återinförs. avstyrker däremot att myndighetens bevakningsområde utvidgas. efterlyser en analys av vilka merkostnader som en utvidgning av bevakningsområde skulle medföra och förslag till finansiering av dessa kostnader. Skälen för regeringens förslag: tar i promemorian upp den bristande fisketillsynen i vissa sjöar. Verket föreslår att övervakning av fisket utökas till att omfatta även och . avstyrker en sådan utvidgning. Tillsynen över fisket är ett väsentligt inslag i all fiskevårdande verksamhet. Regeringen anser att de brister som finns beträffande fisketillsynen i sjöarna bör lösas i anslutning till att frågorna om fiskevårdens framtida finansiering prövas. Regeringen har lämnat förslag om införande av en allmän fiskevårdsavgift (prop. 1994/95:231 om allmän fiskevårdsavgift m.m.). Enligt regeringens mening bör förslag inte genomföras. För att underlätta för den befintliga fisketillsynen finns det däremot skäl att se över tillsynsbestämmelserna i fiskelagen och lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Syftet bör vara att samordna bestämmelserna om de befogenheter som gäller vid tillsyn över fisket. kontrollerar inom sitt verksamhetsområde efterlevnaden av bestämmelser om fiske till sjöss och vid landning. befogenheter vid brottsförebyggande verksamhet regleras i 1 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning. Vidare utförs fisketillsynsuppgifter av förordnade fisketillsynsmän, av polis och av fiskevattenägare. De tillsynsuppgifter rörande fisket som framförallt ankommer på är reglerade i två lagar, dels fiskelagen, dels lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. De åtgärder som får vidtas vid utövandet av tillsyn skiljer sig åt mellan lagarna. konstaterar i sitt remissyttrande att allmänt sett gäller att tillsyn av fiskelagstiftningen får ske rutinmässigt utan att det föreligger någon brottsmisstanke. I fiskelagen anges att undersökning får ske av fisk, fiskredskap, fisksump och fiskefartyg för kontroll av lagen och föreskrifter meddelade med stöd av denna. Enligt lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken har tillsynsmyndigheten rätt att få tillträde till fartyg, fordon, områden, anläggningar, byggnader och andra utrymmen där fisk och fiskprodukter hanteras för att där göra de undersökningar som behövs för tillsynen. Vidare har tillsynsmyndigheten rätt att få de upplysningar och den hjälp av den kontrollerade som behövs. kan inte se några skäl för dessa skillnader i befogenheter. Regeringen delar uppfattning. Det är lämpligt att anpassa de två lagarna till varandra så att befogenheterna vid tillsyn av fisket blir desamma oavsett om fisket regleras av EG:s förordningar eller av nationella bestämmelser. En sådan gemensam tillsynsbestämmelse för fisket bör placeras i fiskelagen och utformas så att den täcker de behov som följer av åtaganden som medlem i EU. Den närmare utformningen av bestämmelserna om tillsyn behandlas i författningskommentaren. Lagen om rätt till fiske (1950:596) innehöll ett blankettstraffbud som föreskrev påföljd för överträdelser av föreskrifter om fiskets vård och bedrivande som meddelats med stöd av lagen. I den nya fiskelagen har straffbestämmelserna fått en annan och snävare utformning. Som en följd av detta har åtal ogillats och brottsmisstankar avskrivits med motiveringen att en viss bestämmelse som begränsar fisket inte omfattats av någon påföljdsbestämmelse. Främst har straffbestämmelsen om fiske efter sådana arter som det inte är tillåtet att fiska (40 § första stycket 3 fiskelagen) vållat tolkningsproblem. Ett exempel är att förbud mot fångst av rödspättehonor inte ansetts sanktionerat genom detta straffbud. Det har vidare satts i fråga i vilken utsträckning föreskrifter om bifångster är sanktionerade För att undanröja de påtalade oklarheterna bör fiskelagens straffbestämmelser ges en mer generell utformning. Vidare bör straffbestämmelserna som rör fisket i lagen om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken föras över till fiskelagen. har föreslagit en skärpning av påföljden för brott mot den uppgiftsskyldighet som kan föreskrivas med stöd av fiskelagen. Regeringen föreslår att den särskilda straffbestämmelsen som är knuten till uppgiftsskyldigheten upphävs. För brott som rör skyldighet att lämna uppgifter bör i stället i fortsättningen gälla samma påföljd som för andra brott mot fiskebestämmelserna. Förfarande med beslagtagen fisk Enligt 47 § fiskelagen har fisketillsynsman och annan behörig tjänsteman befogenhet att beslagta fisk m.m.