prop · GJ0312 · 1996-01-01 00:00:00 — Utbildning bör emellertid också kunna förekomma till andra befattningar där behov kan finnas av förstärkning i svåra nationella påfrestningar i fred eller vid höjd beredskap, t.ex. för omhändertagande av flyktingar eller evakuerade, omsorgsuppgifter eller för förstärkt kust- och gränsbevakning. Även i fråga om den civila beredskapsresursen finns kopplingar till beredskapspolisen. De som getts en civil utbildning bör för tjänstgöring i krissituationer och vid höjd beredskap organiseras i enheter vid ansvariga myndigheter, t.ex. länsstyrelser, eller vid andra organ med beredskapsuppgifter. De ansvariga bör ansvara för både grundutbildning och ett antal korta repetitionsövningar för att säkerställa att hög beredskap kan vidmakthållas efter genomgången utbildning. Den civila beredskapspersonalen bör i allmänhet kunna omsättas relativt snabbt och ersättas med nyutbildad personal efter . Personal som lämnat sina beredskapsuppgifter bör kunna utgöra en rekryteringsbas för hemskyddsorganisationen och annan frivilligverksamhet inom totalförsvaret. De som på detta sätt utbildats bör med plikt kunna ianspråktas för att tjänstgöra i de befattningar de utbildats för vid höjd beredskap eller för att medverka vid svåra nationella påfrestningar i fred. Genom den utbildning som genomförs av civila beredskapsstyrkor ökar möjligheterna att snabbt och förövat organisera räddningsinsatser. Beslut om ianspråktagande för annat än ren räddningstjänst i fred för att hantera allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner bör fattas av regeringen. Det bör även övervägas att skapa förutsättningar för att i svåra lägen utnyttja militär pliktpersonal för att efter regeringens beslut hantera sådana påfrestningar. Detta bör speciellt gälla personal i bevakningsförbanden, i lednings- och övervakningsfunktioner samt i olika typer av specialförband med kvalificerad utrustning. De som ges civil utbildning för att kunna hantera svåra nationella påfrestningar i fred bör också utgöra en rekryteringsbas för civil internationell fredsfrämjande och humanitär verksamhet. Utbildning av pliktpersonal för civila beredskapsuppgifter bör ske så att sådan rekrytering underlättas. Även andra länder organiserar särskilda beredskapsstyrkor för stora olyckor och katastrofer. I t.ex. har ett särskilt organiserat katastrofhjälpsregemente satts upp, som verkar i nära samarbete med bl.a. civil- och brandförsvaret, kommuner och frivilligorganisationer. 7.1.6 Fördelning av pliktpersonal med längre grundutbildning kommer ca 50 000 totalförvarspliktiga män att mönstra. Härtill kommer ett svårbedömt antal frivilliga kvinnor. Av dem som mönstrar är erfarenhetsmässigt minst ca 5 000 icke lämpliga vare sig för militär eller civil grundutbildning. Antalet är i viss mån beroende av de fysiska och psykiska krav som ställs för tjänstgöring inom totalförsvarets olika befattningar. Av återstående ca 45 000 totalförsvarspliktiga män kan ca 2 000 - 3 000 förväntas ansöka om rätten att få vara vapenfria. Dessa kan utnyttjas enbart inom det civila försvaret. På grundval av det behov som Försvarsmakten anmält (22 000) på aktuell ekonomisk ram kan således ytterligare ca 23 000 totalförsvarspliktiga disponeras för det militära och civila försvaret. Som anförts i det tidigare anser regeringen att utnyttjandet av pliktpersonal behöver närmare utredas innan slutligt ställningstagande sker i försvarsbeslutets andra etapp. Som grund för den fortsatta planeringen bör dock följande ramvillkor gälla. Inriktningen bör vara att Försvarsmakten totalt grundutbildar ca 30 000 totalförsvarspliktiga . För det civila försvaret bör inriktningen vara att totalt ge längre grundutbildning till ca 10 000 totalförsvarspliktiga för civila beredskapsuppgifter. Fördelning av totalförsvarets ramar på militärt och civilt försvar inför den fortsatta planeringen bör göras med hänsyn till denna fördelning. Det får därvid förutsättas att de nya utbildningsformer som aktualiseras av det förändrade nyttjandet av totalförsvarspliktiga införs successivt . Under det fortsatta förberedelsearbetet inför försvarsbeslutets etapp två bör möjligheter och kostnader för att utbilda totalförsvarspliktiga med här givna förutsättningar närmare utredas, prövas och preciseras avseende bl.a. organisation och kostnader. Slutlig ställning i dessa frågor bör därför tas först . En allmän översyn av all pliktutbildning inom totalförsvaret bör också genomföras i syfte att ytterligare differentiera utbildningstiden och även i övrigt effektivisera samt rationalisera verksamheten och sänka utbildningskostnaderna. Placering av totalförsvarspliktiga i utbildningsreserven bör inte utnyttjas i sådan utsträckning att reserven får för stor omfattning i förhållande till det antal som utbildas. En justering av fördelning av pliktpersonal och ekonomiska resurser mellan militärt och civilt försvar kan behöva ske i försvarsbeslutet . kommer det årliga antalet män som mönstrar successivt att öka med upp till 10 000. Denna utveckling, i kombination med ett ökande antal kvinnor som skrivs in för längre grundutbildning, kommer att kräva särskilda åtgärder . 7.1.7 Mobiliserings- och förplägnadstjänst Regeringen gav i uppdrag åt en särskild utredare att utvärdera verksamheten rörande totalförsvarspliktiga i mobiliserings- och förplägnadstjänst. Utredaren lämnade till regeringen rapporten av värnpliktig i mobiliserings- och förplägnadstjänst (Ds 1995:36). Regeringen avser att ge Försvarsmakten i uppdrag att ompröva behovet av totalförsvarspliktiga i mobiliserings- och förplägnadstjänst. Det stora engagemang som de frivilliga försvarsorganisationernas medlemmar visar innebär en ovärderlig insats för landets försvar. Detta medför att frivilligorganisationerna, förutom fullgörandet av sina i övrigt viktiga uppgifter, på ett betydelsefullt sätt bidrar till att föra folkförsvarstanken vidare. Den ändrade inriktningen av totalförsvaret kommer att förändra förutsättningarna för frivilligrörelsens verksamhet. Till exempel kommer den vidgade säkerhetssynen med delvis nya uppgifter både nationellt och internationellt att skapa behov av frivilliginsatser på nya områden. Reduceringarna av den militära krigs- och grundorganisationen kommer att kräva att särskild uppmärksamhet riktas på hur den lokala förankringen och samverkan med de frivilliga försvarsorganistionerna skall säkerställas. 7.3 Vid Försvarsmakten anställd personal Regeringen har i avsnitt 4.1.5 tagit upp frågan om behovet av persona- lavveckling. I detta avsnitt tas främst upp frågor av principiell och långsiktig karaktär. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag | | | | Följande principer skall gälla för utveckling av anställd personal| | vid Försvarsmakten | | | | - en yrkesofficerskår med god kompetens och i åldersmässig | | balans säkras för framtiden, | | - utbildningen av yrkesofficerarna skall ses över, | | - personalrörligheten på karriärbefattningar för yrkesofficerare| | skall minska, | | - rekryteringen av kvinnliga officerare skall öka, | | - stor vikt skall läggas vid personalutvecklingen för den | | civila personalen och | | - reservofficerare skall kunna utnyttjas i ökad omfattning. 7.3.1 Åldersstrukturen hos yrkesofficerarna Antalsmässig balans föreligger i förhållande till krigsorganisationens behov. Däremot råder åldersmässig obalans. Åldersstrukturen inom yrkesofficerskåren svarar enligt regeringens mening inte mot verksam-hetens långsiktiga behov. Obalansen består huvudsakligen i att det finns ett större behov av yngre yrkesofficerare för krigs- och utbildningsorga-nisationen samt ett jämförelsevis mindre behov i högre åldrar. Den eftersträvade åldersstrukturen kan således inte uppnås och vidmakthållas enbart genom en över tiden jämn rekrytering och naturlig avgång av yrkesofficerare. Anspråken på att ha god tillgång på unga instruktörer accentueras också av behovet att ha en grund för att kunna utöka krigsorganisationens storlek om det säkerhetspolitiska läget skulle kräva detta. En låg genomsnittlig ålder skulle underlätta en sådan expansion. För att komma till rätta med obalansen i åldersstrukturen - eller snarare hur kompetensförsörjningen skall ordnas - bör enligt regeringen ett framtida kompetensförsörjningssystem under alla omständigheter bygga på en jämn och balanserad utbildning och rekrytering av yrkesofficerare. För att få en god tillgång på unga instruktörer krävs, såsom utvecklas i det följande, kompletterande åtgärder. Ryckigheter i rekryteringen, särskilda avvecklingsåtgärder senare under karriären eller andra ingrepp i systemet innebär erfarenhetsmässigt stora problem och höga kostnader. Det framtida systemet för kompetensförsörjning bör dessutom vara så flexibelt att det kan medge en snabb anpassning till ändrade förutsättningar. Kriterierna med avseende på yrkesofficerarnas tjänstbarhet bör enligt regeringen vara flexibla. Tjänstbarheten bör formuleras med hänsyn till lämpliga åldersnivåer och individuella förutsättningar. Dessutom bör kriterierna avvägas mot de ekonomiska och personalpolitiska konsekvenser som sammanhänger med alltför hårt ställda krav. Behovet av yrkesofficerare i olika åldrar är även påverkbart i den mån motsva- rande behov kan tillgodoses på annat sätt. Det bör t.ex. vara möjligt att i högre grad än tillgodose det framtida behovet av yngre befäl och instruktörer genom att i förbandsproduktionen i större utsträckning stödja och komplettera yrkesofficerarna med annan personal. Enligt regeringens mening bör det således prövas om reservofficerare, totalförsvarspliktigt befäl och personal från de frivilliga försvarsorganisationerna i ökad omfattning kan användas i förbandsproduktionen. Detta bör ske genom anställning upp till . För reservofficerarna kan därvid en period av instruktörstjänst ingå i utbildningen. Längden av denna obligatoriska trupptjänst måste anpassas till vad som är möjligt med hänsyn till rekryteringen. En fördel med att på detta sätt utnyttja unga personer, som inte fortsätter sin militära yrkeskarriär, är att därigenom en stor och välutbildad rekryteringsbas tillskapas. Denna bas kan i ett hotande säkerhetspolitiskt läge ligga till grund för anställningar för att genomföra en utökad och forcerad utbildning. En minskning av antalet yngre yrkesofficerare förutsätter att reservofficerare övertar vissa befattningar i krigsorganisationen. Dessa bör med fördel kunna väljas bland dem som utöver fullgjord befattningsutbildning även tjänstgjort i grundorganisationen. Det bör också vara möjligt att ersätta yrkesofficerare i dagens organisation med civila specialister i vissa funktioner. 7.3.2 Utbildningssystemet för yrkes- och reservofficerare Den nivåhöjande utbildningen för yrkesofficerare omfattar 4 - . Den svarar mot tjänstegraden överstelöjtnant. Försvarsmakten har föreslagit att den nivåhöjande utbildningen skall meritvärderas enligt högskolenormer. Enligt regeringens mening bör en översyn göras av den nivåhöjande utbildningen för yrkesofficerare. Översynen skall bland annat syfta till att, med fortsatta anspråk på bibehållen kvalitet, frigöra yrkesofficerare till förmån för förbandsproduktionen och till att ta fram lämpliga former för meritvärdering av utbildningen. Översynen skall även avse möjligheterna att låta den nivåhöjande utbildningen innehålla delar som underlättar yrkesofficerens möjlighet att yrkesväxla till arbetsmarknaden utanför Försvarsmakten. Den framtida krigs- och grundorganisationen kommer att ha ett stort behov av yrkesofficerare med hög kvalitet. Totalförsvarets ökade stöd åt internationell verksamhet och en utökad andel reservofficerare i krigsorganisationen och i förbandsproduktionen kommer också att ställa mycket höga krav på yrkesofficerarna. Översynen av den nivåhöjande utbildningen får således inte leda till att yrkesofficerarnas höga kvalitet minskar på det militära området. Vad gäller reservofficerare har regeringen i avsnitt 7.3.1 anfört att reservofficerare i ökad omfattning skulle kunna användas i förbandsproduktionen genom anställning upp till . Utbildningen av reservofficerare måste därför, i likhet med yrkesofficersutbildningen, ge goda förutsättningar även för denna roll i förbandsproduktionen. 7.3.3 Utveckling för den civila personalen Den civila personalen har en viktig roll att spela i det framtida militära försvaret. Det är regeringens mening att personalutveckling för den civila personalen inom det militära försvaret är av stor vikt för försvarets styrka. Det totalförsvar med vidgade uppgifter, som har beskrivits i det föregående, innebär att delvis nya krav kommer att ställas, vilket kommer att ställa höga krav på kompetens och effektivitet hos den civila personalen. Denna utveckling måste mötas med en adekvat utbildning och utveckling. Det är också viktigt att den civila personalens kompetens bättre tas tillvara i grund- och krigsorganisationen. Det är därför särskilt angeläget att den civila personal som är krigsplacerad i Försvarsmakten ges en kompletterande utbildning för de uppgifter som följer av krigsbefattningen. Tiderna för placering i s.k. karriärbefattningar är för många yrkesofficerare för korta, ofta kortare än . Enligt regeringens mening är täta byten på militära befattningar i organisationen till nackdel för effektiviteten i verksamheten. Korta tjänstgöringstider främjar inte kontinuitet och kompetensuppbyggnad vid fullgörandet av organisationens uppgifter. Detta kan också leda till stora indirekta kostnader. Även från personalpolitisk synpunkt är systemet inte bra. Enligt regeringens mening bör Försvarsmakten planera för att placeringstiderna i befattningarna blir längre. Försvarsmakten bör ges i uppdrag att redovisa åtgärder och behovet av författningsändringar som kan bidra till en bättre långsiktighet i bemanningsarbetet och hur detta påverkar utvecklingen för den enskilde yrkesofficeren. 7.3.5 Kvinnor i det militära försvaret Försvarsdepartementet genomförde en konferens för kvinnliga officerare och aspiranter. Syftet med konferensen var dels att kvinnorna skulle få tillfälle att träffa och utbyta erfarenheter med varandra, dels att föreslå åtgärder för att öka antalet kvinnliga officerare till Försvarsmakten. Många synpunkter, erfarenheter och idéer debatterades och ett antal konkreta förslag till förbättringar lades fram. Försvarsdepartementet avser även i fortsättningen anordna denna typ av konferenser. I det följande redovisar regeringen de viktigaste förslagen. I försvarsmaktens krigsorganisation finns ett inte obetydligt antal kvinnor med civil bakgrund. Enligt regeringens mening bör Försvarsmakten dock vidta åtgärder för att antalet kvinnor i krigsorganisationen skall bli betydligt större. Detta kan åstadkommas genom en mera aktiv rekrytering. Rekryteringen av kvinnliga officerare kan underlättas bl.a. om nuvarande krav som gäller vid antagningsprövningen blir bättre anpassade till kvinnors förutsättningar och till de många olika uppgifter som yrkesofficerare har att lösa. Vidare kan antalet kvinnor i försvaret öka genom att introduktionen till officersyrket förbättras. Aktiva åtgärder bör också vidtas för att behålla de kvinnor som finns inom yrket. En ändring i officersförordningen har gjorts som gäller såväl kvinnor som män och som innebär ytterligare undantag från angivna högsta ålder för antagning till utbildning. Distansundervisning är ett sätt att underlätta vidareutbildning som bör prövas inom Försvarsmakten. Förutom det som sagts bör Försvarsmakten medverka till att kvinnor som tjänstgör där kan bilda särskilda s.k. "nätverk". I har man haft ett "for Kvinnelig Befael" och erfarenheterna av detta nätverk är mycket positiva. Dessa nätverk kan bl.a. bidra till att kvinnorna får möjlighet att utbyta erfarenheter med varandra och ge varandra hjälp och stöd. Genom att arrangera seminarier och konferenser kan man också öka kunskapen om totalförsvaret och försvarspolitiken bland kvinnor. En annan viktig uppgift för nätverket kan vara att dess medlemmar "syns" i olika sammanhang t.ex. i skolor och på mässor och därmed ökar intresset hos unga kvinnor att söka sig till Försvarsmakten. Regeringen anser i detta sammanhang det vara viktigt att kvinnliga förebilder skapas inom Försvarsmakten. Försvarsmakten har inlett ett projekt som benämns "Den kreativa olikheten". Projektet syftar till att påverka attityder av olika slag, bl.a. likheter och olikheter manligt/kvinnligt. Detta arbete bör fullföljas och erfarenheterna av projektet bör kunna tas till vara och bl. a. ge underlag för utbildningen vid officershögskolorna. 7.4 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att godkänner vad regeringen förordar om 1 plikttjänstgöring (avsnitt 7.1) 2 vid Försvarsmakten anställd personal (avsnitt 7.3) -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning | | | | Den svenska försvarsindustrins förmåga att leverera högteknologis-| | ka produkter till det svenska försvaret har ett fortsatt stort | | försvars- och säkerhetspolitiskt värde. | | | | Betydelsen för svensk försvarsindustri av utlandssamarbete | | kommer att öka framöver. Regeringen fäster stor vikt vid nordiskt| | samarbete enligt det nordiska ramavtal kring försvarsmateriel- | | samarbete som ingicks . | | | | En utveckling mot ökat samarbete mellan svensk försvarsindustri| | och företrädesvis europeisk industri är betydelsefull. | | | | Forsknings- och utvecklingsinsatser är viktiga för det militära| | försvarets materielförsörjning. | | | | Regeringens förslag | | | | Följande principer skall ligga som grund för försvarets | | materielförsörjning | | | | - Försvarsmakten och skall utifrån en | | beställarroll på det mest kostnadseffektiva sättet tillgodose | | det militära försvarets långsiktiga materielbehov och | | | | - Försvarsmakten bör säkerställa en bevarad inhemsk kompetens | | inom de försvarspolitiskt mest värdefulla teknologiområdena | | telekrigteknik, avancerad signaturanpassningsteknik, under- | | vattensteknik, flygteknik för vidmakthållande av JAS 39 | | på samt underhåll och vidmakthållande av de system | | som ingår i krigsorganisationen. Bevarad kompetens på dessa | | liksom även på andra teknologiområden kan underlätta Försvars- | | maktens långsiktiga anpassning. | | | | En långsiktig strategi bör utarbetas så att de försvarspolitiskt| | mest värdefulla och för anpassning och tillväxt mest nödvändiga | | teknologiområdena och kompetenserna kan bibehållas. | | | | I tullfrihetslagen tas in en bestämmelse om att regeringen får | | meddela föreskrifter om tullfrihet för varor från tredje land som| | bl.a. förtullas för Försvarsmakten eller | | och som skall användas för militärt ändamål. | | | | 8.1 Inledning | | Försvarsmaktens långsiktiga materielförsörjning utgör en viktig del| | av försvarspolitiken. Anskaffning av materielsystem kan ske på | | flera olika sätt. Ett val måste varje gång göras om skall| | anskaffa på egen hand eller i samarbete med en annan nation. | | Vidare måste val träffas mellan utvecklingsprojekt eller | | direktanskaffning samt till vilken leverantör beställningen | | skall ges. | | | | har en mycket stor del av försvarets anskaffningar | | skett vid svensk försvarsindustri. Omfattningen av | | materielanskaffningen har tillsammans med det utlandssamarbete | | som bedrivits inom exportregelverkets ramar varit tillräcklig | | för att upprätthålla en bred och konkurrenskraftig inhemsk | | försvarsindustri. Försvarsmaktens materielförsörjning befinner sig| | nu emellertid i en brytningstid, vilket också påverkar den | | svenska försvarsindustrin. En krympande krigsorganisation samt | | alltmer komplexa materielsystem skapar förändrade förutsättningar| | för den långsiktiga materielförsörjningen. När perioderna mellan| | beställningarna ökar och serielängderna minskar kan det uppstå | | stora kostnader för att behålla en inhemsk kompetens mellan | | beställningarna. Krav på kostnadseffektiv anskaffning medför | | sålunda att inhemsk kompetens riskerar att försvinna inom flera | | områden. En långsiktig strategi bör därför utarbetas så att de | | försvarspolitiskt mest värdefulla teknologiområdena kan behållas.| | Denna situation är inte unik för . Tvärtom har de ökade | | svårigheterna och kostnaderna att behålla en inhemsk | | försvarsindustri medfört att allt fler länder börjat prioritera | | vilka industriella kompetenser som i första hand bör säkerställas.| | | | En grundläggande uppgift (beställarroll) för Försvarsmakten och | | är att på det mest kostnadseffektiva | | sättet tillgodose Försvarsmaktens långsiktiga materielbehov. I | | denna roll ingår att säkerställa att Försvarsmakten i händelse av| | kris och krig kan lösa de uppgifter den är avsedd för. Därför måste| | materielanskaffningar och teknologisatsningar säkerställa en | | kompetens, som ger ett rationellt utnyttjande av anskaffade | | system under såväl fred som kris och krig. Tydligt angivna | | förutsättningar i form av materielplaner och prioriteringar av | | teknologiområden skapar förutsättningar för den svenska för- | | svarsindustrin att självständigt anpassa sig efter förändrade | | villkor. | | | | | | 8.2 Betydelsen av svensk försvarsindustri | | Den svenska försvarsindustrins förmåga som kvalificerad leverantör| | av högteknologiska produkter till det svenska försvaret har ett | | stort försvars- och säkerhetspolitiskt värde. | | | | Den säkerhetspolitiskt positiva utvecklingen i vår omvärld har | | minskat behovet av en omfattande krigsorganisation. I | | kombination med de ökade kostnaderna för försvarsmateriel har | | detta bidragit till att behovet av och möjligheterna till en | | självständig och heltäckande försvarsindustriell förmåga har | | avtagit. Med den utveckling mot större allmänekonomiskt och | | försvarsindustriellt internationellt samarbete som pågår, ter sig| | en ökad fredstida samverkan också från svensk försvarsindustri i| | internationella sammanhang inte bara naturlig och önskvärd utan| | också nödvändig. Försvarsindustriellt samarbete är en viktig del av| | det övergripande europeiska samarbetet och möjliggör dessutom en| | mer kostnadseffektiv materielanskaffning och en ökad möjlighet | | till effektiv internationell samverkan i fredsfrämjande | | verksamhet. Inom vissa områden är det dock av mycket stor | | säkerhetspolitisk betydelse för att inte säga nödvändighet att vi| | kan behålla en egen kompetens inom landet. | | | | En inhemsk försvarsindustri medför alltid försvars- och | | säkerhetspolitiska fördelar, bl.a. eftersom den samlade | | försvarsindustriella förmågan skapar vissa möjligheter till ökad| | rustning och för svenska behov skräddarsydd produktion i kris. | | Till detta kommer att vissa teknologiområden är särskilt viktiga.| | När det gäller dessa är det angeläget att säkerställa en inhemsk| | kompetens. | | | | Regeringen har analyserat nyttan med en inhemsk försvarsindustri| | ur olika aspekter och funnit att de två viktigaste | | försvarspolitiska urvalsgrunderna för att vidta särskilda åtgärder| | för att säkerställa en inhemsk kapacitet är att den skall ge | | förmåga att utnyttja redan anskaffad materiel i kris och| | krig utan att vara beroende av stöd utifrån, samt kompetens inom| | sådana områden där vi inte kan anskaffa materiel utomlands. | | | | Genom den första urvalsgrunden skall sådan teknologi och | | kompetens säkerställas som behövs för att den anskaffade | | materielen skall förbli effektiv och uppfylla Försvarsmaktens | | krav under livslängden. För att materielen skall kunna utnyttjas| | oberoende av omvärlden i kris och krig måste det finnas en | | inhemsk förmåga att underhålla den samt att vidmakthålla och i | | viss omfattning anpassa den till nya krav. Detta kräver förutom | | tillräckliga lager av reservdelar, etc. även en inhemsk | | kompetens för att vidmakthålla redan anskaffade system. Sådan | | kompetens kan finnas både hos Försvarsmakten och hos industrin.