prop · GJ03184 · 1996-01-01 00:00:00 — Av bestämmelsen framgår att de krav på särskilda förkunskaper som en högskola uppställer skall vara relevanta för den aktuella utbildningen. Kraven får avse kunskaper i ämne i gymnasieskolans nationella program eller motsvarande kunskaper, kunskaper från en eller flera högskolekurser och andra villkor som betingas av utbildningen eller är av betydelse för det yrkesområde som utbildningen förbereder för. Enligt 3 § i samma kapitel får en högskola, om det föreligger särskilda skäl, besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor. De grundläggande behörighetskraven anger den breda gemensamma basen för högskolestudier. För många utbildningar behöver kompletterande krav anges avseende de mer specialiserade förkunskaper som anses nödvändiga för att klara utbildningen. I grunden är det dock den enskilda individen som har ansvaret för sina studier och den uppgift man går in i när man påbörjar en utbildning vid ett universitet eller en högskola. De sökande måste förmodas vara i stånd att bedöma om de har reella förutsättningar för att kunna följa en viss utbildning. Också lärosätena har ett ansvar som är relevant i detta sammanhang, nämligen ansvaret för att ta hand om studenterna och ge goda förutsättningar för att de skall nå framgång i studierna. Det är därför angeläget att de särskilda behörighetskraven inte blir alltför omfattande. Enligt högskolelagen skall högskolans grundläggande utbildning väsentligen bygga på kunskaper som eleverna får på nationella program i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Utredningen har i sina förslag om särskild behörighet, de s.k. standardbehörigheterna, för ett stort antal utbildningar angivit förkunskapskrav som obligatoriskt uppnås endast på Naturvetenskapsprogrammet. Effekterna av detta förslag blir enligt att kompletteringsstudier efter avslutade gymnasiestudier blir nödvändiga för stora grupper studerande. Detta är inte tillfredsställande. Många högskolor framhåller i sina remissvar att utredningens förslag till standardbehörigheter är alltför inriktade på ämnet matematik. En annan invändning är att de inte passar särskilt bra för utbildningsprogram av mer tvärvetenskaplig karaktär. De studenter som antas till högskolan måste självfallet ha de kunskaper som är en nödvändig förutsättning för framgångsrika studier. Det finns emellertid många andra faktorer än förkunskaper som påverkar studenternas studieresultat. En del av dessa, t.ex. de som har med studentens sociala situation att göra, kan hög- skolorna inte i någon större utsträckning påverka. Faktorer som hänger samman med undervisningssituationen är däremot i högsta grad högskolans ansvar. och högskolor har i sina årsredovisningar för /95 beskrivit sina erfarenheter av försök med ändringar av utbildningens uppläggning och arbetssätt. Det framgår att sådana förändringar kan ha stor betydelse för om studenterna klarar sina studier. Regeringens bedömning är således att särskilda behörighetskrav bör tillämpas relativt restriktivt. Regeringen delar utredningens uppfattning att de särskilda behörighetskrav som likväl behövs bör ordnas i form av standardbehörigheter men dessa bör vara färre än vad utredningen föreslagit. Vidare behöver innehållet i standardbehörigheterna övervägas närmare; utredningens förslag till standardbehörigheter utgår från en annan definition av den grundläggande behörigheten än den regeringen lägger fram i denna proposition. Det förslag till standardbehörigheter som utredningen lagt fram utgår vidare i högre grad från sådana kunskaper som eleverna får på Naturvetenskaps- och Samhällsvetenskapsprogram-men; även vissa kurser som eleverna läser inom andra program kan enligt regeringens mening vara en bra grund för högskolestudier. bör, efter hörande av samt universitet och högskolor, utveckla och fastställa ett begränsat antal standardbehörigheter. Standardbehörigheterna skall formuleras så att de kan tillämpas på sökande från såväl den gamla som den nya gymnasieskolan. Det nu sagda gäller för de utbildningar som genomförs av utbildningsanordnare vars rätt att utfärda examina bestäms av . För bör regeringen eller den myndighet som regeringen utser fastställa reglerna om särskild behörighet. Överväganden angående behörighetsregler för utbildningar som leder till yrkesexamen De utbildningar som leder till en yrkesexamen (exklusive de konstnärliga examina) enligt högskoleförordningen bör ha nationellt gällande behörig- hetsregler. Därför skall fastställa vilka standardbehörigheter som skall gälla för dessa utbildningar. I förordningens examensordning har regeringen fastställt de krav som skall vara uppfyllda för respektive examen genom att ange målen och antal poäng för utbildningen. Det förhållandet att kraven är uttryckta på ett sådant sätt att de ger varje universitet och högskola stor frihet vad gäller uppläggning och innehåll i utbildningarna, motiverar inte att reglerna för behörighet är olika. Tvärtom är det önskvärt att studenterna vet att de bedöms lika, oberoende av vilken högskola de söker till. Det finns ändå ett stort utrymme för sådan profilering av utbildningen som högskolorna önskar. Eftersom de utbildningar som avslutas med en yrkesexamen i de flesta fall leder mot yrken som statsmakterna har intresse av att reglera är det också av vikt att utbildningarna i stor utsträckning kan bedrivas på samma villkor. De utbildningar som leder till yrkesexamen är i de flesta fall mycket populära och har många sökande. Behörighetskraven skall enligt regeringens mening inte påverkas av detta utan ange endast vilka förkunskaper som är nödvändiga för att följa den aktuella utbildningen. Det skall vara möjligt för personer med olika bakgrund att konkurrera på lika villkor om dessa platser. Behörighetskraven bör därför vara så utformade att de inte i realiteten utgör ett hinder för vissa grupper sökande. Den enskilda högskolan bör alltså inte få fastställa högre krav på särskild behörighet än vad föreskrivit. Antalet sökande till olika kurser och utbildningsprogram varierar emellertid och det kan finnas behov av att något avvika från behörighetskraven t.ex. för att bereda fler sökande plats. Högskolorna bör därför kunna frångå de särskilda behörighetskraven, t.ex. om antalet behöriga sökande till en viss utbildning är färre än antalet platser. I dessa fall kan högskolorna erbjuda studenterna en möjlighet att på ett enkelt sätt komplettera sina kunskaper, antingen genom en mer etablerad samverkan med komvux eller genom att integrera kompletterande undervisning i den ordinarie utbildningen. Det finns redan nu många positiva erfarenheter av sådana åtgärder. Den möjlighet som redan finns för en högskola att, om det finns särskilda skäl, besluta om dispens från något eller några behörighetsvillkor bör behållas. Den möjliggör dispens också i andra fall än de nu nämnda. Överväganden angående behörighetsregler för övriga kurser och program För övriga kurser och program som vänder sig till nybörjare i högskolan skall högskolorna själva besluta vilka standardbehörigheter som skall gälla, alternativt att något krav på särskild behörighet inte skall gälla. Om det för vissa kurser eller program finns behov av att ställa andra behörighetskrav än som kan uttryckas i form av standardbehörigheter skall godkännande till detta inhämtas. I fråga om högskolornas möjlighet att ge dispens från något eller några behörighetsvillkor, se strax ovan. De nya regler om behörighet som regeringen föreslagit i avsnitt 7 och 8 kräver ingen ändring i högskolelagen. Enligt 4 kap. 2 § nämnda lag får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer nämligen meddela de föreskrifter som behövs. Enligt 4 kap. 3 § högskolelagen skall urval göras bland de sökande om inte alla behöriga sökande till en utbildning kan tas emot. Enligt 1 § samma kapitel skall högskolorna ta emot behöriga sökande så långt det kan ske med hänsyn till det krav på hög kvalitet som gäller. Enligt 8 kap. 7 § högskoleförordningen skall vid urval till grundläggande högskoleutbildning hänsyn tas till den sökandes möjlighet att tillgodogöra sig sådan utbildning. Enligt 8 § i samma kapitel skall vid urvalet användas en eller flera av urvalsgrunderna betyg, högskoleprov, annat särskilt prov, tidigare utbildning samt arbetslivserfarenhet. Även särskilda skäl som den sökande har åberopat skall kunna användas. Högskoleprov får dock inte användas som enda urvalsgrund för hela antagningen till en utbildning. Vid i övrigt likvärdiga meriter får urval också ske med hänsyn till kön i syfte att förbättra rekryteringen av studenter från kraftigt underrepresenterat kön. Trots den fortsatta utbyggnaden av den högre utbildningen kommer inte alla behöriga sökande att kunna beredas plats i önskad utbildning. Det blir därför nödvändigt att också fortsättningsvis tillämpa ett urvalsförfarande. Urvalsreglernas funktion är att rangordna de sökande på ett lämpligt sätt. Betyg är det urvalsinstrument som det finns mest erfarenhet av och som synes ha det högsta prognosvärdet. Det måste löna sig att lägga ner arbete på studierna i gymnasieskolan och därför bör betygen vara en viktig urvalsgrund. För dem som inte har fått så höga betyg i gymnasieskolan men som senare har utvecklat sin studieförmåga utgör högskoleprovet ett lämpligt urvalsintrument. Många sökande har en annan bakgrund än gymnasieskolan och saknar alltså betyg som kan kon- kurrera i ett betygsurval. Även för denna grupp är högskoleprovet ett lämpligt urvalsinstrument. framöver torde majoriteten av de sökande komma att ha sifferbetyg från gymnasiet. Det kommer också att finnas sökande som har betyg enligt både det gamla och det nya betygssystemet. Ytterligare många sökande kommer att ha en annan bakgrund än svensk gymnasieutbildning, t.ex. utländsk utbildning eller annan svensk utbildning. Det är därför nödvändigt att använda ett urvalssystem som bygger på urvalsgrupper och som ger sökande med olika bakgrund likvärdiga chanser. Det är alltså av vikt att sökande med s.k. 25:4-behörighet inte missgynnas. Sökande med gamla gymnasiebetyg och sökande med betyg enligt det nya betygssystemet skall vid antagningen behandlas i olika urvalsgrupper. Som riktlinje bör gälla att antalet platser för dessa grupper skall stå i proportion till antalet sökande i varje grupp. är det möjligt för elever från gymnasieskolan att genomgå prövning för att få högre betyg i kurser som ingår i slutbetyget. De betyg som sålunda erhållits skall kunna tillgodoräknas. De nya regler om urval som föreslås skall gälla för sådana sökande till kurser och program, som inte är antagna till högskolan. Reglerna behöver således inte tillämpas för sådana studenter som redan är registrerade vid högskolan och som söker till kurser i avsikt att fortsätta sin utbildning, t.ex. fördjupningskurser. Sådana studenter kan alltså ges förtur. 9.1 Betyg som urvalsgrund -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Som regel skall minst en tredjedel av | | platserna besättas på grundval av betyg. | | Regler om hur de nya gymnasiebetygen skall meritvärderas som | | grund för urvalet skall fastställas av regeringen efter förslag | | från . | | Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- | | myndigas genom en ändring i högskolelagen att föreskriva om | | urval. Utredningens förslag: Enligt utredningen kommer de sökande från den nya gym- nasieskolan att ha mer skiftande bakgrund än tidigare och ha följt kurser med olika svårighetsgrad. Det är bara kärnämnena och de kurser som ingår i den sär- skilda behörigheten som dessa sökande har gemensamt. Sökandena kan också ha studerat . Därför blir det i många fall svårare än tidigare att bedöma sökandenas studieförmåga.Utredningen beskriver tre alternativa modeller för hur betygen kan värderas men förordar en modell som innebär att man bara räknar med betygen på kurser som ingår i behörighetskraven utökade med ett antal kurser som ger kunskaper som är speciellt viktiga för den sökta utbild- ningen. Kurserna bör kallas meritkurser och anges i en särskild förteckning. Utred- ningen föreslår ett relativt detaljerat system för hur detta skall fungera. Betyg på kurser omfattande maximalt 1500 poäng får användas och meritvärdet grundas på kursens poäng multiplicerat med en betygsfaktor. Utredningen anser att betyg inte bör ha en lika central roll i det nya systemet som i det gamla eftersom variationen av kurser är mycket större . Utredningen tvivlar också på de nya betygens prognosvärde. Arbetsgruppens förslag: Arbetsgruppen anser att urvalet till högskolan i minsta möjliga utsträckning skall störa arbetet i gymnasieskolan. Det vore därför enligt gruppen olyckligt om ett stort antal kurser skulle sakna meritvär- de i urvalet. Man befarar att det skulle innebära att elever i taktiskt syfte fäster mindre vikt vid vissa kurser och nöjer sig med godkänt betyg. Därför bör av kurserna i slutbetyget ingå i beräkningsunderlaget. De kurser som krävs för särskild behörighet skall ingå och i övrigt får eleverna räkna med de högsta betygen inom ramen för av kurserna i slutbetyget, dvs. även lokala kurser. Gruppen lägger också förslag till jämförelsetal för de nya betygen; betygen omvandlas till siffervärden. Gruppen anser att man vid beräkningen av meritvärdet bör ta hänsyn till kursernas omfattning uttryckt i gymnasiepoäng.Arbetsgruppen föreslår vidare att beräkningsmetoden för betygsjäm- förelse skall fastställas i högskoleförordningen och vara lika för alla oavsett vilken utbildning det gäller. Konkurrenskompletteringar skall få tillgodoräknas. Remissinstanserna: Många remissinstanser anser att alla universitet och hög- skolor bör tillämpa samma beräkningsmodell. VHS anser att det är bråttom med att fastställa meritvärderingssystem och urvalsregler för att hinna med för- ändringar i ADB-systemen. anser att förändringarna i den nya gym- nasieskolans betygssystem är så stora att det krävs ett omfattande utvecklings- arbete innan antagningen kan genomföras, oavsett om det skall ske samordnat eller lokalt. Behovet av att beräkna betygen på ett enhetligt sätt är enligt uppenbart och verket föreslår att bestämmelser om hur betygen skall poängberäknas tas in i högskoleförordningen. Verket tillstyrker att vid meritvärderingen hänsyn tas till kursernas omfattning. avstyrker förslaget om förbud mot att använda betyg som enda urvalsgrund. Det saknas enligt grund för att anta att de nya gymnasiebetygen blir så svaga som urvalskriterier att ett förbud behövs. Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att eleverna i gymnasieskolan på ett tydligt sätt kan uppfatta dels att de kunskaper de förvärvar i gymnasiet är centrala för studier på högskolenivå, dels att framgångsrika gymnasiestudier förbättrar antagningsmöjligheterna till högskolan. De nya betygen bör värderas på ett enhetligt sätt och därför bör regler om hur värderingen skall ske fastställas av regeringen. Regeringen avser att ge i uppdrag att efter hörande av , VHS samt uni- versitet och högskolor inkomma med förslag om hur de nya gymnasiebetygen skall värderas. Arbetet skall ha arbetsgruppens förslag som utgångspunkt. uppdrag skall också gälla meritvärdering av de gamla gymnasiebetygen. Som regel bör minst en tredjedel av platserna besättas på grundval av betyg. De nya urvalsregler som regeringen föreslår i detta avsnitt och de följande kräver - vid sidan av vissa förordningsändringar - en ändring i 4 kap. 3 § högskolelagen. Skälet till att en ändring krävs i denna paragraf är att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bemyndigas att föreskriva om urvalet, varvid regeringen skall följa de riktlinjer som anges ovan och nedan; när nuvarande lydelse av paragrafen tillkom förutsattes att regeringen skulle meddela endast verkställighetsföreskrifter till lagregeln (prop. 1992/93:1 s. 89). -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Som regel skall minst en tredjedel av | | platserna besättas på grundval av resultatet på högskoleprovet.| -------------------------------------------------------------------- Utredningens förslag: Utredningen föreslår att varken gymnasiebetyg eller högskoleprov skall få användas som enda urvalsinstrument för hela antagningen. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser anser att högskoleprovet är ett viktigt urvalsinstrument som kompletterar betygen. En stor del av remissinstanserna anser att en högskola inte skall få använda endast betyg eller högskoleprov som urvalsgrund för ett sökalternativ. Skälen för regeringens förslag: Högskoleprovet var ursprungligen avsett för sökande som var behöriga enligt den s.k. 25:4-regeln. Användningen har dock successivt vidgats. Även eleverna i gymnasiet får numera göra högskoleprovet. Provet, som avser att mäta allmänna studiefärdigheter, består av fem delprov, nämligen ordkunskap, läsförståelse, tolkning av diagram, numerisk-logisk förmåga och läsförståelse i engelska. Användningen av högskoleprovet som urvalsinstru- ment varierar mellan olika högskolor och utbildningar. En version av högskoleprovet kommer att försöksvis erbjudas dyslektiker, på liknande sätt som det anpassats för synskadade . Erfarenheterna av urvalsreglerna reform visar att de flesta universitet och högskolor använder högskoleprov och betyg som de viktigaste urvalsinstrumenten. I vissa fall sker urvalet dock nästan uteslutande från den grupp som har tagit högskoleprovet. Detta utestänger sökande med enbart gym- nasiebetyg och bör enligt regeringens mening inte få förekomma. Enligt regeringens mening skall som regel minst en tredjedel av de sökande antas på grundval av resultat från högskoleprovet. 9.3 Annat särskilt prov -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Särskilt prov får användas som urvals- | | instrument endast till utbildningar som leder fram till vissa | | yrken som ställer särskilda krav på vissa personliga egenskaper | | eller en särskild kompetens. Syftet med det särskilda provet och| | vilka kvalifikationer hos den sökande som provet skall mäta | | skall framgå tydligt för den sökande. | | Till de flesta kurser eller program skall antagningen ske med | | hjälp av andra urvalsinstrument. Utredningens förslag: Utredningen föreslår ingen ändring av gällande regler. Remissinstanserna: Majoriteten av universiteten och högskolorna anser att nuvarande regler bör behållas. Härigenom kan den kunskap och erfarenhet som uppnåtts hos de lokala antagningsmyndigheterna användas på ett sätt som höjer examinationsfrekvensen och minskar risken för icke fullbordade studier. Skälen för regeringens förslag: Förutom betyg och högskoleprov kan högskolorna använda annat särskilt prov som urvalsinstrument. Vid sidan av de prov som används vid urval till de konstnärliga utbildningarna förekommer flera andra slags prov. Ett exempel är det s.k. arkitektprovet, som använts . Detta innebär att de sökandes lämplighet bedöms på grundval av inlämnade arbetsprover. Vidare används särskilda intervjuförfaranden kompletterade med skriftliga prov för antagning till läkarutbildningen. Till vissa språkämnen används språktester. Utredningen lämnar i sin arbetsrapport nr 3 Urvalsmetoder en lista på de särskilda urvalsmetoder som tillämpades under /95. De särskilda proven har successivt växt fram . De krävde särskilt godkännande av regeringen, senare av UHÄ. Anledningen till att regeringen var återhållsam med att ge tillstånd till sådana urvalsmetoder var bl.a. att studenterna före kunde överklaga den centrala antagningen men inte antagning genom särskilda prov. Efter denna tidpunkt är urvalsförfarandet inte nationellt reglerat och urvalsbesluten kan inte överklagas. Reglering av vilka prov som får förekomma saknas. Enligt regeringens mening skall det i normalfallet vara möjligt att komma in även på mycket eftertraktade utbildningar på enbart betyg eller på grundval av resultatet på högskoleprovet. Därför skall de särskilda urvalsproven användas restriktivt. Det bör ankomma på att besluta om för vilka utbildningar särskilda prov får användas och om de villkor som skall gälla för detta. I den mån särskilda prov skall förekomma skall det gälla sådana utbildningar som leder fram till yrken som ställer särskilda krav på vissa personliga egenskaper, t.ex. vård- eller lärarutbildningarna, eller en särskild kompetens. Syftet med det särskilda provet och vilka egenskaper hos den sökande det skall mäta skall framgå för den sökande på ett tydligt sätt. Till de konstnärliga utbildningarna skall det även i fortsättningen vara möjligt att anta samtliga genom särskilda prov. Det bör ankomma på att i samarbete med berörda högskolor ut- värdera de olika prov som förekommer så att ytterligare erfarenheter kan vinnas. -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Av sökande med resultat från högskoleprovet| | skall | | - hälften antas på grundval av poäng för arbetslivserfarenhet och| | poäng för högskoleprovet, | | - hälften antas enbart på grundval av poäng för högskoleprovet. | | För arbetslivserfarenhet ges 0,5 poäng arbete på | | minst halvtid. | | fastställer närmare föreskrifter för beräkning av| | poäng för arbetslivserfarenhet. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att en viss andel av platserna tillsätts efter urval på särskild grund och att de sökande som erhåller poäng för arbetslivserfarenhet skall ingå i denna grupp. Remissinstanserna: Många är tveksamma till utredningens förslag på denna punkt eftersom systemet då blir mindre överblickbart för den enskilde och försvårar för sökanden att bedöma sina chanser att komma in i högskolan. Vissa högskolor anser också att utredningen är alltför negativ till sökande med arbetslivserfarenhet. Skälen för regeringens bedömning: Formerna för meritvärdering av de sökande som har erfarenhet från arbetslivet har diskuterats av flera utredningar . som alla är eniga om att det är värdefullt - både för de yngre studenterna och för lärarna - att erfarenhet från arbetslivet kan komma högskolan till godo, har man haft uppenbara svårigheter att finna ett lämpligt sätt att poängsätta dessa meriter. De regler som gällde före in- nebar att lägst arbetslivserfarenhet gav 0,5 poäng att lägga till poängen för högskoleprovet som är maximalt 2,0 poäng. Av den som antogs på grundval av högskoleprovet fick hälften tillgodoräkna sig detta tillägg. reform har de flesta universitet och högskolor kvar detta sätt att värdera arbetslivserfarenheten. Eftersom dessa regler fungerar tillfredsställande finns det ingen anledning att genomföra en förändring. Emellertid är det en rättvisefråga för de sökande att arbetslivserfarenhet bedöms lika överallt. bör fastställa närmare föreskrifter för beräkningar av poäng för arbetslivserfarenhet. 9.5 Urval baserat på särskilda skäl -------------------------------------------------------------------- | Regeringens förslag: Sökande som av olika skäl inte kan bedömas på| | ett lämpligt sätt med de urvalsmetoder som behandlats ovan skall| | kunna åberopa särskilda skäl. Utredningens förslag: Utredningen föreslår att högst en fjärdedel av platserna får antas efter andra grunder än de som tidigare nämnts. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna välkomnar möjligheten att göra urval på särskild grund. Skälen för regeringens förslag: Sökande med olika former av funktionshinder kan ha svårt att hävda sig i den reguljära urvalsprocessen. Därför måste det finnas ett utrymme för högskolorna att göra en friare bedömning av dessa sökan- de. Detsamma gäller för sökande med en unik kompetens som av något skäl inte kan bedömas rättvist i ett urval som baseras på de ovan nämnda grunderna. Liksom tidigare bör sökande med kunskaper i ett invandrarspråk kunna åberopa särskilda skäl när det gäller utbildningar till sådana yrken som har behov av tvåspråkig personal, t.ex. inom det sociala området eller inom undervisningssektorn.