prop · GJ0348 · 1996-01-01 00:00:00 — Slutligen har vittnen, målsägande och sakkunniga, som skall inställa sig inför tribunalen, enligt lagen möjlighet att få ersättning för sina kostnader för inställelsen. Som anförts i det föregående överensstämmer stadgan för Rwandatribunalen i mycket stora delar med Jugoslavientribunalens stadga. Regler om överförande av lagföring, doms rättskraft och internationell rättshjälp finns i artikel 8, 9 respektive 28. Artikel 28 innehåller föreskrifter om internationell rättshjälp. Enligt denna skall FN:s medlemsstater bistå tribunalen med att identifiera och lokalisera personer, ta upp vittnesmål och annan bevisning samt med att delge handlingar. Medlemsstaterna skall vidare bistå tribunalen med att gripa eller häkta personer och överlämna eller överföra en tilltalad till tribunalen. Av artikeln framgår att uppräkningen inte är uttömmande. Enligt artikel 8 i stadgan är tribunalen parallellt behörig med nationella domstolar, men tribunalen kan alltid begära att en lagföring förs över till tribunalen. Vidare får enligt artikel 9 en gärning, som prövats av tribunalen, inte bli föremål för prövning av en nationell domstol. Däremot kan tribunalen under vissa förutsättningar pröva en gärning som redan prövats av en nationell domstol. Om den nationella domstolens bedömning av brottet inte stämmer överens med vad gärningen är att bedöma som enligt stadgan, eller om handläggningen vid den nationella domstolen inte varit opartisk, oberoende eller endast genomfördes för skens skull, kan tribunalen ändå komma att ta upp gärningen till prövning. Bestämmelserna om internationell rättshjälp, överförande av lagföring och doms rättskraft är identiska med motsvarande bestämmelser i stadgan för Jugoslavientribunalen. Det finns inte några nytillkomna bestämmelser i stadga som ställer krav på lagstiftning. Rätten till offentlig försvarare och målsägandebiträde samt frågan om ersättning till dem som från skall inställa sig för att höras inför Rwandatribunalen, bör regleras på samma sätt som skedde beträffande Jugoslavientribunalen. I de processordningar, som antagits av domarna vid Jugoslavientribunalen respektive Rwandatribunalen regleras frågan om osann utsaga på så sätt att åtal skall väckas vid den aktuella tribunalen. Det saknas därför skäl för att låta svensk domsrätt omfatta straffansvar för osann utsaga inför någon av tribunalerna. Lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. är, som rubriken låter förstå, endast tillämplig i förhållande till Jugoslavientribunalen. Den lämpligaste metoden är enligt regeringens mening att ändra lagen så att den omfattar rättsligt bistånd till båda tribunalerna. Rubriken till lagen bör justeras. Rwandatribunalens stadga innehåller i artikel 29 bestämmelser om tribunalens status och privilegie- och immunitetsbestämmelser. Reglerna är identiska med de för Jugoslavientribunalen. Frågor om immunitet och privilegier för internationella organ m.m. regleras genom lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Enligt 4 § denna lag åtnjuter vissa i bilagan till lagen uppräknade internationella organ och personer med anknytning till sådana organ immunitet och privilegier enligt vad som har bestämts i stadga eller avtal som är i kraft i förhållande till . Bilagan bör, liksom skedde i fråga om Jugoslavientribunalen, kompletteras så att den omfattar Rwandatribunalen och till denna anknutna personer. 5 Verkställighet i av tribunalernas domar -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Fängelsestraff, som av Jugoslavien- eller | | Rwandatribunalen ådömts en svensk medborgare eller en utlänning | | med hemvist i eller på annat sätt stark anknytning till ,| | skall kunna verkställas i . Skälen för regeringens förslag: Stadgorna för Jugoslavien- respektive Rwandatribunalen innehåller i allt väsentligt likalydande bestämmelser om påföljd, överklagande, straffverkställighet och nåd. Tribunalerna kan endast utdöma fängelsestraff. Det finns en gemensam kammare för överklagande. Ett överklagande av en rättegångskammares dom skall enligt Jugoslavientribunalens processordning göras . Om nya omständigheter blir kända kan en dom bli föremål för omprövning. Bestämmelsen angående straffverkställighet innebär att ett fängelsestraff skall avtjänas i en stat som utsetts av respektive tribunal från en lista över stater vilka för säkerhetsrådet uppgivit att de är villiga att ta emot personer som förklarats skyldiga till brott. Fängelsestraffet skall avtjänas i enlighet med tillämplig lag i den berörda staten, under överinseende av respektive tribunal. Frågor om nåd skall enligt tribunalernas stadgor upptas av respektive tribunals president i samråd med övriga domare. Lydelsen av respektive stadga ger visst utrymme för olika tolkning av frågan om det är tribunalen eller verkställighetslandets myndigheter som skall fatta det formella beslutet om nåd. Lagrådet har anfört att de artiklar i tribunalernas stadgor som behandlar nåd är utformade så att de skulle kunna innebära att tribunalen - genom presidenten - endast skall underrätta verkställighetslandet om den anser att nåd kan beviljas. Själva nådebeslutet skulle i så fall meddelas i verkställighetslandet. Regeringen finner dock inte skäl för att utgå från annat än att tribunalerna, genom sin respektive president, också kan avgöra frågor om nåd. Detta påverkar inte den formella makt regeringen har enligt regeringsformen att bevilja nåd i enskilda fall. Av respektive stadgas artikel angående straffverkställighet följer att tribunalerna inte kan tvinga någon stat att ombesörja verkställigheten av ett utdömt fängelsestraff. Har en stat väl erbjudit sig att verkställa straff torde dock innehållet i artikeln vara tvingande, dvs. det går inte att sätta upp villkor som strider mot dess innehåll. har till Jugoslavientribunalens registrator anmält att regeringen erbjuder "... prison accommodation for Swedish citizens and for other persons residing in who have been sentenced to imprisonment by the International Tribunal". har härigenom åtagit sig att verkställa fängelsestraff som ådömts en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist i . Som framgått av redogörelsen ovan är en av förutsättningarna för att tribunalerna skall kunna fullgöra sitt uppdrag att enskilda stater åtar sig att verkställa fängelsestraff. Tribunalens möjlighet att verka förutsätter således att det finns en beredvillighet hos stater att medverka vid verkställighet av straff som tribunalerna utdömt. åtagande skall ses mot denna bakgrund. Frågan om straffverkställighet har också en annan aspekt. Tribunalstadgorna ställer krav på att stater utlämnar även egna medborgare. I propositionen (prop. 1993/94:142) Lagstiftning med anledning av den av inrättade tribunalen för brott i f.d. anfördes att skyddet för svenska medborgare mot landsförvisning i 2 kap. 7 § regeringsformen kunde innebära ett krav på att långa fängelsestraff, som ådöms en från till tribunalen utlämnad person, skall verkställas i (s. 30). Skyddet mot landsförvisning bör nämligen enligt lagrummets förarbeten (bet. 1975/76:KU56 s. 32) uppfattas så att det även avser det fall då utlämning av en svensk medborgare på grund av brott skulle ge anledning till antagandet att den utlämnade skulle bli berövad friheten att han knappast skulle kunna någonsin återvända till . I vissa situationer kunde det därför vara en förutsättning för att utlämning kan ske, att ett eventuellt fängelsestraff verkställs i . Genom lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. har införts möjlighet att utlämna svenska medborgare. Däremot infördes inte möjligheten att i verkställa straff som utdömts av Jugoslavientribunalen. Med hänsyn till det anförda bör därför nu öppnas möjlighet att verkställa straff i enlighet med det av gjorda åtagandet. Vad beträffar Rwandatribunalen har något åtagande om straffverkställighet ännu inte gjorts av . De överväganden som föranledde noten till Jugoslavientribunalen får dock anses gälla även i förhållande till Rwandatribunalen, även om det är mindre sannolikt att det kommer att finnas förutsättningar för verkställighet beträffande någon som döms av den tribunalen. Reglerna om straffverkställighet bör därför gälla i förhållande till båda tribunalerna. Under vissa förhållanden kan det vara särskilt motiverat att åtar sig att verkställa ett fängelsestraff även om detta ådömts en person som inte är svensk medborgare och inte heller har sitt hemvist här. Så kan t.ex. vara fallet om den dömde haft hemvist i eller på annat sätt har stark anknytning till och förutsättningar saknas att verkställa straffet i något annat land. Bestämmelserna bör därför göra det möjligt att verkställighet kan ske i även i sådana undantagsfall. I det föregående (se avsnitt 4.4) har regeringen föreslagit att bestämmel- serna i lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. skall gälla även i förhållande till Rwandatribunalen. För att möjliggöra verkställighet här av fängelsestraff som utdömts av endera tribunalen bör lagen kompletteras med en bestämmelse härom, i vilken hänvisning sker till relevanta bestämmelser i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen). Den lagtekniska lösningen behandlas närmare i författningskommentaren. I likhet med vad som gäller beträffande t.ex. utlämning till tribunalerna och överförande av straffverkställighet enligt internationella verkställighetslagen, bör frågan om verkställighet här avgöras av regeringen. Eftersom tribunalernas stadgor inte lämnar utrymme för att ställa villkor beträffande den dömdes samtycke, dubbel straffbarhet etc., skall någon hänvisning till internationella verkställighetslagens villkor för överförande inte göras. Det finns inte heller anledning att hänvisa till reglerna om påföljdsomvandling eller anpassning till motsvarande svensk påföljd. I bestämmelsen bör dock skapas ett utrymme för regeringen att i enskilda fall, inom de ramar som tribunalens avgörande uppställer, precisera formerna för verkställigheten. Vidare bör det öppnas en möjlighet att tillåta transport genom av en person som av någon av tribunalerna ådömts ett fängelsestraff som skall verkställas i en annan stat. Vid den bedömning som kan göras kan det förutsägas att i mycket liten utsträckning kommer att beröras av framställningar från Rwandatribunalen om åtgärder på den internationella rättshjälpens område. De kostnader som kan bli aktuella får belasta de befintliga resurserna för rättsväsendet. Det går inte att bedöma i vilken utsträckning det kan bli aktuellt att fängelsestraff, som utdömts av någon av tribunalerna, skall verkställas i . Enligt regeringens mening torde förslaget i denna del inte medföra några mer betydande kostnader. Även dessa kostnader torde därför kunna rymmas inom ramen för de befintliga resurserna. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Några övergångsbestämmelser är inte påkallade. 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. Rubriken och 1 § Paragrafen anger bl.a. tillämpningsområdet för lagen. Ändringen innebär att lagen gäller även i förhållande till Rwandatribunalen. Eftersom lagtexten i detta hänseende endast skall identifiera de organ vars framställningar skall åtgärdas enligt vad som sägs i lagen, har beskrivningen av tribunalerna förenklats i förhållande till den ursprungliga lagtextens beskrivning av Jugoslavientribunalen. Rubriken till lagen har anpassats till det utökade tillämpningsområdet för lagen. 12 a § Första stycket anger ramarna för när regeringen kan tillåta att verkställighet får ske i . I första hand kan detta ske om fängelsestraffet ådömts en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist här. Regeringen får dock besluta att fängelsestraff får verkställas här även i andra fall då en person på annat sätt har stark anknytning hit. Det kan t.ex. bli aktuellt om en person, som haft hemvist i men begett sig härifrån inom en inte alltför innan brotten begicks, fälls till ansvar och ådöms fängelsestraff av någon av tribunalerna. Även i fråga om personer som av andra orsaker har en mycket nära anknytning till , utan att vara svenska medborgare eller ha hemvist här, kan det bli aktuellt att i det enskilda fallet erbjuder sig att ansvara för straffverkställigheten. Det anförda gäller särskilt om det inte finns förutsättningar att verkställa straffet i gärningslandet eller i något annat land. Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Genom hänvisning till 25 § internationella verkställighetslagen klargörs till en början att verkställigheten skall ske enligt svensk lag. Hänvisningen till svensk lag innebär också att reglerna om villkorlig frigivning blir tillämpliga. Vidare följer av 25 § andra och tredje styckena internationella verkställighetslagen att verkställighet får äga rum utan hinder av att påföljden är strängare än vad som enligt svensk lag kunnat följa på brotten, att verkställighet inte får ske på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än vad tribunalen bestämt samt att den dömde får tillgodoräkna sig den tid han redan kan ha utstått av påföljden och anhållande- och häktestid. Med hänsyn till tribunalernas rätt att meddela nåd och ompröva domar föreskrivs vidare att verkställighet som pågår här i landet till följd av tribunalernas domar skall upphöra med anledning av underrättelse om ett avgörande av respektive tribunal som innebär att påföljden inte längre får verkställas. Genom hänvisningen i tredje stycket till 40 § internationella verkställig- hetslagen öppnas möjligheten att ge tillstånd till transport genom av en person som skall verkställa ett av en tribunal ådömt straff i en annan stat. 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall Förslaget har behandlats i avsnitt 4.4. Förenta nationens säkerhetsråds resolution 995 (1994) -------------------------------------------------------------------- RESOLUTION 955 (1994) RESOLUTION 955 (1994) Adopted by the Security Antagen av säkerhetsrådet vid Council at its 3453rd meeting, dess 3453:e möte on 1994 -------------------------------------------------------------------- , particular to make practical arrangements for the effective Reaffirming all its previous functioning of the resolutions on the situation International Tribunal, inclu- in , ding recommendations to the Having considered the Council as to possible reports of the Secretary- locations for the seat of the General pursuant to paragraph International Tribunal at the 3 of resolution 935 (1994) of earliest time and to report 1 1994 (S/1994/879 and periodically to the Council; S/1994/906), and having taken 6. Decides that the seat of note of the reports of the the International Tribunal Special Rapporteur for be determined by the of the having regard to mission on Human Rights considerations of and (S/1994/1157, annex I and fairness as well as annex II), administrative efficiency, Expressing appreciation for including access to witnesses, the work of the Commission of and economy, and subject to the Experts established pursuant conclusion of appropriate to resolution 935 (1994), in arrangements between the United particular its preliminary Nations and the State of the report on violations of seat, acceptable to the Coun- international humanitarian law cil, having regard to the fact in transmitted by the that the International Tribunal Secretary-General''''s letter of may meet away from its seat 1 October 1994 (S/1994/1125), when it considers it necessary for the efficient exercise of Expressing once again its its functions; and decides that grave concern at the reports an office will be established indicating that genocide and and proceedings will be other systematic, widespread conducted in , where and flagrant violations of feasible and appropriate, international humanitarian law subject to the conclusion of have been committed in , similar appropriate Determining that this arrangements; situation continues to constitute a threat to 7. Decides to consider international peace and secu- increasing the number of judges rity, and Trial Chambers of the Determined to put an end to International Tribunal if it such crimes and to take becomes necessary; effective measures to bring to 8. Decides to remain actively the persons who are seized of the matter. responsible for them, Convinced that in the parti- cular circumstances of , the prosecution of persons responsible for serious violations of international humanitarian law would enable this sim to be achieved and would contribute to the process of national recon- ciliation and to the restoration and maintenance of peace, Believing that the of an international tribunal for the prosecution of persons responsible for genocide and the other above-mentioned violations of international humanitarian law will contribute to ensuring that such violations are halted and effectively redressed, Stressing also the need for international cooperation to strengthen the courts and judicial system of , having regard in particular to the necessity for those courts to deal with large numbers of suspects, Considering that the Com- mission of Experts established pursuant to resolution 935 (1994) should continue on an urgent basis the collection of information relating to evidence of grave violations of international humanitarian law committed in the territory of and should submit its final report to the Secretary-General by , Acting under Chapter VII of the Charter of the United Nations, 1. Decides hereby, having received the request of the Government of (S/1994/1115), to establish an international tribunal for the sole purpose of prosecuting persons responsible for genocide and other serious violations of international humanitarian law committed in the territory of and Rwandan citizens responsible for genocide and other such violations committed in the territory of neighbouring States, between 1 January 1994 and and to this end to adopt the Statute of the International Criminal Tribunal for annexed hereto; Decides that all States shall cooperate fully with the International Tribunal and its organs in accordance with the present resolution and the Statute of the International Tribunal and that consequently all States shall take any measures necessary under their domestic law to implement the provisions of the present resolution and the Statute, including the obligation of States to comply with requests for assistance or orders issued by a Trial Chamber under Article 28 of the Statute, and requests States to keep the Secretary-General informed of such measures; 3. Considers that the Government of should be notified prior to the taking of decisions under articles 26 and 27 of the Statute; 4. Urges States and inter- governmental and non-govern- mental organizations to contribute funds, equipment and services to the International Tribunal, including the offer of expert personnel; 5. Requests the Secretary- General to implement this resolution urgently and in -------------------------------------------------------------------- , särskilt att vidtaga praktiska åtgärder för att Internationella som bekräftar alla sina tribunalen skall kunna fungera tidigare resolutioner om läget effektivt, och däribland rekom- i , mendera säkerhetsrådet lämpliga som har behandlat general- orter för att möjligt sekreterarens rapporter inrätta Internationella avgivna i enlighet med punkt 3 tribunalen samt att periodiskt i resolution 935 (1994) den 1 rapportera till säkerhetsrådet, (S/1994/879 och 6. beslutar att S/1994/906), och som har Internationella noterat rapporterna från den Rwandatribunalens säte skall särskilde rapportören för bestämmas av säkerhetsrådet, i FN:s kommission för mänskliga varvid hänsyn skall tas till rättigheter (S/1994/1157, rättvisa, liksom till bilaga I och II), administrativ effektivitet, innefattande tillgång till som uttrycker uppskattning vittnen, och sparsamhet, varvid för det arbete som har utförts lämpliga arrangemang, som är av den expertkommission som godtagbara för säkerhetsrådet, inrättades i enlighet med reso- skall överenskommas mellan lution 935 (1994), särskilt och staten där dess preliminära rapport om domstolen har sitt säte, varvid överträdelser av internationell skall iakttagas att humanitär rätt i , vilken Internationella Rwandatribunal- överlämnades med generalsekre- en skall kunna mötas på annan ort terarens skrivelse den 1 än där dess säte är beläget när så (S/1994/1125), bedöms erforderligt för att som ånyo uttrycker sin effektivt kunna fullgöra sina allvarliga oro över de åligganden; och beslutar att ett rapporter som visar att kontor skall inrättas och att folkmord och andra åtgärder skall vidtagas i systematiska, omfattande och där så är möjligt och lämpligt under flagranta överträdelser av förutsättning av avslutande av internationell humanitär rätt liknande lämpliga arrangemang; har förövats i , 7. beslutar att överväga att som fastställer att denna vid behov öka antalet domare och situation fortsätter att utgöra rättegångskammare i Inter- ett hot mot internationell nationella tribunalen, fred och säkerhet, som föresatt sig att sätta 8. beslutar att stopp för sådana brott och att fortsättningsvis aktivt följa vidta effektiva åtgärder för att frågan. lagföra personer som är ansvariga för dessa, som är övertygat om att, under de särskilda omständigheter som råder i , lagföringen av personer som är ansvariga för allvarliga överträdelser av internationell humanitär rätt skulle göra det möjligt att uppnå detta syfte och bidra till nationell försoning och till att fred återställs och upprätt- hålls, som hyser tron att upprättande av en internationell tribunal för lagföring av personer som är ansvariga för folkmord och andra ovannämnda överträdelser av internationell humanitär rätt kommer att bidra till att säkerställa att sådana överträdelser upphör och att rättvisa skipas, som även betonar behovet av internationellt samarbete för att stärka domstolarna och rättssystemet i med särskilt avseende på nödvändigheten av att dessa domstolar skall kunna handskas med ett stort antal misstänkta, som anser att den expert- kommission som inrättades enligt resolution 935 (1994) skall fortsätta i brådskande ordning att insamla bevis- material som har avseende på allvarliga överträdelser av internationell humanitär rätt på territorium och skall framlägga sin slutrapport till generalsekreteraren , som agerar med stöd av kapitel VII av stadga, 1. beslutar härmed, efter att ha mottagit en begäran från (S/1994/1115), att upprätta en internationell tribunal med det enda syftet att lagföra personer som är ansvariga för folkmord och andra allvarliga överträdelser av internationell humanitär rätt begångna på territorium och av rwandiska medborgare som är ansvariga för folkmord och andra liknande brott som har begåtts på grann- staternas territorier mellan och och att i detta syfte antaga stadgan för för , vilken biläggs denna reso- lution, 2. beslutar att alla stater skall samarbeta fullt ut med Internationella tribunalen och dess organ i enlighet med denna resolution och Internationella tribunalens stadgar och att därför alla stater skall vidtaga erforderliga åtgärder med stöd av sin nationella lagstiftning för att uppfylla bestämmelserna i denna resolution och i stadgan, däribland skyldighet för staterna att efterkomma varje begäran om biträde eller beslut utfärdat av en rättegångskammare enligt artikel 28 i denna stadga och uppmanar staterna att hålla generalsekreteraren underrättad om sådana åtgärder, 3. anser att skall underrättas på förhand om beslut enligt artiklarna 26 och 27 i stadgan,