prop · GJ03174 · 1996-01-01 00:00:00 — De fordon som skrotningspremie utgår för är personbilar med vikt över , bussar med totalvikt av högst samt lastbilar med skåpkarosseri och med totalvikt av högst . Från bilskrotningsfonden kan också - i mån av tillgängliga medel - ges bidrag till kommuner för att bekosta och samla in övergivna bilar i naturen och ställa i ordning platser där de stått. Vidare kan bidrag ges till verksamhet för materialåtervinning av delar från fordon. Premien finansieras genom avgifter på dessa fordonsslag, i de fall försäljningsskatt skall betalas för fordonen enligt lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon. Även privatimporterade fordon omfattas således av sådan avgift. Avgiftsskyldiga är tillverkare eller importörer eller i vissa fall - t.ex. vid privatimport - ägaren av bilen. Skrotningsavgiften betalas i samband med att bilen blir registrerad första gången i det . Skrotningsavgifterna uppbärs av . Avgifterna bildar bilskrotningsfonden som administreras av . Fonden uppbär ingen ränta. Fondens saldo uppgår till ca (). I bilskrotningslagen (1975:343) ges bemyndigande till regeringen att meddela föreskrifter om premiens och avgiftens storlek. Premiens storlek har ändrats ett flertal gånger . I enlighet med skrivelse (prop. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338) införde regeringen en differentierad bilskrotningspremie i syfte att få till stånd en ökad utskrotning av äldre bilar i bruk. Premien är för bilar som skrotas efter tidpunkt för godkänd årlig kontrollbesiktning. För övriga bilar är premien . Enligt kretsloppsdelegationen kan den högre premiens avsedda funktion som incitament för utskrotning av äldre bilar i trafik ifrågasättas. Bilindustrin har i sina analyser av bilskrotningsfonden dragit samma slutsatser. Regeringen gör därför bedömningen att den högre premien för bilar som skrotas senast efter tidpunkt för godkänd årlig kontrollbesiktning kan avskaffas. Bilskrotningsavgiftens storlek har också ändrats ett flertal gånger, , och uppgår nu till . Det finns ingen koppling i fonden till det enskilda fordonet mellan inbetald avgift och utbetald premie. Systemet är uppbyggt så att intäkter till fonden från avgifter skall fortlöpande finansiera premieutbetalningar från fonden. Systemet innebär att fondens likviditet är känslig för förändringar i balansen mellan nybilsförsäljning och utskrotning. utskrotas mellan 150 000 till 200 000 fordon som omfattas av bilskrotningssystemet. Enligt prognoser gjorda av och kommer försäljningen av nya bilar att uppgå till mellan 180 000 och 250 000 . Syftet med bilskrotningspremien när den infördes var att den skulle utgöra en ekonomisk stimulans för att få till stånd en tillfredsställande skrotning, dvs. bilägaren skulle därmed förmås att lämna den uttjänta bilen till en auktoriserad skrotare. Regeringen anser att det är nödvändigt att, även vid ett producentansvar, behålla rätten till en skrotningspremie för bilägaren. Avsikten med premien är att den skall utgöra en drivfjäder för bilägaren att lämna bilen till skrotning och inte låta den bli stående på någon tomt eller i naturen. Innan ett system med producentansvar har utvecklats fullt ut är det enligt regeringens bedömning lämpligt att, åtminstone tills vidare, behålla den nuvarande statliga fondlösningen, dvs. staten administrerar inbetalningen av skrotningsavgifter och utbetalning av skrotningspremier. Regeringen avser att ändra bilskrotningspremier och avgifter som en förordning om producentansvar träder i kraft. Demonterings- och återvinningsprojekt pågår hos bilskrotare och producenter i samarbete med andra berörda branscher med syfte bl.a. att utveckla effektiva och miljöanpassade skrotningsverksamheter för uttjänta bilar. Regeringen utgår därför från att effektiva skrotnings- och återvinningstjänster utvecklas så att oskälig kostnadsutveckling inte uppkommer för sådana tjänster. Regeringen avser att noga följa kostnadsutvecklingen för bilskrotning även . Regeringen avser också att följa den statliga bilskrotningsfondens utveckling regelbundet så att regeringen kan vidta eventuellt nödvändiga korrigeringar genom avgifts- och premieändringar. Syftet med sådana åtgärder är att säkra utskrotningen av de bilar som förts in på marknaden , eller vid den senare tidpunkt då en förordning om producentansvar träder i kraft, så att bilarna inte lämnas i naturen i stället för att skrotas.. Ett annat syfte är att säkerställa utskrotningen av de bilar för vilka det inte finns någon ansvarig producent eller vid andra likartade situationer. Regeringen återkommer till denna fråga under avsnitt 6. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som | | regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för | | bilskrotarna att lämna uppgifter om återanvändning och återvinning| | av skrotbilar och andra förhållanden som rör de skrotbilar som | | bilskrotarna tagit hand om. Uppgifterna skall lämnas till den | | myndighet som regeringen bestämmer. En bestämmelse om detta | | införs i bilskrotningslagen. Kretsloppsdelegationens förslag: Hanteringen av skrotbilar skall dokumenteras så att hanteringen lätt kan överblickas. Av dokumentationen skall bl.a. framgå i vilken omfattning skrotbilen blir föremål för återanvändning och återvinning. Riktigheten av de dokumenterade uppgifterna skall intygas genom skrotningsintyg. Skrotningsintyget skall redovisas bl.a. till producenterna. Remissinstanserna: Har antingen inte haft någon erinran eller inte tagit ställning till delegationens förslag. Skälen för regeringens förslag: Ett viktigt syfte med producentansvar för varor är att materialet i uttjänta varor återanvänds eller återvinns. Det är producentens ansvar att varorna är konstruerade så att detta är möjligt. Däremot är det inte nödvändigt att producenten i varje enskilt fall är fysiskt delaktig i att återanvändningen eller återvinningen sker. Tillvaratagandet av delar och komponenter för återanvändning och återvinning som sker vid bilskrotningsföretag skall naturligtvis tillgodoräknas producenterna. Bilskrotare bör därför kunna åläggas en skyldighet att rapportera sådana uppgifter till en myndighet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om denna skyldighet. En bestämmelse härom bör införas i en ny paragraf i bilskrotningslagen. 5.3 Skärpt miljöhantering vid bilskrotningsanläggningarna -------------------------------------------------------------------- | Regeringens bedömning: En miljöriktig hantering av skrotbilar | | vid bilskrotningsanläggningarna behöver säkerställas genom att | | särskilda föreskrifter om iakttagande av försiktighetsmått | | utfärdas. Kretsloppsdelegationens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland , och är positiva till delegationens förslag i denna del. Andra remissinstanser har inte haft någon erinran mot eller inte tagit ställning till förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Reglerna för bilskrotning är i grunden desamma som när de först trädde 1975 och är inte anpassade för dagens krav på miljöanpassad skrotning av bilar eller för att minimera avfallets farlighet. Det fanns två uttalade miljöpolitiska mål med införandet av bilskrotningssystemet , nämligen att förhindra att skrotbilar lämnas i naturen och att få bukt med problemen med de från miljösynpunkt dåligt skötta skrotbilsupplagen. Det första målet har i huvudsak uppnåtts. Däremot kvarstår i förhållandevis stor utsträckning problemet med de dåligt skötta skrotupplagen i vilket även inkluderas brister i den miljömässiga hanteringen vid demontering och skrotning av uttjänta bilar. Bilskrotningsanläggningarnas miljöpåverkan består i huvudsak av utsläpp av spilloljor och andra miljöfarliga vätskor till mark och vatten, buller samt hantering av avfallet. Vid demontering kan spill av motorolja, oljor från växellåda m.m., bromsvätska, kylarvätska och drivmedel förekomma. Blyhaltig batterisyra kan läcka ut i miljön om batterierna inte förvaras på säkert sätt. Stoft och organiska ämnen kan släppas ut till luften t.ex. i samband med demontering med svetsutrustning. Vid långvarig förvaring av bilvrak utomhus kan korrosion leda till att tungmetaller som kadmium, nickel, krom och koppar läcker ut till mark och vatten. PVC-plast i inredning och kabelhöljen och underredsmassa kan i äldre bilmodeller innehålla kadmiumhaltiga stabilisatorer förutom andra miljöfarliga tillsatsämnen. Stoppning, textil, instrumentpaneler, kretskort och vissa andra komponenter kan innehålla olika typer av bromerade flamskyddsmedel. PCB kan också förekomma i elektriska komponenter från äldre bilmodeller. Bly finns i de vikter som används till balansering av bilhjul och som avlagringar i motor och avgassystem. I likhet med Kretsloppsdelegationen och flera remissinstanser anser regeringen att reglerna för hanteringen av miljöfarliga och andra kemiska ämnen vid bilskrotningsanläggningarna behöver skärpas. gäller en allmän skyldighet för alla som yrkesmässigt hanterar en kemisk vara - dvs. en vara som innehåller eller har behandlats med ett kemiskt ämne eller beredning - att iaktta de försiktighetsmått som anges i 5 § lagen (1985:426) om kemiska produkter om varan på grund av sina egenskaper kan befaras medföra skada på människor eller i miljön. Skyldigheten framgår av 2 § andra stycket förordningen (1985:835) om kemiska produkter och gäller utan att någon särskild föreskrift har meddelats. Enligt 30 § samma förordning får emellertid meddela särskilda föreskrifter om försiktighetsmått under förutsättning att det finns skäl med hänsyn till skyddet av den yttre miljön. Regeringen anser mot bakgrund av de miljöproblem som finns på bilskrotningsanläggningarna att regler om försiktighetsmått vid hanteringen av skrotbilar måste införas. 5.4 Återvinningshantering vid bilskrotningsanläggningarna -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen | | bestämmer får meddela föreskrifter om demontering eller annan | | hantering av skrotbilar för att främja återanvändningen eller | | återvinning av material. Bemyndigandet införs i en ny paragraf i| | renhållningslagen (1979:596). Kretsloppsdelegationens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har antingen inte haft någon erinran mot eller inte särskilt kommenterat delegationens förslag. Skälen för regeringens förslag: Utöver vad som är direkt påkallat av miljöhänsyn är det också angeläget att demontering och annan hantering av skrotbilar sker med beaktande av återvinningsaspekten. Om demontering och hantering sker så att återanvändning och återvinning främjas minskar behovet av råvaror och avfallsdeponier. Genom en lagändring infördes i 2 a § renhållningslagen (1979:596) en allmän bestämmelse om att avfallshantering skall ske på ett sådant sätt att åtgärder som underlättar återanvändning och återvinning av avfallet främjas, om det behövs för att spara råvaror eller energi eller med hänsyn till miljövården (prop. 1989/90:100 (bil. 16), JoU 16, rskr. Det synsätt som låg bakom denna lagändring har senare utvecklats ytterligare i bl.a. reglerna om producentansvar. När det gäller bilskrotningsverksamheten kommer sannolikt eventuella avtal mellan producenterna och bilskrotarna att innehålla sådana villkor för bilskrotarna som främjar återanvändningen och återvinningen. Alla bilskrotare kommer emellertid inte att vara bundna av sådana avtal. Den allmänna bestämmelsen i 2 a § renhållningslagen är inte tillräcklig för att aktivt driva bilskrotarna till ökad återvinningshantering. Inte heller kan föreskrifter om producentansvar meddelas i detta avseende. Regeringen anser därför att det behövs en regel som gör det möjligt för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att direkt föreskriva om att skrotbilar skall tas om hand så att de angivna aspekterna beaktas. Regeringen anser att en sådan bestämmelse bör införas som en ny paragraf i renhållningslagen. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: I bilskrotningslagen (1975:343) införs en | | bestämmelse om att är central | | tillsynsmyndighet enligt bilskrotningslagstiftningen. Kretsloppsdelegationens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte kommenterat frågan närmare. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har erfarit att det finns brister i tillsynen över skrotningsanläggningarna. Det är kommunerna som i egenskap av tillsynsorgan enligt miljöskyddslagen (1969:387) ansvarar för tillsynen över bilskrotningsanläggningarna. Kommunerna är även tillsynsorgan enligt lagen (1985:426) om kemiska produkter. Regeringen erinrar i detta sammanhang om att organisations- och tillsynsfrågor ses över av (1993:04). Det saknas således inte regler för tillsynen över skrotnings-anläggningarna. Däremot är det uppenbart att tillsynen kan förbättras och bedrivas effektivare. Av allt att döma varierar också tillsynen mellan kommunerna. Detta kan, förutom negativ inverkan på miljön, också innebära att ojämlika konkurrensförhållanden uppstår mellan bilskrotare i närliggande kommuner. Regeringen vill därför framhålla vikten av att kommunerna får vägledning i sin tillsyn över bilskrotningsanläggningar. är central tillsynsmyndighet enligt såväl miljöskyddslagen och lagen (1985:426) om kemiska produkter som renhållningslagen. bör i denna egenskap samordna kommunernas tillsynsverksamhet och bistå kommunerna i deras tillsynsarbete. Ett exempel på sådant stöd är det branschfaktablad rörande bilskrotningsverksamhet som verket har givit ut. Som har framgått bör föreskrifter om miljöhantering vid bilskrotningsanläggningarna införas. Detta är ett angeläget arbete och regeringen förutsätter att verket följer tillsynsmyndigheternas kontroll över att föreskrifterna efterlevs. Ett särskilt problem är att skrotbilar kan bli stående hos auktoriserad skrotare i avvaktan på t.ex. att tappas på miljöfarliga oljor och andra vätskor. Regeringen anser att riktlinjen bör vara att en uttjänt bil som lämnas in för skrotning bör miljöhanteras, demonteras och skrotas därefter. Den slutliga skrotningen bör i de flesta fall vara genomförd senast från det bilen lämnades in till auktoriserad skrotare. Det ankommer på berörda branscher att verka för en sådan snabbare utskrotning av mottagna bilar. Det kan i detta sammanhang erinras om att enligt bilskrotningsförordningen (1975:348) kan bestämma högsta antal skrotbilar som får finnas i lager hos en auktoriserad bilskrotare. På så sätt kan snabbare omloppstider och slutskrotning tvingas fram. Även kommunerna har i sin egenskap som tillsynsmyndighet enligt miljöskyddslagen denna möjlighet att begränsa antalet skrotbilar. Det är regeringens uppfattning att detta slags styrmedel kan utnyttjas mer effektivt än vad som synes vara fallet. Det krävs emellertid tillsynsinsatser över bilskrotarna också i ett annat avseende än de nu redovisade, nämligen att reglerna i bilskrotningslagstiftningen är uppfyllda. Länsstyrelserna prövar frågan om auktorisation av bilskrotarna, återkallelse av auktorisation och andra frågor i anslutning till detta. I länsstyrelsernas uppgifter ligger att fortlöpande hålla sig informerade om förhållanden som har betydelse för dessa frågor. Det finns dock behov av att länsstyrelserna kan få stöd i sitt arbete och att verksamheten kan samordnas från centralt håll.Bilskrotningslagen innehåller inte några tillsynsbestämmelser . Regeringen föreslår att bristen avhjälps genom att görs till central tillsynsmyndighet enligt bilskrotningslagstiftningen. Valet av tillsynsmyndighet är naturligt, bl.a. med hänsyn till att redan har rätt att meddela verkställighetsföreskrifter till lagen. En bestämmelse om verkets nya funktion bör införas i bilskrotningslagen. 6 Uppföljning av producentansvaret Utvecklingen vad gäller producentens ansvar för att iaktta sina förpliktelser bl.a. till ökad återanvändning och materialåtervinning och måluppfyllelse samt utvecklingen vad gäller miljöanpassad skrotning bör följas upp med regelbundet återkommande kontroller. I sådan kontroll bör vidare ingå att belysa den statliga bilskrotningsfondens utveckling och ange eventuella behov av förändringar vad avser avgifter och samt andra behövliga åtgärder beträffande det statliga bilskrotningssystemet med beaktande av producentansvaret för alla uttjänta bilar. Regeringen avser att uppdra åt , att i samverkan med bl.a. och , genomföra sådan uppföljning med en första rapportering till regeringen före utgången av . Uppföljningen bör ske i samverkan med berörda branschorganisationer. 7.1 Förslaget till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596) Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, får genom detta lagrum rätt att utfärda föreskrifter om återvinningshanteringen. Genom sådana föreskrifter kan regleras bl.a. hur demontering av vissa komponenter eller sortering av olika materialslag skall ske, allt i syfte att främja återanvändning eller återvinning. I avsnitt 5.4 kommenteras frågan ytterligare. Ändringen innebär att bestämmelsen under punkten om straff för överträdelser av föreskrifter om producentansvar upphör att gälla. Ändringen får till följd att regeringen i enlighet med 8 kap 7 § andra stycket regeringsformen kan meddela föreskrifter om bötessanktioner för den som bryter mot föreskrifter om producentansvar. Ändringen har närmare kommenterats under avsnitt 4.3. 7.2 Förslaget till lag om ändring i bilskrotningslagen (1975:343) I paragrafen bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om den uppgiftsskyldighet för bilskrotare som kan behövas för kontroll och genomförande av producentansvaret för bilar. Regeringen kan lämna över åt en myndighet att meddela sådana föreskrifter. Frågan behandlas närmare under avsnitt 5.2. Genom paragrafen utpekas som central tillsynsmyndighet över efterlevnaden av bestämmelserna i lagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Under avsnitt 5.5 redogörs närmare för tillsynsfunktionen. Kretsloppsdelegationens sammanfattning av sin rapport Kretsloppsdelegationen föreslår ändringar i det regelverk som gäller för bilskrotning. Ändringarna bör genomföras oavsett förslaget om producentansvar för uttjänta bilar införs eller inte. Förslagen innefattar i huvudsak följande åtgärder: All bilskrotningsverksamhet skall demontera och omhänderta miljöfarliga ämnen, komponenter och vätskor före fragmentering. Detta syftar till att minska miljöriskerna. föreslås utfärda föreskrifter om demontering och annan miljöhantering av uttjänta bilar. För att underlätta föreskriven demontering skall bilproducenter bli skyldiga att ta fram demonteringsanvisningar. Detta är en form av producentansvar som föreslås oavsett om ett heltäckande producentansvar för uttjänta bilar införs eller ej. Bilindustrin skall senast vid utgången av till närmast berörda myndigheter presentera en plan för hur bilindustrin avser arbeta med utbyte till mindre miljöfarliga ämnen, komponenter och vätskor i bilar. All yrkesmässig bilskrotning måste vara auktoriserad. Dessutom föreslås all auktorisation att tidsbegränsas med möjlighet till förnyad auktorisation efter särskild prövning. De strängare auktorisationskraven syftar till miljösanering av dagens bilskrotningsverksamhet, förbättrad och enhetlig tillsyn samt vetskap om att bilskrotningsverksamheten utvecklas i takt med ökade miljökrav. Alla aktörer har ett ansvar för en bättre miljöanpassad hantering av skrot- bilar. Större krav ställs också på den siste bilägaren att lämna sin uttjänta bil till ett miljöanpassat slutligt omhändertagande. Kraven innefattar skärpta avställningsregler och minskade möjligheter att avregistrera bilar utan att de faktiskt skrotats. En bil skall inte avregistreras i samband med att den lämnas till en skrotare, utan först när det av skrotningsintyg framgår att bilen verkligen har blivit skrotad enligt gällande bestämmelser. Skrotningsintyget ges alltså en ny funktion. Skrotaren blir registrerad som skrotningsansvarig ägare till bilen till dess bilen är slutskrotad. En aktionsplan för omhändertagande av fragmenteringsavfall skall upprättas av till 1996. Planen för fragmenteringsavfallet bör inriktas på att deponering av sådant avfall från bilar upphör . Kretsloppsdelegationen föreslår vidare att producentansvar för bilar formule- ras i en ny bilåtervinningslag, som bör kunna träda i kraft . Förslagen innefattar i huvudsak följande åtgärder: Bilproducenter (tillverkare och importörer) skall ta del i ansvaret för en kretsloppsanpassad hantering av alla uttjänta bilar. Utifrån ett helhetsperspektiv har producenten det yttersta ansvaret för att driva utvecklingen mot alltmer återvinningsbara bilar och därigenom minska mängden avfall från bilar till deponi. Regeringen bemyndigas att formulera återanvändnings- och återvinningsmål. Producenterna skall ansvara för att målen nås. Målen skall vara dynamiska och möjliga att förfina allt eftersom erfarenheter vinns: - För bilar som skrotas till och med får det deponerade avfallet från en genomsnittlig per fabrikat skrotad bil inte uppgå till av samma bils jämförelsevikt enligt särskild definition. Det deponerade avfallet får dock aldrig uppgå till per sådan genomsnittlig bil. - För bilar som skrotas får det deponerade avfallet och det med energiutvinning förbrända avfallet från en genomsnittlig per fabrikat skrotad bil sammanlagt inte uppgå till av samma bils jämförelsevikt enligt särskild definition. Det sålunda definierade avfallet får dock aldrig uppgå till per sådan genomsnittlig bil. Producenterna skall till lämna de uppgifter som behövs för uppföljningen av målen. får närmare specificera krav på innehållet i producenternas rapportering och vilka uppgifter i övrigt som behövs för att möjliggöra en bedömning av måluppfyllelsen. Före utgången av skall göra en utvärdering av måluppfyllelsen. En bilåtervinningsbot införs som sanktion vid bristande måluppfyllelse. Uttjänta bilar har ett inneboende värde som successivt kommer att öka allt eftersom de kretsloppsanpassas. Producentansvaret formuleras så att producentansvaret inte hindrar konkurrens om uttjänta bilar, begränsar valfriheten för bilägaren vid inlämningen eller kommer i konflikt med äganderätten över skrotbilen. Producenten blir skyldig att - utan att ta betalt - ta emot uttjänta bilar av sitt fabrikat med en totalvikt understigande . Därvid blir producenten ägare till skrotbilen och skrotningsansvarig. Producenten skall underlätta för bilägare att lämna sin bil till skrotning. Producenten kan själv välja vägar till målen och organisera hanteringssystemet så att kostnadseffektivitet lättare uppnås. Därvid kan producenter välja att samordna sina resurser. Skrotare blir skyldiga att ta hänsyn till producentansvaret. - Om producenten för att underlätta återanvändning eller återvinning har upprättat demonteringsanvisningar, skall skrotaren följa dessa. - Innan en skrotbil fragmenteras, förbränns eller deponeras, måste skrotaren bestämma sig för vilka delar, komponenter och material som han önskar tillgodo- göra sig och ge producenten möjlighet att ta hand om resten (restbilen). Detta gör det möjligt för producenten att påverka återvinningens omfattning. Om producenten väljer att ta hand om restbilen, blir han skrotbilsägare och övertar det fortsatta skrotningsansvaret. Skrotare blir skyldiga att till producent redovisa hur skrotbilen avvecklats. Kretsloppsdelegationen föreslår dessutom följande åtgärder: En miljövarudeklaration för bilar bör tas fram där bilindustrin har huvudansvaret. Producenter bör utarbeta en plan för förebyggande av avfall från bilar. Planen bör presenteras till . Producenter bör märka alla komponenter och material i bilar för att underlätta sortering och återvinning. Den nuvarande statligt administrerade bilskrotningsfonden döps om till bilåtervinningsfond.