prop · GJ03172 · 1996-01-01 00:00:00 — Som ovan nämnts har bankerna givits möjlighet att avyttra innehaven genom att dela ut aktierna i bolagen till aktieägarna. Nämnas kan att , och aviserat en sådan utdelning av fastighetsbolag. PROBLEMKREDITER OCH PROBLEMTILLGÅNGAR Bankkoncernerna Kapitaltäckningen utgör en central komponent i bedömningen av banksystemets återhämtning och motståndskraft mot framtida förluster. Här har avsevärda för- bättringar skett genom en kombination av statliga kapitaltillskott, ägartillskott och intern kapitalrationalisering som redovisats i tidigare avsnitt. bidrog det positiva rörelseresultatet till en fortsatt förstärkning av kapitalbasen. Utvecklingen bekräftar bilden av en stabil konsolidering. De större koncernerna hade vid utgången av (senaste statistik) genomsnittligt en kapitaltäckningsgrad på varav utgjordes av primärt kapital. Moderbankerna låg högre. Som grupp redovisade de fristående sparbankerna en motsvarande kapitaltäckning. Jämfört med det lagstadgade kravet om får de uppnådda nivåerna anses vara betryggande. Internationellt sett har det svenska banksystemet en god kapitaltäckningsgrad och bland de högsta inom . KAPITALTÄCKNINGSGRAD Bankkoncernerna, procent Vid sidan om lönsamhetsutsikterna och kapitalsituationen är institutens finans- ieringssituation av väsentligt intresse för en bedömning av stabiliteten i bank- systemet. En central faktor som påskyndade införandet av den statliga garantin var sårbarheten i bankernas och bostadsinstitutens finansierings- situation. hade gynnsamma förhållanden rått för upplåning utomlands. Institutens beroende av upplåning på interbankmarknaderna i och utomlands var stort. Bankernas totala utlåning till allmänheten översteg inlåningen från densamma med vid utgången av . Obalansen låg helt på utländska valutor. Upplåningen på den utländska interbankmarknaden uppgick till . Neddragningen av svenska instituts möjlighet att låna av utländska banker ledde till en ökning av upplåningskostnaderna. I syfte att underlätta företagens utlands- finansiering via bank gjorde depositioner i bankerna motsvarande i utländsk valuta. Finansieringssituationen är helt annorlunda. Bankerna hade per ett totalt inlåningsöverskott på som utlåningsöverskottet i utländsk valuta reducerats till . Bankernas upplåning på den utländska interbankmarknaden var något lägre än , nämligen . Dessutom har de svenska institutens utlåning till utländska banker ökat . Sett ur ett nettoperspektiv har därför beroendet av den utländska interbankmarknaden minskat med . Prismässigt skiljer sig inte svenska bankers upplåningssituation från kontinentaleuropeiska bankers och de svenska bankerna har en mer robust struktur på finansieringen än som var fallet vid krisen. Den starkare finans- ieringssituationen gör bankerna betydligt mindre sårbara . Bostadsinstitutens finansiering har generellt varit mindre sårbar till följd av de längre löptiderna men även dessa instituts finansieringssituation har tyd- ligt förbättrats. Volymen utestående lån sjunker. Finansieringen har också underlättats genom allmänhetens stora intresse för placeringar i pri- vatobligationer. Finansiering i utlandet utgör av den totala finansie- ringen. Samtliga större affärsbankkoncerner (Nordbanken, , , , ) redovisade som nämnts rörelseöverskott för , om än med stora inbördes skillnader. Genomgående innebar detta resultatförbättringar . För samtliga moderbanker kan det ekonomiska läget betecknas som stabilt. Med sin delvis annorlunda kundstruktur har inte återhämtat sig lika snabbt som övriga koncerner. Kreditförlusterna kulminerade också . har emellertid en fortlöpande resultatförbättring skett med stadigt sjunkande kreditförluster. uppvisade banken ett positivt rörel- seresultat. Bankens stödavtal med staten har, efter uppsägning från bankens sida och godkännande av , upphört att gälla vid utgången av . För bostadsinstituten, varav flertalet ingår i de stora bankkoncernerna, kan konstateras att kreditförlusterna, som låg senare i tiden än för bankerna och som varit av betydligt mindre omfattning, vände nedåt . Instituten har totalt sett uppvisat rörelseöverskott samtliga år. Överskottet ökade 1994 och en viss förstärkning noterades även för perioden jan.-sept. Intjäningsför- mågan är god och I/K-talet har stadigt förbättrats . Ett generellt problemområde för bostadsinstituten utgör utlåningen till yngre bostadsrättsföreningar med hus byggda till höga produktionskostnader och . Dessa har drabbats jämförelsevis hårt av sjunkande räntebidrag och ökade vakanser. Här återfinns en betydande del av institutens problemkrediter. En del av dessa låntagare kan förutses förorsaka kreditförluster . Talen är emellertid inte av den storleksordningen, jämfört med den totala utlåningen, att institutens stabilitet hotas. För statsägda , gäller att beslutade om en omstrukturering. Den innebär att lånestocken med stora förlustproblem, beviljad inom ramen för det statliga regelsystem som gällde , överlåtits till ett särskilt statligt bolag, Venantius. Dess uppgift är att på för staten förmånligast möjliga sätt förvalta lånestocken under resterande avtalstid. har därmed givits stabila förutsättningar att hantera en marknadsmässig och sund lånestock i konkurrens med övriga institut. Gruppen mindre affärsbanker rymmer några etablerade banker samt ett antal relativt nystartade banker. Till gruppen räknas även några utlandsägda svenska dotterbanker. Liksom för de större bankerna har resultatutvecklingen för denna grupp varit positiv och redovisas överskott. Genomgående har de minsta bankerna uppvisat en hög kapitaltäckningsgrad. För de nystartade bankerna är ett karakteristiskt drag att verksamheten är smal med inriktning mot hushållen och med utnyttjande av billiga distribu- tionsformer utan det traditionella kontorsnätet. Marknadsandelarna är ännu små. På utlåningssidan når ingen bank . Även om dessa banker verkat endast och det är svårt att bedöma de långsiktiga lön- samhetsförutsättningarna är deras ekonomiska situation fullt stabil. Gruppen fristående sparbanker, totalt 90 st, rymmer såväl medelstora som mycket små banker. Överlag uppvisar sparbankerna en tillfredsställande stabilitet och en god kapitaltäckning. De större och medelstora bankerna redovisar generellt en starkare resultatförbättring jämfört med de mindre. För ett mindre antal sparbanker tillhörande den allra minsta storleksklassen med en balansomslutning , har återhämtningen gått förhållandevis trögt. Utvecklingen pekar på i vissa fall fortsatt relativt svaga resultat beroende på minskande utlåning och krympande marginaler. analys visar att även om det inte bedöms föreligga några akuta problem behövs det på en bättre intjäningsförmåga. Betydande strukturella förändringar har skett inom sparbankssektorn den senaste tioårsperioden. En fortsatt strukturomvandling inom gruppen fristående sparbanker kan förutses även framöver. tog bl.a. en av de mindre sparbankerna initiativ till en fusion med en näraliggande bank. Detta är ett normalt inslag i en process mot ökad koncentration och lönsamhet i sparbanksektorn. Såsom tidigare skett förutses detta även kunna hanteras av instituten själva. En av de större sparbankerna, , fick vidkännas betydande kreditförluster ännu . För att lösa bankens kapitalproblem har en ombildning till aktiebolag genomförts, varvid har lämnat kapitaltillskott och gått in som en betydande minoritetsägare. Gruppen företagsfinaniserande institut är kreditinstitut med statlig anknyt- ning (Allmänna Hypoteksbank, , Svenska skeppshypotek- skassan, AB , AB Industrikredit och ). De har olika karaktär och uppgifter och redovisar sammantagna tillfredsställande nyckeltal samt en över tiden positiv utveckling. För ett av instituten, AB Industrikredit, fann inspektionen vid sin genomgång att situationen i vissa avseenden var mindre tillfredsställande. Sedan inspektionen lämnade sin rapport har emellertid förhandlingar mellan staten och övriga ägare lett till att Nordbanken övertar hela Industrikredit som blir ett helägt dotterbolag till banken. De problem inspektionen uppmärksammade har därmed fått sin lösning. Vad slutligen avser och Retriva är situationen stabil och den planerade avvecklingen av bolagets tillgångar fortskrider. Sammanfattningsvis kan konstateras att den ekonomiska situationen i de olika institutgrupperna har stabiliserats. genomgång av de enskilda instituten visade att i ett par av dem fanns, trots en återhämtning, kvarvarande problem och viss osäkerhet om den uppnådda stabiliteten. I dessa fall har emellertid förändringar av i första hand ägarbilden skapat stabilare verksamhetsförutsättningar. 10 Förutsättningar för en avveckling Den svenska statens åtagande att garantera att banker och vissa andra kredit- institut kan svara för sina förpliktelser i rätt tid är utomordentligt långtgående. Det var dock en nödvändig åtgärd i det mycket osäkra och kritiska läge som växte fram . Betalningssystemets stabilitet och en fungerande kreditförsörjning är centrala funktioner i samhällsekonomin. Utsätts dessa för allvarliga rubbningar står mycket stora ekonomiska och sociala värden på spel. Varje stat har ett ansvar att tillse att stabilitet värnas och förtroende upprätthålls på dessa områden. Ett så omfattande åtagande kan dock inte vara i kraft om långsiktiga negativa effekter på de finansiella marknadernas funktion och effektivitet skall undvikas. Konkurrensvillkoren måste allmänt sett upplevas som rättvisa och sunda såväl nationellt som internationellt. Det finns också alltid en risk att aktörerna, om åtagandet upplevs som bestående, i olika avseenden anpassar sitt beteende i en riktning som ökar risktagandet och hämmar branschens effektivitet och konkurrenskraft. Förekomsten av sådana effekter är alltid svåra att belägga men inte desto mindre nödvändiga att motverka. Dessa är starka skäl för att beslut avsåg ett temporärt åtagande. Det nuvarande stödsystemet är inte förenligt med en mer normal situation på kreditmarknaden. Frågan är således inte om en avveckling av åtagandet skall ske utan när åtagandet kan avvecklas utan att fordringsägarnas intressen riskeras. Det har i olika sammanhang diskuterats om åtagandet på något sätt kan av- vecklas partiellt, t.ex. att det inte skulle gälla nytillträdande institut på marknaden eller inte gälla för nya förpliktelser. Utöver att sådana åtgärder skulle stöta på en rad svåra avgränsningsproblem är åtagandet av den karaktären att det bör avvecklas helt och fullt . Det tillkom när stabiliteten i betalningssystemet endast kunde garanteras genom att statens åtagande omfattade samtliga fordringar. Vid återvunnen stabilitet i systemet bör det i konsekvens härmed upphöra att gälla för samtliga fordringar . I det följande görs en bedömning av huruvida de ekonomiska förutsättningarna för en avveckling kan sägas föreligga, vilket inkluderar den samhällsekonomiska bilden. Även situationen inom tillsynsområdet samt vissa regleringsfrågor finns det anledning att uppmärksamma. Den tidigare genomgången av institutens ekonomiska och finansiella situation har visat att den svenska kreditmarknaden ånyo uppnått en god finansiell stabilitet. Detta gäller generellt för såväl olika grupper av institut som för olika stor- leksgrupper. I ett antal fall har kunnat konstatera kvarstående problem men dessa har bedömts vara hanterliga med hänsyn till uppnådd konsolidering och intjäningsförmåga. För ett par bolag, och AB Industrikredit, har det bedömts nödvändigt att genom ägarförändringar skapa förutsättningar för en fortsatt stabil verksamhet. Olika åtgärder har här vidtagits i syfte att undanröja nämnda problem. analys visar på ett allmänt ökat konkurrenstryck och mindre marginaler. Trenden mot fortsatt minskande kreditförluster har varit stabil. Den trenden förutses bestå även om förlusterna på fastighets- marknaden ännu inte helt har ebbat ut. Den långsiktiga räntenedgången stärker därtill fastighetsmarknaden och minskar risken för ytterligare större kreditförluster. Problemkrediterna är alltjämt relativt stora för en del institut men en successivt ökad reserveringsgrad innebär att framtida förluster på dessa krediter bör bli begränsade. Det finns med dessa förutsättningar goda möjlig- heter till en fortsatt hävdad resultatutveckling även om utsikterna självklart varierar mellan de enskilda instituten. Banksystemet har därtill en stark kapi- taltäckning som buffert mot eventuella oförutsedda förluster. Den stabila internationella finansieringen visar att utländska placerare har förtroende för de . I dagens situation är ratinginstitutens bedömning generellt att det statliga stödet inte spelar någon stor roll för kre- ditvärdigheten. Bedömare av den svenska kreditmarknaden är medvetna om stödets temporära karaktär och har tagit hänsyn till det. Oberoende av stödet har bankerna något olika värdering beroende på faktorer som kreditportföljens kvalitet, intjäningsförmåga och kapitaltäckning. När åtagandet upphör kan allmänt sägas att en även i formellt hänseende normalisering av kreditvärderingen sker från en tidigare delvis konstlad vär- deringsgrund. Även om en avveckling redan är intecknad kan åtgärden väntas bli uppmärksammad. Vissa nedgraderingar kan inte uteslutas, delvis betingade av kortsiktiga psykologiska reaktioner. Detta får ses som ett naturligt inslag i normaliseringen och utgör inget hot mot bankernas och övriga kreditinstituts möjlighet till finansiering. Analysen i dess helhet visar att en normalisering av verksamheten skett. Detta bekräftas också av att instituten på förfrågan ansåg att det statliga bankstödet nu var moget att avvecklas utan risk för fordringsägarna. En normalisering utesluter inte fortgående strukturrationaliseringar. Framtida lönsamhet kommer i ökad utsträckning att bli beroende av kostnadseffektivitet. Detta är emellertid problem av annat slag än de som banksystemet nu övervunnit. I analys görs även försök till en allmän bedömning av in- stitutens känslighet för en negativ utveckling av det allmänna ränteläget eller på fastighetsmarknaden. Effekterna är naturligtvis i många fall svåranalyserade, bl.a. med hänsyn till de olika anpassningsmöjligheter som föreligger. Bankernas i huvudsak goda utveckling trots uppgången i de långa räntorna under det året visar att sådana möjligheter finns. En problembeskrivning visar att de negativa konsekvenserna i stort vid t.ex. en höjning av den allmänna räntenivån bör kunna rymmas inom ramen för de löpande resultaten. Kapitaltäckningen skulle inte hotas. Denna slutsats utgår från läget . Räntenivån är innevarande vinter lägre. I konsekvens härmed bör bankerna kunna tåla en motsvarande kraftigare ränteuppgång. konstaterar att bankerna generellt bör ha blivit känsligare för ränte- höjningar än tidigare som följd av de stora obligationsportföljerna och fastig- hetsinnehaven. Även en försämring av läget på fastighetsmarknaden med tillkommande nedskrivningsbehov har bedömts kunna hanteras inom ramen för det uppnådda resultatet. Dessutom innebär bankernas möjligheter att dela ut aktier i fastighetsförvaltande bolag att beroendet av fastighets-marknaden kan minskas. Bankstödet infördes då samhällsekonomin utsattes för osedvanligt kraftiga störningar. Den svenska ekonomin uppvisade tydliga inslag av deflation med betydande prisfall på olika tillgångsmarknader, en kraftig realräntestegring och snabbt stigande arbetslöshet. Osäkerheten om utvecklingen och oron för framtiden var större än . Hushåll och företag såg sig tvungna att prioritera återhållsamhet och skuldsanering. I detta svaga och osäkra allmänekonomiska läge var det synnerligen viktigt att myndigheterna tog ansvar för att säkerställa stabiliteten i betalningssystemet. En kedja av bankkonkurser skulle ha fått dramatiska effekter på ekonomin. är det ekonomiska läget i viktiga avseenden ett helt annat. De senaste årens starkare konjunktur har lett till snabb produktionsökning inom industrin med kraftigt ökande export och investeringar samt betydande resultatför- bättringar. Även vissa tjänstenäringar har utvecklats positivt. Byggnadsverk- samheten har emellertid varit svag. Vidare har den privata konsumtionen varit återhållen beroende på ett högt sparande i kombination med betydande finanspolitiska åtstramningar. Inflationen har varit stabilt låg under en följd av år. BNP ökade 1994 med och uppskattas ha stigit med . Även om en försvagning av industrikonjunkturen kan förutses uppvisar det allmänekonomiska läget en helt annan stabilitet än i början av1990- talet. Hög självfinansieringsgrad inom industrin och högt sparande bland hushållen har hållit tillbaka kreditefterfrågan. En fortsatt tillväxt liksom lägre räntor bör lägga grunden till inte bara ökad kreditefterfrågan utan också till stabilare tillgångsvärden och säkerheter för institutens kreditgivning. Eftersom bankkrisen till stor del hade sin grund i en djup fastighetskris och bankerna har stora fastighetsinnehav, är situationen på fastighetsmarknaden av stor betydelse. Prisrekylen för kommersiella fastigheter var dramatisk med som ovan nämnts prisfall på för centrala fastighetslägen i storstäderna. En motsvarande kraftig prisuppgång hade skett . Hyresnivåerna i de bästa lägena utvecklades likartat om än med mindre amplituder. På bostadsmarknaden har förändringarna generellt varit mindre dramatiska men i huvudsak följt samma mönster. En heltäckande bild av det nuvarande marknadsläget och utsikterna medger inte statistiken. De historiska erfarenheterna av stora prisfall är vidare begränsade. Allmänt sett kan dock konstateras att det tidigare mycket dystra läget i samband med den fallande pristrenden ersatts av ett stabilare läge . För kommersiella lokaler har tendenserna till stigande priser och hyror varit tydligast i storstädernas centrala delar där vakansgraden sjunkit och uthyrningsaktiviteten ökat väsentligt. För bostadsfastigheter får läget också sägas vara stabilare än . har vissa prisökningar på hyreshus och egnahem kunnat noteras. I botten ligger bättre konjunktur och sysselsättningsläge. Den tidigare fruktade tredje vågen av kreditförluster i anknytning till hushållens bostadslån har som nämnts inte inträffat. Som ovan framhållits finns de största finansiella pro- blemen på bostadsmarknaden inom vissa kategorier bostadsrättsföreningar med hus byggda och . Totalt sett utgör dessa bostäder dock en begränsad del av marknaden. Även om återhämtningen på fastighetsmarknaden således ännu är partiell och generellt sett svag innebär detta omslag ändå en ökad ekonomisk stadga för bankernas fastighetsengagemang totalt sett. Marknaden är i bättre balans med långsiktigt bättre anpassade fastighetsvärden än . Inom denna stabilare ram kan emellertid förutses en del fortsatta problem. Dessa är delvis väl identifierade och av begränsad omfattning för institutens totala ekonomi. Bankkoncernernas stora kommersiella fastighetsinnehav är ett annat och nytt inslag av mer strukturell karaktär både för bankerna och för fastighetsmar- knaden. En avyttring av dessa innehav kan ske på olika sätt och kräva olika lång tidsutdräkt. Som ovan redovisats har beslutat åtgärder som underlättar en avyttring genom s.k. fission. Den långsiktiga räntenedgång som skett minskar också riskerna för ytterligare nedskrivningsbehov. Sammantaget måste avvecklingen av bankernas fastighets-tillgångar bedömas kunna ske utan stora problem. En konklusion av den genomgång som här gjorts av läget i kreditinstituten och i samhällsekonomin är att de ekonomiska förutsättningarna nu är uppfyllda för att avveckla bankstödet. En avveckling av statens åtagande innebär inte något hot mot det finansiella systemets stabilitet och fordringsägarnas intressen riskeras inte. En konsekvens av den svenska bankkrisen är att tillsynen av kreditinstituten samt i vissa delar den reglering som omfattar såväl instituten som tillsynen kritiskt måste granskas. Tillsynens effektivitet och inriktning samt institutens egen styrning och kontroll av verksamheten är frågor som därvid ställts i fokus. Vid sidan om myndigheternas ansvar visar erfarenheterna att instituten själva måste ta ett större eget ansvar för ökad säkerhet i verksamheten. Genomlysningen av stödsökande institut under krisåren visade på betydande brister i bankernas system för styrning, information och kontroll. På myndighetsnivå arbetar med en mer funktionsinriktad organisation varvid ökad kompetens inom området riskhantering getts stor vikt. Arbetet syftar bl.a. till att skärpa kraven på institutens egen styrning och kontroll av viktiga riskområden. I krisens spår framkom även att normala försiktighetsprinciper inom den traditionella kreditgivningsverksamheten i många fall hade åsidosatts. Internationellt står hanteringen av andra risker i fokus, i första hand i samband med handeln med derivatinstrument. Detta gäller också för . Även på det området kommer betydande tillsynsinsatser att krävas ; kravet måste ställas att instituten skall uppnå en tillräckligt god kompetens och riskkontroll. Ett annat prioriterat område omfattar striktare värderings- och redovisningsregler för olika slag av tillgångar. menar att behovet av ett större antal platsundersökningar är en viktig tillsynserfarenhet. Gjorda erfarenheter pekar emellertid också på brister i det regelverk som reglerar institutens verksamhet samt i viktiga avseenden tillsynens förutsätt- ningar. Regeringen tillsatte som följd härav (FI 1995:09, dir. 1995:86). Kommittén skall bl.a. utreda vilka regler för risk- hantering och intern kontroll samt för beslutsfattande i instituten som bör gälla. Den skall vidare analysera riktlinjerna för tillsynen samt behovet av nya regler för sanktioner. Begreppet vårdslös kreditgivning och förutsättningarna för skadeståndsskyldighet skall också utredas. Ett annat område av stor vikt är att överväga behovet av särskilda regler för situationer då ett enskilt institut har finansiella svårigheter. Arbetet att öka säkerheten på de finansiella marknaderna måste ske i samverkan mellan myndigheter, instituten och andra aktörer på marknaden. Det bör framhållas att detta arbete i stora delar sker inom ramen för EU-samarbetet samt i olika internationella organisationer. Med de insikter som vunnits och de olika åtgärder som är under genomförande kan dock konstateras att myndigheterna står bättre rustade än tidigare att verka för ökad säkerhet. Det svenska banksystemet levde under stabila och hårt reglerade förhållanden under i stort sett hela efterkrigstiden . Den sam- hällsekonomiska utvecklingen var också stabil. I konsekvens härmed kom det för svensk del aldrig att bli aktuellt att införa någon särskild ordning för garanti av insättarnas medel i bank. Allmänhetens bankinlåning betraktades som helt trygg. Av olika skäl kom emellertid sådana garantisystem att införas i flera andra länder där erfarenheterna delvis var annorlunda. Med den svenska bankkrisen i nära minne och med den friare struktur och ökande konkurrens som vinner insteg på marknaden, har det ansetts finnas goda skäl att även i ha ett system som bestående stärker konsumentskyddet sedan statens temporära åtagande avvecklats. Den enskilde skall vara tillförsäkrad ett sådant skydd för sina insättningar i bank att en eventuell kris i en bank inte riskerar insättarens medel upp till en rimlig nivå. Ett annat skäl för att ha ett system för insättningsgaranti är att denna fråga finns reglerad inom EU i ett särskilt direktiv som medlemsländerna skall införliva i sina lagstiftningar. har fattat beslut (prop. 1995/96:60, bet. 1995/96:NU7, rskr. 1995/96:83, SFS 1995:1571) om ett svenskt system för insättningsgaranti som trädde i kraft /1996. Detta system finansieras av bankerna själva och utgör en garanti för att insättningar i bank upp till nivån per person och bank inte går förlorade vid en konkurs. Insättnings- garantins ändamål är primärt att utgöra ett väl avgränsat och säkert skydd för i första hand konsumenterna.