prop · GJ03184 · 1996-01-01 00:00:00 — Som följd av reform organiserades en stor del av högskolans utbildningar i allmänna och lokala utbildningslinjer. Det dåvarande Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) fastställde utbildningsplanerna för de allmänna utbildningslinjerna och även vilka särskilda behörighetskrav som skulle gälla för tillträde till dessa. UHÄ ansvarade också för antagningen till flertalet av de allmänna linjerna. Högskolorna beslutade om antagningen till de lokala linjerna och fristående kurserna. En avveckling av denna centrala reglering påbörjades under slutet av 1980- talet och fullföljdes . Då beslutade om en genomgripande universitets- och högskolereform som genomfördes . Reformen innebar att regeringens och styrning när det gällde högskolan i huvudsak skulle inriktas på resultaten - i kvalitativ och kvantitativ mening. och högskola fick därmed det fulla ansvaret för sin utbildning och för organisationen av studierna fram till de examina som regeringen beslutat om i högskoleförordningen. Reformen avsåg bl.a. att möjliggöra större mångfald i utbildningsutbudet vid universitet och högskolor. Även där mer eller mindre fasta utbildningsprogram utformats, skulle skillnader kunna råda beträffande såväl studiernas uppläggning och de särskilda förkunskapskraven som utbildningarnas tyngdpunkt och innehåll m.m. reform innebar att varje universitet och högskola blev sin egen antagningsmyndighet. UHÄ lades ned. Lärosätena fick rätt att inom högskoleförordningens vida ramar självständigt fastställa tillträdesbestäm- melserna för sina utbildningar, i fråga om såväl särskild behörighet som urval. Verket för högskoleservice har i sin årsrapport för /94 (VHS skriftserie 1995:2) redovisat vissa erfarenheter av högskolereformen vad gäller tillämpningen av tillträdesbestämmelserna. De förändringar som skett innebär som regel att behörighetskraven har skärpts samt att skilda universitet och högskolor har fastställt olika förkunskapskrav för utbildningar med samma eller likartad benämning. Det har även förekommit att vissa högskolor ändrat tillträdesreglerna med kort varsel. Det har därmed blivit svårt för de sökande att få klarhet om vilka regler som gäller och att få en överblick över sina möjligheter att komma in på en önskad utbildning. 6.4 Sökande till högskolan De som söker till högskolan har en heterogen utbildningsbakgrund. kommer troligen majoriteten av de sökande att ha en annan utbildningsbakgrund än den nya gymnasieskolan. Elever som kommer direkt från gymnasieskolan utgör normalt sett en minoritet av dem som söker till en utbildning i högskolan. Detta förhållande gäller trots att direktövergången har ökat . av de totalt cirka 240 000 personer som inför antagningen konkurrerade om en utbildningsplats var redan registrerade vid en högskoleutbildning. återkom efter uppehåll från högskolestudier. hade inte tidigare läst vid svensk högskola och hade slutfört en gymnasieskoleutbildning /95 eller hade en annan svensk utbildning eller en utländsk utbildning. kom direkt från gymnasieskolan. Det är fler kvinnor än män bland sökande både till längre och till kortare högskoleutbildningar. Av de 105 000 sökande , som inte tidigare studerat vid högskolan var drygt 60 000 () kvinnor. Bland sökande under var könsfördelningen ganska jämn, men i åldern eller äldre var andelen kvinnor . Det var betydligt fler kvinnor än män som hade slutbetyg från endast tvåårig gymnasieskola. Sökande , som ej tidigare läst i högskolan,fördelade per kön, ålder och utbildningsbakgrund (Källa: SCB) Av de tidigare nämnda 105 000 sökande var eller äldre och drygt en tredjedel hade en utbildning från utlandet, vuxenutbildning, folkhögskola eller annan äldre svensk utbildning. Reglerna för tillträde till högskolan måste således tillämpas på mycket heterogena grupper av sökande. Utbildningsbakgrund bland sökande som inte tidigare studerat vid högskolan, framskrivning för åren 1995/96 - 2009/10 (Källa: SCB) Enligt 1 kap. 8 § högskolelagen skall den grundläggande högskoleutbildningen väsentligen bygga på de kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Regeringen får dock medge undantag när det gäller konstnärlig utbildning. Enligt 4 kap. 2 § nämnda lag avgör den högskola som anordnar en utbildning vilka behörighetsvillkor som skall gälla för att bli antagen till utbildningen, om inte annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Regeringens föreskrifter om allmän behörighet finns i 8 kap. 3-5 §§ högskoleförordningen. Enligt 8 kap. 4 § nämnda förordning gäller följande. Allmän behörighet har den som fullföljt ett nationellt program i gymnasieskolan eller har motsvarande svensk eller utländsk utbildning eller den som genom annan verksamhet förvärvat motsvarande kunskaper. Allmän behörighet har också den som är bosatt i , , eller och där är behörig till högre utbildning. Den som har annat modersmål än svenska, danska, färöiska, isländska eller norska skall ha de kunskaper i svenska som behövs. Den som har finska som modersmål och har haft svenska som ämne i finskt gymnasium eller motsvarande finsk skolform eller mer skall anses ha de kunskaper i svenska som behövs. Enligt 5 § i samma kapitel skall även den anses ha allmän behörighet som fyller senast under det kalenderår då utbildningen börjar och varit yrkesverksam före det kalenderår då utbildningen börjar eller på annat sätt förvärvat motsvarande erfarenhet samt har kunskaper i svenska och engelska som motsvarar ett fullföljt nationellt program i gymnasieskolan (25:4- regeln). Enligt 3 § i samma kapitel får en högskola, om det föreligger särskilda skäl, besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor. Enligt punkt 14 i övergångsbestämmelserna till högskoleförordningen gäller till utgången av att den har allmän behörighet som uppfyller kraven på sådan behörighet enligt bestämmelserna i deras äldre lydelse. 7.1 Grundläggande behörighet för studerande från gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: I högskoleförordningen införs kompletteringar| | som avser sökande med slutbetyg enligt det nya betygssystemet | | för gymnasieskolan och den gymnasiala vuxenutbildningen. För | | sökande med betyg enligt det gamla betygssystemet kommer nu- | | varande regler fortsatt att gälla. | | Benämningen allmän behörighet ändras till grundläggande | | behörighet . | | Grundläggande behörighet skall den ha som | | - från gymnasieskolan fått slutbetyg från ett nationellt eller | | specialutformat program och har lägst betyget Godkänd på kurser | | omfattande av antalet gymnasiepoäng som krävs | | för ett fullständigt program | | eller | | - från gymnasial vuxenutbildning fått slutbetyg och har lägst | | betyget Godkänd i kurser omfattande av antalet | | gymnasiepoäng som krävs för ett slutbetyg från gymnasial vuxenut-| | bildning. Utredningens förslag: Utredningen för uppföljning av universitets- och högskolereform föreslår i sitt delbetänkande Allmän behörighet för högskolestudier (SOU 1995:41) att den har allmän behörighet som 1. fullföljt ett nationellt eller specialutformat program och därvid har lägst betyget Godkänd på kurser som omfattar av den minsta garanterade tiden för ett fullständigt program, 2. har lägst betyget Godkänd i kärnämnena engelska, matematik, naturkunskap, religionskunskap, samhällskunskap och svenska i den omfattning dessa ämnen har för Övriga program enligt bilaga 2 till skollagen, 3. har lägst betyget Godkänd på specialarbete. Utredningen framhåller att införandet av ett nytt betygssystem i gymnasieskolan gör en precisering av de nuvarande reglerna för allmän behörighet nödvändig. Enligt utredningen är syftet med behörighetskrav till en viss högskoleutbildning å ena sidan att garantera en viss startnivå för den berörda utbildningen och å andra sidan att ge besked till presumtiva sökande om vad som krävs för att framgångsrikt kunna genomföra den aktuella utbildningen. Utredningen understryker att det är viktigt att högskolans utbildning kan bygga på att de studerande har tillräckliga förkunskaper. Inte minst är detta en förutsättning för att man skall kunna nå de utbildningsmål som finns angivna i examensordningen. I sitt delbetänkande Behörighet och urval (SOU 1995:71) föreslår utredningen att beteckningen allmän behörighet skall ersättas av grundläggande behörighet . Som skäl anförs att denna term är mer rättvisande, eftersom allmän behörighet har varit tillräcklig endast för ett mindre antal högskoleutbildningar. Arbetsgruppens förslag: En arbetsgrupp inom ställer sig i sin promemoria Gymnasieskolan - en bred grund för högskolan! (Ds 1995:56) bakom utredningens förslag till grundläggande behörighet. Därutöver föreslår arbetsgruppen att ämnet svenska som andraspråk skall kunna utgöra ett alternativ till ämnet svenska. Remissinstanserna: En mycket stor majoritet av remissinstanserna instämmer i utredningens förslag. Nästan samtliga remissinstanser stöder förslaget om lägst betyget Godkänd på kurser som omfattar av den minsta garanterade tiden för ett fullständigt program. En klar majoritet anser att det skall krävas minst betyget Godkänd i samtliga kärnämnen utom idrott och hälsa samt estetisk verksamhet. Majoriteten tillstyrker förslaget om minst betyget Godkänd på specialarbetet. De enda tydligt avvikande remissinstanserna är och . Båda konstaterar att utredningens förslag innebär en inte obetydlig skärpning av de nu gällande villkoren för allmän behörighet. Vidare framhåller dessa remissinstanser att utredningen varken presenterar empiriskt material, analys eller principiella resonemang som grund för sina förslag. Skälen för regeringens förslag: En höjning av den allmänna utbildningsnivån är angelägen från såväl de enskildas som samhällets synpunkt. Högre utbildning ger förutsättningar för bättre livskvalitet, ökar individens möjligheter på arbetsmarknaden och främjar tillväxten i samhällsekonomin. En alltmer välutbildad arbetskraft kommer att behövas i alla samhällssektorer . Det är därför angeläget att fler ungdomar väljer att gå vidare till högre utbildning. Även vuxna måste ges möjlighet att genomgå en grundläggande högsko- leutbildning eller att vidareutbilda sig. Den gymnasiereform som tidigare beskrivits och som innebär bl.a. att samtliga gymnasieutbildningar nu är treåriga är ett led i arbetet med att åstadkomma en generell höjning av kunskapsnivån. Regeringen vill nu följa upp gymnasiereformen genom att föreslå vissa förändringar i behörighetsvillkoren för högskolestudier. De nuvarande reglerna för allmän behörighet lades fast innan det var klart hur betygssystemet i den nya gymnasieskolan skulle komma att utformas. Reglerna innehåller inte någon bestämmelse om att de sökande skall ha uppnått en viss lägsta betygsnivå eller uppfylla något annat särskilt kvalitetskrav. En elev med ettor i slutbetyg i alla ämnen är således allmänt behörig till högskolan. Detta beror på att gymnasiebetygen tidigare inte dokumenterat någon kunskapsnivå som bestämts av kursplanens mål. De nya behörighetsvillkor som regeringen föreslår och som redovisats ovan innebär att en anpassning görs till det nu gällande betygssystemet i gymnasieskolan. Villkoren överenstämmer med punkt 1 i utredningens förslag. De nya villkoren för behörighet innebär en skärpning i förhållande till dagens regler. I den nya gymnasieskolan anges i kursplaner vilka kunskaper eleverna lägst skall ha för att bli godkända på en kurs. Betygen relateras således till angivna mål för kursen. Som stöd för lärarens betygssättning finns därtill betygskriterier som förtydligar kraven för betygen Godkänd och Väl Godkänd. I förhållande till det gamla betygssystemet har de kunskapskrav eleverna skall uppfylla markerats tydligare. Med det nya betygssystemet ställs större krav på elevernas prestationer för att nå ett godkänt betyg än vad som tidigare ställdes för de lägsta betygen.Det är väsentligt att högskolan är tillgänglig för så många som möjligt. Den skärpning av de grundläggande behörighetsvillkoren som regeringen föreslår innebär att eleverna måste ha godkänt i flertalet kärnämnen. Någon skärpning därutöver, som utredningen föreslagit, är inte lämplig. I enlighet med utredningens förslag bör benämningen allmän behörighet ändras till grundläggande behörighet . Det är en mer adekvat beteckning, som antyder att det i de flesta fall förekommer ytterligare behörighetsvillkor för olika utbildningar. En elev som på grund av studiesvårigheter i något ämne valt bort detta ämne kan följa ett s.k. reducerat program. Kurser som kan väljas bort får uppgå till högst av poängtalet för ett fullständigt program. Även en elev som har slutbetyg från ett maximalt reducerat program (av ett fullständigt program) kommer således att få grundläggande behörighet om han/hon godkänns på alla kurser. En elev som gått i gymnasial vuxenutbildning uppfyller kraven på grundläggande behörighet om eleven fått slutbetyg och har godkänts på kurser omfattande av det antal gymnasiepoäng som krävs för slutbetyg. Enligt nu gällande högskoleförordning får en högskola besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor, om det föreligger särskilda skäl. Denna regel kommer att finnas kvar och kan användas t.ex. när det gäller utländska studenter. Detta är naturligt i när lärosätena önskar främja stude- randeutbyte och anstränger sig att erbjuda undervisning också på engelska för att göra sina utbildningar internationellt tillgängliga. Regeln kan också tillämpas t.ex. för sådana kurser som högskolorna erbjuder med distansunder- visning, om syftet är att genom denna undervisningsform nå nya grupper studenter. Också i andra fall kan högskolorna med stöd av regeln frånfalla något eller några behörighetsvillkor. Med hänsyn till att det än så länge finns endast begränsade erfarenheter av gymnasieskolans nya betygssystem är det angeläget att de berörda myndigheterna, och , följer utvecklingen och återkommer till regeringen med förslag till åtgärder, om de finner skäl till det. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: skall utfärda föreskrifter för| | högskolornas bedömning av grundläggande behörighet när det gäller| | sökande som har kunskaper från annan utbildning än gymnasieskolan| | eller gymnasial vuxenutbildning, t.ex. folkhögskola, eller från | | annan verksamhet än utbildning. Utredningens förslag: De nuvarande reglerna bör finnas kvar, dvs. varje högskola skall bedöma om den sökandes meriter motsvarar dem som föreskrivs för att gymnasiestuderande skall uppfylla kraven på grundläggande behörighet. Regeln om motsvarandebedömning kan ge behörighet för sökande som läst reducerat program, för sökande från vuxenutbildning och för sökande med utländska gymnasiebetyg om de i övrigt uppfyller kraven på grundläggande behörighet enligt utredningens förslag. Utredningen föreslår även att motsvaranderegeln skall omfatta folkhögskolestu- derande och att regeln skall tolkas så att följande utbildningar ger grundläggande behörighet: 1) folkhögskoleutbildning eller 2) folkhögskoleutbildning som bygger gymnasiestudier eller på grundskola och yrkesverksamhet eller 3) folkhögskoleut- bildning som bygger gymnasiestudier. Folkhögskolorna bör få förtroendet att utfärda intyg för de elever som uppfyller dessa krav. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag, oftast utan några särskilda kommentarer. anser att det behövs en central instans som hjälper antagningsmyndigheterna med mot- svarandebedömningar genom t.ex. bedömningshandböcker så att högskolorna gör enhetliga bedömningar. anser att förordningen bör preciseras när det gäller kraven i svenska för utomnordiska sökande. tar upp de utländska sökande som inte har en avslutad gymnasieutbildning och ställer frågan vilka krav på kompletteringar som skall ställas på denna grupp. påpekar att de sex kärnämnen som nämns redan finns i de behörighetsgivande folkhögskolekurserna. Vidare anser och att man bör ta in och precisera utredningens förslag i hög- skoleförordningen. anser att högskolorna skall ha rätt att medge undantag från kraven i svenska och engelska för studenter - särskilt med tanke på Erasmus-studenter som vill ta examen i . Kunskapskraven i svenska och engelska är också en stötesten för invandrarelever, även om de har bedrivit akademiska studier i sitt hemland. Vidare anser att motsvarandebedömningarna kan bli olika mellan högskolorna och att det därför bör vara tydligare föreskrivet i förordningen vad som skall gälla. Likartade syn- punkter lämnas från . Skälen för regeringens förslag: De nuvarande reglerna om allmän behörighet för de grupper som har en utbildning som motsvarar ett fullföljt program i gymnasieskolan behöver preciseras. Det gäller bl.a. sökande från folkhögskola eller annan behörighetsgivande utbildning samt sökande med utländsk gymnasieut- bildning. Det är angeläget att alla sökande med likartad bakgrund blir enhetligt bedömda. Verket för högskoleservice (VHS) ger ut en s.k. bedömningshandbok, där bl.a. de motsvarandebedömningar finns samlade som tillämpas av de universitet och högskolor, som har slutit avtal med VHS. VHS samlar också bedömningar av utländska utbildningar i en särskild handbok. Enligt regeringens mening bör efter hörande av universitet och högskolor fastställa vilka regler som skall gälla för de ovannämnda grupperna. Därvid skall beaktas att, som tidigare nämnts, sökande som uppfyller kraven på allmän behörighet enligt de regler som gällde före skall anses ha dylik behörighet - i fortsättningen benämnd grundläggande behörighet - t.o.m. . Utredningens förslag vad gäller sökande med folkhögskola, som stöds av , anser regeringen väl avvägt. Regler med denna innebörd bör därför fastställas av . Flera remissinstanser påpekar att det finns ett behov av att precisera vilka krav som skall ställas på utländska studenter när det gäller kunskaper i svenska. Enligt de regler som gällde före skulle kunskaperna motsvara två årskurser på någon linje i gymnasieskolan eller den förberedande utbildningen i svenska för utomnordiska gäststuderande och invandrarstudenter. Denna utbildning reglerades i en särskild förordning. bör fastställa de regler som behövs när det gäller vilka krav som skall ställas på utländska studenters svenskkunskaper. har beslutat att svenska som andraspråk numera är ett alternativt kärnämne som ger behörighet. Detta skall framgå av de nya reglerna. I fråga om högskolornas möjlighet att ge dispens från något eller några behörighetsvillkor, se avsnitt 7.1. 7.3 Grundläggande behörighet enligt den s.k. 25:4-regeln Enligt gällande regler skall också den anses ha allmän behörighet som fyller senast under det kalenderår då utbildningen börjar, varit yrkesverksam och har kunskaper i svenska och engelska som motsvarar ett fullföljt nationellt program i gymnasieskolan. Utredningen anser att någon ändring för denna grupp inte behöver göras. Regeringen delar denna bedömning. års universitets- och högskolereform var kraven kunskaper motsvarande minst två årskurser i engelska. Enligt den övergångsbestämmelse som tidigare nämnts har detta betydelse t.o.m. . I fråga om högskolornas möjlighet att ge dispens från något eller några behörighetsvillkor, se avsnitt 7.1. 8 Särskild behörighet - standardbehörigheter -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: skall efter hörande av | | samt universitet och högskolor utveckla och | | fastställa ett begränsat antal standardbehörigheter för att | | uttrycka kraven på särskild behörighet för de program och kurser| | som vänder sig till nybörjare i högskolan. | | För de utbildningar som leder till yrkesexamina (exklusive de | | konstnärliga examina) enligt högskoleförordningen skall Högskole-| | verket efter hörande av samt universitet och | | högskolor bestämma vilka standardbehörigheter som skall gälla. | | För övriga kurser och program som vänder sig till nybörjare i | | högskolan skall respektive högskola besluta vilka | | standardbehörigheter som skall gälla, alternativt att något krav| | på särskild behörighet inte skall gälla. | | Standardbehörigheterna skall formuleras så att de kan tillämpas| | på sökande från såväl den gamla som den nya gymnasieskolan. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att ett system med standard- behörigheter införs som skall gälla för merparten av de kurser och program som vänder sig till nybörjare i högskolan. Dessa skall fastställas av efter hörande av universitet och högskolor, och Folkbildnings- rådet. De skall formuleras som krav på minst betyget Godkänd på vissa kurser inom gymnasieskolans nationella program. Vidare skall det framgå för vilka utbildningar de är tänkta att gälla. Varje högskola avgör om en viss standardbehörighet skall gälla för en viss kurs eller ett visst program. Utredningen föreslår 16 olika standardbehörigheter. Standardbehörighet 1 innehåller samma krav som utredningen föreslår skall gälla för grundläggande be- hörighet. När det gäller övriga standardbehörigheter ställs krav på genomgångna kurser i gymnasiet, i huvudsak från Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskapsprogrammen. Utredningens förslag till standardbehörigheter definieras utifrån ett antal kurser i gymnasieskolan. Det skall dock finnas olika vägar att uppnå behörigheterna genom motsvarandebedömningar, som högskolorna själva gör. Enligt utredningen är syftet med att ordna behörighetsreglerna i standardbehörigheter att 1. standardbehörigheterna skall kunna gälla för merparten av de utbildningar som är avsedda för sökande som inte tidigare bedrivit högskolestudier, 2. systemet med standardbehörigheter skall kunna beskrivas enkelt och i termer som är begripliga även för dem som saknar erfarenhet från högskoleområdet, 3. systemet skall kunna utformas så att det för en viss standardbehörighet skall vara möjligt att förutsäga i stort sett vilka typer av utbildningar som den ger behörighet för under en relativt , oberoende av studieort, 4. en sökande skall kunna få sin behörighetsnivå prövad, oberoende av om han eller hon söker till en utbildning eller ej, 5. den som vid ett visst tillfälle har bedömts svara mot kraven för en viss standardbehörighet skall anses ha denna behörighet även vid senare ansökningstillfällen. Arbetsgruppens förslag: Standardbehörigheter bör utvecklas och innehålla kurser även från andra program än Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskapspro- grammen. Därmed ges ökade möjligheter för elever från andra program att få behörighet till högskolestudier. bör få i uppdrag att i samråd med göra en genomgång av vilka kurser i övrigt som bör ingå i en förteckning över standardbehörigheter. En sådan förteckning skall fastställas av regeringen i högskoleförordningen, alternativt av i samråd med . Remissinstanserna: En klar majoritet av universiteten och högskolorna förordar utredningens förslag om standardbehörigheter. Bland kommunerna är de flesta av den åsikten att arbetsgruppens förslag är att föredra. Flera remissinstanser, bl.a. , och , hävdar att utredningens förslag om standardbehörigheter är alltför inriktade mot matematik och naturvetenskapliga ämnen. Ett flertal remissinstanser anser att utredningens förslag inte innehåller tillräckliga krav på förkunskaper i språk. Några remissinstanser uttrycker åsikten att utredningens förslag inte uppmuntrar till tvärvetenskapliga studier. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 2 § högskolelagen avgör - som anförts inledningsvis i avsnitt 7 ovan - den högskola som anordnar en utbildning vilka behörighetsvillkor som skall gälla för att bli antagen till utbildningen, om inte annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Regeringens föreskrifter om särskild behörighet finns i 8 kap. 6 § högskoleförordningen.