prop · GJ0350 · 1996-01-01 00:00:00 — En grundläggande fråga vid analysen av motpartsriskerna vid clearing och avveckling är hur clearingen är organiserad och vilka aktörer som har direkta affärs- och avtalsförhållanden med varandra. Om en clearingorganisation tar del i clearing och avveckling kan förhållandena se ut enligt följande. Partsförhållande föreligger mellan clearingorganisationen och medlemmarna, t.ex. värdepappersinstitut och större institutionella investerare. Clearingmedlemmarna kan ha avtal med, förutom clearingorganisationen, motparterna i sådana affärer som hanteras av clearingorganisationen, t.ex. börsmedlemmar. Dessutom har clearingmedlemmarna avtal med sina kunder. De senare kan vara clearingmedlemmens kunder men de kan också vara s.k. indirekta clea- ringmedlemmar, exempelvis värdepappersbolag eller institutionella investerare som av ett eller annat skäl inte deltar i clearingverksamheten. Kunderna i värdepappersaffärerna har partsförhållande direkt eller indirekt med en clearingmedlem. Denna beskrivning är förenklad, exempelvis kan en clearingorganisation, som (), ha direkta avtalsförhållanden med kunderna. Utöver clearingmedlemmarna och clearingorganisationen kan andra aktörer ta del i clearingen och avvecklingen på sådant sätt att riskbilden påverkas. Exempelvis kan en clearingorganisation hantera leveransförpliktelserna medan avvecklingen av betalningsåtagandena genomförs via banksystemet. I det sistnämnda fallet har parterna att beakta risken för fallissemang hos den eller de banker som hanterar betalningarna. Banker, värdepappersbolag och andra aktörer kan även på andra sätt ta del i avvecklingsprocessen, t.ex. genom att förmedla betalningar, ställa garantier för värdepappersaffärer eller för clearingorganisationens åtagande och vara s.k. depåbank. Operativa risker är risker för störningar i sådana system, t.ex. data- och kommunikationssystem, som är kritiska för att clearing och avveckling skall fungera. Om exempelvis någon komponent i ADB- eller kommunikationssystemet inte fungerar hos en clearingorganisation eller hos en clearingmedlem kan det resultera i en försening av avvecklingen och att likviditetsproblem därigenom uppstår. Operativa problem kan även öka kreditrisken. Ett exempel på detta är om systemet för övervakning och kontroll av positionerna i handeln inte fungerar. En annan risk är den legala risken vid handel med finansiella instrument. Mot- partens behörighet att ingå en affär avseende en viss typ av instrument eller med ett viss innehåll kan t.ex. bli ifrågasatt. Även lagligheten av en trans- aktion med finansiella instrument kan i vissa fall komma att ifrågasättas. Vidare kan följderna för en affär eller för ett clearing- och avvecklingssystem vara svåra att förutse av att en part ställer in betalningarna eller går i konkurs. (Se om riskerna bl.a. SOU 1993:114 s. 157-163). 4.1.2 Hantering av riskerna vid clearing och avveckling För att hantera och begränsa de i föregående avsnitt behandlade riskerna vid clearing och avveckling krävs att deltagarna har väl fungerande riskhante- ringssystem. Sådana system skall förebygga och begränsa de kredit-, likviditets- och operativa risker som föreligger samt förhindra att det uppkommer en systemrisk. Riskhanteringssystemet skall förebygga den risk som kan uppstå om någon av parterna vid clearing och avveckling saknar förmåga att infria sina förpliktelser att leverera och betala. Av väsentlig vikt är därvid att det medger en kontinuerlig övervakning av de egna positionerna samt motparternas finansiella ställning samt att uppkommande finansiella och operativa problem snabbt kan åtgärdas med hjälp av riskhanteringssystemet. Om clearing och avveckling sker genom en clearingorganisation är det ett vanligt krav att organisationen skall ha tillräckliga resurser för att i vart fall klara av att genomföra avvecklingen även om en av clearingmedlemmarna ställer in betalningarna. Resurserna kan vara clearingorganisationens egna men kan också, i ett decentraliserat system, vara garantier och andra åtaganden från medlemmarna. Ett riskhanteringssystem skall även omfatta tillförlitligheten av de operativa system som är kritiska för clearingen och avvecklingen, t.ex. ADB-, kommunikations- och adminstrativa system. För ett tillfredsställande riskhanteringssystem krävs en analys av vilka risker som finns vid clearing och avveckling för den egna organisationen. Vilka risker som föreligger beror bl.a. på hur clearing och avveckling är organiserad och på den specifika marknadens struktur, t.ex. typ av instrument, omsättning, omsättningshastighet, kursrörlighet (volatilitet), likviditet, kreditfaciliteter och typ av aktörer. Riskerna bör i analysen identifieras, mätas och värderas samt dokumenteras i en plan för hanteringen av dem. I riskhanteringsplanen bör åtgärder och metoder för hantering av riskerna specificeras. En viktig fråga för alla riskhanteringssystem är hur ansvaret för systemet är avvägt. Det viktiga är därvid att det är klart och tydligt fastlagt vem eller vilka som är ansvariga för riskhanteringen och att det är väl känt var ansvaret ligger. Åtgärder enligt ett riskhanteringssystem i en krissituation skall kunna sättas in mycket snabbt. För att bibehålla förtroendet för clearingen och avvecklingen på den finansiella marknaden bör riskhanteringssystem konstrueras så att eventuella problem kan åtgärdas med stor skyndsamhet.I de följande skall några metoder för reducering av riskerna vid clearing och avveckling diskuteras. En clearingorganisation kan genom att garantera förpliktelserna i handeln eller gå in som central motpart bidra till en säker och effektiv clearing och avveckling. Med central motpart avses att en clearingorganisation går in i varje avtal som motpart, dvs. som säljare gentemot köparen och som köpare gentemot säljaren (substitution). Det ursprungliga avtalet mellan köpare och säljare ersätts av nya avtal mellan clearingorganisationen och köparen resp. säljaren (novation). En annan form, är att clearingorganisationen garanterar förpliktelserna, vilket kan fylla funktionen av att minska riskerna vid clearing och avveckling men kan medföra att clearingorganisationens och parternas förhållande till varandra blir något mer komplicerat eftersom parternas ursprungliga avtal kvarstår. Även om clearingorganisationen inte går in som motpart eller garant kan organisationen bidra till en säker och effektiv clearing och avveckling genom att exempelvis räkna ut parternas förpliktelser att leverera och betala, övervaka deltagarnas positioner och exponering i handeln samt administrera ett säkerhetssystem. Vidare kan en clearingorganisation på parternas vägnar sköta ett nettningsförfarande, dvs. en avräkning av medlemmarnas förpliktelser att betala och leverera som resulterar i att kraven på utväxling av prestationer minskas. Vanligen garanterar en clearingorganisation endast de direkta clearingmed- lemmarnas affärer medan förhållandet mellan clearingmedlem och kund inte ingår i garantin. Undantag förekommer givetvis. Till exempel har OM ett system med direkta åtaganden från organisationens sida gentemot kunderna. Även den tidpunkt från vilken en clearingorganisation garanterar affärer kan variera. En clearingorganisation kan, utöver att gå in som motpart eller garant, bidra till säkerheten och effektiviteten vid clearing och avveckling genom att centralisera riskhanteringen och bedömningen av motpartsrisker, att centralisera övervakningen av de deltagande aktörernas finansiella ställning och exponering i handeln, att att vara den som i första hand hanterar eventuella förluster när en del- tagare inte kan fullföja sina åtaganden, att administrera ett nettningsförfarande. Emellertid medför ett system med en central motpart eller garant inte bara fördelar ur risksynpunkt. Visserligen minskas riskerna för deltagarna men clearingorganisationen är som central motpart eller garant utsatt för både kredit- och likviditetsrisker från båda sidor av affären. Det sker således en koncentration av risk hos denna organisation. Därtill kommer att en clearingorganisations finansiella resurser är begränsade. Det kan dessutom finnas risk i vissa clearing- och avvecklingssystem att medlemmarna är mindre försiktiga i sitt agerande eftersom ett fallissemang i första hand tas om hand av clearingorganisationen, och medlemmen i ett sådant system endast riskerar en mindre del av kostnaden för ett fallissemang. försöker därför trygga sin ställning genom sådana åtgärder som beskrivs i detta avsnitt. Sammanfattningsvis är bedömningen att förekomsten av en clearingorganisation kan bidra till att avsevärt minska riskerna för deltagarna vid clearing och avveckling. Emellertid beror graden av riskreducering på clearingorganisationens finansiella och operativa styrka. Om tvivel skulle uppstå i fråga om organisationens förmåga att hantera avvecklingen och avvecklingsproblem kan svåra konsekvenser uppkomma för bl.a. clearingmedlemmarna. En clearingorganisa- tions oförmåga att hantera avvecklingen har i den internationella diskussionen pekats ut som en potentiell orsak till en systemkris. Det sagda innebär att krav bör ställas på en clearingorganisation som hanterar risker. Sådana krav kan avse organisationens finansiella styrka, operativa kapacitetet och riskhanterings- system. Kapitalrisken innebär att en part riskerar att förlora hela värdet av de finans- iella instrument eller den betalning som har överförts till motparten om den senare kommer på obestånd och inte kan fullfölja sina åtaganden. Ett clearing- och avvecklingssystem som tillåter en sådan risk kan i värsta fall medföra en systemrisk. Det är därför väsentligt att minska faran för kapitalrisk vid clearing och avveckling. Ett system där överföringarna av likvider och finansiella instrument sker och båda överföringarna är oåterkalleliga och slutliga är det säkraste sättet att undvika att förluster uppkommer på grund av kapitalrisken. Att komma så nära som möjligt denna situation genom leverans mot likvid är därför av väsentlig vikt vid konstruktionen av clearing- och avvecklingssystem. På uppdrag av kommittén för betalnings- och avvecklingssystem, tillsatt av centralbankscheferna i G 10-länderna, har en arbetsgrupp gjort en studie av de modeller för leverans mot likvid vid värdepappersaffärer som förekommer eller planeras i G 10-länderna. Gruppens rapport, vanligen kallad , finns presenterad i liksom de tre modeller för likvid mot leverans som har identifierats. Enligt är det från riskhanteringshänseende viktigare hur en viss modell hanterar riskerna, kapital-, kredit- och likviditetsrisker, än vilken av modellerna som utnyttjas (SOU 1993:114 s. 165- 167). Beträffande avvecklingen på valutamarknaden föreligger betydande problem med att få till stånd en samtidig avveckling av de båda leden. I en affär med amerikanska dollar mot svenska kronor kan dollarledet komma att avvecklas i i en tidszon, medan kronorna överförs i annan tidszon och faktiskt . Bristen på samstämmighet vid avvecklingen medför att en av parterna kan vara exponerad för risken att förlora hela värdet av den levererade valutan utan att erhålla motprestationen. Kapitalrisken vid valutahandeln kallas ofta "cross-currency settlement risk". Eftersom avveck- lingen regelmässigt sker i det land valutan är utgiven och slutligt ofta i landets centralbankssystem utgör dessa systems öppethållande en väsentlig faktor vid avvecklingen på valutamarknaden. En annan, ofta förbisedd faktor är rådande betalningsrutiner och betalningsarrangemang inom och mellan bankerna, som gör att den faktiska tidsutdräkten ofta blir längre än vad som betingas av centralbankernas öppethållandetider. Tiden mellan avslut och avveckling varierar världen över liksom sättet att av- veckla. Risken för att avvecklingen av en affär misslyckas liksom ersättnings- kostnadsrisken tenderar att bli lägre vid en kort avvecklingperiod, dvs. tiden mellan avslut samt leverans och betalning. Betydande variationer beträffande tiden för avveckling förekommer. Trettio-gruppen är en privat sammanslutning av experter från de finansiella marknaderna (Se SOU 1993:114 s. 145-148). Gruppens rekommendationer rörande clearing och avveckling samt derivathandeln har fått stor betydelse. Enligt bör avvecklingen av aktieaffärer ske senast efter avslutet (T+3). En förkortning av avvecklingsperioden kan som redovisats ovan minska riskerna vid clearing och avveckling. Av väsentlig betydelse för aktörerna vid clearing och avveckling är också att matchningen av gjorda avslut sker snabbt och att korrekt information tas fram om aktuella åtaganden att leverera och betala. På så sätt kan de inblandade aktörerna på ett tidigt stadium av clearing- och avvecklingsprocessen överblicka de kommande åtagandena och bedöma behovet av exempelvis kompletterande affärer, värdepapperslån och kredit. Ett snabbt och korrekt matchningsförfarande kan således väsentligt bidra till en säker och effektiv avveckling. Det är relativt vanligt att det sker en avräkning av förpliktelserna mellan två parter (bilateral), men det kan även förekomma avräkning mellan flera parter (multilateral). Denna avräkning kallas nettning, eller netting som är det anglosaxiska uttrycket. Det bör anmärkas att begreppet multilateral nettning har kommit att användas för sådan nettning som juridiskt sett är att betrakta som bilateral nettning, nämligen den nettning som sker genom en central motpart. Om nettning endast sker mellan en part och den centrala motparten utan att en tredje parts förpliktelser berörs är det ur juridisk synvinkel fråga om bilateral nettning. Multilateral blir nettningen först när B:s skuld till A avräknas genom en avräkning av B:s fordran på C. Genom nettning kan kraven på utväxling av prestationer, t.ex. finansiella instrument eller betalningar inkl. valuta, minskas i betydande omfattning. Om nettningen är juridiskt hållbar och parterna har avtalat om hur uppkommande problem skall hanteras samt är väl medvetna om innebörden av nettningen kan den minska riskerna vid handeln på de finansiella marknaderna. För att säkerställa den juridiska hållbarheten av bilateral nettning genomfördes en lagreglering av sådan nettning. 1994/95:130 som föregick lagstiftningen behandlas nettning utförligt. En part eller en clearingorganisation kan skydda sig mot riskerna vid handeln på den finansiella marknaden genom att kräva säkerhet av motparten resp. clearingmedlemmarna för förpliktelsernas fullgörande. Ett sätt att skydda sig mot ersättningskostnadsrisken (marknadsrisken) är att, efter avslut har träffats, kräva säkerheter från motparten för risken för förändringar av marknadsvärdet på dels instrument som avslutet avser, dels sådana instrument som godtas som säkerheter. Sådan säkerhet krävs regelmässigt av en clearingorganisation som går in som central motpart eller garant i affärer, men det är inte helt ovanligt att likartade säkerhetskrav ställs även vid handel direkt mellan parter eller deras ombud. Tidpunkten för skyldigheten att erlägga sådan säkerhet, ibland kallad initial säkerhet, kan variera men är ofta knuten till tidpunkten och villkoren för clearingorganisationens åtagande. Efter det att initial säkerhetet har ställts går det vanligen till avvecklingen. Detta gäller främst vid derivathandeln, där tiden mellan avslut och avveckling kan vara mycket lång, kanske , men även vid avistahandeln kan betydande variationer förekomma, från avveckling dagen efter avslut till avveckling efter det att avslutet har träffats. kan givetvis värdet på de aktuella instrumenten eller valutan förändras och därmed partens position och exponering. För att bevara skyddet fram till avvecklingen kräver vanligen clearingorganisationen ytterligare säkerheter, s.k. marginalsäkerheter, om de inledningsvis ställda säkerheterna inte täcker värdeförändringarna över tiden. Storleken av marginalsäkerheterna räknas vanligen ut genom en marknadsvärdering av clearingmedlemmarnas positioner. Kravet på marginalsäkerhet påverkas, förutom av instrumentets aktuella mark- nadsvärde, vanligen av marknadens och instrumentets historiska kursrörlighet. Vilken position skall då ligga till grund för beräkningen av marginalsäker- hetskravet? Ett sätt är att göra en nettoberäkning av medlemmens position i handeln. Beräkningen av marginalsäkerheten kan även bygga på en bruttobedömning, som innebär att säkerhet fordras för varje enskild position med negativt värde. Vidare kan bedömningen utgå från medlemmens position i handeln med ett instrument eller medlemmens sammanlagda position beträffande flera liknande instrument. Även s.k. cross-clearing (korsclearing) förekommer. Med detta uttryck avses beräkning av säkerhetskraven på basis av en medlems position avseende flera olika instrument, t.ex. optioner och terminer, vid en marknadsplats. Uttrycket kan också avse system som möjliggör beräkning av säkerhetskraven på basis av deltagarnas sammanlagda position på skilda markna- der. Valet av beräkningsmetod för säkerhetskraven påverkar givetvis riskerna i systemet, deltagarnas kostnader samt fördelningen av dessa risker och kostnader. Det bör anmärkas att det även vid den s.k. oclearade handeln med finansiella instrument och valuta i växande omfattning förekommer krav på att säkerheter skall ställas, bl.a. marginalsäkerheter. Av väsentlig vikt är möjligheten att i en krissituation snabbt kunna realisera säkerheterna. Endast likvida tillgångar bör därför godtas som säkerheter. Kontanta medel motsvarar i princip detta krav. Är det så att clearing- organisationen godtar säkerheter i form av utländsk valuta måste kursrisken beaktas vid värderingen av den utländska valutan ifråga. Vad gäller finansiella instrument som säkerhet görs vanligen ett avdrag från marknadsvärdet vid bestäm- mande av instrumentets säkerhets- eller belåningsvärde. Storleken av avdraget varierar, från beträffande s.k. guldkantade papper, t.ex. statsobligationer, till avdrag på . Avdraget bör bl.a. täcka risken för kursfall vid en försäljning av instrumentet i en krissituation. Det bör nämnas att en bedömning också bör ske av säkerhetsmassans samman- sättning, t.ex. hur stor andel av en clearingorganisations säkerheter som bör få bestå av bankgarantier och hur stor del av sådana garantier som i sin tur får bestå av garantier från ett och samma institut. Samma diskussion kan i viss mån också föras om hur stor andel av den sammanlagda säkerhetsmassan som bör få utgöras av ett och samma instrument eller typ av instrument, dels med beaktande av möjligheten att snabbt omsätta detta instrument (likviditeten på just detta instruments marknad), dels med hänsyn till risken för att emittenten ställer in betalningarna. Kravet på att ställda säkerheter och lämnade garantier skall vara snabbt till- gängliga innebär att clearingorganisationens legala rätt att i en krissituation utan dröjsmål tillgodogöra sig säkerheten eller erhålla garanterade medel bör stå utom allt tvivel. Ett ytterligare sätt för clearingorganisationen att skydda sig är att kräva säkerhet i form av panträtt i det eller de instrument som är föremål för clearing och avveckling, även benämnt säkerhet i förvärvsobjektet. Även andra instrument, än de instrument som förekommer i den aktuella affären, kan själv- fallet godtas som pant. För att undanröja eventuellt tvivel om clearingorganisa- tionens rätt till ställd pant kan panträtten lagfästas, s.k. legalpant. Ett annat sätt att begränsa riskerna vid clearing och avveckling är att ställa upp krav för medlemskap i ett clearingsystem. Såväl clearingorganisationer som clearingmedlemmar har berättigade krav på att medlemskretsen begränsas. Eftersom problem vid clearing och avveckling kan påverka det finansiella systemet har även staten ett intresse av vilka krav som uppställs för medlemskap i ett clearing- och avvecklingssystem. Medlemskap i ett sådant system kan emellertid innebära konkurrens- och kostnadsfördelar för en medlem gentemot indirekta medlemmar och andra. På grund härav bör kriterierna för medlemskap i ett clearing- och avvecklingssystem vara öppet redovisade och icke-diskriminerande. Det vanliga är att kraven i första hand avser medlemmarnas finansiella styrka och operativa kapacitet. Kraven på finansiell styrka varierar givetvis beroende på hur clearingverk- samheten är organiserad, vilka risker som föreligger och hur dessa är fördelade samt den aktuella marknadens struktur. Kraven kan också variera beroende på i vilken omfattning medlemmen deltar i clearingverksamheten. En medlem kan delta i clearingen endast för egna affärer eller för egna affärer och kunders affärer. Andra medlemmar, ibland kallade direkta clearingmedlemmar, kan cleara också för s.k. indirekta clearingmedlemmar. En indirekt clearingmedlem kan exempelvis vara en börsmedlem som den direkta clearingmedlemmen utför clearingtjänster åt. Lik- som börserna ställer även clearingorganisationer krav på visst minimikapital för medlemsskap. Eftersom själva handeln i princip är mindre riskfylld än avvecklingen är det vanligt att clearingorganisationer ställer ett högre krav på kapital än t.ex. den börs som organisationen är knuten till. Medlemskretsen i en börs och i en clearingorganisation kan därför skilja sig åt på det sättet att endast särskilt finansiellt starka institut är direkta clearingmedlemmar. Utöver finansiell styrka ställs vanligen krav på att clearingmedlemmarna skall ha den operativa och administrativa kapacitet som behövs för deltagande i clearingverksamheten. Därvid avses till en början att personalen har erfarenhet av och kunskaper om clearingverksamhet samt att den avdelning som hanterar clearingfrågorna, vanligen back-office, har nödvändiga resurser och rutiner för att kunna hantera uppkommande problem och risker. Vidare bör medlemmarna ha väl fungerande riskhanteringssystem. Kraven på operativ kapacitet avser vidare med- lemmarnas data- och kommunikationsutrustning. Dessa faciliteter skall till- fredsställa högt ställda krav på tillförlitlighet. Övervakningen av medlemmarnas positioner På samma sätt som en part måste övervaka sina motparters finansiella ställning måste det ske en kontinuerlig övervakning av medlemmarna i en clearingorganisation. Denna övervakning bör omfatta medlemmarnas positioner och exponering i handeln och kontroll av deras finansiella styrka genom exempelvis regelbundna redovisningar av finansiella nyckeltal. Även tekniska system, administrativa rutiner och säkerhetssystemens funktion bör kontinuerligt kontrolleras. Ett särskilt problem är i detta sammanhang ansvaret för över- vakningen av medlemmarna och hur denna övervakning skall organiseras och koordi- neras. Aktörerna på denna marknad, främst banker, värdepappersbolag, börser och clearingorganisationer står, liksom visssa av de institutionella investerarna, t.ex. försäkringsbolag och värdepappersfonder, vanligen under löpande tillsyn av en myndighet. Vidare övervakar clearingorganisationen sina medlemmar. Därtill kommer att medlemmarna bör övervaka varandra, särskilt om clearing- och avvecklingssystemet innebär att motpartsriskerna helt eller delvis kvarstår för medlemmarna eller om ingen clearingorganisation finns. Den tilltagande internationaliseringen har medfört en fokusering på över- vakningsfrågor. Förutom problemet med att övervaka en clearings- medlems aktiviteter på skilda marknader tillkommer att sådana aktiviteter kan komma att bedrivas under skilda jurisdiktioner. Övervakningen av clearingmedlemmars finansiella styrka och exponering är en komplex fråga. En clearingorganisation kan oftast endast erhålla snabb och korrekt information om medlemmens position på en viss marknad, nämligen den marknad clearingorganisationen betjänar. Det vanliga är emellertid att en clearingmedlem är aktiv på flera olika marknader och därmed kan ha positioner på t.ex. aktie-, penning-, derivat-, OTC- och valutamarknaden.