prop · GJ034 · 1996-01-01 00:00:00 — En sådan bestämmelse bör vara tillämplig oavsett om och den främmande staten har tillträtt en konvention eller har någon bilateral överenskommelse på området eller inte. En begränsning till åklagare och undersökningsdomare kan leda till att vissa stater inte kan utnyttja de nya reglerna. Det är inte ovanligt att förundersökning på vissa områden - t.ex. på narkotikabrottsområdet - leds av en särskild myndighet eller att förundersökningen helt och hållet sköts av polisen. Det kan enligt regeringens mening inte komma i fråga att generellt öppna en möjlighet för t.ex. utländska polismyndigheter att ansöka om den aktuella åtgärden. Situationen är däremot annorlunda om i förhållande till en främmande stat träffar en överenskommelse om att en framställning får komma från annan än en undersökningsdomare eller åklagare. har ju vid sådana över- läggningar möjlighet att bedöma om den främmande statens önskemål på denna punkt är acceptabelt. Bestämmelserna bör utformas så att de lämnar utrymme för sådana överenskommelser. I promemorian föreslås att en framställning inte skall få beviljas om den gärning som framställningen gäller inte motsvarar brott enligt svensk lag. Avser framställningen en gärning som har karaktär av politiskt brott kan ett bifall komma i fråga endast om framställningen kommer från en stat som har tillträtt europeiska konvention om bekämpande av terrorism och gärningen utgör brott som avses i denna konvention. Justitiekanslern har i sitt remissyttrande efterlyst ett klargörande om en framställning kan avslås i andra fall. Enligt regeringens mening bör de förutsättningar som sätts upp för att rättsligt bistånd över huvud taget skall komma i fråga vara desamma som gäller enligt lagen om bevisupptagning åt utländsk domstol. Kravet på dubbel straffbarhet och att gärningen i princip inte får ha karaktär av politiskt brott bör således vara av absolut natur. Om dessa krav inte är uppfyllda skall framställningen således avslås. Är dessa förutsättningar däremot uppfyllda innebär detta inte att framställningen alltid måste bifallas. Som Justitiekanslern anfört i sitt remissyttrande kan det i undantagssituationer vara så att förhållandena i den främmande staten är sådana att det skulle framstå som stötande och från politiska utgångspunkter kanske omöjligt att låta svenska myndigheter genomföra en förundersökning här i landet. Den i promemorian valda formuleringen att förhör får hållas ger enligt regeringens mening utrymme för att vägra bistånd i sådana situationer. I promemorian föreslås att Riksåklagaren skall pröva om en framställning skall avslås. Mot bakgrund av vad som anförts finner regeringen emellertid det vara en mer lämplig lösning att ett formligt beslut om att avslå en framställning skall fattas av regeringen. Regeringen återkommer i författningskommentaren till den närmare utformningen av reglerna. När det gäller handläggningen av en framställning väljer regeringen i förhållande till promemorians lagförslag en något annorlunda lösning, som delvis har sin förebild i 11 § lagen (1994:569) med anledning av inrättandet av Internationella tribunalen för brott i f.d. . 5.2 Bevisupptagning vid svensk domstol -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Bevisupptagning vid svensk domstol skall | | kunna ske även på begäran av en utländsk åklagare. I den | | utsträckning kommit överens om det med främmande stat | | skall även annan ha rätt att begära bevisupptagning. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att utländsk åklagarmyndighet skall ges behörighet att begära bevisupptagning. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrar sig i denna del tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol regleras endast bevisupptagning på begäran av utländsk domstol, annan judiciell myndighet eller det europeiska patentverket (1 §). Med judiciell myndighet avses annan sådan myndighet än domstol, t.ex. undersökningsdomare (prop. 1930:5 s. 5). Allmän åklagare anses i det här sammanhanget inte falla under begreppet judiciell myndighet (se t.ex. prop. 1956:100 s. 10). Lagstiftningen ger således inte möjlighet för utländsk åklagare att begära bevisupptagning vid svensk domstol. Den angivna begränsningen i lagstiftningen innebär att man inte tar till vara alla möjligheter att underlätta brottsutredning som berör flera stater eller personer som befinner sig i annan stat än den där utredningen pågår. Det svenska kravet på att en begäran om bevisupptagning skall komma från en domstol eller myndighet som fyller liknande funktion tar inte hänsyn till att en brottsutredning i många länder sker i en annan ordning än vad som är fallet här. I en del länder faller det inte på domstol utan t.ex. på åklagaren att komplettera utredningen med utomlands upptagen bevisning. Då den svenska lagstiftningen inte gör det möjligt att åtgärda en sådan begäran riskerar man dessutom att en svensk begäran om bevisupptagning inte verkställs ifall den aktuella staten har ett krav på ömsesidighet i sin rättshjälpslagstiftning. I promemorian föreslås att lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol ändras så att bevisupptagning kan genomföras även på begäran av utländsk åklagare. Regeringen menar att det är en lämplig avgränsning att ha en generell bestämmelse som innebär att utländsk åklagare blir, vid sidan av utländsk domstol och undersökningsdomare, behörig att begära bevisupptagning. Det bör dock, liksom när det gäller förhör under förundersökning (se avsnitt 5.1), lämnas utrymme för att ingå överenskommelse med främmande stat om att en framställning får komma från någon annan än en domstol, undersökningsdomare eller åklagare. Med hänsyn till detta föreslår regeringen att, i den utsträckning träffat avtal om det, även annan än en domstol, undersökningsdomare eller åklagare skall vara behörig att begära bevisupptagning vid svensk domstol. Med sådana ändringar blir rubriken till lagen om bevisupptagning åt utländsk domstol språkligt sett något missvisande. Som tidigare nämnts (avsnitt 4.2) förbereds inom en genomgripande reform av lagstiftningen angående internationell rättshjälp. Mot bakgrund av detta finns det inte nu skäl nog för att ändra lagens rubrik. 5.3 Bevisupptagning vid utländsk domstol -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Svensk åklagare skall hos svensk domstol | | kunna begära att bevisupptagning på förundersökningsstadiet sker| | vid utländsk domstol. Bevisupptagning vid utländsk domstol skall| | även kunna avse målsägande och medmisstänkta som inte är tilltalade| | i målet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrar sig i denna del tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Svensk åklagares behörighet att begära bevisupptagning vid utländsk domstol Såsom redovisats i det föregående (avsnitt 4.2) finns det inga regler i svensk rätt som hindrar en svensk åklagare från att under förundersökning begära bistånd från utländsk åklagare. Sådana hinder kan däremot finnas enligt den främmande statens lagstiftning. I vissa länder krävs t.ex. - av samma skäl som gällt i - att framställningen om inbördes rättshjälp härrör från en utländsk domstol. Enligt 1 § lagen (1947:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol får i mål eller ärende som är anhängigt vid svensk domstol rätten förordna att bevis skall tas upp vid utländsk domstol. Lagen ger sålunda inte svensk åklagare möjlighet att under en förundersökning begära sådan bevisupptagning. Det svenska straffprocessförfarandet är så konstruerat att det i allmänhet ankommer på rätten att avgöra om bevis skall upptas utom huvudförhandling. En förundersökningsledare kan dock enligt bestämmelserna i 23 kap. 13-15 §§ begära att bevisupptagning skall ske under förundersökningen. Det gäller främst fall då ett vittne vägrar att yttra sig under förundersökningen, då föremål eller handling skall tillhandahållas för besiktning eller då det finns risk för att ett bevis går förlorat innan huvudförhandling kan hållas. Sådana situationer kan naturligtvis bli aktuella även då bevisningen finns utomlands. Det saknas enligt regeringens mening skäl för att i fråga om brottsutredning som sträcker sig över gränserna ha en reglering som kan inverka hämmande på möjligheterna att kunna slutföra utredningen. Remissinstanserna har också tillstyrkt promemorians förslag att lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol ändras så att svensk åklagare hos svensk domstol kan begära att bevisupptagning skall ske i främmande stat. Frågan om att begära bevisupptagning utomlands torde i praktiken bli aktuell i mål där åklagare enligt reglerna i 23 kap. är förundersökningsledare. Regeringen delar därför promemorians bedömning att en begäran skall få göras av åklagare och inte av annan som kan vara förundersökningsledare. Regeringen föreslår mot bakgrund av detta att promemorians förslag i denna del genomförs. Förhör vid utländsk domstol med målsägande och medmisstänkta som inte är tilltalade i målet I promemorian föreslås vidare att det skall bli möjligt att enligt lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol föranstalta om förhör utomlands med en målsägande som inte för talan och med en medmisstänkt som inte är tilltalad i det mål i vilket förhöret begärs. När det gäller målsägandeförhör innebär förslaget en utvidgning av gällande reglering. Vid tillkomsten av lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol gällde att förhör med målsägande inte ansågs utgöra bevisning i mening. När det gällde förhör med part i rättegång, dvs. parter i tvistemål, tilltalade och målsägande som för talan, togs endast förhör under sanningsförsäkran med part i tvistemål upp som ett särskilt bevismedel. Det var enligt den då gällande regleringen inte heller möjligt att ta upp förhör med målsägande utom huvudförhandlingen. Genom en lagändring, som trädde i kraft , har förhör med målsägande fått en annan ställning (prop. 1986/87:89, SFS 1987:747). De skall numera uttryckligen behandlas som bevisning. Detta gäller oavsett om målsäganden är part i rättegången eller inte. Det är också numera möjligt att hålla sådana förhör utom huvudförhandling (37 kap. 3 § jämförd med 36 kap. 19 § ). Med hänsyn till den ändrade regleringen i fråga om förhör med en målsägande är det enligt regeringens mening konsekvent att också införa en möjlighet till sådana förhör inför en utländsk domstol. I promemorian föreslås också att det i 1 § andra stycket lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol införs en regel om att förhör med målsägande som inte för talan skall få tas upp vid utländsk domstol. Enligt första stycket i paragrafens nuvarande lydelse får bl.a. bevis i form av partsförhör under sanningsförsäkran tas upp vid utländsk domstol. Detta innefattar inte förhör med målsägande som för talan. Med promemorians förslag blir konsekvensen att målsägandeförhör kan tas upp vid utländsk domstol endast om målsäganden inte för talan. Detta är inte önskvärt. Regeringen föreslår i stället den lösningen att första stycket kompletteras på sådant sätt att uppräkningen av de bevis som får tas upp vid utländsk domstol även omfattar målsägande. Förslaget i fråga om förhör med medmisstänkta har enligt promemorian tillkommit i förtydligande syfte. Genom rättsfallet NJA 1990 s. 273 är det i och för sig redan fastslaget att lagen om bevisupptagning vid utländsk domstol kan analogiskt tillämpas när det gäller bevisupptagning med en medmisstänkt. För tydlighetens skull är det dock lämpligt att lagens 1 § får en utformning som uttryckligen anger att bevisupptagning vid utländsk domstol även omfattar förhör med medmisstänkta. Enligt bestämmelserna i 37 kap. kan förhör i bevissyfte ske utom huvudförhandling även då part inte hörs under sanningsförsäkran. Bevisupptagning i form av förhör med den tilltalade eller med part i tvistemål som inte hörs under sanningsförsäkran kan således ske vid svensk domstol. Det saknas tillräckligt underlag för att i detta ärende behandla frågan om sådana förhör skall kunna tas upp även vid utländsk domstol. Som nämnts i det föregående (avsnitt 4.2) pågår inom en översyn av lagstiftningen om internationell rättshjälp. Frågan får övervägas vidare i samband med denna översyn. De föreslagna ändringarna bedöms inte medföra några ökade kostnader för staten. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft , lämpligen . Några övergångsbestämmelser behövs inte. 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol 1 § I första och andra styckena har endast några mindre språkliga justeringar gjorts. I tredje stycket anges vilka som är behöriga att begära bevisupptagning. Lagändringen innebär att, förutom undersökningsdomare samt det europeiska patentverket, även utländsk åklagare är behörig att begära bevisupptagning vid svensk domstol. Bestämmelsen är i denna del av generell karaktär. Behörigheten är inte beroende av att har någon form av överenskommelse med den främmande staten eller att svenska myndigheter har möjlighet att begära bevis- upptagning i den aktuella staten. Dessutom har paragrafen kompletterats med en bestämmelse som innebär att även annan kan vara behörig att göra en framställning om bevisupptagning. Behörighet tillkommer den som enligt en internationell överenskommelse som är bindande för får göra framställning om bevisupptagning. Bestämmelsen avser såväl bilaterala avtal som multilaterala överenskommelser. Denna bestämmelse omfattar formellt även det europeiska patentverkets behörighet att göra framställning om bevisupptagning. Eftersom lagen på flera ställen innehåller särregler som gäller i förhållande till det europeiska patentverket har det bedömts som lämpligt att även i fortsättningen uttryckligen nämna verkets behörighet att göra en framställning om bevisupptagning. Motiven för ändringarna i tredje stycket har behandlats i avsnitt 5.2. 8.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol 1 § I paragrafen regleras under vilka förutsättningar bevisupptagning får ske vid utländsk domstol och vilka former av bevisning som får tas upp. Paragrafens första stycke har ändrats så att förhör med målsägande kan tas upp vid utländsk domstol. Dessutom anges uttryckligen att det är möjligt att ta upp förhör med medmisstänkta, som inte är tilltalade i målet, vid utländsk domstol. Ändringen utgör endast ett förtydligande av den ordning som redan gäller. I andra stycket har endast vissa språkliga justeringar gjorts. Det tredje stycket är nytt. Genom bestämmelsen får även åklagare rätt att i samband med en pågående förundersökning begära att bevisupptagning skall ske vid en utländsk domstol. Åklagaren skall vända sig till domstolen, som gör framställning till den utländska domstolen. Av hänvisningen till 23 kap. 13-15 §§ följer att förhör kan hållas med vittnen och sakkunniga och att skriftliga bevis kan företes eller tillhandahållas. Bestämmelserna gäller inte förhör med den misstänkte själv. Åklagare kan sålunda inte heller utverka sådana förhör vid utländsk domstol. Ändringarna har kommenterats i avsnitt 5.3. 8.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet 9 § Genom paragrafen införs en möjlighet för svensk åklagare att på begäran av utländsk åklagare förordna om förhör på förundersökningsstadiet. Regleringen innebär att tvångsmedel kan tillgripas i fall då den som skall höras vägrar medverka till att förhör kommer till stånd. Bestämmelsen har kommenterats i avsnitt 5.1. Som en första förutsättning gäller att en förundersökning eller ett liknande förfarande har inletts i den främmande staten. Bestämmelsen är inte begränsad till förfaranden som exakt motsvarar det svenska förundersökningsför- farandet. Det skall dock vara frågan om ett på något sätt formaliserat förfarande som syftar till att utreda brott. Det krävs däremot inte att utredningen nått det stadium då någon bestämd misstänkt person finns. Som en ytterligare förutsättning gäller att den gärning som utreds skall motsvara brott enligt svensk lag. Mycket snäva begränsningar gäller också i fråga om brott som har karaktär av politiskt brott. Behöriga att göra framställning är utländsk undersökningsdomare och åklagare. Även annan är behörig om i förhållande till den främmande staten kommit överens om detta. Denna reglering omfattar såväl bilaterala avtal som multilaterala sådana. Förhöret skall hållas enligt bestämmelserna i 23 kap. . Det innebär att förhör kan komma i fråga såväl med en misstänkt som med någon annan som kan antas komma att lämna uppgifter av betydelse för utredningen. För förhöret gäller samma regler om tvångsmedel, tidsfrister m.m. som för förhör under en svensk förundersökning. 10 § I paragrafen, som är ny, regleras förfarandet då en framställning om förhör på förundersökningsstadiet görs. En framställning skall ges in till . Den skall ges in på diplomatisk väg såvida inte och den aktuella staten har kommit överens om direkt kommunikation. I paragrafen ges bestämmelser om vilka uppgifter som måste framgå av framställningen. Om framställningen inte är komplett i detta hänseende men det i övrigt framgår att den kan utgöra grund för att hålla förhör, bör ingivaren få tillfälle att komplettera framställningen med de uppgifter som saknas. Det torde även vara lämpligt att kontrollerar att den eller de personer, som önskas hörda, kan påträffas i landet. Om så inte är fallet kan Utrikes- departementet genast redovisa ärendet till den som gjort framställningen med upplysning om att framställningen inte kan åtgärdas och anledningen till detta. skall enligt andra stycket överlämna framställningen till Riksåklagaren för de åtgärder som påkallas av framställningen. Det normala torde bli att Riksåklagaren överlämnar framställningen till den åklagarmyndighet där förhörspersonen eller någon av dessa finns. Sedan Riksåklagaren återfått handlingarna från den åklagarmyndighet som haft att verkställa den begärda åtgärden skall ärendet redovisas till , som därefter skall redovisa ärendet till den som gjort framställningen. Finner vid sin inledande granskning av framställningen, eller framkommer det senare under ärendets handläggning, att det finns skäl för att avslå framställningen skall regeringen pröva denna fråga. Detta framgår av tredje stycket. 1 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottsmålsområdet Härigenom föreskrivs att det i lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete på brottmålsområdet skall införas tre nya paragrafer, 9-11 §§, samt närmast före 9 § en ny rubrik av följande lydelse. Förhör i samband med förundersökning 9 § Om en förundersökning eller liknande förfarande pågår i en främmande stat får efter framställning från en undersökningsdomare eller en åklagarmyndighet i den staten förhör hållas enligt bestämmelserna i 23 kap. . En framställning om förhör får inte beviljas, om den gärning som framställningen gäller inte motsvarar brott enligt svensk lag. Avser en framställning enligt första stycket fråga om ansvar för gärning som har karaktär av politiskt brott äger första stycket tillämpning endast om framställningen har gjorts av en undersökningsdomare eller en åklagarmyndighet i en stat som har tillträtt den europeiska konventionen om bekämpande av terrorism och gärningen utgör brott som avses i denna konvention. 10 § En framställning om förhör skall på diplomatisk väg ges in till , om inte i förhållande till den främmande staten har kommit överens om en annan ordning. skall överlämna framställningen till Riksåklagaren, som prövar om framställningen skall bifallas. Framställningen skall innehålla uppgift om - den eller de personer som skall höras, - den brottsliga gärningen samt tid och plats där den ägt rum, - vad förhöret skall avse. Om framställningen inte skall avslås, skall Riksåklagaen överlämna ärendet för vidare handläggning till åklagarmyndigheten på den ort där någon av de personer som skall höras finns. 11 § skall redovisa ärendet till och underrätta Riksåklagaren därom. skall redovisa ärendet till undersökningsdomaren eller åklagarmyndigheten i den främmande staten. 2 Förslag till lag om ändring i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §1 -------------------------------------------------------------------- Har i visst mål eller ärende Har i visst mål eller ärende en utländsk domstol gjort fram- utländsk domstol gjort framställ- ställning hos domstol här i ning hos en domstol här i riket riket om vidtagande av någon om vidtagande av någon till till rättegången hörande åtgärd, rättegången hörande åtgärd, såsom såsom upptagande av ed, upptagande av ed, anställande av anställande av förhör med part förhör med part eller upptagande eller upptagande av bevis av bevis genom vittne, genom vittne, sakkunnig eller sakkunnig eller syn eller av syn eller av skriftligt bevis skriftligt bevis och överlämnas och varder framställningen framställningen genom utrikes- genom departementet till den svenska överlämnad till den svenska domstolen, skall den begärda domstolen, skall den äskade åtgärden vidtas i enlighet med åtgärden vidtagas efter vad i denna lag. Vad som har sagts denna lag sägs. Vad sålunda skall inte tillämpas, om det är stadgats äge dock ej fråga om ansvar för gärning som tillämpning, där fråga är om inte motsvarar brott enligt ansvar för gärning som ej svensk lag. I mål om ansvar för motsvarar brott enligt svensk brottslig gärning får inte heller lag. Ej heller må i mål om en part höras på ed eller under ansvar för brottslig gärning sanningsförsäkran. part höras på ed eller under Avser en framställning enligt sanningsförsäkran. första stycket fråga om ansvar för Avser framställning enligt gärning som har karaktär av första stycket fråga om ansvar politiskt brott skall denna lag för gärning som har karaktär av tillämpas endast om fram- politiskt brott äger denna lag ställningen har gjorts av en tillämpning endast om fram- domstol i en stat som har till- ställningen har gjorts av trätt den europeiska kon- domstol i stat som har ventionen tillträtt den europeiska om bekämpande av terrorism och konventionen gärningen utgör brott som avses i 1977 om bekämpande av terrorism denna konvention. och gärningen utgör brott som Lika med utländsk domstol avses avses i denna konvention. i denna lag utländsk Lika med utländsk domstol undersökningsdomare, utländsk avses i denna lag annan åklagarmyndighet och det euro- utländsk judiciell myndighet peiska patentverket. och det europeiska patentverket. **FOOTNOTES** 1 Senaste lydelse 1979:99. 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol skall ha följande lydelse. -------------------------------------------------------------------- Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § -------------------------------------------------------------------- I mål eller ärende som är vid I mål eller ärende som är svensk domstol anhängigt må anhängigt vid en svensk domstol rätten förordna, att bevis genom får domstolen förordna, att bevis vittne, sakkunnig, syn eller genom vittne, sakkunnig, syn förhör med part under sannings- eller förhör med part under försäkran eller skriftligt bevis sanningsförsäkran eller skall upptagas vid utländsk skriftligt bevis skall upptas domstol. vid en utländsk domstol.