prop · GJ03126 · 1996-01-01 00:00:00 — fann att någon kränkning av artikel 1 i första tilläggsprotokollet inte förevarit men att avsaknaden av möjlighet till domstolsprövning av besluten om förlängning av byggnadsförbudet utgjorde en kränkning av artikel 6 i konventionen. Klaganden tillerkändes ersättning för rättegångskostnader. och (dom , Ser. A No 171-A) Målet gällde prövning av förvärvstillstånd enligt jordförvärvslagen (1979:230). Klagandena hade av lantbruksnämnden och regeringen fått avslag på sin ansökan om förvärvstillstånd beträffande en jord-bruksfastighet som de inköpt för . Priset ansågs överstiga marknadsvärdet. I enlighet med bestämmelserna i jordförvärvslagen utbjöds fastigheten till försäljning på offentlig auktion varvid lant-bruksnämnden förvärvade den för enligt åsatt marknads- värdering. Klagandena gjorde gällande bl.a. brott mot artikel 1 i första tilläggsprotokollet därigenom att klagandenas rätt till skydd för deras egendom blivit kränkt genom lantbruksnämndens och regeringens beslut. De påstod också att artikel 6 blivit kränkt eftersom de saknade möjlighet att få tvisten om deras rätt till fastigheten prövad av svensk domstol. biföll klagomålen i sistnämnda hänseende men fann i övrigt att någon kränkning av konventionen inte hade förekommit. Klagandena tillerkändes ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 180-A) Målet gällde främst om ett beslut om ändring av en fastställd byggnadsplan innefattade en prövning av en tvist om klagandens civila rättigheter på ett sätt som medförde att klaganden skulle ha rätt enligt artikel 6 att få tvisten prövad av svensk domstol. fann att detta var fallet och att avsaknaden av rätt till domstolsprövning enligt de gällande svenska reglerna, innefattade en kränkning av artikel 6. Klaganden tillerkändes skadestånd med jämte ersättning för rättegångskostnader. Skärby m.fl. (dom , Ser. A No 180-B) Målet gällde främst om ett beslut om avslag på byggnadslov med hänvisning till rådande byggnadsförbud för det område inom vilket klagandenas fastighet var belägen, innefattade en prövning av en tvist om klagandenas civila rättigheter på ett sätt som medförde att klagandena skulle ha rätt enligt artikel 6 att få tvisten prövad av svensk domstol. fann att detta var fallet och att avsaknaden av rätt till domstolsprövning enligt de gällande svenska reglerna innefattade en kränkning av artikel 6. Klagandena tillerkändes skadestånd med jämte ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 181-B) Målet rörde omhändertagande av barn. I domen avskrev domstolen målet från vidare handläggning sedan regeringen och klagandena träffat förlikning. Genom förlikningen tillerkändes klagandena ersättning med jämte ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 187) Målet gällde rätt till nedsättning av församlingsskatt enligt lagen (1951:611) om viss lindring i skattskyldigheten för den som inte tillhör (dissenterskattelagen). Som förutsättning för skattelindring enligt dissenterskattelagen gällde bl.a. att den skattskyldige var mantalsskriven i för inkomståret i fråga. Klaganden, som var finsk medborgare, var bosatt på men arbetade i . Han var inte mantalsskriven i men ansågs ändå, med hänsyn till den tid som han faktiskt varit bosatt i , vara skattskyldig i . Eftersom han inte var mantalsskriven i riket ansåg dock skattedomstolarna att klaganden inte kunde få nedsättning av församlingsskatt enligt bestämmelserna i dissenterskattelagen. Klaganden gjorde bl.a. gällande att denna rättstillämpning innefattade brott mot hans rätt till religionsfrihet enligt artikel 9 och att rättstillämpningen var diskriminerande mot honom såvitt gällde såväl hans rätt till skydd för religionsfriheten som äganderätten. , som inte gick in på en prövning av religionsfrihetsfrågan, fann att en kränkning av artikel 14 förekommit därigenom att klaganden utsatts för en diskriminerande rättstillämpning vad gällde beskattningen. Klaganden tillerkändes skadestånd med jämte ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 192) Målet gällde huruvida beslut enligt naturvårdslagen (1964:822) om av-veckling av en grustäkt på klagandenas fastighet stått i strid med klagandenas rättigheter enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet samt om tvisten om grustäkten rört klagandenas civila rättigheter så att rätt till domstolsprövning förelegat enligt artikel 6 i konventionen. Domstolen konstaterade att indragningen av klagandenas tillstånd till grustäkt på fastigheten inte var att anse som egendomsberövande i konventionens mening utan som en åtgärd med syfte att reglera användningen av fastigheten. Domstolen konstaterade att åtgärden hade stöd i lag och hade ett legitimt syfte, naturskyddet, samt att återkallelsen av tillståndet inte kunde anses stå i disproportion till syftet. Någon kränkning av artikel 1 i första tilläggsprotokollet ansågs därför inte ha förevarit. Däremot ansåg domstolen att beslutet rört klagandenas civila rättigheter och att de därför borde haft möjlighet att få tvisten om indragningen av tillståndet prövad av domstol. Artikel 6 ansågs därför kränkt. Klagandena tillerkändes skadestånd med samt ersättning för rättegångskostnader. Cruz-Varas (dom , Ser. A No 202) Målet gällde huruvida verkställigheten av ett avvisningsbeslut enligt utlänningslagen (1989:529) stått i strid med artiklarna 3 och 8 i konven- tionen samt om regeringens underlåtenhet att följa kommissionens rekommendation om inhibition av verkställigheten av avvisningsbeslutet stått i strid med artikel 25 i konventionen. Klaganden, som var medborgare i , avvisades till sedan han nekats uppehållstillstånd. Han påstod sig tidigare ha blivit torterad i och hyste allvarlig fruktan för att detta skulle upprepas om han tvingades återvända. Domstolen fann att verkställigheten av avvisningen inte stått i strid med artiklarna 3 och 8 i konventionen. Inte heller innefattade regeringens underlåtenhet att efter-komma kommissionens rekommendationer om inhibition av verkställig-heten brott mot artikel 25. Någon kränkning av konventionen ansågs således inte ha förekommit. A No 212-A) Målet rörde ifrågasatt skyldighet att hålla muntlig förhandling i hovrätt för att tillgodose kravet i artikel 6 i konventionen på rättvis rättegång. Klaganden, som sökt men inte fått anställning som universitetslärare, hade väckt enskilt åtal för förtal mot en medlem av den nämnd som haft att avge yttrande i tillsättningsärendet och mot nämndens föredragande. Såväl tingsrätt som hovrätt ogillade åtalet. Klaganden gjorde gällande bl.a. att en kränkning av artikel 6 förevarit eftersom hovrätten inte hållit muntlig förhandling innan målet avgjordes. Domstolen fann, med hänsyn till omständigheterna i målet och dess betydelse för klagandens rykte som yrkesman och för hans karriär, att hovrätten borde ha hållit förhandling i målet för att tillgodose kravet på rättvis rättegång. En kränkning av artikel 6 ansågs därför ha ägt rum. Klaganden tillerkändes skadestånd med . (dom , Ser. A No 212-B) Målet rörde ifrågasatt skyldighet att hålla muntlig förhandling i hovrätt för att tillgodose kravet i artikel 6 i konventionen på rättvis rättegång. Klaganden hade dömts för förseelse mot vägtrafikkungörelsen (1972:603) för att ha kört traktor på motortrafikled. Domen fastställdes av hovrätten utan att muntlig förhandling hållits. Klaganden gjorde gällande att hovrättens underlåtenhet att hålla förhandling inneburit en kränkning av artikel 6. Domstolen fann, bl.a. med hänsyn till att målet inte gav upphov till några frågor som inte kunde avgöras på handlingarna och överträdelsens ringa karaktär, att avsaknaden av muntlig förhandling i hovrätten inte medfört brott mot artikel 6. Fejde (dom , Ser. A No 212-C) Målet rörde ifrågasatt skyldighet att hålla muntlig förhandling i hovrätt för att tillgodose kravet i artikel 6 i konventionen på rättvis rättegång. Klaganden hade ådömts ett bötesstraff för brott mot vapenlagen (1973:1176) för det han innehaft ett gevär utan föreskriven licens. Domen fastställdes av hovrätten utan att muntlig förhandling hållits. Klaganden gjorde gällande att hovrättens underlåtenhet att hålla förhandling inneburit en kränkning av artikel 6. Domstolen fann, bl.a. med hänsyn till att målet inte gav upphov till några frågor som inte kunde avgöras på handlingarna och överträdelsens ringa karaktär, att avsaknaden av muntlig förhandling i hovrätten inte medfört brott mot artikel 6. M och R (dom , Ser. A No 226-A) Målet gällde omhändertagande av barn för samhällsvård, främst huruvida av socialnämnden beslutade begränsningar av vårdnadshavarens rätt till umgänge med en omhändertagen son, stått i överenskommelse med artikel 8 i konventionen (skyddet för privat- och familjelivet). Under tid då sonen varit placerad i fosterhem hade socialnämnden förbjudit allt umgänge samt också telefon- och brevkontakter mellan vårdnadshavaren och sonen. Nämndens beslut hade fastställts av länsrätt och kammarrätt. Klagandena gjorde gällande att umgängesrestriktionerna stod i strid med artikel 8 i konventionen. Medan kommissionen fann att restriktionerna, såvitt avsåg brev och telefonkontakter, ej var lagligen grundade och därför i strid med konventionen, riktade domstolen ingen kritik mot rättsenligheten av de beslutade åtgärderna. Domstolen fann däremot att - även om åtgärderna haft det legitima syftet att skydda barnets intresse - åtgärderna inte kunde anses nödvändiga för detta syfte. Av detta skäl fann domstolen att artikel 8 blivit kränkt. Vårdnadshavaren och sonen tillerkändes skadestånd med vardera samt ersättning för rättegångskostnader. Rieme (dom , Ser. A No 226-B) Målet gällde s.k. flyttningsförbud utfärdat enligt 28 § socialtjänstlagen (1980:620) sedan ett beslut om omhändertagande av barn för sam- hällsvård hävts. Det rörde också klagandens möjligheter till umgänge med barnet för flyttningsförbudet. Klagandens barn hade vid knappt omhändertagits för samhällsvård och placerats i fosterhem. förbjöds klaganden att flytta barnet från fosterhemmet. Någon reglering av um-gängesrätten ägde emellertid inte rum. Klaganden gjorde gällande att de vidtagna åtgärderna hindrat hans åter-förening med barnet. , som inte fann anledning att kritisera berörda myndigheter, bedömde åtgärderna som nödvändiga i barnets intresse. Klaganden vann alltså inte gehör för påståendet om att en kränkning av konventionen ägt rum. (dom , Ser. A No 250) Målet gällde främst s.k. flyttningsförbud utfärdat enligt 28 § socialtjänstlagen (1980:620) sedan ett beslut om omhändertagande av barn för samhällsvård hävts. Klagandenas barn hade varit omhändertagna för samhällsvård och placerade i olika fosterhem . Omhänder-tagandebesluten och dessas genomförande har prövats av i en tidigare dom (mot , dom , Ser. Efter flera rättegångar hävdes omhändertagandet . Kort därefter förbjöds föräldrarna att flytta barnen från respektive fosterhem. Likaså begränsades föräldrarnas rätt till umgänge med barnen, utan att denna åtgärd var lagligen grundad och utan möjlighet för föräldrarna att få umgängesrätt fastställd av domstol. Klagandena gjorde gällande att de svenska myndigheternas handläggning innefattade ett flertal konventionsbrott, främst mot artikel 8. bedömde de vidtagna åtgärderna som nödvändiga i barnens intresse. Domstolen fann emellertid att den bristande lagligheten av umgängesbegränsningarna och avsaknaden av möjlighet till domstolsprövning innebar brott mot artiklarna 8 resp. 6, vilket regeringen också vidgått. Övriga klagomål ogillades. Klagandena tillerkändes skadestånd med jämte ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 279-A) Målet gällde huruvida en enskild part erhållit en opartisk rättegång i ett tryckfrihetsmål. Klaganden hade väckt enskilt åtal avseende förtal mot författaren till en bok utgiven av samt skadeståndstalan mot förlaget. Klagandens talan grundade sig på vissa uttalanden som gjorts i boken om klagandens politiska uppfattning. Inför rättegången försökte klaganden jäva vissa medlemmar av juryn på den grunden att medlemmar av det socialdemokratiska () inte borde ingå i juryn. Klaganden ansåg att dessas opartiskhet kunde ifrågasättas eftersom såväl bokens författare som förlaget var starkt knutet till den socialdemokratiska rörelsen. Då målet slutligen avgjordes hade fem av de nio jurymedlemmarna olika anknytning till SAP. Juryn fann ej de ifrågavarande uttalandena i boken brottsliga och klagandens talan lämnades därför utan bifall. Klaganden gjorde gällande att han på grund av juryns sammansättning inte fått en opartisk domstols-prövning på sätt anges i artikel 6. fann, liksom kommissionen, med hänvisning till de särskilda omständigheterna i målet, att artikel 6 blivit kränkt eftersom , i den samman-sättning den hade vid avgörandet av tryckfrihetsmålet, inte kunde anses som en oberoende och opartisk domstol. Domstolen konstaterade att det fanns en koppling mellan svarandena i tryckfrihetsmålet och fem av jurymedlemmarna som kunde ge upphov till frågor om dessas oberoende och opartiskhet. Härtill kom avsaknaden av möjlighet till överklagande av den frikännande domen. Klagandens yrkande om skadestånd ogillades medan ersättning för rättegångskostnader utdömdes. (dom , Ser. A No 279-B) Målet gällde avsaknad av domstolsprövning av beslut om koncession för miljöfarlig verksamhet. Ett företag som bedrev avfallshantering hade erhållit för miljöskydd tillstånd att på vissa villkor fortsätta att hantera bl.a. hushållsavfall på ett avfallsupplag som gränsade till klagandenas fastighet. Klagandena hade motsatt sig det begärda tillståndet då de ansåg att det fanns risk att deras dricksvatten skulle förorenas som en följd av hanteringen. Regeringen fastställde beslut. Klagandena gjorde gällande att prövning av ärendet innefattade en prövning av deras civila rättigheter men att de saknat möjlighet till domstolsprövning av tillstånds-beslutet, vilket stred mot artikel 6. Domstolen fann, liksom kommissionen, att artikel 6 var tillämplig på tvisten och att artikeln blivit kränkt eftersom klagandena saknat möjlighet till domstolsprövning av beslutet. Klagandena tillerkändes ideellt skadestånd med vardera samt ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 283-A) Målet gällde rätt till muntlig förhandling inför Regeringsrätten i mål om rättsprövning. Klaganden är ägare till viss mark på vilken finns en grustäkt. Han har tidigare haft tillstånd att utvinna grus från täkten men fick detta tillstånd återkallat. Omständigheterna härikring har tidigare prövats av (mot , dom , Ser. A No 192). Hos begärde han därefter en för-längning av grustäktstillståndet för att avveckla och återställa grustäkten i enlighet med en av fastställd plan. Hans framställning avslogs och beslutet fastställdes av regeringen. Klaganden begärde rättsprövning av regeringens beslut hos Regeringsrätten och begärde därvid att regeringsrätten skulle hålla muntlig förhandling i målet. Regeringsrätten avslog klagandens begäran om förhandling och konstaterade i sak att regeringens beslut inte stred mot någon bestämmelse i naturvårdslagen eller mot någon annan rättsregel. Två ledamöter var skiljaktiga bl.a. i frågan om muntlig förhandling bort hållas. Klaganden gjorde gällande att Regeringsrättens beslut att vägra honom muntlig förhandling i målet stred mot artikel 6 i konventionen. konstaterade att regeringsrätten agerat som första och enda instans i målet, att dess jurisdiktion inte var begränsad till rättsfrågor utan också kunde röra de faktiska omständigheterna och att klagandens talan i detta fall gav upphov till såväl rättsfrågor som faktiska frågor, vilket illustrerats av minoritetens mening i regeringsrätten. Domstolen fann att artikel 6, i vart fall under sådana omständigheter, garanterar en rätt till en muntlig förhandling och att Regeringsrättens vägran att hålla en sådan förhandling utgjort en kränkning av artikel 6. Klaganden tillerkändes ett ideellt skadestånd med samt ersättning för rättegångskostnader. (dom , Ser. A No 283-B) Målet gällde frågan om artikel 6 i konventionen varit tillämplig när det gällde utdömande av böter för rättegångsförseelse och, i så fall, om avsaknaden av muntlig förhandling utgjort en kränkning av artikeln. Klaganden hade vid sammanlagt tre tillfällen dömts av tingsrätt respektive hovrätt för rättegångsförseelse till böter efter att ha uttalat sig otillbörligt i skrift. Utdömandet av böter hade inte i något fall föregåtts av muntlig förhandling. Klaganden gjorde gällande att domstolarna avgjort brottsanklagelser mot honom i strid mot artikel 6. , som beaktade förseelsens rubricering enligt inhemsk lag, förseelsens natur samt straffets art och svårighetsgrad, kom till slutsatsen att artikel 6 inte varit tillämplig på förfarandena. Någon kränkning av konventionen hade därför inte ägt rum. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1995/96:126 Förnyad förklaring enligt artikel 46 i .