prop · GJ0316 · 1996-01-01 00:00:00 — 3 § Rätt till ansvarsbegränsning föreligger inte beträffande 1. en fordran på bärgarlön, sådan särskild ersättning som avses i 16 kap. 9 §, bidrag till gemensamt haveri eller på avtal grundad ersättning för åtgärder som avses i 2 § första stycket 4, 5 eller 6,2. en fordran med anledning av oljeskada som omfattas av 10 kap. 1 § och 2 § första och andra styckena, 3. en fordran som är underkastad en internationell konvention eller en nationell lag som reglerar eller förbjuder begränsning av ansvarighet för atomskada, 4. en fordran med anledning av atomskada orsakad av atomfartyg, 5. en fordran med anledning av skada som har drabbat en lots eller den som är anställd hos någon som avses i 1 § första stycket och vars skyldigheter står i samband med fartygets drift eller med bärgningen, och 6. en fordran på ränta eller ersättning för rättegångskostnader. Ändringen är en följd av att paragrafnumreringen i 16 kap. ändras. I enlighet med vad som gäller på grund av lagförslag 2.1 kan ansvaret för särskild ersättning inte begränsas. 14 kap. Om befraktning av fartyg 66 § Fraktens bidrag till gemensamt haveri skall betalas av tidsbefraktaren. Detsamma gäller bidrag till gemensamt haveri som skall lämnas för bränsle och utrustning som tidsbefraktaren har ombord. Om i gemensamt haveri ersättning betalas för utgift och förlust som tidsbefraktaren har haft, tillfaller ersättningen honom. Tidsbortfraktaren kan utan tidsbefraktarens samtycke rädda personer. Han får även bärga fartyg eller annan egendom när detta inte är oskäligt för tidsbefraktaren. Av tidsbortfraktarens andel av återstoden av bärgarlönen enligt 16 kap. 11 § andra stycket (nettobärgarlönen) tillfaller en tredjedel tidsbefraktaren. Det föreslås flera ändringar i 16 kap. om bärgning, och paragrafnumreringen i det kapitlet har ändrats. Hänvisningen i 14 kap. 66 § till reglerna om nettobärgarlön skall därför avse 16 kap. 11 §. 16 kap. Om bärgning Under denna rubrik finns två paragrafer. I 1 § definieras tre begrepp som används i de följande bestämmelserna, medan 2 § anger tillämpningsområdet för 16 kap. 1 § I detta kapitel avses med 1. bärgning: varje åtgärd som vidtas för att i farvatten bistå ett fartyg eller någon annan egendom som har förolyckats eller är i fara, 2. egendom: all egendom som inte är stadigvarande fastgjord vid strandlinjen, och 3. miljöskada: väsentlig fysisk skada på mänsklig hälsa eller marint liv eller på tillgångar i kustfarvatten, i inre farvatten eller i områden i omedelbar närhet till sådana farvatten, orsakad av förorening, kontaminering, brand, explosion eller liknande allvarliga händelser. Paragrafen motsvarar 1 § i promemorian. Jämför artikel 1 i bärgningskonventionen. Paragrafen innehåller tre definitioner som används i 16 kap. Bärgningsbegreppet omfattar räddningsoperationer i alla farvatten. Uttrycket farvatten har en vidsträckt betydelse. Det är inte begränsat till farleder eller i övrigt till vattenområden som trafikeras av större fartyg utan omfattar alla vatten där det går att framföra någon form av vattenfarkost och alla vatten över huvud som inte är av helt obetydlig omfattning. Reglerna är tillämpliga på fria havet men också på hamnar och på inre farvatten som sjöar, kanaler och floder. Dammar, vattenhål e.d. är däremot inte farvatten i kapitlets mening. Bärgning behöver inte ske med hjälp av ett fartyg. Således gäller 16 kap. även när bärgning sker t.ex. med en helikopter eller med en lyftanordning som står på land. En bärgning förutsätter att egendom är eller har varit utsatt för fara. Däremot krävs det inte i och för sig att räddningsföretaget har lyckats. En rätt till bärgarlön finns däremot bara när bärgaren har räddat ekonomiska tillgångar (se 5 § första stycket). Något sådant krav finns inte när det gäller särskild ersättning enligt 9 §. Begreppet egendom omfattar all egendom som inte är stadigvarande fastgjord vid strandlinjen. Det är fråga om gods som transporteras med fartyget, föremål som tillhör besättning eller passagerare ombord på fartyg e.d. Även frakt som varit i risk faller inom egendomsbegreppet, något som följer av fast praxis inom sjörätten och som därför inte angetts särskilt i lagtexten. Frakten skall därför räknas in i det bärgades värde. Egendomsbegreppet tar dessutom sikte på andra tillgångar, och det förutsätts inte att egendomen har någon anknytning till sjöfart. Luftfartyg är egendom i den mening som avses i 16 kap. Undantaget för egendom som är stadigvarande fastgjord vid strandlinjen innebär t.ex. att en brygga som slitits loss från sina fästen inte omfattas av bärgningsreglerna. Den tredje definitionen avser begreppet miljöskada. Den motsvarar 12 § femte stycket i lagförslag 2.1. Begreppet används i 9 § som handlar om bärgarens rätt till särskild ersättning. Det förutsätts att skadan inverkar på mänsklig hälsa eller på marint liv eller tillgångar i kustfarvatten eller inre farvatten eller områden i omedelbar närhet till sådant farvatten. Det är inte en miljöskada enligt 16 kap. om det livet eller tillgångarna finns på fria havet. 2 § Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga när frågor om bärgning skall avgöras i . Bestämmelserna tillämpas även om det bärgade fartyget och det fartyg som utförde bärgningen hade samma ägare. Bestämmelserna tillämpas inte på fast förankrade eller flytande plattformar eller på flyttbara havsborrningsenheter, när plattformarna eller enheterna finns på en plats där de används för undersökning, utvinning eller produktion som avser havsbottens mineraltillgångar. Paragrafen motsvarar 2 § i promemorian. Jämför artiklarna 2 och 3 samt artikel 12 punkten 3 i bärgningskonventionen. Första stycket innebär att sjölagens regler skall tillämpas när en fråga om bärgning avgörs i . Det är alltså domstolslandets lag som gäller (lex fori), och det saknar betydelse om allmänna principer i den internationella privaträtten pekar ut en annan rättsordning. Det finns dock en särskild lagvalsregel vid fördelning av bärgarlön, se 11 § sjätte stycket. Lagvalsregeln i första stycket är i sig tvingande och binder såväl domstolar som skiljemän här i landet. Det är inte möjligt för parterna att avtala om tillämpning av en annan rättsordning ens i en skiljeklausul, när tvisten skall avgöras i . Som framgår av 3 § kan de flesta reglerna i 16 kap. sättas åt sidan genom avtal. Här betyder alltså lagvalsregeln att svensk rätt skall tillämpas när det avgörs hur långt avtalsfriheten sträcker sig. Andra stycket motsvarar 16 kap. 1 § tredje stycket sjölagen lydelse och 10 § andra stycket lagförslag 2.1. I tredje stycket undantas vissa plattformar och havsborrningsenheter från kapitlets tillämpningsområde. Undantaget förutsätter bl.a. att plattformarna och borrningsenheterna finns på en plats där de används för undersökning e.d. av havsbotten. I andra situationer skall 16 kap. gälla. Så blir fallet exempelvis om det uppstår fara när en plattform transporteras till eller från arbetsplatsen. Jämför 10 § tredje stycket lagförslag 2.1. Det kan tilläggas att sjölagen som allmän lag får vika för en speciallag. Det innebär t.ex. att sjölagen inte tillerkänner bärgare eller andra några befogenheter som strider mot specialreglerna i lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget eller i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Avtalsfrihet, särskild rätt att ingå bärgningsavtal, jämkning Under denna rubrik finns föreskrifter om bärgningsavtal. 3 § Bestämmelserna i detta kapitel tillämpas inte i den mån någonting annat följer av avtal. Ett avtal är dock ogiltigt i den mån det inskränker bärgarens, befälhavarens, redarens eller ägarnas skyldigheter enligt 4 § första stycket 2 eller andra stycket 2. I 11 § fjärde stycket föreskrivs inskränkningar i giltigheten hos vissa avtal om fördelning av bärgarlön. Befälhavaren är behörig att ingå avtal om bärgning på fartygsägarens vägnar. Fartygets ägare, redare och befälhavare är var för sig behöriga att ingå sådana avtal på dens vägnar som äger egendom ombord. Ett avtal om bärgning eller ett villkor i ett sådant avtal får jämkas eller lämnas utan avseende, om 1. avtalet ingicks under otillbörlig påverkan eller under inflytande av fara och avtalet eller villkoret är oskäligt, eller 2. ersättningen enligt avtalet står i missförhållande till värdet av utförda tjänster. Ersättningen enligt avtalet kan sättas ned eller falla bort, om bärgningen föranleddes eller försvårades av bärgarens fel eller försummelse eller om bärgaren vid bärgningen gjorde sig skyldig till bedrägeri eller någon annan ohederlig handling. Paragrafen motsvarar 3-5 §§ i promemorian. Jämför bärgningskonventionen, artiklarna 6 och 7. Av första stycket framgår att de flesta reglerna i 16 kap. är dispositiva och kan sättas åt sidan genom avtal. Parternas rätt att disponera över bärgningen är inskränkt i tre fall: 1. bärgaren, befälhavaren, redaren och ägarna är alltid skyldiga att ta hänsyn till den miljön när bärgningen utförs, 2. det finns vissa restriktioner kring avtal om fördelning av bärgarlönen och 3. det finns möjlighet - enligt tredje stycket - att jämka ett bärgningsavtal. Dessutom innehåller fjärde stycket en regel om att ersättningen kan sättas ned eller falla bort under vissa omständigheter. Stycket anger bara i vad mån 16 kap. är dispositivt. Avtalsfriheten kan vara beskuren genom andra bestämmelser som aktualiseras vid en bärgning. Ett exempel på detta är befälhavarens skyldighet enligt 6 kap. 6 § att bistå den som är i sjönöd. Den skyldigheten kan inte inskränkas genom avtal. I andra stycket finns det legala behörighetsregler som gör det möjligt att träffa bärgningsavtal utan något onödigt dröjsmål. Tredje stycket, som motsvarar 16 kap. 4 § första och andra styckena lydelse och 11 § andra stycket i lagförslag 2.1, anger två situationer där en jämkning av bärgningsavtal kan ske. Bestämmelsen skall tolkas mot bakgrund av att ägarna och redaren typiskt sett befinner sig i en utsatt situation, eftersom deras fartyg eller egendom är eller i vart fall har varit utsatt för fara. Denna brist på balans mellan parterna är inte i sig tillräcklig för en jämkning på ägarens begäran. Det krävs att bärgaren har utnyttjat sin ställning på ett otillbörligt sätt och att villkoren får uppfattas som oskäliga i det särskilda fallet eller att ersättningen står i ett direkt missförhållande till det arbete bärgaren utfört. Som anges i 6 § skall bärgarlönen fastställas med sikte på att uppmuntra till bärgning, och jämkning skall inte kunna ske på ett sådant sätt att intresset av bärgning motverkas. Jämkningsregeln skall inte heller tillämpas så att den motverkar intresset av att bärgningsarbeten utförs för att hindra eller begränsa miljöskador. Såväl bärgaren som hans motpart i avtalet kan åberopa jämkningsregeln. Jämkning till bärgarens förmån blir främst aktuell enligt punkten 2. En jämkning bör kunna ske om bärgaren kraftigt har underskattat den arbetsinsats som krävs för uppdraget. Fjärde stycket motsvarar 4 § tredje stycket i den lydelse som det stycket har haft och 11 § tredje stycket i lagförslag 2.1. En avtalad ersättning kan falla bort under samma förutsättningar som bärgarlön och särskild ersättning (jämför förslaget till 10 § tredje stycket). Bärgningskonventionen omfattar inte den situationen att en avtalad ersättning faller bort. Men som har anförts i avsnitt 8 vid artikel 18 bör en sådan regel alltjämt gälla enligt svensk rätt. Regeln skall dock ansluta till de något ändrade föreskrifterna i bärgningskonventionen om bärgarlön och särskild ersättning. Skyldigheter vid bärgningens utförande Under denna rubrik upptas föreskrifter om de skyldigheter som under själva bärgningen ligger på såväl bärgaren som redare, befälhavare och ägare. 4 § I förhållande till redaren och till ägaren av fartyget eller av någon annan egendom som bärgningen avser är bärgaren skyldig att 1. utföra bärgningen med tillbörlig omsorg, 2. därvid visa tillbörlig omsorg för att hindra eller begränsa miljöskada, 3. söka bistånd av andra bärgare när omständigheterna skäligen kräver det, och 4. tillåta att andra bärgare ingriper, om ingripandet av skälig anledning begärs av befälhavaren eller redaren eller av ägaren till fartyget eller till någon annan egendom som är i fara; om det visar sig att det inte fanns skälig anledning för begäran, skall ingripandet inte påverka storleken av den bärgarlön som bärgaren har rätt till. I förhållande till bärgaren är befälhavaren, redaren och ägaren till fartyget eller till någon annan egendom som omfattas av bärgningen skyldiga att 1. helt samarbeta med bärgaren under bärgningen, 2. därvid visa tillbörlig omsorg för att hindra eller begränsa miljöskada, och 3. ta tillbaka egendomen när den har förts i säkerhet och bärgaren med fog begär att så skall ske. I 6 kap. 6 § andra stycket finns det bestämmelser om varje befälhavares skyldighet att lämna hjälp åt den som är i sjönöd. Paragrafen motsvarar 6-7 §§ i promemorian. Jämför artiklarna 8 och 9 i bärgningskonventionen. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket handlar om bärgarens skyldigheter under bärgningsföretaget. Punkten 2 är tvingande medan övriga skyldigheter kan modifieras eller sättas åt sidan genom avtal, se 3 § första stycket. Stycket ger inte den första bärgaren något obetingat företräde framför andra. Han är skyldig att söka bistånd av andra bärgare och att tillåta ingripande av dem. Skyldigheten preciseras närmare i lagtexten under punkterna 3 och 4. Tanken är att bärgningen skall utföras sakkunnigt och effektivt, och det är inte säkert att den första bärgaren alltid kan uppfylla de kraven (ensam). Ett ingripande från andra bärgare leder normalt till att bärgarlönen fördelas mellan alla som har medverkat i bärgningen. Den första bärgaren får därför en lägre ersättning än om han utfört bärgningen ensam. Men i punkten 4 skyddas han mot en sådan nedsättning, om det har saknats fog för en begäran att andra bärgare skulle ingripa. Stycket har en indirekt betydelse för andra bestämmelser i kapitlet. Bärgarens sätt att utföra bärgningen kan påverka hans ekonomiska ersättning. Enligt 3 § fjärde stycket och 10 § tredje stycket kan ersättningen sättas ned om bärgaren har begått något fel eller varit försumlig. Vid bedömningen av bärgarens handlande har man att utgå från hans skyldigheter så som de anges i förevarande stycke. I andra stycket anges de skyldigheter som befälhavare, redare och ägare har under bärgningsföretaget. Punkten 2 är tvingande, medan punkterna 1 och 3 är dispositiva och kan sättas åt sidan genom avtal, se 3 § första stycket. Befälhavarens skyldigheter enligt paragrafen omfattar inte hjälp åt den som är i sjönöd. Regler om det finns i stället i 6 kap. 6 §. Tredje stycket innehåller en upplysning om detta. Det kan även i annan lagstiftning finnas regler som har stor betydelse vid bärgning. Exempelvis kan räddningstjänstlagen (1986:1102) komma in i bilden. Bärgarlön och särskild ersättning Under denna rubrik finns sju paragrafer som behandlar de båda former av ekonomisk ersättning som kan utgå för ett bärgningsarbete, nämligen bärgarlön och särskild ersättning. Bestämmelserna anger förutsättningarna för att bärgaren skall ha rätt till ersättning, samordningen mellan de båda ersättningarna, beräkningen av dem, betalningsskyldigheten för ersättningarna, fördelning av ersättningen mellan flera bärgare och hos en och samma bärgare samt nedsättning av den ekonomiska ersättningen. 5 § Bärgaren har rätt till bärgarlön, om bärgningen har lett till ett nyttigt resultat. Bärgarlönen får inte bestämmas till högre belopp än värdet av det som bärgades. Vid den beräkningen skall ränta och rättegångskostnader inte räknas in i bärgarlönen. Den som under bärgningen medverkade till att rädda någon till livet har rätt till en skälig andel av den bärgarlön eller av den särskilda ersättning som bärgaren har rätt till. I fråga om ränta på bärgarlön gäller räntelagen (1975:635). Paragrafen motsvarar 8 §, 9 § andra stycket, 14 § och 16 § i promemorian. Jämför bärgningskonventionen, artikel 12 punkterna 1 och 2 och artikel 13 punkten 3 och artikel 16. Första stycket första meningen återger den grundläggande principen att endast nyttiga bärgningsföretag ger rätt till bärgarlön. Bärgningen anses nyttig när ekonomiska tillgångar har blivit räddade. Av andra meningen framgår att bärgarlönen inte kan överstiga värdet av det bärgade; en motsvarande bestämmelse finns i 3 § lydelse. Med värdet av det bärgade avses det verkliga värde som egendomen hade när bärgningen avslutades. Om bärgaren inte kan rädda några tillgångar alls, har han inte rätt till bärgarlön, något som på engelska brukar sammanfattas i uttrycket no cure-no pay. Stycket avser bara bärgarlön. För särskild ersättning gäller andra principer enligt 9 §, som innebär att bärgaren i vissa fall har rätt till ersättning, trots att de ekonomiska värdena har gått till spillo. Andra stycket handlar om räddning av människor. Den som under bärgningen räddade någon eller medverkade i räddningen har rätt till en skälig andel av bärgarlönen eller den särskilda ersättningen. En motsvarande bestämmelse finns i 1 § första stycket andra meningen lydelse. Det kan inträffa att bärgningen inte ger upphov till någon ersättning alls. Så blir fallet om bärgarna inte har räddat någon ekonomisk tillgång och inte heller utfört bärgningsarbete avseende ett miljöfarligt fartyg eller miljöfarlig last. I en sådan situation saknar också den som räddat människor en rätt till ersättning enligt bärgningsreglerna. I tredje stycket anges det att ränta på bärgarlönen utgår enligt räntelagen. 6 § Bärgarlönen skall bestämmas med sikte på att uppmuntra till bärgning och med beaktande av 1. det bärgades värde, 2. bärgarnas skicklighet och ansträngningar i fråga om att hindra eller begränsa miljöskada, 3. bärgarens framgång, 4. farans art och grad, 5. bärgarnas skicklighet och ansträngningar i fråga om att rädda liv samt att bärga fartyget och annan egendom, 6. den tid som bärgarna använde och de kostnader och förluster som bärgarna ådrog sig, 7. den risk att bli ersättningsskyldig och de andra risker som bärgarna och deras utrustning utsattes för, 8. den snabbhet med vilken tjänsterna utfördes, 9. tillgängligheten och användbarheten hos fartyg eller annan utrustning avsedd för bärgning, och 10. graden av beredskap och effektivitet i fråga om bärgarens utrustning samt utrustningens värde. Paragrafen motsvarar 9 § första stycket i promemorian. Jämför artikel 13 punkten 1 i bärgningskonventionen. I paragrafen anges det hur bärgarlönen räknas fram. Det övergripande kriteriet är att bärgarlönen skall bestämmas med sikte på att uppmuntra till bärgning. Genom bärgning är det möjligt att undvika onödig värdeförstöring. Bärgarlönen måste därför ligga på en nivå som gör det ekonomiskt möjligt och intressant för bärgare att utföra räddningsoperationer. Det är på sjöfartens och luftfartens område som bärgningen fyller sin egentliga funktion. Följaktligen är det inom de områdena som det är särskilt angeläget att uppmuntra till bärgning. Rätten till bärgarlön omfattar dock andra situationer också, särskilt som det i 1 § angivna egendomsbegreppet är vidsträckt. Men intresset av en hög bärgarlön är ofta mindre framträdande i de fallen. Paragrafen, som motsvarar 16 kap. 2 § första stycket lydelse, anger tio omständigheter som skall beaktas när bärgarlönen fastställs. Uppräkningen utgör inte någon rangordning mellan omständigheterna. 7 § Bärgarlönen skall betalas av ägaren till fartyget och ägaren till annan egendom i förhållande till värdet av det som bärgades för var och en av dem. Paragrafen motsvarar 10 § i promemorian. Jämför artikel 13 punkten 2 i bärgningskonventionen. Ansvaret för bärgarlönen är delat mellan ägarna till fartyget och annan egendom som har bärgats. Var och en av dem skall alltså ersätta bärgaren i förhållande till den nytta som han har haft av räddningsföretaget. Bärgaren har inte rätt att kräva någon av ägarna på ett högre belopp än vad denne svarar för också slutligt. Det finns alltså inte något solidariskt ansvar för bärgarlönen. 8 § Fördelningen av bärgarlön mellan flera bärgare bestäms på grundval av de omständigheter som anges i 6 §. Paragrafen motsvarar 17 § i promemorian. Jämför artikel 15 punkten 1 i bärgningskonventionen. Paragrafen, som motsvarar 5 § lydelse, handlar om fördelningen av bärgarlön mellan flera bärgare. Fördelningen skall ske enligt de kriterier som läggs till grund för beräkning av bärgarlön enligt 6 §. Det betyder att bärgarnas andel skall bestämmas med ledning av de olika bärgarnas skicklighet, hur snabba de har varit, vilka redskap de har använt osv. 9 § Om bärgaren har utfört bärgningsarbete avseende ett fartyg som självt eller genom sin last hotade att orsaka miljöskada, har han rätt till särskild ersättning för sina kostnader av redaren och ägaren till fartyget. Särskild ersättning skall betalas bara i den mån ersättningen är högre än den bärgarlön som bärgaren har rätt till enligt 5 och 6 §§. Om bärgaren hindrade eller begränsade miljöskada, kan den särskilda ersättningen höjas med högst av bärgarens kostnader. Ersättningen kan dock höjas med högst , om detta är skäligt särskilt med hänsyn till de omständigheter som anges i 6 §. Med bärgarens kostnader i första och andra styckena avses de skäliga utlägg som bärgaren gjorde för bärgningen samt ett skäligt belopp för den utrustning och personal som med fog användes under bärgningen. När ersättningen bestäms skall hänsyn tas till de omständigheter som anges i 6 § 8-10. Om bärgaren av oaktsamhet lät bli att hindra eller begränsa miljöskada, kan den särskilda ersättningen sättas ned eller falla bort. I fråga om ränta på den särskilda ersättningen gäller räntelagen (1975:635). Paragrafen motsvarar 11-14 §§ i promemorian. Jämför bärgningskonventionen, artikel 14 punkterna 1-5. Förevarande paragraf reglerar bärgarens rätt till särskild ersättning. Paragrafen motsvarar 12 § i lagförslag 2.1. med två ändringar. Definitionen av miljöskada har flyttats till 1 § där övriga definitioner av generell betydelse i kapitlet finns. Vidare avser hänvisningarna i förevarande paragraf de nya reglerna om bärgarlön. Detta kan få en materiell betydelse vid tillämpning av samordningsregeln i första stycket andra meningen. Den särskilda ersättningen skall betalas bara i den mån den överstiger en enligt de nya reglerna beräknad bärgarlön. I många fall torde bärgarlönen bli högre vid en sådan beräkning än vad som varit fallet. Betalningen i form av särskild ersättningen kommer då att minska i motsvarande mån. Det får betydelse för ersättningsansvaret gentemot bärgarna, eftersom lastägarna kan bli skyldiga att betala bärgarlön men inte särskild ersättning. Den sammanlagda ersättning som bärgaren har rätt till kommer däremot inte att påverkas. Beträffande tillämpningen av 9 § kan följande sägas i enlighet med vad som redan angetts i anslutning till 12 § i lagförslag 2.1. De grundläggande förutsättningarna för ersättning anges i första stycket första meningen. Det krävs alltså att bärgaren har utfört tjänster avseende bärgning av ett fartyg eller med andra ord att han i ett farvatten har försökt bistå ett fartyg på det sätt som anges i 1 §. En ytterligare förutsättning är att miljön hotas av fartyget självt eller av dess last. Paragrafen gäller t.ex. när bärgaren försöker hindra läckage av drivmedel eller utsläpp av lastolja eller något annat miljöfarligt ämne som transporteras med fartyget. Det finns en rätt till särskild ersättning när bärgaren har hindrat eller begränsat en miljöskada. Redan det förhållandet att han utför bärgningsarbete som avser ett fartyg ger dock rätt till ersättning, om fartyget eller dess last hotar miljön. Det blir i båda fallen aktuellt med en kostnadsersättning i enlighet med vad som närmare anges i tredje stycket. Men om bärgaren har hindrat eller begränsat en miljöskada kan ersättningen höjas med stöd av föreskrifterna i andra stycket.