prop · GJ035 · 1996-01-01 00:00:00 — En person som har sin huvudsakliga inkomst från en anställning, men som vid sidan därav driver en mindre rörelse betraktas normalt som näringsidkare, men han kan komma i fråga för skuldsanering enligt vad som föreslås i denna proposition om det med hänsyn till verksamhetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet är skäligt att bevilja honom skuldsanering (se avsnitt 10 och författningskommentaren till 4 a § skuldsaneringslagen). Rent formellt är det inte otänkbart att han även kan komma i fråga för företagsrekonstruktion, även om förutsättningarna för en sådan vanligen inte torde vara uppfyllda. Om dessa undantagsvis skulle vara uppfyllda kan också en sådan person genom ett offentligt ackord som ett led i företags- rekonstruktionen få till stånd en reglering av sin totala skuldbörda. I praktiken finns det dock skäl att anta att lagen om företagsrekonstruktion får sin största betydelse för förhållandevis stora företag. Inte minst det förhållandet att det företag som blir föremål för en företagsrekonstruktion självt skall bära kostnaderna för förfarandet talar för det. Lagen innehåller inte något krav på att gäldenären skall vara insolvent utan anger i stället att det är tillräckligt att gäldenären är illikvid (se 2 kap. 6 §). Det innebär alltså en skillnad i förhållande till ackordslagen, som för bifall till en ansökan om förordnande av god man förutsätter att gäldenären är på obestånd. Genom att ackordslagens bestämmelser enligt förslaget arbetas in i lagen om företagsrekonstruktion kommer i fortsättningen illikviditet, och inte obestånd, utgöra en förutsättning även för ackordsförfarandet som äger rum inom ramen för företagsrekonstruktion. I avsnitt 5.1 har påpekats att en fördel med den lösning som valts är att förfarandet står öppet även för gäldenärer som utan att det behöver ha gått så långt som till insolvens har fått betalnings- svårigheter. Detta följer av lagens syfte och är en viktig nyhet i lagen. Ju tidigare gäldenärer i den beskrivna situationen blir föremål för företags- rekonstruktion, desto större är utsikterna att man skall lyckas rekonstruera företagets verksamhet i sak, reda upp dess finanser och undgå konkurs. Av paragrafen framgår också att det är domstol som beslutar om företagsrekonstruktion. Det är domstol som har att avgöra om förutsättningarna för ett sådant förfarande är uppfyllda. Det är också domstol som beslutar att förfarandet skall upphöra m.m. Det ankommer dock på gäldenären själv att med hjälp av en rekonstruktör undersöka förutsättningarna för en realistisk rekonstruktion (se 1 kap. 2 §, 2 kap. 11 § fjärde stycket och 14 §). Genomförandet av de åtgärder som enligt företagsrekonstruktionen kan komma att befinnas nödvändiga för att nå resultat, dvs. att verksamheten rekonstrueras, skall åstadkommas av gäldenären själv. 2 § Under en företagsrekonstruktion skall en av rätten utsedd rekonstruktör undersöka om den verksamhet som gäldenären bedriver kan fortsättas helt eller delvis och i så fall hur detta kan ske samt om det finns förutsättningar för gäldenären att träffa en ekonomisk uppgörelse med sina borgenärer (ackord). Rekonstruktören skall när han fullgör sitt uppdrag verka för att borgenärernas intressen inte åsidosätts. Av 3 kap. 1 § framgår att förhandling om offentligt ackord kan äga rum under en företagsrekonstruktion. Paragrafen, som huvudsakligen motsvarar 3 § i det till Lagrådet remitterade lagförslaget, har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 1 kap. 4 § utredningens lagförslag). I bestämmelsen beskrivs i första stycket det allmänna syftet med företags- rekonstruktion. Av den beskrivningen framgår att det finns viktiga principiella skillnader mellan företagsrekonstruktion och konkurs. Medan konkurs är en exe- kutionsform, är företagsrekonstruktion ett förfarande som syftar till att återställa lönsamheten hos en näringsidkare med betalningssvårigheter eller i vart fall till att klargöra i vad mån gäldenärens verksamhet kan fortleva. Konkurs är inriktad på borgenärernas möjlighet att tvångsvis få betalt för sina fordringar, oavsett om gäldenärens företag kan fortleva eller inte. Företags- rekonstruktion syftar i stället till att ge gäldenären en chans att innan konkurs är oundviklig undersöka möjligheten till fortsatt verksamhet i en eller annan form. En företagsrekonstruktion skall kunna leda till dels en rekonstruktion i sak, dvs. att gäldenärens verksamhet förändras så att dess resultat förbättras och verksamheten åter blir lönsam, dels en finansiell rekonstruktion, dvs. en uppgörelse med borgenärerna om hur de redan uppkomna skulderna skall kunna betalas. Uppgörelsen med borgenärerna kan ske frivilligt under hand eller med tillämpning av reglerna om offentligt ackord i 3 kap. Företagsrekonstruktion behöver dock inte nödvändigtvis innebära att förfarandet avslutas genom ett ackord i teknisk mening, dvs. främst genom att borgenärernas fordringar sätts ned och det bestäms hur betalningen skall gå till. Förfarandet kan också syfta till att nå en överenskommelse med borgenärerna om att gäldenärens rörelse fortsätts av ett annat företag, som övertar tillgångar och skulder från gäldenären på sådana villkor som borgenärerna kan godta. Förfarandets tillämpning är inte heller inskränkt till fall där det av gäldenären bedrivna företaget kan fortsättas i samma juridiska form. Huvudsaken med en rekonstruktion är att rörelsen kan fortsätta i en eller annan form utan konkurs. Om det sker genom exempelvis ägartillskott av medel, upptagande av ny kredit, överlåtelse av rörelsen eller på annat sätt är i och för sig av underordnad betydelse. I paragrafen anges att det är den av rätten utsedde rekonstruktören (se 2 kap. 10 §) som skall undersöka om det finns möjligheter att åstadkomma en rekonstruktion. Givetvis måste rekonstruktören härvid arbeta i nära kontakt med gäldenären och borgenärerna. I sista meningen i första stycket anges uttryckligen att rekonstruktören skall verka för att borgenärernas intressen inte åsidosätts (jfr 2 kap. 12 § första stycket i såväl det till Lagrådet remitterade förslaget som i utredningens lagförslag). Rekonstruktörens uppgifter kommenteras vidare i författningskommentaren till 2 kap. 11 och 13 § samt i avsnitt 7.1. I andra stycket erinras om att det av 3 kap. 1 § framgår att förhandling om offentligt ackord kan äga rum under det förfarande som en företagsrekonstruktion utgör. 3 § Bestämmelserna i denna lag om gäldenär gäller inte bankaktiebolag, sparbank, central föreningsbank, kreditmarknadsbolag, understödsförening, för- säkringsbolag, värdepappersbolag, clearingsorganisation och . Bestämmelserna avser inte heller sådana gäldenärer i vars verksamhet staten, en kommun, ett landsting, ett kommunalförbund, en församling eller en kyrklig samfällighet har ett bestämmande inflytande. Paragrafen motsvarar 4 § i det till Lagrådet remitterade lagförslaget. Motsvarigheten i ackordslagen är 48 § (jfr 1 kap. 6 § utredningens lagförslag). Den slutliga utformningen skiljer sig från Lagrådets förslag dels i det att paragrafen har delats upp i två stycken, dels att ytterligare subjekt har fogats till uppräkningen i första stycket. Som har redogjorts för i avsnitt 5.2 bör de i paragrafens första stycke an- givna gäldenärerna undantas från lagens tillämpningsområde. Beträffande dessa kategorier kan följande anmärkas (jfr 48 § ackordslagen, 1 kap. 6 § förslag och 1 kap. 4 § i det till Lagrådet remitterade lagförslaget). Kreditaktiebolag ingår inte längre i den i ackordslagen angivna undantagskretsen (SFS 1992:1617). Sedan lagen (1963:76) om kreditaktiebolag har upphävts kan sådana bolag ansöka om tillstånd att bedriva verksamhet enligt den nya lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag som har trätt i kraft (SFS 1993:1646). På kreditmarknadsbolag är ackordslagen tillämplig (jfr prop. 1992/93:89 s. 161). Föreningsbankslagen (1987:620) har ändrats så att lokala föreningsbanker kan fusioneras med en central föreningsbank vilken i sin tur kan ombildas till bankaktiebolag (SFS 1992:1058). Så har också kommit att ske beträffande tidigare existerande föreningsbanker. Föreningsbankslagen har emellertid inte upphävts. För fullständighetens skull finns det därför anledning att föra central föreningsbank till undantagskretsen i 3 § lagen om företagsrekonstruktion. 48 § ackordslagen omfattar även stadshypoteksförening och landshypoteksförening. Genom lagen (1992:700) om ombildning av stadshypoteksinstitutionen har föreskrivits att stadshypoteksföreningarna skall gå upp i stadshypotekskassa och föreningarna upplösas utan likvidation. är ett kreditmarknadsbolag. Enligt lagen (1994:758) om ombildning av landshypoteksinstitutionen skall motsvarande ske för landshypoteksföreningarnas del, med den skillnaden att överlåtelse av rörelsen skall ske till ett kreditmarknadsbolag. Stadshypoteksföreningarna har redan upplösts och det är upplyst att är även landshypoteks- föreningarna upplösta. Mot den bakgrunden har inte stadshypoteksförening och landshypoteksförening bland de i förevarande paragraf angivna rättssubjekten. Den undantagskrets som avses i andra stycket omfattar sådan verksamhet vari de i stycket angivna organen har ett bestämmande inflytande. Dessa organ har givetvis ett bestämmande inflytande när de bedriver verksamhet i egen regi. En sådan verksamhet kan alltså inte bli föremål för företagsrekonstruktion enligt lagen. Uttrycket bestämmande inflytande har dock en vidare betydelse i detta sammanhang liksom vad gäller enligt 1 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385) och i 6 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). Ett bestämmande inflytande föreligger således när det allmänna på visst sätt genom ägande eller avtal har tillförsäkrats den avgörande kontrollen i en från det allmänna fristående juridisk person. Det innebär att en kommun t.ex. inte kan sägas ha ett sådant bestämmande inflytande i ett entreprenadföretag som kommunen anlitat för att utföra kommunala uppgifter. Givetvis är lagen tillämplig på de angivna kategorierna när de uppträder i egenskap av t.ex. borgenär. Paragrafen innebär inte annat än att de som gäldenär inte kan bli föremål för företagsrekonstruktion enligt lagen. Uppräkningen av gäldenärskategorier i denna paragraf är uttömmande. Alla andra slag av gäldenärer omfattas av lagen. 2 kap. Företagsrekonstruktion i allmänhet 1 § En ansökan om företagsrekonstruktion får göras av gäldenären eller av en borgenär. Ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. I ansökan skall sökanden ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig, om de inte är kända. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2 kap. 1 § första stycket, 2 § andra stycket och 5 § första stycket utredningens lagförslag). I paragrafens första stycke anges att en ansökan om företagsrekonstruktion får göras av såväl gäldenären (se också 3 §) som en borgenär (se också 4 § och 6 § tredje stycket) samt att ansökan skall göras skriftligen. Det senare är alltså ett absolut formkrav. Paragrafens första stycke innehåller vidare en regel om forum vid företagsrekonstruktion som i sak överensstämmer med 2 kap. 1 § konkurslagen. Ansökan om företagsrekonstruktion skall alltså göras vid tingsrätten i den ort där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalnings- skyldighet i allmänhet. Forum vid företagsrekonstruktion, i likhet med konkurs- forum, bestäms således normalt för fysisk person av folkbokföringsorten året innan ansökan ges in och för annan juridisk person än dödsbo av den ort där styrelsen har sitt säte. Det har satts i fråga om den generella hänvisningen i konkurslagen till forumregler i mål om betalningsskyldighet alltid är ändamålsenlig. Den kan medföra att en konkursansökan måste tas upp och prövas även i fall som avses i 10 kap. 3 och 4 §§ (jfr / , Konkurslagen, s. 25 f.). Till skillnad från vad som gäller vid konkursansök- ningar gör sig emellertid intresset av dessa alternativa fora inte lika starkt gällande vid företagsrekonstruktion. I praktiken torde det bara vara forumreglerna i 10 kap. 1 § RB som får någon tillämpning för detta rättsinstitut. I tredje meningen i första stycket anges att ansökningshandlingen skall vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. Det innebär bl.a. att en ansökan inte kan ges in via telefax (jfr 33 kap. 3 § RB och prop. 1993/94:190 s. 106 f.). Sökanden skall enligt andra stycket ange och styrka de omständigheter som betingar rättens behörighet, om de inte är kända. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 2 kap. 1 § andra stycket konkurslagen. Bevis om rättens behörighet behövs alltså inte, om det är allmänt känt att gäldenären har sitt hemvist inom tingsrättens domsaga. Som regel kan emellertid gäldenären inte förlita sig på att fakta som betingar rättens behörighet skall vara kända. De handlingar som kan styrka behörigheten torde i fråga om fysisk person vara ett s.k. hemortsbevis och i fråga om juridisk person registreringsbevis. Av 5 § framgår att en brist i förevarande hänseende kan leda till att ansökningen avvisas. 2 § Har en ansökan om företagsrekonstruktion gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig, skall rätten genast sända handlingarna i ärendet till den tingsrätt som enligt vad dessa visar är behörig och underrätta sökanden. Ansökan skall anses gjord, när handlingarna kom in till den förra tingsrätten. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2 kap. 2 § tredje stycket utredningens lagförslag). Det kan naturligtvis inträffa att ansökan görs vid en tingsrätt som inte är behörig enligt vad som föreskrivs i 1 §. Tingsrätten skall i sådant fall enligt denna paragraf genast sända ansökningshandlingarna i ärendet till den tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är behörig. En förutsättning för att en ansökan skall kunna översändas är att det verkligen framgår av handlingarna vilken tingsrätt som är behörig. Den tingsrätt till vilken ansökningen kommit in behöver inte göra några särskilda efterforskningar i behörighetsfrågan. Är ansökan bristfällig, får det ankomma på den behöriga tingsrätten att vid behov ge föreläggande om komplettering (se 5 §). I den mån komplettering behövs redan för att avgöra behörighetsfrågan måste dock föreläggandet utfärdas av den tingsrätt till vilken ansökan kommit in. Sökanden skall givetvis underrättas, när handlingarna sänds till annan tingsrätt. Den dag som en ansökan anses inkommen har betydelse bl.a. såsom fristdag för återvinning enligt 4 kap. 2 § andra stycket konkurslagen. Genom att en ansökan skall anses gjord när den kom in till den förra, icke behöriga, tingsrätten undviks bl.a. att ett misstag beträffande forum leder till att en återvinnings- frist försitts. 3 § En ansökan av gäldenären skall innehålla 1. en kortfattad redogörelse för gäldenärens ekonomi och orsakerna till betalningssvårigheterna, 2. en borgenärsförteckning, 3. en redogörelse för hur gäldenären avser att verksamheten skall bedrivas i fortsättningen och en uppgörelse nås med borgenärerna, och 4. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.4.I bestämmelsen anges vad en ansökan som görs av en gäldenär skall innehålla. (Jfr 2 kap. 1 § andra stycket utredningens lagförslag). Enligt första punkten har gäldenären att lämna uppgifter om företagets ekonomiska förhållanden och om orsakerna till betalningssvårigheterna. Det krävs bara en kortfattad redogörelse, inte någon fullständig bouppteckning (jfr även 13 § andra stycket 1-3). Men det är självfallet både lämpligt och önskvärt att ansökningen kompletteras med senaste bokslut, eventuell kontrollbalansräkning enligt 13 kap. 2 § aktiebolagslagen (1975:1385) och andra sammanställningar och dylikt rörande gäldenärens ekonomiska status. Uppgifter om detta är också av betydelse för rättens bedömning enligt tredje punkten. Vidare skall gäldenären enligt andra punkten förteckna sina borgenärer. En sådan uppgift är nödvändig för att rekonstruktören vid bifall till ansökningen skall kunna fullgöra sin uppgift att inom underrätta borgenärerna om att företagsrekonstruktion har beslutats (se 13 §). I ansökningen skall gäldenären dessutom ange dels hur han avser att verksamheten skall bedrivas i fortsättningen, dels hur en eventuell uppgörelse skall nås med borgenärerna (tredje punkten). Det är, som framhållits i avsnitt 5.4, på denna punkt som rätten har att göra sin mest grannlaga bedömning. Det är nämligen av största vikt att företagsrekonstruktion inte beslutas, om det finns skäl anta att gäldenären har andra syften med sin ansökan än ett rekonstruk- tionssyfte, t.ex. att han främst eftersträvar ett anstånd med sina betalningar. Därför måste domstolen i vart fall kunna konstatera att den redogörelse som gäldenären själv presenterar vid sin ansökan inte saknar realism. Det betyder bl.a. att gäldenären måste förklara vilka åtgärder som enligt hans mening fordras för att förbättra rörelsens resultat. Vidare måste han ge besked om hur han menar att borgenärerna skall tillgodoses och om hur verksamheten i fortsättningen skall kunna finansieras. Även om rätten inte kan göra någon mera ingående prövning av förutsättningarna för rekonstruktion på detta stadium är det ändå viktigt att prövningen är så noggrann som möjligt på det underlag som presenteras. Den bedömning som görs på detta stadium kommer dock tämligen omgående att följas av ytterligare bedömningar när ett mera tillförlitligt underlag föreligger, t.ex. vid det borgenärssammanträde som enligt huvudregeln skall hållas (se 10 § andra stycket). I ansökningen skall gäldenären ge ett förslag till rekonstruktör och lämna behövliga uppgifter om den föreslagne personens lämplighet för uppdraget (fjärde punkten). Vem som kan utses till rekonstruktör anges närmare i 11 §. Av den bestämmelsen, enligt vilken en rekonstruktör bl.a. måste ha borgenärernas förtroende, följer att gäldenären bör ha tagit kontakt med sina viktigaste borgenärer i frågan om lämplig rekonstruktör, innan han lämnar in en ansökan. Om gäldenärens ansökan saknar uppgift om de viktigaste borgenärernas inställning till den föreslagna rekonstruktören kan rätten knappast bedöma den personens lämplighet. Därför bör tingsrätten i dessa fall förelägga gäldenären att komplettera ansökan i detta hänseende (jfr 5 §). Utan att det sägs i lagen skall givetvis den föreslagnes eget samtycke inhämtas innan han utses. Ansökan bör redovisa att ett sådant samtycke lämnats. 4 § En ansökan av en borgenär skall innehålla 1. uppgift om borgenärens fordran på gäldenären, 2. upplysningar om gäldenärens betalningssvårigheter, och 3. ett förslag till rekonstruktör samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag (jfr 2 kap. 5 § andra stycket utredningens lagförslag). En borgenär har av naturliga skäl inte samma möjlighet som gäldenären att lämna upplysning om gäldenärsföretagets ekonomi eller vad som har lett fram till företagets betalningssvårigheter. Vad som krävs av borgenären är därför följande. Borgenären skall lämna uppgift om sin fordran (första punkten). För att vara behörig att ansöka om företagsrekonstruktion måste sökanden enligt denna paragraf vara fordringsägare, eller med andra ord borgenär. Kretsen av behöriga sökande enligt denna paragraf bestäms således på samma sätt som den krets som är behöriga att ansöka om någons försättande i konkurs (jfr 2 kap. 4 och 6 §§ konkurslagen). Därvid föreskrivs inte någon begränsning såvitt avser karaktären eller storleken av borgenärens fordran. Även en mindre fordran ger således en borgenär initiativrätt. Ansökan kan göras även av en borgenär med en fordran som inte är förfallen till betalning. Med hänsyn till att det vid en borgenärs ansökan enligt 6 § andra stycket krävs att gäldenären medger ansökan, har det inte ansetts befogat att begränsa initiativrätten till borgenärer med fordringar av visst slag eller av viss storlek (se avsnitt 5.3). Det är inte heller något krav att borgenären har en penningsfordran. Även om det antagligen kommer att bli ytterst sällsynt är det alltså tänkbart att borgenären har en fordran på en annan prestation än i pengar. I sin ansökan skall borgenären vidare redovisa de uppgifter han har om gäldenärens betalningssvårigheter (andra punkten). Härmed avses det som borgenären känner till om gäldenärsföretagets betalningssvårigheter. Även när en borgenär ansöker är det självfallet ett avgörande kriterium att gäldenärs- företaget har sådana betalningssvårigheter som beskrivs i 6 § första stycket. För ett ogrundat påstående härvidlag kan borgenären drabbas av skade- ståndsskyldighet (se 4 kap. 13 §). Borgenären måste således kunna redovisa att han själv eller annan borgenär drabbats av gäldenärens betalningsdröjsmål på sådant sätt att det finns anledning att anta att gäldenären är illikvid. Det kan därvid t.ex. vara fråga om att borgenären varit tvungen att tillgripa utmätning för att erhålla betalning. Borgenärens ansökan skall på samma sätt som en ansökan från gäldenären (tredje punkten) innehålla ett förslag till rekonstruktör och behövliga uppgifter om den föreslagna personens lämplighet (jfr vad som under 3 och 11 § sägs om en rekons- truktörs lämplighet). I 6 § tredje stycket anges att en borgenärs ansökan för bifall förutsätter att gäldenären medger den. 5 § En ansökan skall avvisas, om den inte innehåller sådana uppgifter som krävs enligt 1, 3 och 4 §§, och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller, genom hänvisning till 1, 3 och 4 §§, regler om avvisning av ansökan om företagsrekonstruktion (jfr 2 kap. 3 § utredningens lagförslag). Paragrafen, som riktar sig till domstolen, gäller oavsett om sökanden är gäldenären eller en borgenär. Avvisning kan således komma i fråga om det inte av ansökan framgår vilken tingsrätt som är behörig, ansökan inte är egenhändigt undertecknad av sökanden eller dennes ombud eller, såvitt gäller en gäldenär, inte uppfyller de krav som anges i 3 §, eller, om sökanden är borgenär, inte svarar mot kraven i 4 §. Är ansökningen bristfällig, skall sökanden först föreläggas att komplettera den. Föreläggandet bör innehålla en upplysning om att ansökningen kan komma att avvisas om bristen inte avhjälps. Om föreläggandet inte följs skall ansökningen avvisas. Det anges uttryckligen att avvisning förutsätter dels att ansökan saknar sådana uppgifter som krävs enligt 1, 3 och 4 §§, dels att ett föreläggande inte följs (jfr t.ex. 2 kap. 5 § konkurslagen och 42 kap. 4 § ). Framgår det redan från början att ansökningen över huvud inte kan tas upp, t.ex. därför att gäldenären är försatt i konkurs (jfr 4 kap. 8 § andra stycket), bör ansökningen avvisas. Någon uttrycklig regel härom har inte ansetts nödvändig. Avvisningsbeslut får överklagas i vanlig ordning (jfr 4 kap. 12 §). Förutsättningar för beslut om företagsrekonstruktion 6 § En förutsättning för att beslut om företagsrekonstruktion skall meddelas är att gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder. Beslut om företagsrekonstruktion får inte meddelas, om det saknas skälig anledning anta att syftet med företagsrekonstruktionen kan uppnås. En ansökan av en borgenär får bifallas endast om gäldenären har medgett ansökan. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Det föreskrivs i första stycket att gäldenären skall vara illikvid för att beslut om företagsrekonstruktion skall kunna meddelas. Med illikviditet avses enligt ordalydelsen att gäldenären vid tiden för ansökningen inte kan betala sina förfallna skulder. Det innebär att kontanta medel och andra tillgångar som lätt kan omsättas i kontanter inte räcker till för betalning av förfallna skulder. Vad som avses med kontanta medel är uppenbart.