prop · GJ0362 · 1996-01-01 00:00:00 — Handelslagret utgörs huvudsakligen av finansiella instrument som instituten innehar på kort sikt för att göra en vinst eller för att skydda andra positioner i handelslagret. Direktivet kräver att instituten har system som kan beräkna de finansiella positionerna med rimlig noggrannhet. Instituten skall vidare ha styrmedel samt förvaltnings- och redovisningsförfaranden som möjliggör kontroll av att de uppfyller kapitaltäckningskraven. Instituten skall ha en kapitalbas som täcker de positionsrisker i räntean- knutna finansiella instrument (ränterisker) som ingår i deras handelslager. Ränteriskerna delas upp i två beståndsdelar, dels en specifik risk som utgörs av risker hänförliga till den emittent som gett ut de finansiella instrumenten, dels en generell risk som utgörs av risken för att det sker prisförändringar på räntemarknaden. Enligt direktivet baserar sig beräkningen av kapitalkravet för den specifika risken på två faktorer, emittentens kreditvärdighet och den återstående löptiden för instrumenten. Vid beräkningen av kapitalkravet för den generella risken medger direktivet att antingen en löptidsbaserad metod eller, efter behörig myndighets medgivande, en durationsbaserad metod används. Den löptidsbaserade metoden bygger på att alla positioner viktas med utgångspunkt i instrumentets återstående löptid och räntesats. Ju längre instrumentets återstående löptid är desto större är dess vikttal. Ett stort vikttal innebär högre krav på kapitaltäckning. Den durationsbaserade metoden syftar till att mäta instrumentets priskänslighet för ränteförändringar. Man utgår från marknadsvärdet på varje instrument och därefter beräknas dess avkastning fram till förfallodagen med ledning av gällande marknadspriser på avistamarknaden. Enligt kapitalkravsdirektivet skall institutens kapitalbas också täcka positionsrisker för aktier och aktieanknutna finansiella instrument (aktiekursrisker) som ingår i deras handelslager. Även aktiekursriskerna består av två komponenter, den specifika risken och den generella risken. Kapitalkravet för den specifika risken syftar till att täcka de förluster som kan uppstå på grund av att kursen på en enskild aktie ändras till följd av faktorer som är relaterade till det bolag som gett ut aktien. Kapitalkravet för den specifika risken skall motsvara av institutets bruttoposition. Kravet får sättas ned (till ) om institutets aktieportfölj uppfyller särskilda krav i fråga om säkerhet, likviditet och riskspridning. Kapitalkravet för den generella risken syftar till att täcka förluster som kan uppstå till följd av att prisnivån på aktiemarknaden ändras. Kapitalkravet för den generella risken skall motsvara av institutets nettoposition. Institutens kapitalbas skall vidare täcka valutakursrisker som de är utsatta för i hela sin verksamhet. Direktivet föreskriver att kapitalkravet för valutakursrisker som huvudregel skall motsvara av den totala nettoposition som överstiger av institutets kapitalbas. Medlemsländerna ges möjlighet att ställa lägre kapitalkrav för bl.a. valutor som samvarierar i högre utsträckning än andra och som därmed kan vara mindre riskfyllda. I direktivet ges en alternativ möjlighet att tillåta instituten att tillämpa en mer riskrelaterad beräkningsmetod vid beräkning av kapitalkravet för valuta- kursrisker. Metoden innebär att effekterna av valutakursrisker för en viss portfölj simuleras med hjälp av tidigare dataserier. Genom simuleringen uppskattas de risker som aktuella valutapositioner medför på grundval av observerade mönster för hur valutakursen varierar. I lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäckningslagen) har förts in kapital- kravsdirektivets bestämmelser om kapitalkrav för marknadsrisker, däribland positionsrisker och valutakursrisker. De delar av lagen som behandlar dessa kapitalkrav träder i kraft . De bestämmelser i kapitaltäckningslagen som behandlar kapitalkravet för marknadsrisker finns i 4 kap. Lagbestämmelserna anger på en generell nivå hur kapitalkravet för de olika typerna av marknadsrisker skall beräknas. De i lagen allmänt hållna bestämmelserna kompletteras av mer detaljerade regler i föreskrifter och allmänna råd om beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för marknadsrisker (FFFS 1995:41). I 4 kap. 2 § finns bestämmelser om beräkning av kapitalkravet för posi- tionsrisker i ränteanknutna finansiella instrument som ingår i handelslagret. Enligt dessa skall antingen en löptidsbaserad eller en durationsbaserad metod tillämpas vid beräkningen av den generella risken. Kapitalkravet för positionsrisker i aktier och aktierelaterade finansiella instrument som ingår i handelslagret regleras i 4 kap. 3 §. Bestämmelsen ger möjligheter att sätta ned kapitalkravet för den specifika risken om positionerna i aktier och aktierelaterade instrument uppfyller särskilda krav i fråga om säkerhet, likviditet och riskspridning. För positionsrisker som uppstår vid garantigivning av emissioner får enligt 4 kap. 4 § nettopositionerna beräknas enligt en särskild metod i stället för de metoder som normalt gäller vid beräkning av positionerna för ränte- och aktiekursrisker. För beräkning av kapitalkravet för valutakursrisker anges i 4 kap. 8 § två principer; en standardiserad metod och en simuleringsmetod. Enligt paragrafen krävs medgivande för att få tillämpa simuleringsmetoden. förslag om kapitalkrav för marknadsrisker för banktillsyn är ett samarbetsorgan på bankområdet för centralbanker och andra tillsynsmyndigheter från G10-länderna. Kommittén har remitterat ett reviderat förslag om kapitaltäckningsregler för marknadsrisker för internationellt verksamma banker. har tidigare antagit regler om kapitaltäckning för kreditrisker. I det reviderade förslaget om kapitalkrav för marknadsrisker har kommittén beaktat önskemål från bankerna om att få tillämpa egna modeller vid beräkningen av kapitalkravet. Enligt förslaget tillåts bankerna att - som ett alternativ till de standardiserade modellerna - använda mer sofistikerade riskvärderingar (value at risk models) vid beräkning av kapitalkravet för marknadsrisker. Beräkningen av riskerna för värdeförändringar i en banks positioner enligt egna riskvärderingsmodeller skall vara baserad på bankens statistiska analyser av de olika risker som föreligger vid handel med ränteanknutna instrument, aktier och valutor. I riskvärderingsmodellerna uppskattas de risker som är för- knippade med bankens aktuella positioner på grundval av tidigare observerade kursförändringar. För att en bank skall få tillämpa egna riskvärderingsmodeller krävs, enligt förslaget, ett uttryckligt medgivande från tillsynsmyndigheten. För att kunna lämna ett sådant medgivande skall tillsynsmyndigheten bl.a. ha försäkrat sig om att det i banken finns tillräckligt med kompetens för hantering av riskvärderingsmodeller och intern riskkontroll. kan även kräva av banken att den testat modellerna innan dessa används för beräkningen av kapitalkravet. Utöver detta skall banken uppfylla ett antal kvantitativa och kvalitativa kriterier vad gäller de egna riskvärderingsmodellerna. I förslaget preciseras dessa kriterier. De kvalitativa kriterierna för riskvärderingsmodellerna innebär i korthet att banken måste ha en oberoende enhet (division) - avskild från de enheter som sköter värdepappershandeln - som skall vara ansvarig för konstruktionen och införandet av riskvärderingsmodellerna. Enheten skall försäkra sig om att modellerna är en integrerad del av bankens dagliga hantering av riskerna i dess positioner, dvs. att det sker en daglig avstämning mellan värdeförändringar som modellerna anger och det faktiska utfallet. Enhetens arbete skall rapporteras direkt till ansvariga inom bankens ledning så att beslut om minskning av exponering vid behov kan tas snabbt. Riskvärderingsmodellerna skall användas i kombination med handels- och positionslimiter som beslutats av ledningen. Banken skall ha interna rutiner och kontroll för begränsning av riskexponering. Riskvärderingsmodellerna skall dokumenteras i handböcker samt vara lätt till- gängliga för handlarna och de ansvariga inom banken. En översyn av risk- värderingsmodellerna och bankens faktiska positioner skall göras regelbundet av revisorerna. De kvantitativa kriterierna för tillämpning av riskvärderingsmodellerna kan sammanfattas enligt följande - beräkningen av möjlig förändring i positionernas värde enligt riskvär- deringsmodellerna skall ske , - beräkningsperioden för innehav av positionerna skall motsvara minst och perioden för de historiska observationerna av ränte- och prisförändringar får inte understiga , samt - beräkningens tillförlitlighet skall motsvara ett ensidigt konfidensintervall på , vilket innebär att det på basis av historiska data får finnas högst risk för att den faktiska värdeförändringen i bankens positioner är större än den som modellen indikerar. De värden som riskvärderingsmodellerna genererar för resp. riskkategori skall läggas samman genom enkel summering. Om de kvantitativa och kvalitativa villkoren är uppfyllda får tillsyns- myndigheten ge en bank tillåtelse att använda egna riskvärderingsmodeller vid beräkning av kapitalkravet för marknadsrisker. Enligt förslaget skall tillsynsmyndigheten fordra att kapitalkravet motsvarar minst det högre beloppet av - den föregående dagens beräkningsvärde enligt riskvärderingsmodellen, eller - det genomsnittliga riskvärderingsvärdet för de föregående multiplicerat med en faktor som motsvarar minst 3. I förslaget sägs att tillsynsmyndigheterna skall kräva att en högre multipliceringsfaktor än 3 tillämpas för banker som använder sig av mindre träffsäkra riskvärderingsmodeller. Bankerna ges enligt förslaget även en möjlighet att beräkna kapitalkravet enligt en kombination av de standardiserade metoderna, vilka i huvudsak överensstämmer med kapitalkravsdirektivets metoder, och riskvärderingsmodellerna. I kommitténs förslag föreskrivs också att ett separat krav för den specifika risken i positionerna (ränte- och aktiekursrisker) skall ställas i de fall där denna risk inte ingår i bankens riskvärderingsmodeller. Kapitalkravet för den specifika risken får inte under- stiga hälften av det belopp som erhålls vid beräkning av kravet för den specifika risken enligt de standardiserade metoderna. De föreslagna nya Baselreglerna om kapitaltäckning för marknadsrisker avses bli antagna . De skall vara införda i medlemsländernas nationella bestämmelser senast vid utgången av . Mot bakgrund av att en anpassning av bestämmelserna i kapitalkravsdirektivet till Baselförslagets regler om tillämpning av egna modeller vid beräkningen av kapitalkravet för marknadsrisker inte kan genomföras redan till , då direktivet skall vara införlivat med medlemsländernas nationella lagstiftning, har bl.a. i förts diskussioner om en övergångslösning som skulle göra det möjligt att använda egna modeller innan direktivet har ändrats. Genom ett sådant arrangemang skulle bl.a. de institut som redan har utvecklat sofistikerade egna modeller för beräkning av marknadsrisker kunna använda sig av dessa. Instituten skulle därmed undgå att drabbas av stora kostnader för att bygga upp nya system, anpassade till de beräkningsmodeller som kapitalkravsdirektivet anvisar. Ett förslag till en övergångslösning har lagts fram av . Enligt förslaget skall kreditinstitut och värdepappersföretag kunna beräkna kapitalkraven med hjälp av egna riskvärderingsmodeller i stället för att beräkna kraven enligt de metoder som direktivet anvisar. Beräkning av kapitalkravet med tillämpning av de i kapitalkravsdirektivet anvisade metoderna skall göras återkommande för att få fram riktmärkesvärden (benchmark requirements). De tidpunkter vid vilka riktmärkesvärdena skall räknas fram skall bestämmas av tillsynsmyndigheterna. Tidpunkterna skall väljas slumpmässigt i efterhand. Instituten skall således göra en retroaktiv beräkning av kapitalkravet för positionerna i handelslagret med tillämpning av kapitalkravsdirektivets regler. Riktmärkesvärdet skall an- vändas för att löpande spegla riskerna i institutets handelslager i förhållande till de egna modellerna, som tillämpas . Det skall krävas att institutet har tillräckligt kapital för att uppfylla det högsta av följande krav: 1. riktvärdet beräknat enligt kapitalkravsdirektivets standardmetoder, 2. riktvärdet enligt punkten 1 justerat med hänsyn till den förändring i kapitalkravet som tillämpningen av de egna modellerna gett från riktvärdestid- punkten till aktuell dag, och 3. kapitalkravet beräknat enligt de egna modellerna. Under hänvisning till innehållet i det ovan beskrivna förslaget har ord- föranden i begärt ett uttalande från i frågan om det är förenligt med kapitalkravsdirektivet att låta kreditinstitut och värdepappersföretag - på sätt som anges i de föreslagna Baselreglerna - använda egna riskvärderingsmodeller vid beräkningen av kapitalkraven för marknadsrisker, närmare bestämt positions- och valutakursriskerna. Kommissionen har i ett brev under åberopande av ett utlåtande från kommissionens rättsenhet uttalat att det överlämnas åt medlemsländernas tillsynsmyndigheter att efter prövning tillåta institut att använda andra metoder eller modeller än de som anvisas i kapitalkravsdirektivet för att beräkna kapitalkraven för positions- och valutakursrisker. En sådan tolkning stöds enligt utlåtandet från kommissionens rättsenhet av innehållet i artikel 4.5 i kapitalkravsdirektivet. Enligt den artikeln skall instituten ha system som gör det möjligt för dem att med rimlig exakthet beräkna sina finansiella positioner. Denna bestämmelse anger enligt utlåtandet klart att det kan finnas andra system som på ett korrekt sätt kan beräkna de relevanta riskerna. En förutsättning är emellertid att ett instituts kapitalbas alltid motsvarar eller överstiger kapitalkraven beräknade enligt de i bilagorna I och III till kapitalkravsdirektivet föreskrivna metoderna. Detta innebär enligt kommissionens rättsenhet att tillsynsmyndigheten i varje enskilt fall måste bedöma den alternativa modellen och vara övertygad om att institutet med tillämpning av en sådan modell fortlöpande kan uppfylla kapitalkraven som om dessa vore beräknade enligt de i direktivet föreskrivna metoderna. I utlåtandet sägs vidare att tillsynsmyndigheten - för att försäkra sig om att kapitalkraven enligt bilagorna I och III till kapitalkravsdirektivet fortlöpande uppfylls - skall kräva att instituten vid åtminstone två, slumpvis i efterhand valda, rapporteringstillfällen beräknar kapitalkraven i enlighet med de metoder som anges i dessa bilagor. Kommissionen understryker i sitt brev att det förslag som lagts fram i är en temporär lösning intill dess kapitalkravsdirektivet ändrats i enlighet med Baselförslaget. Skälen för regeringens förslag: Syftet med kravet på kapitaltäckning för positions- och valutakursrisker är att säkerställa att instituten har tillräckligt med kapital för att täcka förluster som kan uppstå till följd av ränte-, aktie- och valutakursförändringar. Instituten skall ha system som gör det möjligt att med rimlig exakthet beräkna och rapportera kapitalkravet. Huvudprincipen för de metoder som anges i kapitaltäckningslagen för beräkning av kapitalkravet för positionsrisker i ränteanknutna finansiella instrument och aktier är att kapitalkravet beräknas i två steg. Först beräknas ett kapitalkrav för den specifika risken och sedan ett krav för den generella risken för positionerna i handelslagret. Det totala kapitalkravet för positionsrisker i handelslagret blir summan av kapitalkraven för dessa positioner. Också vid beräkningen av kapitalkravet för valutakursrisker tillämpas enligt huvudregeln en tvåstegsmetod. Fördelarna med de standardiserade metoderna är att nivåerna på kapitalkravet och beräkningen av det blir enhetliga för instituten. Standardiseringen gör det också lättare att bedöma och jämföra kapitaltäckningen hos de finansiella instituten. Dessutom underlättas tillsynsmyndigheternas övervakning och kontroll av att bestämmelserna efterlevs. De standardiserade metoderna är emellertid för- knippade med en del svagheter. Vid beräkningen av kapitalkravet för den generella risken tas t.ex. inte tillräcklig hänsyn till samvariationer mellan olika slag av instrument som kan ingå i ett instituts handelslager; samvaria- tioner innebär att positionsriskerna under vissa förutsättningar blir lägre för en väl diversifierad portfölj. I de standardiserade beräkningsmetoderna ingår vissa faktorer som är förhållandevis statiska, eftersom de inte kontinuerligt återspeglar plötsliga prisförändringar på ränte-, aktie- och valutamarknaderna. Vidare ger dessa metoder inte några incitament för instituten att utveckla mer sofistikerade modeller som bättre avspeglar de faktiska marknadsriskerna i deras positioner. Enligt den övergångslösning som förespråkas av och som har sitt ursprung i förslag skall instituten av tillsynsmyndigheterna kunna tillåtas att - som ett alternativ till de standardiserade modellerna - använda egna riskvärderingsmodeller vid beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker. Jämfört med de standardiserade metoderna har riskvärderingsmodellerna vissa fördelar. Institutens exponering för marknadsrisker återspeglas med en högre noggrannhet eftersom det i riskvärderingsmodellerna kan tas hänsyn till sam- variationer mellan olika slag av finansiella instrument som ingår i handels- lagret. Enligt dessa modeller beräknas nämligen kapitalkravet för de posi- tionsrisker som ingår i institutets handelslager i sin helhet, i stället för att beräknas separat för varje enskilt slag av instrument. Detta innebär, eftersom beräkningen sker gemensamt för alla instrumenttyper, att det ges utrymme för en verklig utjämning av riskerna. Detta kan öka incitamentet för instituten att tillämpa en mer riskdiversifierad placeringspolicy. Enligt riskvärderingsmodellerna kommer kapitalkravet att minst vara i nivå med den totala risken. Handeln med finansiella instrument kan därmed bli mer kostnadseffektiv. innebär en tillämpning av riskvärderingsmodeller ökade incitament för instituten att förbättra den interna riskhanteringen och kontrollen. arbete med kapitaltäckningsregler för marknadsrisker har bedrivits . Bedömningen är att arbetet nu befinner sig i sitt slutskede. Ett förslag har remitterats internationellt över . Avsikten är att de nya reglerna skall kunna antas . Reglerna avses vara införda i nationella bestämmelser senast vid utgången av . De diskussioner som förts inom och kommissionens besked till kommittén visar att det får anses förenligt med kapitalkravsdirektivet att tillåta instituten att vid de dagliga beräkningarna av kapitalkravet tillämpa egna riskvärderingsmodeller. Ett sådant tillväga- gångssätt får emellertid ses som en övergångslösning i avvaktan på en revidering av direktivet med utgångspunkt i de kommande nya Baselreglerna. Regeringen gör den bedömningen att flera av de övriga EU-länderna kommer att tillämpa den beskrivna övergångslösningen och därmed ge sina institut möjlighet att använda sig av egna modeller vid beräkningen av kapitalkravet för marknadsrisker. Av konkurrensskäl är det viktigt att också och värdepappersbolag som besitter de resurser som krävs för utveckling av egna riskvärderingsmodeller kan erbjudas möjligheten att använda sådana modeller. Ett annat viktigt skäl för att tillåta de att använda riskvärderingsmodeller är att dessa modeller bättre än standardmetoderna avspeglar de marknadsrisker som instituten är exponerade för i sin dagliga verksamhet. Ett användande av riskvärderingsmodeller skulle därmed främja en bättre riskhantering inom instituten. Kapitaltäckningslagen i sin nuvarande lydelse medger inte att egna modeller tillämpas. Kapitaltäckningslagen bör därför kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligt för och värdepappersbolag att, efter medgivande, få beräkna kapitalkraven för posi- tionsrisker i handelslagret och valutakursrisker i hela verksamheten med tillämpning av egna riskvärderingsmodeller i stället för att beräkna kraven enligt de metoder som anges i lagen. bör i varje enskilt fall pröva och bedöma om de av insti- tuten föreslagna egna beräkningsmodellerna kan anses vara tillräckliga för att möta de kapitalkrav som kapitalkravsdirektivet uppställer. En förutsättning för inspektionens medgivande i ett enskilt fall bör vara att den alternativa metod som institutet tillämpar uppfyller särskilda kvantitativa och kvalitativa kriterier. Till grund för utformningen av dessa kriterier bör läggas förslag till regler avseende användningen av egna modeller för värdering av marknadsrisker. Innan dessa nya regler har antagits kan det av kommittén remitterade förslaget - jämte remissynpunkter som framförts på detta - tjäna som vägledning vid bestämmandet av kriterierna. Den lagtekniska lösningen för att möjliggöra för och värdepappersbolag att använda sig av egna beräkningsmetoder bör vara följande. I kapitaltäckningslagen tas in en bestämmelse som anger att får medge att andra beräkningsmetoder för beräkningen av kapitalkravet för positionsrisker i handelslagret och valutakursrisker i hela verksamheten än dem som anvisas i 4 kap. 2-4 §§ resp. 8 § får användas. De närmare krav som behöver anges för användningen av egna beräkningsmetoder bör föreskrivas av regeringen eller, efter vidaredelegation, . har invänt att den i samband med att medgivande lämnas ett institut att använda egna modeller även bör få pröva vilka krav som skall vara uppfyllda för att den egna modellen skall få användas, utan att dessa krav bestämts på förhand i föreskrifter. Enligt regeringens uppfattning är det emellertid angeläget att samtliga institut behandlas lika vid en prövning av förevarande slag. En förutsättning härför är att de grundläggande krav som bör vara uppfyllda för att få medgivande i det särskilda fallet, finns behandlade och redovisade i föreskrifter. Det ligger dock i sakens natur - eftersom riskvärderingsmodeller kan konstrueras på olika sätt - att den prövning skall göra måste innehålla sådana bedömningar som inte på ett uttömmande sätt kan tydliggöras i föreskrifter. Av ett företag som fått inspektionens medgivande att tillämpa egna beräk- ningsmodeller för positionsrisker i handelslagret och valutakursrisker i hela verksamheten bör krävas att det uppfyller visst kapitalkrav. Ett sådant krav kan utformas med ledning av den schablon som anges i det tidigare beskrivna nederländska förslaget om tillämpning av egna modeller. Enligt denna schablon skall institutet uppfylla det högsta kapitalkravet av följande alternativ: 1. riktvärdet beräknat enligt kapitalkravsdirektivets standardmetoder, 2. riktvärdet enligt punkten 1 justerat med hänsyn till den förändring i kapi- talkravet som tillämpningen av de egna modellerna gett från riktvärdestidpunkten till aktuell dag, och 3. kapitalkravet beräknat enligt de egna modellerna. Vid den närmare utformningen av det dagliga kapitalkravet bör finnas frihet att i de ämnade föreskrifterna göra motiverade justeringar i den nämnda schablonen. Det grundläggande schablonmåttet bör därvid vara enhetligt för samtliga institut som tillämpar egna modeller. Några remissinstanser har haft synpunkter på den närmare utformningen av de krav som bör ställas på institutens riskvärderingsmodeller och utformningen av det dagliga kapitalkravet vid användning av sådana modeller. Härvid har bl.a. framhållits att en tillämpning av egna riskvärderingsmodeller inte bör få resultera i ett strängare kapitalkrav än vad som följer av kapitaltäckningslagens nuvarande bestämmelser, om instituten skall uppmuntras att använda sofistikerade riskvärderingsmodeller. Dessa synpunkter tar inte sikte på de föreslagna nya bestämmelserna i kapitaltäckningslagen utan på innehållet i de föreskrifter som avses komplettera lagen. Vid utformningen av föreskrifterna får, mot bakgrund av vad som sagts beträffande Baselförslagets roll, övervägas om synpunkterna kan beaktas.