prop · GJ03173 · 1996-01-01 00:00:00 — Inom har utarbetats en promemoria som behandlar frågorna i direktivet om huvudkontorets placering samt om informationsutbyte och sekretess; PM angående informationsutbyte och sekretess m.m. tillsatte regeringen en kommitté med uppdrag att bl.a. göra en översyn av rörelse- och tillsynsreglerna på bankområdet (, Fi 1995:09, dir. 1995:86). I kommitténs uppdrag ingår att utarbeta de förslag som föranleds av BCCI-direktivets regler om revisorers skyldighet att rapportera vissa iakttagelser till tillsynsmyndigheten. Detta uppdrag har redovisats i delbetänkandet Rapporteringsskyldighet för revisorer i finansiella företag (SOU 1995:106). Nämnda promemorior och betänkande har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr Fi 95/6803 och 95/6866). Propositionen innehåller först ett avsnitt som närmare beskriver BCCI- direktivet (avsnitt 4). Härefter behandlas ägarprövning och vissa andra frågor beträffande finansiella företag (avsnitt 5), finansiella företags huvudkontor (avsnitt 6), informationsutbyte och sekretess (avsnitt 7) samt slutligen rapporteringsplikt för revisorer i finansiella företag (avsnitt 8). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har framfört vissa synpunkter på lagtexten. Regeringen har följt Lagrådets förslag och synpunkter. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentaren, avsnitt 13. I propositionen behandlas också - som två fristående delar - dels en justering i lagen (1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i i fråga om skyldighet att informera om riktlinjer för kapitalförvaltningen (avsnitt 10), dels en ändring i en övergångsbestämmelse till lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag (avsnitt 11). På grund av ändringarnas beskaffenhet anser regeringen att Lagrådets hörande i dessa fall skulle sakna betydelse. 4 Närmare om BCCI-direktivet BCCI-direktivet har utarbetats med anledning av upplösningen av () och andra liknande händelser på finansmarknaden. Avsikten med direktivet är i korthet att förbättra tillsynsmyndigheternas möjligheter att bedriva en effektiv tillsyn över finansiella företag. Direktivet skall vara införlivat i resp. medlemslands nationella lagstiftning . bestod av ett holdingbolag med säte i och två dotterbanker, auktoriserade i resp. på . Dessa dotterbanker hade i sin tur dotterbolag och filialer med global spridning. Följden av denna organisationsstruktur blev att inte någon myndighet tog det fulla tillsynsansvaret för hela gruppen. Det allvarligaste problemet var att den huvudsakliga verksamheten inte bedrevs i de två länder där moderbankerna var auktoriserade. För att komma tillrätta med dessa problem innehåller direktivet (artikel 2) en bestämmelse om förstärkt tillsyn över ett finansiellt företag som ingår i en grupp av företag (definierat i direktivet). Verksamhetstillstånd för ett finansiellt företag som ingår i en sådan företagsgrupp skall vägras om gruppens organisation hindrar en effektiv tillsyn av det finansiella företaget. Direktivet förutsätter även att tillsynsmyndigheten kan återkalla tillståndet om koncernstrukturen blir svåröverskådlig ur tillsynssynpunkt. Enligt artikel 3 skall ett kreditinstitut och ett försäkringsföretag ha sitt huvudkontor i samma medlemsstat som dess stadgeenliga säte. Direktivet behandlar också frågor kring informationsutbyte och sekretess (artikel 4) och revisorers rapporteringsskyldighet till tillsynsmyndigheterna (artikel 5). 5 Ägarprövning och vissa andra frågor beträffande finansiella företag I detta avsnitt behandlas förslagen om skärpning och utveckling av reglerna samt vissa andra frågor beträffande finansiella företag. Efter en redogörelse för de nu gällande bestämmelserna (avsnitt 5.2) och en presentation av regeringens allmänna synpunkter, som blir vägledande för de förslag som läggs fram (avsnitt 5.3), koncentreras framställningen på reglerna rörande banker (avsnitt 5.4). Detta görs av framställningstekniska skäl; som kommer att framgå av avsnitt 5.5- 7 är de skäl för de nya reglerna som där anges i princip lika giltiga även beträffande andra finansiella företag. 5.2 Gällande bestämmelser om ägarprövning Under detta avsnitt ges inledningsvis en beskrivning av ägarprövning m.m. beträffande bankaktiebolag och medlemsbanker. Med hänsyn till det sätt på vilket en sparbank är uppbyggd blir det inte aktuellt med regler om ägarprövning för dessa banker. Härefter beskrivs motsvarande bestämmelser för andra finansiella företag. Vid bildande av ett bankaktiebolag skall prövas om de som kommer att inneha större aktieposter är lämpliga som ägare. I 2 kap. 3 § tredje stycket bankaktiebolagslagen (1987:618, ), föreskrevs tidigare att bolagsordningen skulle stadfästas och oktroj beviljas, om den planerade rörelsen kunde antas komma att uppfylla kraven på en sund bankverksamhet. Detta innebar att ägarprövningen skulle göras inom ramen för en allmän sundhetsbedömning. Denna prövning har numera kommit till direkt uttryck i lagtexten. I 2 kap. 3 § tredje stycket anges - - att bolagsordningen skall stadfästas och oktroj beviljas, om (punkt 1) den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund bankverksamhet och (punkt 2) det inte kan antas att de som kommer att äga ett kvalificerat innehav i bolaget kommer att motverka en sund utveckling av verksamheten i bolaget. Prövningen görs av regeringen. En motsvarande bestämmelse finns i lagen (1995:1570) om med- lemsbanker (2 kap. 2 § tredje stycket). Med uttrycket kvalificerat innehav avses enligt 1 kap. 3 § 2 bankrörelselagen (1987:617, BRL), ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, om innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller annars möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget. Prövning av ägares lämplighet skall även göras vid förvärv av aktier eller andelar i en bank som har bildats tidigare. Bestämmelser om sådan prövning och om vissa därmed sammanhängande frågor finns i 7 kap. 10-14 §§ BRL. Ett direkt eller indirekt förvärv av aktier eller andelar i en bank som medför att förvärvarens sammanlagda innehav utgör ett kvalificerat innehav, får enligt 7 kap. 10 § ske bara efter tillstånd av . Detsamma gäller i fråga om förvärv som innebär att ett kvalificerat innehav ökas så att det uppgår till eller överstiger 20, 33 eller av kapitalet eller röstetalet för samtliga aktier eller andelar i banken eller så att banken blir dotterföretag. Tillstånd till nämnda förvärv skall enligt 11 § första stycket ges, om det inte kan antas att förvärvaren kommer att motverka en sund utveckling av bankens verksamhet. får vid meddelande av tillstånd föreskriva inom vilken förvärvet skall genomföras (andra stycket). Inspektionen skall meddela beslut i tillståndsfrågan från det att ansökningen gjordes (tredje stycket). Vad som i bestämmelserna sägs om förvärv avser även förvärv genom universalfång, t.ex. bodelning, arv, testamente och bolagsfusion (se prop. 1992/93:89 s. 194). Den som avser att avyttra ett kvalificerat innehav eller en så stor del därav att innehavet därigenom kommer att understiga någon av de gränser som anges i 7 kap. 10 § skall enligt 12 § underrätta om detta. Vidare åligger det enligt 13 § första stycket ett bankaktiebolag eller en medlemsbank, när den får kännedom om att aktier eller andelar i banken har blivit föremål för ett sådant förvärv som avses i 10 § eller för en sådan avyttring som avses i 12 §, att anmäla förvärvet eller avyttringen till inspektionen. Härutöver skall ett bankaktiebolag eller en medlemsbank till inspektionen anmäla namnen på de ägare som har ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar i banken och storleken på innehaven (13 § andra stycket). I 7 kap. 14 § ges bestämmelser om sanktioner mot olämpliga ägare. Om ägaren till ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar utövar eller kan antas komma att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en sund utveckling av verksamheten i banken, får besluta att aktierna eller andelarna inte får företrädas vid stämman (första stycket). Sådant beslut kan också meddelas, om ägaren till ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar har underlåtit att ansöka om tillstånd till ett förvärv som avses i 10 § eller om förvärvet har skett i strid med inspektionens beslut (andra stycket). I de sistnämnda fallen kan inspektionen i stället besluta att röster avgivna för aktierna eller andelarna skall vara ogiltiga. får också förelägga sådana ägare som avses i 14 § första och andra styckena att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att innehavet därefter inte är kvalificerat (tredje stycket). Motsvarande ägarprövningsregler finns för kreditmarknadsbolag i 2 kap. 1 § och 5 kap. 11-15 §§ lagen (1992:1610) om kreditmarknadsbolag (prop. 1992/93:89, bet. 1992/93:NU9, rskr. 1992/93:109). Bestämmelserna om ägarprövning för banker och kreditmarknadsbolag grundas på det andra banksamordningsdirektivet (89/646/EEG). Regler om ägarprövning för värdepappersbolag har genom en lagändring som har trätt i kraft förts in i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse (2 kap. 1 § och 6 kap. 3 a-3e §§, SFS 1994:2015; jfr prop. 1994/95:50 och bet. 1994/95:NU12). Bestämmelserna grundas på investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG) och överensstämmer i princip med dem som gäller i fråga om banker och kreditmarknadsbolag. För försäkringsbolag har införts bestämmelser om ägarprövning i försäkringsrörelselagen (1982:713, 2 kap. 3 § och 3 kap. 2-2 c §§, SFS 1995:779; jfr prop. 1994/95:184 och bet. 1994/95:NU24). Bestämmelserna, som överensstämmer med dem som införts för andra finansiella företag, grundas på tredje skade- resp. tredje livförsäkringsdirektivet (92/49/EEG och 92/96/EEG). Banker och andra kreditinstitut har en central uppgift i det finansiella systemet och driver en från allmän synpunkt viktig verksamhet. Att rörelsen bedrivs på ett tillfredsställande sätt är av betydelse för kapitalförsörjningen i samhället och för stabiliteten i betalningssystemet. Även för insättare och övriga konsumenter är det av intresse att bankverksamheten sköts på ett oklanderligt sätt. Genom lagstiftningen uppställs regler för bankernas verksamhet i syfte att förhindra att verksamheten bedrivs så att skada för andra uppkommer. Detta har kommit till uttryck i lagregleringen - förutom i bestämmelser som uppställer krav i olika konkreta hänseenden - i det generella kravet på att verksamheten skall vara sund (2 kap. 3 § tredje stycket 1 ; se även 7 kap. 3 § BRL). Det är viktigt att olämpliga personer förhindras att utöva inflytande över en banks verksamhet. Den allmänna principen om näringsfrihet måste i viss mån vika, eftersom bankväsendet är av stor betydelse för samhället i dess helhet. Banklagstiftningen innehåller därför bestämmelser om prövning av lämpligheten hos dem som skall äga större poster aktier eller andelar i en bank. Som tidigare nämnts skall sådan prövning ske dels i samband med att frågan om beviljande av oktroj prövas när en bank skall bildas (2 kap. 3 § tredje stycket 2 och 2 kap. 2 § tredje stycket lagen om medlemsbanker), dels vid förvärv av aktier eller andelar i en redan bestående bank (7 kap. 10 och 11 §§ BRL). Bestäm- melserna avser fall då förvärvet medför vad som betecknas som kvalificerat innehav eller att vissa gränsvärden uppnås. Det finns nu anledning att överväga om regleringen av ägarprövningen och därmed sammanhängande frågor är lämpligt utformad. Detta gäller inte bara bestämmelser som syftar till att olämpliga personer så långt möjligt skall förhindras att bli ägare till aktier eller andelar som ger ett väsentligt inflytande i en bank. Det avser också möjligheten för tillsynsmyndigheten att ingripa mot en ägare som har visat sig olämplig eller som annars kan komma att missbruka sin ställning samt de sanktionsmedel som står till buds i sådana fall. Den nuvarande lagstiftningen uppfyller inte dessa krav. Både utformningen av bestämmelserna om själva ägarprövningen och reglerna om sanktionsmedel kan ges en mer lämplig utformning. Vidare torde tillsynsmyndigheten sakna möjlighet att ingripa, när en bank eller ett annat finansiellt företag har kommit att ingå i en företagsgrupp som är så svåröverskådlig att en effektiv tillsyn över det finansiella företaget inte kan bedrivas. Den sistnämnda frågan behandlas som nämnts i BCCI-direktivet (art. 2). Mot bakgrund av vad som sagts finns det skäl att överväga en skärpning i vissa hänseenden av bestämmelserna om ägarprövning och vad som har samband därmed. Det kan vidare ifrågasättas om nu gällande bestämmelser om ägarprövning fullt ut uppfyller vad som föreskrivs i andra banksamordningsdirektivet. Direktivets föreskrifter utgör dessutom minimiregler som inte hindrar att strängare regler uppställs i nationell lagstiftning. Till detta kommer att vad som föreskrivs om svåröverskådliga organisationsstrukturer i BCCI-direktivet saknar motsvarighet i vår nuvarande lagstiftning. Det finns därutöver anledning att införa uttryckliga bestämmelser om lämp- lighetskrav beträffande dem som ingår i ledningen för en bank. Motsvarande synpunkter kan läggas på värdepappers- och försäkringsområdena. Även om inte skyddsintressena är identiska med bankområdets, är skyddsbehovet stort, vilket illustreras av att lagstiftaren funnit det angeläget att reglera verksamheterna ingående. Även dessa sektorer påverkar samhällslivet i allmänhet och samhällsekonomin i synnerhet i viktiga avseenden. Till detta kommer att konsumenternas intressen skall tas tillvara. Det är därför lika viktigt som beträffande bankområdet att se över de bestämmelser om ägar- och ledningsprövning som är centrala för att företag verksamma inom värdepappers- och försäkringsområdena fungerar tillfredsställande. 5.4 Överväganden i fråga om banker 5.4.1 Ägarprövning i samband med bildandet av en bank och vid förvärv av aktier eller andelar i en tidigare bildad bank Regeringens förslag: Kravet på större ägare i banker skärps. Oktroj skall beviljas resp. förvärvstillstånd ges, om det kan antas att den blivande ägaren inte kommer att motverka en sund utveckling av bankens verksamhet och om förvärvaren även i övrigt är lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av en bank. Vidare underlättas ägarprövningen genom att vissa typer av misskötsamhet i sig skall anses vara tillräckliga för att en person skall anses olämplig som ägare. När ett kvalificerat förvärv gjorts genom universalfång krävs tillstånd av för att förvärvaren skall få behålla dessa aktier eller andelar. Förvärvstillstånd skall sökas från förvärvet. En bestämmelse för juridiska personer som är ägare till ett kvalificerat innehav att till anmäla förändringar i ledningen införs. Om teckningen av aktier eller andelar innebär att ett kvalificerat innehav i banken kommer att ägas av någon annan än dem som har prövats i samband med beviljande av oktroj, får banken inte bildas innan en prövning av de nya ägarna har skett. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian har föreslagits att det från misskötsamhetsrekvisitet görs undantag för särskilda skäl. Promemorian innehåller inte något förslag om en tidsfrist för förvärvstillstånd när ett kvalificerat förvärv gjorts genom universalfång. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har i huvudsak tillstyrkt promemorians förslag (beträffande , se avsnitt 5.5). och har ansett att det andra kravet på en kvalificerad ägare - att denne även i övrigt skall vara lämplig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av en bank - är olämpligt och onödigt och att denna prövning som bör ingå i det första kravet. Beträffande det tredje kravet på en kvalificerad ägare - allvarlig misskötsamhet - har ansett att det inte skall göras något undantag för "särskilda skäl". Föreningen har därutöver anfört att det bör införas en tidsgräns inom vilken ansökan om tillstånd till universalfång av aktier eller andelar skall göras. har anfört att misskötsamhetsrekvisitet i det tredje kravet på en kvalificerad ägare ger en alltför vag bedömningsgrund. har ansett att bestämmelsen om skyldighet för ägare av kvalificerade innehav att anmäla ledningsförändringar inte bör införas. och har anfört att det bör övervägas inom att upprätta bevakningsrutiner för att underlätta för sådana ägare att uppfylla sin skyldighet. har ifrågasatt nödvändigheten av en kompletterande ägarprövningsbestämmelse för det fall andra personer än de som har ägarprövats tecknar ifrågavarande aktier. Skälen för regeringens förslag: Som nämnts tidigare är bestämmelserna om förutsättning för beviljande av oktroj och om tillstånd till förvärv av aktier och andelar utformade på ett likartat sätt i fråga om kraven på en ägares lämplighet. Vissa motivuttalanden beträffande de bestämmelser som gäller bankaktiebolag skiljer sig däremot åt. I förarbetena till den tidigare lydelsen av bestämmelsen om beviljande av oktroj i angavs att större ägare skulle bedömas uppfylla de kunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som erfordras för att de skulle kunna på ett långsiktigt och stabilt sätt driva en sund bankverksamhet (prop. 1989/90:116 s. 60). Det framhölls också att oktrojprövningen skulle utgöra en allsidig kvalitativ prövning. Vid den ändring av bestämmelsen, som innebar att kravet på att aktieägare med kvalificerat innehav inte kan antas komma att motverka en sund utveckling av bankens verksamhet kom till direkt uttryck i lagtexten, angavs i förarbetena att ändringen närmast var av teknisk natur och syftade till att göra regeln om ägarprövning tydligare (prop. 1994/95:50 s. 281, se även s. 332). Vid tillkomsten av bestämmelserna om ägarprövning vid förvärv av större aktieposter i redan bildade bankaktiebolag uttalades däremot att endast grava missförhållanden skulle kunna diskvalificera en förvärvare (prop. 1992/93:89 s. 111). Som exempel nämndes ett meddelat näringsförbud. Med detta måste ha avsetts de åtgärder eller försummelser som har föranlett ett sådant förbud. Vad som sägs i specialmotiveringen till bestämmelsen (nämnd prop., s.195 ff) får också anses ge uttryck för uppfattningen att det skall vara fråga om förhållandevis allvarlig misskötsamhet för att tillstånd till förvärv skall vägras. Om de berörda bestämmelserna, trots den snarlika utformningen, skall anses ha olika innebörd beror på om de bakomliggande förhållandena i de båda fallen skiljer sig åt på något avgörande sätt och vilken betydelse som bör fästas vid gjorda motivuttalanden. Om en presumtiv ägare inte anses uppfylla lämplighetskravet vid oktrojprövningen blir resultatet troligen i stället att en godtagbar person inträder som ägare till de ifrågavarande aktierna. Det kan dock av olika skäl visa sig omöjligt att finna en sådan person. I så fall har stiftarna lagt ner arbete och kostnader i onödan. De kan emellertid inte anses ha ett berättigat anspråk på att någon som inte är lämplig skall få äga aktier som möjliggör ett väsentligt inflytande över bankens verksamhet. Sådant anspråk kan inte heller den tilltänkta ägaren ha. Ägarprövningen sker ju i såväl enskildas som det allmännas intresse. Med hänsyn till vad som sagts får det anses motiverat att vid oktrojprövningen ställa förhållandevis stora krav på en blivande kvalificerad ägare för att han skall bedömas som lämplig. Denna ståndpunkt ligger i linje med vad som uttalades vid ändring av 2 kap. 3 § (prop. 1989/90:116 s. 60). Dessa uttalanden är dock inte förenliga med den lydelse av bestämmelsen som gäller från . I fall tillstånd vägras till ett förvärv av en post aktier eller andelar som medför väsentligt inflytande över ledningen av en bank har detta inte någon direkt inverkan på bankens drift. Att tillstånd inte ges bör vid vanlig överlåtelse i princip innebära att frågan om förvärv förfaller eftersom tillstånd skall sökas innan förvärvet har skett (se prop. 1992/93:89 s. 111). Har förvärvet redan skett, måste förvärvaren anses skyldig att överlåta aktierna vidare. Vägrat tillstånd innebär givetvis en nackdel för den avsedde förvärvaren. Den som inte uppfyller lämplighetskraven kan dock inte anses ha något berättigat anspråk på att få förvärva aktierna. Vid förvärv av aktier genom universalfång inverkar ett uteblivet tillstånd i allmänhet inte på själva förvärvet. Det leder i stället till att förvärvaren måste avyttra aktierna. Med hänsyn till syftet med ägarprövningsbestämmelserna bör den som har förvärvat aktierna genom universalfång inte ges en bättre ställning än den vars förvärv sker genom överlåtelse. Mot bakgrund av vad som sagts kan det inte anses föreligga sakliga skäl att ge ägarprövningen en annan innebörd vid förvärv av aktier i en redan bildad bank än vid beviljande av oktroj. I förarbetena har understrukits att samma bedömning av ägarlämpligheten bör göras oavsett den görs, före förvärvet eller under aktieägandets bestånd (se prop. 1992/93:89 s. 111, även s. 201). Med hänsyn till detta uttalande kan det starkt ifrågasättas hur stor betydelse som egentligen bör tillmätas nämnda motivuttalanden. Sammanfattningsvis saknas således anledning att tillämpa de olika bestämmelserna på skilda sätt. Innan förutsättningarna för att någon skall godtas som ägare till ett kvali- ficerat innehav behandlas närmare skall utformningen av bestämmelsen i 7 kap. 10 § BRL analyseras. Denna bestämmelse utgår enligt sin lydelse från att tillstånd skall inhämtas innan förvärvet sker. Detta har också understrukits i förarbetena till bestämmelsen (prop. 1992/93:89 s. 111). Sådant tillstånd krävs även i fråga om förvärv genom universalfång. Bestämmelserna i 7 kap. 10 och 11 §§ är alltså tillämpliga även i sådana fall. När det gäller vissa förvärv genom universalfång, närmast arv och testamente, är det över huvud taget inte möjligt att få tillstånd innan förvärvet sker. I fråga om andra universalfång kan det knappast begäras att förvärvet skall anstå till dess att tillstånd har beviljats (exempelvis bodelning). Lydelsen av 10 § är således missvisande och bör ändras. I ett andra stycke bör uttryckligen anges att tillstånd till ett kvalificerat innehav som huvudregel skall meddelas före förvärvet. Om förvärvet däremot har skett genom universalfång krävs tillstånd av för att förvärvaren skall få behålla de erhållna aktierna eller andelarna. För att ägarprövningen skall ske inom rimlig tid efter förvärvet bör som föreslagit införas en tidsgräns inom vilken ansökan om tillstånd skall göras. Någon ändring av 11 § är inte nödvändig eftersom även tillstånd till förvärv genom universalfång är ett slags förvärvstillstånd. Utgångspunkten för de nya reglerna När det sedan gäller frågan hur bestämmelserna om ägarprövning bör utformas vill regeringen framhålla följande. Som framgått bör bestämmelserna ha samma innebörd vid bildande av en bank som då fråga är om prövning av förvärv av aktier eller andelar i en bestående bank. I båda fallen bör det ställas förhållandevis stora krav på en ägare för att han skall anses vara lämplig. En naturlig utgångspunkt är att reglerna om ägarprövning skall vara så effektiva att personer som är olämpliga att ha inflytande över en banks verksamhet så långt möjligt förhindras att vara ägare till kvalificerade innehav av aktier eller andelar i ett sådant företag. För att någon enligt de nuvarande reglerna skall diskvalificeras såsom ägare till större innehav krävs att det kan antas att han kommer att motverka en sund utveckling av bankens verksamhet. På grund av regelns uppbyggnad måste en bedömning i praktiken ofta grundas främst på åtgärder som han har vidtagit före prövningen eller på andra förhållande rörande honom som har inträffat före denna. Förarbetena tycks också utgå från en sådan tillämpning (se prop. 1992/93:89 s. 111 och 195 ff).