prop · GJ03125 · 1996-01-01 00:00:00 — ATM- tekniken kan sägas förena krets- och paketkopplingsteknikernas fördelar och tekniken är också användbar från låga till mycket höga överföringshastigheter - målet är några Gbps - och i såväl lokala som globala nät. Det är ATM-teknikens potentiella förmåga att möta dessa skiftande behov som är nyckeln till visionen om en enhetlig teknik i hela telekommunikationsnätet. ATM-tekniken ligger också till grund för en nät- och tjänstearkitektur, kallad B-ISDN14, som är föremål för standardiseringsarbete. ATM-tekniken förefaller vara tämligen allmänt accepterad som nästa utvecklingssteg både inom telekommunikations- och dataindustrin. Det finns dock kritiker som menar att tekniken har så allvarliga brister att den kommer att visa sig vara ett stickspår. Vissa experter anser således att den nuvarande s.k. hub- och routertekniken, som ligger till grund för bl.a. Internet, med vissa modifieringar kommer att kunna tillfredsställa även framtidens krav och att ATM- tekniken därför är en onödig omväg. Andra kritiker menar att ATM-tekniken inte kommer att kunna motsvara framtidens kapacitetskrav och att det därför fordras helt nya lösningar. har i sin rapport för tecknat ett scenario för telekommunikationssystemets utveckling fram emot och bortom . Utvecklingen av nätkapaciteten sker i detta scenario gradvis i takt med att trafikvolymen ökar. Även lokala nätverk ()15 och stads- eller kommunnät och motsvarande (MAN)16 byggs med optofiber och kommer att kunna länkas in i stamnätet på ett flexibelt sätt. Den infrastruktur som betjänar större företag och företag och organisationer som är anslutna till stads- eller kommunnät bedöms därför till övervägande delen komma att vara fiberbaserad . När det gäller mindre företag och i ännu högre grad hushåll och privatpersoner väntas trafikvolymerna vara så små att installation av fiber i lokalnäten knappast kan motiveras ekonomiskt. Utvecklingen av den optiska komponentteknologin i riktning mot s.k. passiva optiska nät, d.v.s. nät utan förstärkning och optisk/elektrisk omvandling kan emellertid komma att möjliggöra nya lösningar som medför att fibern kan delas av flera användare allt närmare de enskilda anslutningspunkterna. Man förväntar sig därvid att fibern skall kunna dras till en spridningspunkt som är gemensam för ett kvarter eller större byggnad. Den sista sträckan utnyttjas alltjämt existerande anslutningsnät i form av koppar- eller koaxialkabel men avståndet blir tillräckligt kort för att medge en väsentlig ökning av bandbredden (uppemot några Mbps). I vilken utsträckning denna lösning blir tillgänglig beror huvudsakligen på trafikunderlaget och nätoperatörernas kalkyler och utbyggnadsplaner. ser framför sig en spridning av fiberstrukturen som täcker in samtliga stora företag, många mindre företag samt vissa hushåll. Täckningen kommer dock huvudsakligen att omfatta landets tätbebyggda delar. En bit in kan enligt den tekniska utvecklingen i kombination med ett genomslag för bredbandstjänster medföra att det blir ekonomiskt motiverat att installera fiber med kapaciteten ända fram till den enskilda abonnenten. Huruvida detta verkligen kommer att ske är emellertid starkt omdiskuterat och under alla omständigheter kommer det att finnas öar av abonnenter som knappast kan nås av fibernätet till rimliga kostnader. För dessa återstår en uppgradering med digitala tekniker på den befintliga koppar- eller koaxialkabeln eller anslutning via radio eller satellit. När det gäller användarna av telenäten skiljer sig förutsättningarna åt mellan privatpersoner/hushåll, mindre företag och organisationer samt större företag/organisationer. Trafikströmmarna går mellan alla dessa användarkategorier och passerar i regel det allmänt tillgängliga nätet. En växande del av trafiken sker emellertid i privata nät. Det gäller i första hand trafik som genereras inom de större företagen och organisationerna. gör bedömningen att fram mot kommer en allt större del av de stora företagen/organisationerna att utnyttja egna privata nät som upplåts av nätleverantörerna i form av mer eller mindre permanent uppkopplade förbindelser. För denna användarkategori reduceras m.a.o. det fysiska nätet till att bli ett rent transportnät. Hushållen och många mindre företag kommer däremot att vara hänvisade till det allmänna nätet. anser också att kopplade förbindelser med ATM-växlar kan bli så billiga och tillförlitliga att även större företag och organisationer åter kan komma att finna det fördelaktigt att utnyttja de allmännt tillgängliga näten. I framtidsscenario berörs också tjänsteutvecklingen och huruvida de tjänsteanknutna funktionerna kommer att integreras i näten eller förläggas till olika typer av terminaler. Valet bedöms kunna få vittomfattande följder för hela IT- och teleindustrin, inklusive leverantörer som och således också ha avgörande betydelse för de mycket starka ekonomiska intressen som är involverade i informations- och telekommunikationssystemets utveckling. gör ingen egen prognos för vilken väg utvecklingen kommer att ta men konstaterar att det borde finnas ett mellanting där visionen om ett "intelligent nät" kan förenas med en avancerad terminalutrustning. T Stegen mot en öppen telemarknad 1980 Det blir gradvis tillåtet att koppla privata modem till telenätet. tillåts bedriva rikstäckande mobil telefoni. 1985 Avreglering av marknaden för telefonapparater. 1988-89 Gradvis avreglering av marknaden för företagsväxlar 1991 Tredjepartstrafik tillåts. Temporära principer för samtrafik avseende mobil telefoni fastställs. 1993 Ny telelag, teleterminallag samt lag om radiokommunikation. bolagiseras och blir . Mot en öppen marknad I de flesta länder har nationell telefoni varit förbehållet statsägda monopol. I har det emellertid aldrig funnits något rättsligt monopol när det gäller att anlägga telenät eller erbjuda teletjänster. Marknaden har i stället varit reglerad genom de monopol har haft på olika apparater (telefoner, kontorsväxlar, telefonsvarare, modem, m.m.) för anslutning till det allmänna telenätet. Dessa monopol avvecklades successivt . har också haft en totalt dominerande ställning på den svenska telemarknaden och man har talat om ett naturligt monopol eller de facto monopol. anses av många bedömare vara det land i som har den liberalaste telepolitiken. De nuvarande telepolitiska målen lades i sina huvuddrag fast av 1988. De går i korthet ut på att staten skall svara för att det finns ett sammanhållet och öppet telenät som täcker hela landet och som skall ge enskilda hushåll, näringslivet och den offentliga förvaltningen tillgång till telekommunikationer till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnader. Dessutom skall telesystemet vara uthålligt och tillgängligt under kriser och i krig. preciserade tillgänglighetsmålet till att avse tillgång till telefonitjänster i hela landet till enhetliga priser. Till detta lades statens ansvar för telefonautomater i glesbygd, handikappades tillgång till teletjänster, beredskapsåtgärder och alarmeringstjänst. När riksdag behandlade förslaget till telelag gavs också de telepolitiska målen ett delvis nytt innehåll. Betydelsen för samhälls- utvecklingen av effektiva telekommunikationer framhölls starkare . Det statliga ansvaret för grundläggande telekommunikationer utvidgades från taltelefoni till att omfatta telefax och viss datakommunikation. Fasta förbindelser för exempelvis datakommunikation skall tillhandahållas där de efterfrågas. framhölls effektiv konkurrens som det viktigaste medlet att uppnå effektiva telekommunikationer. Telelagen trädde i kraft . upphörde att vara en myndighet och övergick till att bli det av staten helägda aktiebolaget . Telelagen skall ge staten ett instrument för att garantera att de telepolitiska målen uppfylls som telemarknaden är fri. Lagen föreskriver att de som vill tillhandahålla telefonitjänster och mobila teletjänster eller hyra ut fasta teleförbindelser, måste ha tillstånd. Tillståndet kan förenas med villkor som gör att de telepolitiska målen främjas. Särskilda regler gäller för samtrafik och nummerplaner. I samband med bolagiseringen ingick och staten ett avtal som innebär vissa förpliktelser och begränsningar för . Detta avtal löper ut /96. Europeiska Unionens (EU) strävanden mot en öppen marknad omfattar även telekommunikationsområdet. En s.k. grönbok17 om utvecklingen av den gemensamma marknaden för teletjänster och teleutrustning publicerades . beslutade ministerrådet att all teleinfrastruktur skall liberaliseras . EU utarbetar också fortlöpande direktiv om liberalisering och harmonisering inom olika områden. Tjänstedirektivet påbjuder att teletjänstmarknaden öppnas för konkurrens. Telefoni samt "tillhandahållande och drift av allmänt tillgängligt telenät" får dock fortfarande förbehållas en monopoloperatör. I sådana fall måste villkoren för tillgång till infrastrukturen vara "objektiva och icke-diskriminerande". Direktivet föreskriver också att myndighets- och operatörsfunktioner skiljs åt. Det s.k. ONP-direktivet18 syftar till att främja konkurrens genom att göra det möjligt för andra än de traditionella teleoperatörerna att tillhandahålla nättjänster. Terminaldirektivet behandlar harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om terminalutrustning och om godkännande av utrustning som är avsedd att anslutas till ett allmänt tillgängligt telenät. Det syftar till en fullständig liberalisering av teleterminalmarknaden. Vidare har direktiv utfärdats om fasta/hyrda förbindelser och satellitkommunikation. Ytterligare direktiv förbereds avseende bl.a. mobil- och persontelefoni, rösttelefoni, ka- belTV-nät och telelicencer. Den stegvisa liberaliseringen av den svenska telemarknaden har medfört att antalet leverantörer av telekommunikationstjänster i har ökat starkt. hade sju företag fått tillstånd för såväl telefonitjänster som fasta förbindelser, nämligen , , , , , samt . Utöver dessa företag har erhållit tillstånd för fasta förbindelser. Vidare hade , , , Tele 1 och erhållit tillstånd för enbart telefonitjänst. , , , , , , samt Flightnet hade tillstånd för mobila teletjänster. behandlar också ett antal ansökningar om tillstånd. är aktuella: AB (fasta förbindelser), och (telefonitjänster), Flightnet och (mobila teletjänster), Omsättningen inom den svenska telekommunikationsmarknaden har i en studie för ()19 beräknats uppgå till ca 1994. Detta motsvarar en tillväxt på jämfört med omsättningen 1991. Till telekommunikationsmarknaden räknas då dels nättjänster i fasta och radiobaserade nät för telefoni, datakommunikation och radio/TV- sändning, dels telefoni, publikt tillgängliga meddelandetjänster, kabel-TV företagens underhållningsintäkter samt vissa andra teleanknutna tjänster. Omsättningstalen inom telekommunikationsmarknaden kan jämföras med omsättningen inom hela den svenska IT-marknaden som har uppskattats till för . Parallellt med att marknaden vuxit har också som nämnts en rad nya leverantörer av telekommunikationstjänster etablerat sig. Vid sidan av de fyra stora företagskonstellationerna , , och har bl.a. ett antal företag specialiserade på Internettjänster och s.k. callback- tjänster vuxit fram . Ägarmässigt domineras marknaden alltjämt av staten med en total marknadsandel 1994 på , varav står för . Statens marknadsandel har dock sjunkit jämfört med (och Telias ). Konkurrensen på den svenska telemarknaden är starkast på delmarknaderna för mobiltelefoni och utlandstelefoni. Konkurrensen bedöms också ha lett till en be- tydande prispress på fjärrtrafik och internationell trafik medan delmarknaden för när- och regiontelefoni är relativt opåverkade. Vinsterna av liberaliseringen av telemarknaden i i form av lägre kommunikationskost- nader kan därmed främst sägas ha kommit de stora exportföretagen till del medan den för konsumentmarknaden snarare har medfört en viss prisstegring. Ett viktigt inslag i marknadsutvecklingen fram emot kommer sannolikt att vara att de nationella telekommunikationsmarknaderna efterhand ersätts av en europeisk eller global marknad. Vidare förutses att den lokala marknaden - accessnäten - blir allt mer kommersiellt intressanta som följd bl.a. av att data- och multimediatrafiken ökar. Teknikutvecklingen och en ökad etablering av radiobaserade nät väntas också möjliggöra alternativ till de nuvarande fysiska näten och pressa ner infrastrukturkostnaderna. Telekommunikationsmarknaden domineras av telefonisegmentet, som 1994 hade en totalomsättning på ca . Detta marknadssegment väntas vara dominerande även . Omsättningen beräknas ha ökat till , vilket motsvarar en tillväxttakt på . Inom telefoniområdet väntas när- och regiontrafiken växa snabbast i omsättning som en följd av dels väntade prishöjningar inom ramen för en ombalansering av samtalstaxorna, dels en snabb ökning av uppringd datakommuni- kation. Den snabba tillväxten av mobiltelefoni väntas också fortsätta. Meddelandetjänster, som omfattar elektronisk post, Internettjänster och interaktiva tjänster, är emellertid det marknadssegmentet som väntas öka snabbast i omsättning från nuvarande nivå på ca till . Även omsättningen inom nättjänster väntas växa kraftigt, bl.a. genom en hög volymtillväxt för sammankoppling av lokala användarnät (). Sammantaget väntas omsättningen på nätsidan öka . I detta marknadssegment ingår tillhandahållande av nätkapacitet, privata nät (d.v.s. eget innehav av nät), uthyrning av förbindelser, tillhandahållande av bredbandskapacitet (d.v.s. fiber och kabel samt bredbandstjänster), datakommunikationstjänster, virtuella växeltjänster samt radieringstjänster. fanns det totalt 23 levererantörer av nättjänster i . Den sammanlagda omsättningen inom detta marknadssegment uppgick till . Tjänsten inom detta delsegment består enbart i att tillhandahålla ren nätkapacitet, vilket också brukar benämnas "svart fiber". Utformningen av systemutrustningen överlåts m.a.o. helt till kunden. I finns f.n. två leverantörer av denna typ av tjänst, nämligen och . verksamhet är koncentrarad till medan utnyttjar det befintliga kraftledningsnätet för att bygga ett fibernät mellan de tre storstadsregionerna. Man kan inte tala om någon egentlig konkurrens inom detta delsegment då de få aktörer som finns har helt skilda utgångspunkter för sin verksamhet. I har 13 företag identifierats som verksamma inom denna marknadsnisch. Flertalet av dessa är dock enbart återförsäljare. Endast fem av företagen har egen nätkapacitet. beräknas omsättningen inom detta marknadssegment uppgå till ca , vilket innebär mer än en fördubbling i förhållande till 1991. har Telias marknadsandel sjunkit från . Samtliga de operatörer som har ett mera fullständigt utbud av telekom- munikationstjänster - d.v.s. , Tele 2, och - är verksamma inom uthyrning av förbindelser. är å andra sidan ett exempel på en aktör som specialiserat sig på just denna tjänst och vars verksamhet på telekommunikationsområdet således begränsar sig till uthyrning av förbindelser. Marknadssegmentet kännetecknas av en förhållandevis stark konkurrens och pressad prisnivå. Prisnivån i anses vara låg vid en internationell jämförelse. Privata/kommunala nät sker en mycket stark utbyggnad av privata nät20, inte minst i regi. Det är således inte ovanligt att kommunerna bygger upp kommun- eller stadsnät baserade på egen fiber och/eller radiolänk. Flera olika motiv anförs för kommunernas engagemang i denna verksamhet, bl.a. kostnadsbesparingar som kan göras genom att frikoppla den kommunala förvaltningen från teleoperatörerna, förberedelse inför behov av större överföringskapacitet vid införandet av multimediatjänster, ökad attraktionskraft som etableringsort för företag med stora kommunikationsbehov, profilering av kommunen som IT-kommun samt förväntade prisökningar på nätkapacitet. Enligt PTS- studien finns det ca 100 lokala privata eller kommunala fibernät i landet. I kombination med och Svenska Kraftnäts/Tele2:s stamnät kan dessa lokala nät ses som en allt starkare utgångspunkt för en ny, från helt fristående, nationell nätinfrastruktur. Datakommunikationssegmentet domineras av de ovan beskrivna datex- och datapak- tjänsterna som svarar för drygt hälften av trafikvolymen. Nättjänster inriktade på sammankoppling av lokala datanät har ökat kraftigt och bedöms fortsättningsvis komma att svara för en stor del av volymtillväxten på denna marknad. Omsättningen inom datakommunikationstjänsterna har vuxit jämförelsevis långsamt - från ca 1991 till ca 1994. I dessa tal ingår emellertid endast de kommunikationstjänster som säljs i oavsett om trafiken går över svenska eller utländska nät medan tjänster som säljs utomlands inte omfattas även om trafiken berör det svenska nätet. Eftersom marknaden är internationell är därför den totala omsättning som kan relateras till den svenska marknaden inte längre möjlig att beräkna. Konkurrensen inom detta marknadssegment etablerades relativt tidigt och många av de större företag och företagskonstellationer som etablerats på den svenska marknaden är aktiva på detta område. är fortfarande den helt dominerande leverantören men Telias marknadsandel har sjunkit från till . Detta marknadssegment - som bl.a. består i att i det allmänna nätet avbilda det privata nätets funktioner genom vissa speciella tjänster - har ännu inte utvecklats i någon större utsträckning i . I har däremot detta marknadssegment vuxit mycket snabbt genom en prissättning som gjort denna typ av tjänster attraktivare än alternativa hårdvarulösningar. Många av aktörerna på den svenska marknaden - bl.a. , , , och - har emellertid virtuella nät och växlar på sina produktprogram, varför denna typ av tjänster kan antas komma att växa i betydelse framöver. Sammansmältningen av olika tekniker inom informationsteknikområdet medför att även näten för radio- och TV-distribution måste räknas till nätinfrastrukturen på telekommunikationsområdet. var över 2,1 miljoner svenska hushåll anslutna till kabelTV. I förhållande till 1991 innebär detta en ökning med drygt 300.000 hushåll. Svensk är det dominerande företaget med en marknadsandel på . Andra stora företag på denna marknad är Kabelvision och . Förutom kabelTV-företagen utgör Svensk Rundradio AB21 en viktig aktör på detta område. De radiolänkar och som företaget förfogar över samutnyttjas med mobiltelefonoperatörerna och företaget tillhandahåller också specialtjänster för vissa användargrupper såsom företagsintern TV och videokonferenser. Ytterligare en aktör inom detta marknadssegment är Rymdbolaget som, utöver TV- distribution via sin satellitkapacitet, även tillhandahållet satellitbaserade telekommunikationstjänster. har identifierat 22 företag som är verksamma inom denna delmarknad. Nästan hälften av dessa företag är främst inriktade på s.k. callback-tjänster, d.v.s. att erbjuda tjänster som innebär att ett samtal initieras i det land där priset för samtalet blir lägst. Telefonimarknaden kan med utgångspunkt i marknadsförhållandena delas in i fyra delsegment; när- och regiontrafik, fjärrtrafik, utlandstrafik och mobiltelefoni. För samtliga dessa delmarknader kan konstateras att en stor och växande del av trafiken går igenom privata, främst företagsinterna, nät. Denna trafik utgör ett mörkertal som inte beaktas i den följande redovisningen. Däremot ingår trafik via telefax och s.k. uppringd datakommunikation, vars sammanlagda andel kan uppskattas till av de totala trafikvolymerna. Omsättningen inom detta delsegment uppgick till ca . har fortfarande ett de facto-monopol eftersom inga andra aktörer ännu etablerat sig på denna marknad. Detta beror på att prisnivån i vad avser samtalstaxorna är mycket låg internationellt sett och i jämförelse med prisnivån på övriga delmarknader för telefoni. Detta balanseras i viss mån av att ligger relativt högt i fråga om abonnemangsavgifter. Sammantaget har dock prisstrukturen verkat som ett effektivt etableringshinder för nya operatörer på marknaden för när- och regiontelefoni. På grund av den konstlade konkurrenssituation som skevheterna i prisbildningen givit upphov till sker emellertid nu en snabb ombalansering av telefonitaxorna både i och utomlands. De genomsnittliga prisnivåerna för närsamtal i våra viktigaste konkurrentländer låg 1994 mer än dubbelt så högt som i och prisnivån i var nästan 4 gånger högre än i . har det emellertid skett en betydande utjämning som bl.a. har tagit sig uttryck i en kraftig prissänkning i (som kan förklaras av en växande konkurrens om lokaltrafiken från kabelTV-operatörer) och en prishöjning på i . har de svenska priserna på när- och regionsamtal ökat med och enligt talar allt för att konkurrensen tvingar fram en fortsatt utveckling i denna riktning. Tillgängliga marknadsbedömningar pekar också mot att lokaltrafiken kommer att få en växande betydelse i takt med att olika mer avancerade IT-tillämpningar blir kommersiellt bärkraftiga fram emot . Detta, i kombination med prisförändringarna, väntas medföra att nya aktörer etablerar sig även inom när- och regiontrafiken och att konkurrensen på detta delsegment därigenom ökar. Omsättningen inom fjärrtrafiksegmentet har beräknats uppgå till ca 1994. Även denna delmarknad domineras fortfarande nästan totalt av . har dock Tele2 börjat etablera sig och nått en marknadsandel på . Det finns dock ytterligare ett antal stora operatörer som förbereder en introduktion av fjärrtrafiktjänster på den svenska marknaden och det finns således anledning att räkna med en intensivare konkurrenssituation . Den ovan omtalade ombalanseringen av samtalstaxorna har medfört en sänkning av fjärrtrafikpriserna. Prissänkningen ligger på i storleksordningen . Den totala omsättningen inom utlandstelefonin beräknas ha vuxit från ca 1991 till 1994. var ensamt på marknaden medan bolagets marknadsandel sjunkit till 1994. Även i detta fall är det Tele2 som stått för huvuddelen av marknadsinbrytningen. Totalt finns det dock mer än 20 företag, inklusive de s.k. call-backföre- tagen, som är aktiva inom detta segment. Flertalet av dessa operatörer har dock kommit igång sent och endast nått marginella marknadsandelar detta år. Tillväxten hos dessa nya operatörer inträffar under 1995-1996 och beräknas i PTS studie leda till att Telias marknadsandel inom utlandstelefoni sjunker kraftigt ner mot . Som exempel kan nämnas att prognoser för call- backföretagens omsättning pekar på en ökning från 1994 till 1995. Olika aktörers stora intresse för att etablera sig på delmarknaden för utlandstelefoni bottnar också i skevheterna i prisstrukturen på telefoni- tjänster. I detta fall är det en hög prisnivå relativt andra länder och delmarknader som skapat möjligheter till lönsamma inbrytningar på marknaden. Den ökade konkurrensen har också resulterat i en prisminskning. I listpriset till slutkunderna har reduktionen uppgått till . De verkliga priseffekterna av den ökade konkurrensen är emellertid större än så och yttrar sig bl.a. i de avtal operatörerna sluter med storkunderna och som ge- nomgående innehåller avsevärda rabatter. Ytterligare ett exempel på vilka prissänkningar det i realiteten kan vara fråga om är callback-företagens priser som på vissa destinationer ligger lägre än Telias listpri- ser. Mobiltelefoni Mobiltelefonimarknadens exceptionella tillväxt i är väl känd. Omsättningen har ökat från ca 1991 till ca 1994. dominerade marknaden då ende konkurrenten hade en marknadsandel på endast ett par procent. finns tre väletablerade operatörer i form av , och Europolitan. är fortfarande klart marknadsledande, totalt sett, men bolagets marknadsandel har sjunkit till 1994. Ser man enbart till det nya mobiltelefonsystemet GSM är marknadsandelarna också betydligt mera jämt fördelade mellan de tre operatörerna. GSM-marknaden utmärks av att konkurrensen om nya kunder är mycket hård. Faktorer som extremt snabb tillväxt, förväntningar om en långsiktigt hög vinstmarginal och sjunkande hårdvarukostnader har medfört att marknaden bedömts som mycket attraktiv. Samtalstaxorna för GSM-telefoner har gått ner med sedan GSM-nätet togs i bruk 1993.