prop · GJ03123 · 1996-01-01 00:00:00 — Krav på förhandsanmälan avseende tilltänkt tillverkning eller import kan också ställas upp (10 §). Lagens regler kompletteras i förordningen med ytterligare bestämmelser om försiktighetsmått, bedömning av hälso- och miljöfarlighet, kunskapskrav och produktinformation (5-11 §§). Ett särskilt avsnitt i förordningen (12-15 §§) ägnas åt det av Kemikalieinspektionen förda produktregistret. Kemiska produkter, som yrkesmässigt tillverkas i eller importeras till , skall med vissa undantag registreras där. Anmälan för registrering skall i allmänhet göras av tillverkaren eller importören. Enligt lagen får det föreskrivas tillståndstvång vad gäller hantering, import eller export av kemiska produkter. Om det är av särskild betydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt, får regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer förbjuda hantering, import eller export av en kemisk produkt (11-12 §§ lagen). Närmare bestämmelser om tillstånd m.m. finns i 17-25 §§ förordningen. Tillståndstvång gäller med avseende på bl.a. yrkesmässig distribution av livsfarliga eller mycket farliga produkter. Meddelat tillstånd kan återkallas bl.a. vid åsidosättande av föreskrifter eller villkor som förenats med tillståndet. Den centrala tillsynen över tillverkare, importörer och leverantörer av kemiska produkter utövas av Kemikalieinspektionen, , , och . En tillsynsmyndighet skall göra anmälan till om de finner talan om förbud enligt marknadsföringslagen påkallad mot marknadsföringen av en kemisk produkt (27 § förordningen). En tillsynsmyndighet har enligt 16 § i lagen rätt att vid vite meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att meddelade föreskrifter skall efterlevas. Underlåter någon att vidta åtgärd som åligger honom enligt lagen eller enligt föreskrifter eller villkor som meddelats med stöd av lagen eller enligt en tillsynsmyndighets föreläggande, får myndigheten förordna om rättelse på hans bekostnad. I förarbetena till lagen uttalas bl.a. följande. Liksom tidigare bör alltså en tillsynsmyndighet vid bristande efterlevnad söka rättelse på frivillig väg genom råd och anvisningar. De befogenheter som följer av paragrafen bör alltså i princip utnyttjas när det är påkallat av hänsyn till hälso- eller miljörisker. Liksom tidigare kan ett vitesföreläggande vara ett alternativ till en åtalsanmälan (prop. 1984/85:118 s. 52). Den som bryter mot bl.a. i lagen angivna skyldigheter kan ådömas böter eller fängelse. Kemiska produkter, som varit föremål för brott, kan förklaras förverkade (20-22 §§ lagen). Som nämnts finns en del förordningar, som särskilt reglerar vissa slag av kemiska produkter. Exempel på sådana författningar är förordningen (1985:836) om bekämpningsmedel, förordningen (1985:837) om PCB m.m., förordningen (1985:838) om motorbensin, förordningen (1985:839) om kadmium, förordningen (1985:840) om vissa hälso- och miljöfarliga produkter m.m., förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall, förordningen (1985:997) om anmälningsskyldighet beträffande asbest i ventilationsanläggningar, förordningen (1986:683) om förbud mot asbesthaltiga friktionsbelägg i fordon, förordningen (1988:716) om CFC och halon m.m., förordningen (1989:974) om miljöfarliga batterier, förordningen (1991:1289) om vissa klorerade lösningsmedel, förordningen (1991:1290) om vissa kvicksilverhaltiga varor, förordningen (1992:918) om export och import av farligt avfall m.m. samt förordningen (1992:1268) om spillolja. Författningarna behandlar produktslag som betraktas som generellt vanskliga och innehåller ofta bestämmelser som innebär att hantering och import inte får ske utan särskilt godkännande eller tillstånd. Inte sällan är också de slutliga brukarnas användning av produkterna kringgärdad av restriktioner. I vissa fall råder hanterings-, import- eller användningsförbud för produkterna. Som framgått förs vid Kemikalieinspektionen ett särskilt register över kemiska produkter, och det åligger kemiföretagen att till inspektionen anmäla sådana produkter för registrering. är ingen nyskapelse som tillkom i samband med lagstiftning om kemiska produkter. Arbetet med att bygga upp ett centralt register över kemiska produkter påbörjades av dåvarande . har tillkommit som en följd av svårigheterna att få grepp om och överblick över förekomsten av kemikalier i samhället. Ändamålet med registret är bl.a. att få ett underlag för identifiering av problem och behovet av åtgärder på kemiområdet. Bestämmelser om krav på fordons beskaffenhet och utrustning finns i fordonskungörelsen (1972:595). Kungörelsen innehåller också regler för kontroll av fordon. Grundregeln är att fordon får brukas i trafik endast om fordonet är tillförlitligt från säkerhetssynpunkt och i övrigt lämpligt för trafik (7 §). Denna övergripande regel kompletteras i 8-17 §§ av mer detaljerade bestämmelser om vad som krävs i fråga om motorfordon, dvs. bilar, motorcyklar och mopeder. Bestämmelserna ställer bl.a. upp vissa allmänna konstruktionskrav, som kompletteras av specifika krav på utrustning vad gäller sådant som backspeglar, bromsar, körriktningsvisare, larmanordningar, lyktor, reflexanordningar m.m. Detaljbestämmelser av motsvarande slag finns även för bl.a. traktorer och motorredskap (20 §), släpfordon och s.k. efterfordon (21-29 §§) samt cyklar (30 §). Enligt 102 § har att besluta om de ytterligare föreskrifter som kan behövas vad gäller fordons beskaffenhet och utrustning. Därvid får föreskrivas om märkning av viss utrustning eller att viss utrustning skall vara av sådan typ som godkänts av , eller annan myndighet. Verket skall i vissa fall samråda med andra myndigheter såsom t.ex. Arbetarskyddsstyrelsen. Fordonskungörelsen innehåller också regler om kontroll av fordon. Det är fråga om dels en förhandskontroll, som skall företas innan fordon får tas i bruk, dels kontroll av fordon som är i trafik. Regler avseende förhandskontrollen finns - förutom i fordonskungörelsen - även i bilregisterkungörelsen (1972:599). Enligt lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen), förstås med elektrisk anläggning en anläggning med däri ingående särskilda föremål för produktion, upplagring, omformning, överföring, distribution eller nyttjande av elektrisk ström. Elektriska anläggningar indelas med hänsyn till farlighetsgraden i starkströmsanläggningar och svagströmsanläggningar. Ellagen innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer - i den mån det behövs från bl.a. elsäkerhetssynpunkt - att meddela föreskrifter om kontroll, provning eller besiktning samt andra föreskrifter som angår elektriska anläggningar, anord- ningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel eller elektriska installationer (15 §). Med stöd av bemyndigandet har regeringen utfärdat förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel. Förordningen innehåller säkerhetsbestämmelser för sådan materiel. I förordningen anges vad som är att betrakta som elektrisk materiel (2 §). Den som för användning inom landet tillverkar, importerar, upplåter, saluför eller överlåter på annat sätt samt installerar elektrisk materiel skall svara för att materielen uppfyller gällande säkerhetskrav. Den som äger eller annars svarar för användningen av elektrisk materiel skall svara för att den används på ett sätt som inte riskerar säkerheten och att den underhålls på ett nöjaktigt sätt. Den som använder elektrisk materiel skall förvissa sig om att den är säker för användning (3 §). Beträffande säkerhetskraven stadgas att elektrisk materiel skall vara konstruerad och tillverkad i enlighet med inom EES gällande god säkerhetsteknisk praxis så att den inte riskerar säkerheten för människor, husdjur eller egendom när den är korrekt installerad och underhållen och används för avsett ändamål (4 §). Elektrisk materiel som är utförd enligt harmoniserad standard skall, om inte annat visas, anses uppfylla säkerhetskraven i förordningen. Saknas sådan standard skall motsvarande gälla om materielen är utförd enligt någon annan teknisk specifikation som angetts i föreskrift från (8 §). Elektrisk materiel får släppas ut på marknaden eller tas i bruk om materielen uppfyller gällande säkerhetskrav (9 §). Enligt förordningen får meddela närmare föreskrifter om bl.a. säkerhetskraven för elektrisk materiel (11 §). I 14 § föreskrivs att är tillsynsmyndighet enligt 21 § ellagen. Av 15 § framgår att bestämmelser om ansvar för den som bryter mot föreskrifter som meddelats enligt förordningen finns i ellagen. I ellagen finns bestämmelser om tillsynsmyndigheters rätt att på begäran få upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen samt även om rätt att få tillträde till lokaler m.m. och även rätt att ta ut ett eller flera exemplar av en anordning för provning (23 och 24 §§). I lagens 25 § föreskrivs att i den mån det är påkallat från elsäkerhetssynpunkt får en tillsynsmyndighet meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att lagen eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Enligt förarbetena kan ett föreläggande eller förbud omfatta de skyldigheter som direkt framgår av lagen. Paragrafen ger även möjlighet att meddela förelägganden och förbud för att framtvinga efterlevnad av ett tillståndsvillkor. Tillämpningsområdet är inskränkt till de fall ett ingripande är påkallat från elsäkerhetssynpunkt (prop. 1987/88:82 s. 59). I 26 § finns bestämmelser om vite och därutöver finns bestämmelser om bl.a. straff och förverkande (27 och 30 §§). I förordningen (1957:601) om elektriska starkströmsanläggningar anges att med starkströmsanläggning förstås en elektrisk anläggning med sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person eller egendom. Närmare föreskrifter om utförande och skötsel av elektrisk starkströmsanläggning meddelas av . är tillsynsmyndighet enligt ellagen i fråga om elsäkerheten vid elektriska starkströmsanläggningar. Personlig skyddsutrustning för privat bruk Lagen (1992:1326) om personlig skyddsutrustning för privat bruk trädde i kraft . Lagen bygger på ett EG-direktiv, rådets direktiv /686/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig utrustning. Den omfattar bl.a. hjälmar, flytvästar och andningsskydd. I lagens 4 § anges i allmänna termer att en näringsidkare får tillhandahålla personlig skyddsutrustning bara om utrustningen uppfyller vissa krav avseende (1) skydd för hälsa och säkerhet, (2) utformning och (3) märkning och annan produktinformation. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot denna bestämmelse eller föreskrifter som meddelats med stöd av den får dömas till straff. Lagen innehåller också regler om näringsidkarnas skyldigheter att bl.a. lämna tillsynsmyndighet tillträde till utrymmen och att lämna upplysningar, handlingar, varuprover och liknande som behövs för tillsynen. Närmare föreskrifter finns i förordningen (1993:972) om personlig skydds- utrustning för privat bruk. Där sägs bl.a. att är tillsynsmyn- dighet och att Arbetarskyddsstyrelsen, efter samråd med , får medge undantag från lagens tillämpningsområde och meddela närmare föreskrifter om de krav som uppställs på skyddsutrustningen. I 8 § lagen stadgas att produktsäkerhetslagen skall tillämpas på sådana varor som omfattas av lagen. Detta innebär att produktsäkerhetslagens bestämmelser om säkerhetsinformation, säljförbud, exportförbud, varningsinformation och återkallelse gäller personlig skyddsutrustning för privat bruk. Lagen om leksakers säkerhet Lagen (1992:1327) om leksakers säkerhet avser leksaker som är utformade för eller annars klart avsedda att användas av barn . Lagen trädde i kraft . Lagen bygger på ett EG-direktiv, rådets direktiv /378/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet. I lagens 3 § sägs att en näringsidkare får tillhandahålla leksaker bara om de uppfyller vissa krav avseende (1) skydd för hälsa och säkerhet, (2) utformning och (3) märkning och annan produktinformation. Den som bryter mot denna bestämmelse eller föreskrifter som meddelats med stöd av den kan ådömas straff. Näringsidkare är enligt lagen skyldiga att bistå tillsyns- myndigheten genom att t.ex. lämna upplysningar, varuprover och liknande. På samma sätt som när det gäller personlig skyddsutrustning för privat bruk meddelas närmare föreskrifter i en förordning, förordningen (1993:971) om leksakers säkerhet. Enligt förordningen är tillsynsmyndighet och får meddela närmare föreskrifter om de krav som skall gälla för leksaker samt om undantag från lagens tillämpningsområde. skall också fullgöra den anmälningsskyldighet som följer av EG:s leksaksdirektiv. Enligt 7 § i lagen skall produktsäkerhetslagen tillämpas på leksaker som kan medföra personskada. Detta innebär att produktsäkerhetslagens bestämmelser om säkerhetsinformation, säljförbud, exportförbud, varningsinformation och återkallelse i vissa fall kan tillämpas på leksaker. Lagen (1992:1328) om farliga livsmedelsimitationer trädde i kraft . Lagen bygger på ett EG-direktiv, rådets direktiv /357/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om produkter som, på grund av sina yttre egenskaper, kan förväxlas med andra produkter och härigenom utgöra en risk för konsumenternas hälsa och säkerhet. I lagen föreskrivs att med livsmedelsimitationer förstås varor som, särskilt av barn, på grund av sin storlek, lukt, förpackning eller märkning kan förväxlas med livsmedel. Enligt lagens 3 § skall produktsäkerhetslagen tillämpas på livsmedelsimita- tioner som kan medföra risk för personskada. Därutöver föreskrivs i lagen att om en näringsidkare har tillverkat eller importerat en livsmedelsimitation som innebär särskild risk för personskada, kan förbjuda honom att fortsätta med det. Förbudet får även avse en annan liknande vara med samma skaderisk (3 § andra stycket). trädde lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. i kraft som byggproduktlagen (1992:1535) upphörde att gälla. Genom lagen genomförs i svensk rätt rådets direktiv /106/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författ- ningar rörande byggprodukter. Lagen gäller enligt 1 § bl.a. byggprodukter. Med en byggprodukt avses en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk och som har betydelse för byggnadsverkets egenskaper i de avseenden som anges i 2 § första stycket 1-6 som gäller bl.a. säkerhet vid användning och säkerhet i händelse av brand. Byggprodukter skall enligt 4 § för att få ingå i byggnadsverk vara lämpliga för avsedd användning. Vidare anges i paragrafen att produkten skall uppfylla några särskilt angivna väsentliga krav, t.ex. kravet avseende säkerhet vid användning. I 5 § sägs att byggprodukter som uppfyller kravet på lämplighet och enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får släppas ut på marknaden och användas för avsett ändamål. I 6-8 §§ finns bestämmelser om CE- märkning och tillsyn. Enligt 9 § får en tillsynsmyndighet, om det är motiverat från skyddssynpunkt, meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall. Om en byggprodukt har CE-märkts trots att den inte överensstämmer med de krav som gäller för CE-märkning får en tillsynsmyndighet förelägga en tillverkare, importör eller den som saluför produkten att (1) upphöra med användningen av CE-märkningen, (2) återkalla osålda produkter eller (3) ta bort CE-märkningen (10 §). Förelägganden och förbud enligt 9 och 10 §§ får förenas med vite (11 §). Ett beslut av en tillsynsmyndighet får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (12 §). Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor gäller hantering och import av sådana varor. Lagens syfte är att hindra att varor av detta slag orsakar brand eller explosion som inte är avsedd samt att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa eller egendom genom brand eller explosion vid hantering av sådana varor. Den som tillverkar, importerar eller överlåter brandfarliga eller explosiva varor skall genom märkning eller på annat sätt lämna de uppgifter som är av betydelse från brand- och explosionssynpunkt (varuinformation). Sprängämnesinpektionen utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av lagen. I lagens 18 § föreskrivs att en tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att lagen eller meddelade föreskrifter skall efterlevas. till lagen finns i förordningen (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. I lagen finns bestämmelser som motsvaras av produktsäkerhetslagens regler om säkerhetsinformation och säljförbud. Med stöd av den allmänna bestämmelsen i lagens 18 § kan möjligen motsvarigheter till produktsäkerhetslagens övriga säkerhetsåtgärder meddelas. Bestämmelser om tobaksvaror och alkohol finns i tobakslagen (1993:581) och i alkohollagen (1994:1738). Skjutvapen av olika slag är föremål för särskild reglering. Enligt vapenlagen (1973:1176) krävs bl.a. tillstånd för innehav av skjutvapen och för förvärv av ammunition. Också handel med skjutvapen m.m. är kringgärdad av restriktioner. Till lagens bestämmelser ansluter vapenkungörelsen (1974:123). Enligt lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål får knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa inte innehas på allmän plats eller inom skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs. Enligt samma lag är det förbjudet för personer att inneha s.k. springstiletter eller springknivar. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot dessa bestämmelser kan dömas till böter eller fängelse. I ringa fall döms inte till ansvar. På transportområdet finns bestämmelser om säkerhet i bl.a. luftfartslagen (1957:297), lagen (1974:610) om inrikes vägtransport, lagen (1982:821) om transport av farligt gods, fartygssäkerhetslagen (1988:49) samt i järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). De grundläggande författningarna på arbetarskyddsområdet är arbetsmiljölagen (1977:1160) och arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Denna reglering kompletteras av utfyllande föreskrifter, som meddelas av Arbetarskyddsstyrelsen. Arbetsmiljölagen innehåller inte bara bestämmelser om arbetsförhållandena på arbetsställena utan även bestämmelser om produktsäkerhet, dvs. krav på att produkter skall erbjuda betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. Produktsäkerhetsreglerna innebär bl.a. ett leverantörsansvar för tekniska anord- ningar och s.k. farliga ämnen, dvs. kemiska ämnen eller produkter som kan föranleda ohälsa eller olycksfall. Arbetsmiljölagen kan sägas ha en funktion som produktsäkerhetslag på arbetsmiljöområdet. Produktsäkerhetsreglerna har ett vidsträckt tillämpningsområde. De gäller varje produkt som kan användas yrkesmässigt oberoende av användningen i det enskilda fallet (se prop. 1993/94:186 s. 40 ff.). I samband med ändringar i arbetsmiljölagen fördes det in nya bestämmelser om information vid marknadsföring samt om produktinformation vid avlämnandet av produkter. infördes ändringar i lagen mot bakgrund av avtalet om det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, EES. har införts bestämmelser bl.a. om möjligheter att ålägga en leverantör att lämna varningsinformation eller att återkalla redan levererade produkter (SFS 1994:579). Reglerna anknyter till produktsäkerhetslagen. I 1 kap. arbetsmiljölagen anges lagens tillämpningsområde. Den gäller med vissa undantag för varje verksamhet i vilken arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Lagen är därtill i väsentliga avseenden också tillämplig på den som genomgår utbildning, den som under vård i anstalt utför anvisat arbete samt värnpliktiga och andra som fullgör i lag föreskriven tjänstgöring eller som deltar i frivillig utbildning för verksamhet inom totalförsvaret. Samtliga dessa senare nämnda kategorier likställs vid tillämpningen med arbetstagare. Arbetsmiljölagens tillämpningsområde är således vidsträckt. Lagen gäller delvis utanför yrkeslivet, exempelvis i fråga om arbete av elever och vårdtagare samt värnpliktiga och jämförbara kategorier. Bakgrunden till detta är att arbetet här utförs under liknande beroendeförhållanden som vid anställning. Lagen gäller alltså den som driver den verksamhet där arbete utförs av ifrågavarande grupper. När det gäller elever omfattar lagen i princip allt praktiskt och teoretiskt arbete som utförs under utbildning. Från början omfattade lagen inte elever i lägre årskurs än årskurs 7 i eller motsvarande och det var främst vid den yrkesinriktade delen av undervisningen som lagen avsågs komma till användning (prop. 1976/77:149 s. 199 ff.). utvidgades lagens tillämpningsområde till att omfatta även elever på låg- och mellanstadiet. Lagen omfattar därför numera utbildning på alla nivåer. Anledningen till ändringen var bl.a. att undersökningar visat att barn mellan tio och löper störst risk att drabbas av skador och att de flesta olyckor inträffar på skolgårdar och i gymnastik- och idrottshallar. Vidare konstaterades att elevernas arbetsmiljö alltsedan arbetsmiljölagens tillkomst blivit föremål för ökad uppmärksamhet och att vissa problem kommit i blickpunkten. Brister i skollokalerna, mobbning och våld nämndes som exempel på arbetsmiljöproblem i skolan. Härtill kom också det vidgade arbetsmiljöbegreppet som medför att skyddsarbetet inte är lika bundet till mekaniska och kemiska risker och liknande som tidigare (prop. 1989/90:61 s. 5 ff. och 16 f.). Arbetsmiljölagens föreskrifter omfattar också den som under vård i anstalt utför anvisat arbete. Innebörden av detta är att lagen omfattar arbete som utförs inte bara vid kriminalvårdsanstalter utan också vid institutioner för särskilt noggrann tillsyn inom missbrukarvård och ungdomsvård, sjukhus för beredande av psykiatrisk tvångsvård m.m., andra typer av sjukhus, för äldre, ålderdomshem samt allmänna och enskilda vårdhem över huvud taget. Samma principer gäller för arbetsmiljölagens tillämplighet på vårdområdet som inom utbildningsområdet. Lagen är tillämplig oavsett om vården meddelats enligt offentligt förordnande eller av enskild (se t.ex. m.fl. Kommentar till arbetsmiljölagen, 9 uppl. s. 52). Lagen gäller också enligt 1 kap. 1 § 3 värnpliktiga m.fl. Med värnpliktig likställs annan som fullgör i lag föreskriven tjänstgöring, t.ex. vapenfria tjänstepliktiga och civilförsvarspliktiga. Med värnpliktig likställs även den som deltar i frivillig utbildning för verksamhet inom totalförsvaret, t.ex. inom hemvärnet. Undantag från arbetsmiljölagens bestämmelser kan bli aktuella under krig och beredskap. I 1 kap. 5 § föreskrivs att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela särskilda föreskrifter för totalförsvaret med avvikelser från arbetsmiljölagen. Lagen är således i princip tillämplig inom området för det samlade försvaret. Detta innebär att lagens föreskrifter om ar- betsmiljöns beskaffenhet, allmänna skyldigheter, farligt arbete för minderåriga, tillsyn, sanktionssystem och överklagande gäller för de nu nämnda kategorierna. Arbetsmiljöns beskaffenhet behandlas i 2 kap. Krav ställs bl.a. på att arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Arbetsförhållandena skall anpassas till människans förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Kapitlet upptar i övrigt vissa grundläggande krav såvitt gäller bl.a. arbetslokaler, maskiner, redskap samt ämnen som kan föranleda ohälsa eller olycksfall. Personlig skyddsutrustning skall vid behov tillhandahållas av arbetsgivaren. I 3 kap. finns bestämmelser om allmänna skyldigheter. Kapitlet är centralt vad gäller produktsäkerhet. Det åligger arbetsgivaren att vara verksam för att förebygga ohälsa eller olycksfall i arbetet. Även arbetstagarna skall medverka till att åstadkomma en tillfredsställande arbetsmiljö. Skyddsansvaret åvilar emellertid inte bara arbetsgivare och arbetstagare. Sådant ansvar har också de som tillhandahåller arbetsgivarna maskiner, redskap, ämnen m.m.