prop · GJ03163 · 1996-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan eller har ingen erinran mot förslaget. LO och TCO anser att det är viktigt att med företagsgrupp bör även avses verksamheter som bygger på franchising. Skälen för regeringens förslag: avses ett kontrollerande företag och dess kontrollerade företag. I direktivets artikel 3 finns bestämmelser om kontrollerande företag. Ett kontrollerande företag är ett företag som, direkt eller indirekt, kan utöva bestämmande inflytande över ett annat företag, det kontrollerade företaget. I artikel 3.2 finns en presumtionsregel som anger att, om det inte finns bevis på motsatsen, så skall ett företag anses ha ett bestämmande inflytande över ett annat företag om det a) äger majoriteten av företagets tecknade egenkapital, eller b) kontrollerar majoriteten av de röster som är knutna till företagets emitterade aktiekapital, eller c) har rätt att utse fler än hälften av medlemmarna i företagets administrativa organ eller lednings- eller tillsynsorgan. Om flera företag i en företagsgrupp uppfyller något av de uppräknade kriteri- erna uppstår ett problem eftersom endast ett företag slutligen kan anses vara det kontrollerande företaget. Inom kommissionens arbetsgrupp har man diskuterat denna fråga och gruppen har förordat att länderna rangordnar dessa kriterier i samma ordning, nämligen c, b, a. Arbetsgruppen har också uppmärksammat risken för sinsemellan motstridiga domstolsavgöranden i olika länder vid tillämpningen av artikel 3, men har inte kunnat finna någon enkel lösning på det problemet. anser att den av arbetsgruppen föreslagna prioriteringsordningen är ändamålsenlig. Regeringen delar denna bedömning. Lagtexten bör dock justeras så att den närmare överenstämmer med innehållet i direktivtexten eftersom med företag här inte avses endast aktiebolag. Det kan diskuteras om nya verksamhetsformer såsom franchising, imaginära bolag, olika nätverk etc. skall anses som företagsgrupper vid tillämpningen av denna lag. Som uttalat är detta en fråga som får besvaras genom en tolkning av direktivet. I övrigt har föreslagit att det skall införas bestämmelser som reglerar vad som är ett kontrollerande företag i enlighet med direktivets artikel 3. Regeringen instämmer i förslag. Denna reglering behandlas närmare i författningskommentaren. 5.5 Ansvaret för förpliktelserna 5.5.1 Företagets ansvar och begreppet samråd -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Gemenskapsföretaget eller det kontrolleran-| | de företaget i en företagsgrupp skall aktivt verka för inrättandet| | av ett europeiskt företagsråd eller införandet av något annat för-| | farande för information och samråd. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan eller har ingen erinran mot förslaget. , , och har framfört synpunkter på begreppet samråd. Skälen för regeringens förslag: I likhet med anser regeringen att det uttryckligen skall anges att gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget aktivt skall verka för inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller införandet av något annat förfarande för information och samråd. Detta innebär att om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget inte med tillräcklig kraft verkar för att ett europeiskt företagsråd kan inrättas eller ett avtal om något annat samrådsförfarande träffas eller på annat sätt bryter mot lagen kan gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget bli skadeståndsskyldigt. Man kan i detta sammanhang fråga sig vad begreppet samråd står för. Vilken typ av samråd är det som företaget är skyldigt att medverka i? har anfört att som förslag är utformat kommer i viss mån begreppet samråd att hänga i luften. Samfundet föreslår att den svenska lagen i likhet med direktivet bör innehålla en definition av begreppet. Enligt direktivet menas med samråd - på engelska consultation - utbyte av åsikter och upprättande av en dialog mellan arbetstagarrepresentanterna och den centrala ledningen eller varje annan mer passande ledningsnivå. Kommissionens arbetsgrupp har behandlat frågan och därvid anfört att de avtal som träffas måste leda till att procedurer införs som garanterar arbetstagarrepresentanterna en sådan ordning att den leder till en effektiv kommunikation mellan dem och ledningen. LO och TCO har påpekat att med begreppet samråd bör förstås att ledningen i normalfallet tar kontakt och diskuterar viktiga frågor före beslut. Att bli ställd inför fullbordat faktum är inget samråd. Begreppet samråd får troligen anses innefatta ett mindre långtgående krav än vad som följer av den svenska lagstiftningen om förhandlingsskyldighet enligt t.ex. medbestämmandelagen. Direktivets samråd får anses ge en lägsta godtagbara standard. Orden utbyte av åsikter och dialog samt arbetsgruppens uttalanden visar dock att samrådet skall ske på ett sådant sätt att det blir meningsfullt. Parterna kan fritt avtala om längre gående krav på samarbete än vad som må ligga i direktivets begrepp. Regeringen anser dock inte att det är meningsfullt att i lagtexten införa en definition av begreppet samråd. Kommissionens arbetsgrupp har vidare angivit att i de fall ett europeiskt företagsråd bildats på grund av direktivets tilläggsföreskrifter och det inträffar sådana händelser som ger arbetstagarrepresentanterna rätt att träffa ledningen förutom vid det årliga mötet med rådet, så måste informationen och samrådet ske att sammanträffandet inte blir meningslöst. Exakt vad samråd är och när samråd skall ske får i sista hand tolkas och avgöras av domstol inom ramen för EU:s rättsordning. 5.5.2 Vilka företag i som är ansvariga för förpliktelserna -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: När ett gemenskapsföretag eller det kontrol-| | lerande företaget i en företagsgrupp har säte i vilar för-| | pliktelserna enligt lagen på det företaget. | | När gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget i en| | företagsgrupp inte har säte i något EES-land kan en filial i | | vara ansvarig eller ett av företagsgruppens företag i | | vara ansvarigt för förpliktelserna enligt lagen. Detta | | blir fallet | | - om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget | | utsett filialen eller företaget som dess representant i EES- | | länderna, eller | | - om filialen har fler arbetstagare än någon annan verksamhet | | som gemenskapsföretaget bedriver i EES-länderna eller om före- | | taget har fler arbetstagare än något annat företag i företagsgrup-| | pen i EES-länderna och någon representant i något EES-land inte | | har förslag: Till skillnad från regeringens| | förslag har inte uttryckligen angivit | | vilka företag som i är ansvariga för förpliktelserna i | | lagen. Den reglering som föreslagit | | avser endast den situationen att gemenskapsföretaget eller det | | kontrollerande företaget i en företagsgrupp inte har säte i något| | EES-land. | | Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat | | sig i frågan eller har ingen erinran mot förslaget. | | Arbetsdomstolen och anför att det inte klart | | kan utläsas vilka företag i som lagen skall gälla för. | | Skälen för regeringens förslag: Enligt direktivets artikel 4 har| | den centrala ledningen ansvaret för att skapa de villkor och | | medel som är nödvändiga för inrättandet av ett europeiskt företagsråd| | eller något annat förfarande för information och samråd. Om den | | centrala ledningen inte har säte i något EES-land regleras det i| | artikel 4.2 och 4.3 vem eller vilket företag i EES-länderna som | | skall anses ansvarig för förpliktelserna. | | har föreslagit en reglering som endast | | behandlar situationen att gemenskapsföretaget eller | | företagsgruppens kontrollerande företag har säte utanför EES- | | länderna. | | Regeringen anser, i likhet med Arbetsdomstolen och | | att det i lagtexten skall framgå vilka företag | | i som omfattas av lagens bestämmelser. | | När det således gäller gemenskapsföretag och kontrollerande företag| | med säte i något EES-land skall det uttryckligen anges när ett | | företag i är ansvarigt. Det skall klart framgå att om ett| | gemenskapsföretag som omfattas av bestämmelserna har säte i | | så är gemenskapsföretaget ansvarigt för förpliktelserna | | enligt lagen. På samma sätt skall det uttryckligen anges att om | | det kontrollerande företaget i en företagsgrupp har säte i | | är det företaget ansvarigt för förpliktelserna. Lagens | | regler skall således tillämpas på vad man kan kalla svenska ge- | | menskapsföretag och företagsgrupper, dvs. gemenskapsföretag med | | säte i och företagsgrupper där det kontrollerande | | företaget har säte i . Reglerna om hur den svenska | | representationen skall utses till en förhandlingsdelegation | | eller till ett europeiskt företagsråd kommer dock också att gälla| | för ett gemenskapsföretags filial i eller en före- | | tagsgrupps kontrollerade företag som har säte i . | | Om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget inte | | har säte i något EES-land anger direktivet att det skall utses | | en representant i något av EES-länderna som skall anses vara den| | centrala ledningen. Om det inte utses någon representant skall | | ledningen för den verksamhet eller det företag i företagsgruppen| | som har flest arbetstagare i något av EES-länderna anses utgöra | | den centrala ledningen. | | Såvitt gäller företagsgrupper skall det därför införas en regel på sätt| | föreslagit, vilken överensstämmer med | | direktivet. | | Såvitt gäller gemenskapsföretagen kan följande anföras. I direktivet| | används ordet verksamhet för att beteckna gemenskapsföretagets | | verksamhet dels i det land det har säte men dels också för att | | beskriva den verksamhet företaget har i andra länder. I lagen | | (1992:160) om utländska filialer finns bestämmelser om formerna | | för näringsverksamhet som bedrivs i av utländska företag| | och utomlands bosatta svenska eller utländska medborgare. Där | | anges bl.a. att utländska företag skall bedriva sin verksamhet i| | genom ett avdelningskontor med självständig förvaltning | | (filial). Vidare anges att utländska företag och utomlands | | bosatta utländska medborgare skall anses som svenska | | rättssubjekt vid bedömningen av om de i ett rättsförhållande, som| | gäller av dem i bedriven näringsverksamhet, lyder under | | svensk lag och av om de i ett sådant rättsförhållande är skyldiga| | att svara inför svensk domstol eller underkasta sig svensk | | myndighets avgörande. För att utpeka ett gemenskapsföretags | | verksamhet i kan alltså begreppet filial användas. | | Gemenskapsföretaget skall således kunna utpeka en filial i Sve- | | rige som ansvarig för förpliktelserna. Om ingen filial eller | | verksamhet utpekas i något EES-land så skall filialen i | | vara ansvarig om den har fler anställda än i någon verksamhet som| | gemenskapsföretaget bedriver inom EES-länderna. | | | | | | Centrala ledningen | | I direktivets artikel 2 finns en definition av vad som är den | | centrala ledningen. Direktivet anger att med den centrala | | ledningen avses just den centrala ledningen i de två olika | | typerna av företag eller sammanslutningar av företag som | | omfattas av direktivet; dels i gemenskapsföretaget och dels i | | det kontrollerande företaget i en företagsgrupp. Någon närmare | | beskrivning av vem eller vilka som utgör den centrala ledningen | | finns dock inte. Detta skall varje nation själv bestämma. | | har valt att lägga förpliktelserna enligt| | direktivet på företaget som sådant, dvs. på gemenskapsföretaget | | respektive det kontrollerande företaget i en företagsgrupp. | | motiverar detta med att man inom svensk | | arbetsrätt normalt inte utpekar ett visst organ inom en | | juridisk person som ansvarigt för arbetsrättsliga frågor. | | Regeringen instämmer i förslag. Det blir| | betydligt enklare att i fråga om juridiska personer ange att | | företaget, den juridiska personen, är ansvarigt för | | förpliktelserna än att försöka att inom olika former av juridiska| | personer försöka definiera vilket organ eller vilka befattningar| | som utgör den centrala ledningen. En sådan lösning har också stöd i| | kommissionens arbetsgrupp. Den har uttalat att medlemsstaterna | | kan, med hänvisning till det nationella systemet, utpeka | | företaget som sådant eller t.ex. något företagsorgan eller medlem-| | mar i företagets ledning, bara det säkerställs att ansvaret för | | förpliktelserna verkligen åvilar ledningen. | | Att lägga ansvaret på den juridiska personen som sådan kan inte | | heller leda till några problem i praktiken utan bör snarare vara| | det mest effektiva sättet ur genomförandesynpunkt. | | Den sanktionsform som valts i lagen är i enlighet med det | | svenska arbetsrättsliga systemet skadestånd och inte straff. Ur | | sanktionssynpunkt är det därför tillräckligt att det är den | | juridiska personen som är ansvarig för förpliktelserna. | | Ett av syftena med att i direktivet ange att det är den centrala| | ledningen som är förhandlingsskyldig eller skyldig att ge | | information och delta i samråd är naturligtvis att understryka | | att ansvaret för att fullfölja förpliktelserna skall ligga på en| | sådan nivå inom gemenskapsföretaget respektive företagsgruppen att| | det är meningsfullt för förhandlingsdelegationen eller | | företagsrådet att träffa ledningen. Detta får också anses följa av| | de svenska arbetsrättsliga reglerna. De personer som | | representerar arbetsgivaren i en förhandling måste ha mandat och| | befogenhet att agera på arbetsgivarens vägnar. Om så inte är | | fallet kan förhandlingsskyldigheten inte anses vara uppfylld. | | | | | | 5.6 Förhandlingsdelegationen | | 5.6.1Förhandlingsdelegationens sammansättning | | | | förslag: föreslår att förhandlingsdelegationen skall bestå av ett minsta antal om tre och ett högsta antal om 17 ledamöter samt att fler skall kunna utses om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget medger det. har inte föreslagit någon proportioneringsregel. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har avstått från att yttra sig i frågan eller har ingen erinran mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt direktivet är det den centrala ledningen, dvs. gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget i en företagsgrupp, som har ansvaret för inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller införandet av något annat samrådsförfarande. Gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget skall därför inleda förhandlingar i syfte att träffa ett avtal. För att kunna driva dessa förhandlingar skall det inrättas ett särskilt förhandlingsorgan med representanter för arbetstagarna från de olika verksamheterna eller företagen i de olika länderna. I direktivets engelska version talas om "a special negotiating body". I den svenska versionen är detta benämnt "det särskilda förhandlingsorganet". har föreslagit att detta organ istället skall betecknas "arbetstagarnas förhandlingsdelegation". Regeringen tycker att begreppet arbetstagarnas förhandlingdelegation alternativt en förhandlingsdelegation för arbetstagarna är bra och att de begreppen bättre speglar vilka som ingår i delegationen och vad den har för uppgift att fylla. Initiativet till att inleda förhandlingar kan tas antingen av gemenskaps- företaget eller det kontrollerande företaget eller av arbetstagarsidan. Ar- betstagarsidan initierar processen genom att minst 100 arbetstagare eller deras representanter vid minst två företag eller verksamheter i minst två olika EES- länder skriftligen begär att förhandlingar skall inledas. När någon av dessa förutsättningar föreligger skall arbetstagarnas förhandlingdelegation bildas som skall företräda arbetstagarna i förhandlingarna. Enligt direktivet skall förhandlingsdelegationen bestå av minst tre och högst 17 ledamöter. Vid val eller utnämningar skall det säkerställas dels att varje medlemsstat, där gemenskapsföretaget har verksamhet eller där företagsgruppen har ett eller flera företag, företräds av en ledamot och dels att det finns ytterligare ledamöter i förhållande till antalet arbetstagare vid de olika verksamheterna i de berörda EES-länderna. Hur de ytterligare ledamöterna skall utses är en angelägenhet för den nationella lagstiftningen i det land där den centrala ledningen finns. har föreslagit att det i lagen skall anges att förhandlingsdelegationen skall bestå av minst tre och högst 17 ledamöter samt att det skall vara möjligt att utse fler ledamöter än 17 om gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget medger det. har vidare föreslagit att de återstående platserna skall fördelas proportionellt i förhållande till antalet arbetstagare i varje EES-land. Den har dock inte ansett att det är nödvändigt eller lämpligt att i detalj ange hur en sådan proportionering skall gå till. Det skall således införas en reglering om hur en förhandlingsdelegation skall utses som skall förhandla med ett svenskt gemenskapsföretag eller ett svenskt kontrollerande företag i en företagsgrupp. Den svenska regleringen skall i enlighet med direktivet garantera att varje aktuellt EES-land får en representant. Som framgår av direktivtexten är det sedan en svensk angelägenhet att bestämma regler för hur ytterligare ledamöter skall utses i relation till antalet arbetstagare vid de olika verksamheterna eller företagen. Kommissionens arbetsgrupp har förordat följande proportionering som en möjlighet: - ytterligare en plats per EES-land där av arbetstagarna i gemenskapsföretaget eller företagsgruppen finns; - ytterligare två platser per EES-land där av arbetstagarna i gemenskapsföretaget eller företagsgruppen finns; - ytterligare tre arbetstagare per EES-land där av arbetstagarna i gemenskapsföretaget eller företagsgruppen finns. Regeringen delar inte bedömning att det inte behövs någon proportioneringsregel utan anser att det skall införas en sådan. Förutom en bestämmelse om att varje EES-land där gemenskapsföretaget eller företagsgruppen har verksamhet eller företag skall ha en representant anser regeringen att det är lämpligt att införa en proportioneringsregel i enlighet med arbetsgruppens förslag. En sådan regel leder i praktiken till att förhandlingsdelegationerna kommer att bestå av minst fem och högst tjugo ledamöter. En förhandlingsdelegation kan alltså komma att bestå av fler än 17 personer. Detta inträffar i de fall det finns verksamhet eller företag i alla eller nästan alla 17 EES-länderna. Denna konsekvens har uppmärksammats av arbetsgruppen men den har ändå förordat denna lösning. Kommissionens arbetsgrupp har anfört att den anser att EES-länderna i sina lagstiftningar bör kunna tillåta att det utses representanter för arbetstagarna även från länder utanför EES-länderna där gemenskapsföretaget har verksamhet eller där det finns företag tillhörande företagsgruppen. Representanterna skulle t.ex. kunna delta i förhandlingsdelegationens arbete men utan rösträtt. Regeringen anser inte att denna fråga behöver lagregleras. Detta hindrar naturligtvis inte att förhandlingsdelegationerna, med gemenskapsföretagets eller det kontrollerande företagets medgivande, kan adjungera ytterligare ledamöter till sig. Regeringen anser i likhet med att det skall införas en regel om att gemenskapsföretaget eller det kontrollerande företaget skall underrättas om förhandlingsdelegationens sammansättning. Enligt direktivet skall även den lokala ledningen informeras. Vad som avses med den lokala ledningen framgår inte men rimligen bör avses ledningarna för gemenskapsföretagets olika verksamheter eller filialer respektive ledningarna för de olika i företagsgruppen ingående företagen. Skyldigheten att informera verksamheterna och företagen i företagsgruppen bör åligga gemenskapsföretaget eller det kon- trollerande företaget och inte förhandlingsdelegationen. Det bör därför räcka med att i lagen ålägga förhandlingsdelegationen att informera just gemenskaps- företaget eller det kontrollerande företaget. 5.6.2 Hur de svenska ledamöterna utses -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Som huvudregel skall gälla att de lokala | | kollektivavtalsbundna fackliga organisationerna skall utse de | | svenska ledamöterna. Om det finns flera kollektivavtalsbundna | | lokala fackliga organisationer och de inte träffar en överen- | | skommelse om hur den svenska ledamoten eller de svenska ledamö- | | terna skall utses gäller följande. Om en ledamot skall utses | | skall denna utses av den lokala kollektivavtalsbärande | | arbetstagarorganisation som företräder flest arbetstagare. Om | | flera ledamöter skall utses skall vissa regler i styrelserepre- | | sentationslagen gälla. | | Om det inte finns något kollektivavtal skall de svenska ledamö-| | terna utses av den arbetstagarorganisation som företräder flest | | arbetstagare. Detta skall gälla om inte de lokala | | arbetstagarorganisationerna kommer överens om annat. förslag: Överenstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan eller har ingen erinran mot förslaget. Juridiska fakultetsstyrelsen vid ifrågasätter om det är lämpligt att ge företräde åt den kollektivavtalsbärande fackliga organisationen. SAF framför invändningar mot den del av förslaget som avser de företag där arbetsgivaren inte är bunden av något kollektivavtal. förordar en annan ordning i stället för den av föreslagna regeln. Skälen för regeringens förslag: Varje land skall fastställa den metod som skall tillämpas för val eller utnämning av de ledamöter till förhand- lingsdelegationen, som skall utses i det egna landet. Regeringen delar bedömning att det är lämpligt att knyta rätten att utse de svenska ledamöterna i en förhandlingsdelegation till i första hand de kollektivavtalsbärande fackliga organisationerna. Syftet med den föreslagna lagen, liksom med medbestämmandelagen, är att ge alla de anställda insyn i "arbetsgivarens" verksamhet. Rätten till information och samråd skall tillkomma samtliga anställda. Rätten kan dock inte utövas individuellt utan måste utövas på representativ väg. I medbestämmandelagen har uppgiften att representera de anställda lagts just på de kollektivavtalsbärande organisationerna. (Se t.ex. 11 § medbestämmandelagen och uttalandena i prop. 1975/76:105 Bilaga 1 s. 219 f.) Samma princip gäller enligt styrelserep- resentationslagen. I den tidigare styrelserepresentationslagstiftningen fanns det regler av innebörd att styrelserepresentation endast kunde inrättas om detta begärdes av en eller flera kollektivavtalsbundna arbetstagarorganisationer som företrädde minst hälften av företagets arbetstagare. I den nu gällande styrel- serepresentationslagen har emellertid regeln om de fackliga organisationernas representativitet tagits bort. Enligt förarbetena (prop. 1987/88:10 s. 46 f.) åstadkommer man därigenom en bättre anpassning till det allmänna synsätt som ligger till grund för styrelserepresentationslagstiftningen, nämligen att arbetstagarrepresentanterna i styrelsen är till gagn för alla anställda i företaget liksom för arbetsgivaren och verksamheten som sådan. Regeringen anser därför att det är lämpligt att i konsekvens härmed i första hand ge de kollektivavtalsbärande fackliga organisationerna även i denna lag rätten att representera samtliga arbetstagare. Av direktivet artikel 2.1.d) framgår också att med arbetstagarrepresentant skall förstås arbetstagarnas företrädare enligt nationell lagstiftning eller praxis. Om det finns flera lokala kollektivavtalsbundna fackliga organisationer bör de som huvudregel träffa en överenskommele om hur ledamöterna skall utses.För det fall att en överenskommelse inte träffas behövs det dock regler för hur representationen skall utses.