prop · GJ03122 · 1996-01-01 00:00:00 — Redogörelse för en överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för Regeringen överlämnar denna skrivelse till . träffade företrädare för staten och sjukvårdshuvudmännen en överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för . Den har sin grund i den s.k. Dagmarreformen, som genomfördes . Parterna är överens om att inom ramen för det särskilda bidraget till hälso- och sjukvård fortsätta utvecklingsarbetet med att finna former för hälso- och sjukvården som svarar mot de äldres behov och önskemål och att utvidga vård- garantin. En utvidgad vårdgaranti är ett centralt inslag i överenskommelsen. Tillgäng- ligheten till basal hälso- och sjukvård liksom till specialistbedömning garanteras inom vissa angivna tidsramar. Dessutom skall vissa patientgrupper med svåra kroniska sjukdomar garanteras en i vårdprogram preciserad vårdstandard. Diabetiker skall som första patientgrupp erbjudas detta genom att vårdkontrakt upprättas mellan den enskilde patienten och vårdgivaren. Liksom föregående år lämnas särskild ersättning för medicinska rehabilite- rings- och behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården. Medlen bör i första hand beviljas mer, såväl innehållsmässigt som tidsmässigt, omfattande projekt. För varje projekt skall det också finnas en plan för hur effekterna av pro- jektverksamheten kan följas upp. Vidare ökas den särskilda ersättningen för psykoterapeutiska behandlingsinsat- ser med jämfört med föregående år. Detta sker för att ytter- ligare öka tillgången till företrädesvis privat verksamma legitimerade vård- givare. Jämfört med fördubblas de medel som ställs till förfogande för att stimulera viss handledning inom den offentliga hälso- och sjukvården. Detta sker för att även naprapater, på motsvarande sätt som varit fallet för kiropraktorer, skall kunna få tillgång till sådan handledd praktik som krävs för legitimering. Genom överenskommelsen för är också frågan om återreglering från sjukvårdshuvudmännen av vissa vårdförmåner i internationella förhållanden slut- giltigt reglerad. 1 Ärendet och dess beredning.........................4 2 Överenskommelsen för i huvuddrag...........4 2.1 Ersättningsbelopp ............................5 2.2 Bidrag till hälso- och sjukvård................5 2.3 Särskild ersättning för rehabiliterings- och behandlings- insatser inom hälso- och sjukvården............6 2.4 Ersättning till ............6 2.5 Psykoterapeutisk verksamhet....................7 2.6 Särskild ersättning för handledning av kiropraktorer och naprapater.....................................7 2.6 Ersättning för SBU:s verksamhet................7 3 Sjukhusvårdsavgifter för pensionärer...............7 Bilaga 1 Överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårds- huvudmännen m.m. för .................9 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1 Ärendet och dess beredning träffade företrädare för staten och sjukvårdshuvudmännen en överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för . Denna redovisas i sin helhet i bilaga till skrivelsen. Överenskommelsen grundas i vissa avseenden på motsvarande överenskommelser om ersättningar till följd av den s.k. Dagmarreformen, som genomfördes . lämnade staten till sjukvårdshuvudmännen ett antal prestations- eller invånarrelaterade ersättningar från sjukförsäkringen samt direkta statsbidrag för den psykiatriska vården. har statsbidragssystemet till landstingen i viss mån justerats och förändrats. Det samlade ersättningsbeloppet har därmed successivt reducerats och uppgick till . Genom att ersätt- ningen för sjukresor ingår i det generella statsbidraget till landstingen uppgår ramen till . träffade företrädare för staten och sjukvårdshu-vudmännen en separat överenskommelse om återreglering av allmän sjukvårdsersättning och särskilt statsbidrag till hälso- och sjukvård mot bakgrund av den införda fördelningen av kostnadsansvaret för vissa vårdförmåner i internationella förhållanden. Överenskommelsen innebär bl.a. att någon motsvarande avräkning mot ersättning/statsbidrag i efterhand som skett för dessa båda år inte skall göras för utan att frågan regleras i den nu aktuella överenskommelsen. Så har också skett och frågan om återreglering av vissa vårdförmåner i internationella förhållanden är därmed slutgiltigt reglerad. har genom en protokollsanteckning till överenskommelsen reserverat sig för eventuella effekter av den då pågående arbetsmarknadskonflikten. Dess inverkan på väntetider kan innebära risk för att delar av överenskommelsen inte kommer att kunna fullgöras. Om så skulle bli fallet har att återkomma till regeringen. 2 Överenskommelsen för i huvuddrag Utgiftsramen för uppgår till sammanlagt . Detta är, jämfört med föregående år, mindre eftersom den tidigare ersättningen för sjukresor inordnats i det generella statsbidraget till lands- tingen (prop. 1994/95:150, bet. 1994/95:FiU20, rskr. 1994/95:448). Följande ersättningar skall lämnas till sjukvårdshuvudmännen enligt över- enskommelsen för (). 1.Bidrag till hälso- och sjukvård 762,50 2.Särskild ersättning för rehabiliterings- och behandlingsinsatser 435 3.Ersättning till 51 4.Särskild ersättning för psykoterapeutisk verksamhet 65 5.Särskild ersättning för informationsförsörjning m.m. 21 6.Särskild ersättning för rikssjukvård för HIV-smittade 7,25 7.Särskild ersättning för vissa patientöverföringar0,75 8.Särskild ersättning för handledning av kiropraktorer och naprapater 1 9.Ersättning för SBU:s verksamhet 10,50 2.2 Bidrag till hälso- och sjukvård Bidraget till hälso- och sjukvård avses dels stimulera till fortsatt utveck- lingsarbete hos sjukvårdshuvudmännen för att finna former för hälso- och sjukvården som svarar mot äldre människors behov och önskemål, dels underlätta för sjukvårdshuvudmännen att uppfylla överenskommelsen om en utvidgad vårdgaranti och vårdkontrakt. Därmed påbörjas en process där den vårdgaranti, som gällt till utgången av 1995, successivt förändras och utvecklas. Förändringen bör ske utifrån ett bredare hälso- och sjukvårdspolitiskt ställningstagande och ge utrymme för angelägna vårdprioriteringar, med hänsyn bl.a. till övervägandena i slutbetänkande. Överenskommelsen om en utvidgad vårdgaranti innebär att alla i bosatta garanteras en lättillgänglig hälso- och sjukvård. Den enskilde skall kunna få kontakt med personal i primärvården , träffa en läkare på denna vårdnivå och, efter remiss, få kontakt med specialistläkare . ingår den tidigare vårdgarantin i sin helhet i den nu utvidgade garantin. Den förändringsprocess som inleds från och med detta år bör dock resultera i att den tidigare vårdgarantin blir inaktuell genom att den ersätts av en garanti som tillgodoser alla patientgruppers angelägna vårdbehov inom en rimlig tidsram som den enskildes ställning stärks. En sådan omdaning förstärks genom att patienter med svåra kroniska sjukdomar skall garanteras en viss vårdstandard genom att ett vårdkontrakt upprättas mellan patienten och vårdgivaren. I kontraktet anges bl.a. vilka behandlingar som skall ges, med vilka intervaller och patientens rätt till information inklusive vad man själv kan göra för att hantera sin kroniska sjukdom. Vårdkontrakten skall utformas utifrån nationella vårdprogram där vårdstandarden preciseras. Dessa utarbetas av . Överenskommelsen innebär att diabetiker som första patientgrupp skall erbjudas en sådan garanti . 2.3 Särskild ersättning för rehabiliterings- och behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården Den särskilda ersättningen för rehabiliterings- och behandlingsinsatser inom hälso- och sjukvården infördes . Av det ersättningsbelopp på som anslogs för avsattes för en fristående utvärdering. Uppdraget, som efter anbudsförfarande utfördes av och , redovisades . Man anser bl.a. att syftet att sätta fokus på rehabiliteringsarbetet har nåtts och att samverkan mellan sjuk- vårdshuvudmännen och försäkringskassorna har förbättrats påtagligt. Men det finns brister i uppföljningen av medlens effekter och erfaren- hetsåterföringen. Det anses även vara en begränsning att medel bara kan beviljas i taget. Utvärderingen utmynnar därför i en rekommendation om att medel fortsättningsvis lämnas . Varje ansökan bör också innehålla en plan för projektets avlösning och verksamhetens integrering i reguljär verksamhet. Mot denna bakgrund är parterna överens om att den särskilda ersättningen för medicinska rehabiliterings- och behandlingsinsatser skall finnas kvar även . Medel bör i första hand beviljas mer, såväl innehållsmässigt som tidsmässigt, omfattande projekt. Rehabilitering av människor med psykiska störningar bör vara ett prioriterat område, där en jämnare fördelning av medlen mellan olika åldersgrupper bör uppmärksammas. Det kan också finnas anledning att uppmärksamma rehabiliteringsinsatserna ur ett könsperspektiv. verksamhet finansieras via ett direkt bidrag inom ramen för den allmänna sjukförsäkringen. I samband härmed ändrades även institutets inriktning och verksamhet bl.a. genom att institutets roll inom forskning och utveckling på hjälpmedelsområdet ytterligare accentuerades. Parterna har enligt en särskild överenskommelse enats om att ersättningen till för skall vara nominellt oförändrad jämfört med föregående år, dvs. Ansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel för den dagliga livsföringen och hjälpmedel för vård och behandling var t.o.m. i princip samlat hos landstingen. Genom den s.k. Ädel-reformens genomförande har dock även kommunerna fått ett ansvar för hjälpmedelsförsörjningen. Regeringen och har därför funnit att en översyn av bör genomföras. Regeringen har också beslutat om direktiv för en sådan översyn (Dir. 1995:161). En särskild utredare tillkallas, vars huvuduppgift är att pröva vilka förändringar som bör genomföras i fråga om verksamhet, organisationsform och finansiering. Utredarens förslag skall redovisas . Överenskommelsen för innebar att den särskilda ersättningen för psykoterapeutiska resurser utökades från till . har påtagit sig uppgif-ten att redovisa hur dessa medel använts. Medlen anses ha haft stor betydelse för att öka tillgången till psykoterapeu- tiska behandlingsinsatser till rimliga kostnader för den enskilde. Ytterligare insatser bedöms dock vara önskvärda. Parterna är därför överens om att ersätt- ningen höjs till för . 2.6 Särskild ersättning för handledning av kiropraktorer och naprapater Genom beslut har numera naprapater möjligheter att söka yrkeslegitimation efter praktiktjänstgöring. Parterna har kommit överens om att, jämfört med , fördubbla de medel som ställs till förfogande för att stimulera viss handledning inom den offent- liga hälso- och sjukvården. Detta sker för att naprapater, på motsvarande sätt som kiropraktorer, skall kunna få tillgång till sådan handledd praktik som krävs för legitimering. 2.7 Ersättning för SBU:s verksamhet En nyhet överenskommelse var att av utgiftsramen avsattes för att bidra till verksamheten vid av medicinsk metodik (SBU). Parterna är överens om att denna verksamhet är betydelsefull för att givna resurser inom hälso- och sjukvården skall kunna utnyttjas rationellt. De har därför enats om att avsätta av utgiftsramen för för att bidra till SBU:s verksamhet och underlätta implementeringen av resultaten. 3 Sjukhusvårdsavgifter för pensionärer Frågan om ett överförande av administrationen av avgifter för pensionärer vid sjukhusvård från de allmänna försäkringskassorna till sjukvårdshuvudmännen har varit föremål för en gemensam utredning i en-lighet med överenskommelsen för . Överläggningarna i denna fråga är inte avslutade. Detta beror bl.a. på oklarheter vad gäller sjukvårdshuvudmännens möjligheter att - på mot-svarande sätt som kommunerna - få tillgång till uppgifter i register över allmänpension. Inriktningen är dock att slutföra överläggningarna och då om möjligt träffa en särskild överenskommelse. Överenskommelse om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för Efter överläggningar mellan representanter för staten och sjukvårdshuvudmännen har överenskommelse träffats om ersättningar till sjukvårdshuvudmännen och i vissa hänseenden planeringsansvar . Den grundas i vissa avseenden på motsvarande överenskommelser om ersättningar för åren 1985 . Följande ersättningar utges till sjukvårdshuvudmännen enligt nu gällande över- enskommelser för enligt beslut av regeringen. a) Särskilt bidrag till hälso- och sjukvård med sammanlagt 625 milj. kr. b) Rehabilitering för äldre och funktionshindrade med . c) Ersättning för sjukresor med 1 344 milj. kr d) Särskild ersättning för rehabiliterings- och behandlingsinsatser med 435 milj. kr. e) Ersättning till med 51 milj. kr. f) Särskild ersättning för psykoterapeutiska resurser med 60 milj. kr. g) Särskild ersättning för informationsförsörjning m.m. med 21 milj. kr. h) Vissa särskilda ersättningar - insatser på HIV/AIDS-området med högst 6,25 milj. kr - överföring av vissa patienter till med högst 0,25 milj. kr - handledd praktiktjänstgöring av kiropraktorer med högst 0,5 milj. kr. i) Ersättning till av medicinsk metodik med 5 milj. kr. Totalt lämnas till sjukvårdshuvudmännen ersättningar/bidrag till allmän sjukvård enligt punkterna a)-i) med 2 698 milj. kr. 2 Utgångspunkter för överenskommelsen Det ersättnings- och bidragssystem som gäller för hälso- och sjukvården infördes genom den s.k. Dagmarreformen. lämnade staten till sjukvårdshuvudmännen ett antal prestations- eller invånarrelaterade ersättningar ur sjukförsäkringen samt direkta statsbidrag avseende den psykiatriska vården. var de sammanlagda ersättningarna och bidragen ca och - enligt den första Dagmaröverens- kommelsen mellan staten och - ca . De justeringar och förändringar som därefter successivt genom- förts i ersättningssystemen har medfört att det belopp som lämnas till sjuk- vårdshuvudmännen inom ramen för Dagmaröverenskommelsen för uppgår till 2 698 milj. kr. Motiven 1985 var främst kopplade till det övergripande mål som anges i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL - en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Med Dagmarreformen eftersträvades också en minskad regional orättvisa och en bättre regional fördelning av landets sjukvårdsresurser, en bättre samordning mellan offentlig och privat sjukvård, en förbättrad behovsanpassning av resurserna, en ökad satsning på öppna vårdformer och på förebyggande vård samt en lägre ökningstakt av statens kostnader för hälso- och sjukvård bl.a. genom att begränsa expansionen inom privat läkarvård. Även om en mer samlad utvärdering av Dagmarreformens effekter inte har gjorts är parterna överens om att de angivna syftena för Dagmarreformen har fortsatt giltighet och därför kan utgöra utgångspunkter för en överenskommelse även för . Företrädare för staten och sjukvårdshuvudmännen träffade en överenskommelse om återreglering av allmän sjukvårdsersättning och särskilt statsbidrag till hälso- och sjukvård . Överenskommelsen är en följd dels av den principöverenskommelse som träffades mellan staten och om fördelningen av kostnadsansvaret mellan sjukförsäkringen och landstingen för vissa vårdförmåner i internationella förhållanden åren 1994 - 1995, dels överenskommelsen om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. för . Genom den sistnämnda överenskommelsen enades parterna om att återregleringen skulle ske i samband med utbetalningen av sjukreseersättning . På grund av att dröjsmål uppstått i sjukvårdshuvudmännens och försäkrings- kassornas redovisning av erforderliga uppgifter kunde en återregleringen inte ske som planerat utan denna skedde genom att varje sjukvårdshuvudman till resp. försäkringskassa återreglerade ett belopp som parterna genom överenskommelsen enats om. Av den överenskommelsen följer också att parterna är ense om att någon motsvarande avräkning mot ersättning/- statsbidrag inte skall företas i efterhand avseende utan att den frågan får regleras i överläggningarna om ersättningar m.m. för . Mot denna bakgrund är parterna överens om att det särskilda statsbidraget inte skall täcka schabloniserad ersättning för öppen konventionsvård samt att det till följd härav frigörs ett visst ekonomiskt utrymme som bör disponeras för andra åtaganden. Genom denna överenskommelse är parterna också ense om att frågan om återreglering av vissa vårdförmåner i internationella förhållanden är slutgiltigt reglerad. På grund av att statsbidragssystemet för landstingen ändras och att ersättningen för sjukresor överförts till detta (prop. 1994/95:150) uppgår ramen för till 1 354 milj. kr. Särskilt bidrag till hälso- och sjukvård De äldre i hälso- och sjukvården Enligt årsredovisning av Ädel-uppföljningen har rehabi- literingsinsatserna för äldre utvecklats mycket positivt . Den geriatriska verksamheten inriktas också i större utsträckning mot att stödja den kommunala äldrevården. De särskilda stimulansbidragen till huvudmännen för rehabiliteringsinsatser - 150 milj. kr. av utgiftsramen för samt ytter- ligare 150 milj. kr. genom omdisponering inom vissa anslagsposter avsedda för primärkommunal verksamhet - har således haft avsedd effekt. De har bidragit till att utveckla verksamheten bl.a. genom att de båda huvudmännens resurser samord- nats ekonomiskt och organisatoriskt. En majoritet av de äldre har en positiv uppfattning om hälso- och sjukvården. Den är också mer positiv bland dem som själva har erfarenheter av vården än bland dem som inte har självupplevda erfarenheter. Men det finns kritiska synpunkter som berör såväl kvalitet som samordningen mellan landstingens och kommunernas insatser. Kunskapen om smärt- och ångestlindring måste förbättras och samarbetet mellan landstingen och kommunerna utvidgas så att även kvalificerat medicinskt stöd kan ges de äldre i deras hemmiljö och utan att de behöver läggas in på sjukhus. Informationsöverföringen mellan huvudmännen fungerar inte alltid till- fredsställande. Brister i dessa avseenden kan bl.a. medföra oacceptabla flyttningar mellan huvudmännen av patienter i livets slutskede. avser att utarbeta såväl särskilda föreskrifter om informationsöverföring och samverkansrutiner som nya Allmänna råd om vård i livets slutskede. Parterna är överens om att fortsätta utvecklingsarbetet med att finna former för hälso-och sjukvården som svarar mot de äldres behov och önskemål. Den nuvarande vårdgarantin utformades och i ett speciellt syfte - att lösa vissa köproblem i vården. Uppföljning och utvärdering visar att syftet i huvudsak har uppnåtts - köer och väntetider inom aktuella vårdområden har förkortats. Det finns dock indikationer på att väntetiderna inom några garantiområden ökar. Men väntetider som överstiger garantitiden kan ha och har i många fall andra orsaker än brister i tillgänglighet, t.ex. medicinska skäl eller att den enskilde själv föredrar att skjuta fram en åtgärd i tiden antingen för att få tillfälle att få den utförd av en speciell vårdgivare eller vid en för patienten lämpligare tidpunkt. Den gällande vårdgarantin omfattar tydligt avgränsade åtgärder med angivna in- dikationer för när en patient omfattas av garantin. Patientens rättigheter i förhållande till garantin är också tydliga. Parterna är överens om att tillgängligheten till hälso- och sjukvård bör förbättras för alla patienter oavsett vilken sjukdom de lider av eller vilken behandling som erfordras. Det är då enligt parterna angeläget att beakta, inte bara tiden från att beslut om åtgärd fattats till att den de facto har utförts, utan hela vårdkedjan, dvs. den tid som förlöper från det att en enskild person först tar kontakt med hälso- och sjukvården/primärvården tills behandling eller annan åtgärd vidtas. Det är också angeläget att i detta sammanhang ta ytterligare steg för att stärka patienternas ställning. Dessa ambitioner tillsammans med de överväganden och förslag som framförs i betänkande, där bl.a. behoven hos patienter med svåra kroniska sjukdomar lyfts fram, talar för att den nuvarande vårdgarantin bör ut- vecklas. Förändringen bör ske utifrån ett bredare hälso- och sjukvårdspolitiskt ställningstagande och ge utrymme för angelägna vårdprioriteringar. Förändringen bör också ske successivt med början . Den process som inleds genom överenskommelsen för bör kunna resultera i att en vårdgaranti i den utformning den haft t.o.m. blir inaktuell genom att den ersätts av en garanti som tillgodoser alla patientgruppers angelägna vårdbehov inom en rimlig tidsram som den enskildes ställning stärks. Under ett övergångs- och uppbyggnadsskede kan det dock finnas anledning att bibehålla den nuvarande vårdgarantin. I En utvidgad vårdgaranti Parterna är överens om dels att den nuvarande vårdgarantin skall gälla även , dels att den utvidgas enligt följande: - Tillgängligheten till basal hälso- och sjukvård i primärvården garanteras. Även patienter med icke akuta sjukdomstillstånd skall kunna få kontakt med personal inom primärvården , som sådan kontakt söks, antingen per telefon eller genom besök. Om en sådan första kontakt sker med annan personal än läkare skall den patient, som så önskar, erbjudas besök hos läkare . Kravet på tillgänglighet i primärvården gäller inte veckoslut och helgdagar utöver den som ingår i den organiserade jourverksamheten. - Patienter med remiss från primärvården och som inte har en klar diagnos skall från det att remissen nått mottagaren få tid för ett första besök under förutsättning att det medicinska tillståndet inte motiverar kortare väntetid. I övriga fall skall besked om beräknad tidpunkt för första besök alltid lämnas inom till berörd patient. Patientgrupper med svåra kroniska sjukdomar, som om de inte behandlas leder till varaktig invaliditet eller för tidig död, bör garanteras en fastställd vårds- tandard. De patientgrupper som i första hand kan komma i fråga är sådana där det finns en tydlig diagnos och konsensus om adekvata behandlingsåtgärder. I sådana fall bör överenskommelser om vård och behandling, s.k. vårdkontrakt, upprättas mellan den enskilde patienten och vårdgivaren. Av dessa skall bl.a. framgå pa- tientens rätt till information om sin sjukdom, vilka vårdinsatser och inom vilka tidsintervaller dessa skall ske liksom information om vad man som patient själv kan göra för att hantera sin sjukdom. Begreppen vårdinnehåll, vårdkvalitet och skälig väntetid, dvs. vårdstandard, definieras och anges i form av vårdprogram. Vårdprogram för en särskild sjukdom eller diagnos bör innehålla specifika uppgifter om diagnostik, behandling, prevention, rehabilitering och mätbara kvalitetsindikatorer för den aktuella sjukdomen. Sådana program är därmed ett viktigt instrument för att överens- kommelser om vård och behandling mellan en enskild patient och vårdgivaren - vårdkontrakt - skall kunna upprättas. Vårdprogram kan utarbetas såväl centralt, på nationell nivå, som lokalt inom resp. landstingsområde. Lokala vårdprogram utarbetas av en sjukvårdshuvudman eller flera i samverkan och tillämpas i enlighet med sjukvårdshuvudmännens prio- riteringar och bedömningar av sjukvårdsbehovet i sina respektive sjukvårdsområ- den. Programmen kan också innehålla riktlinjer för hur vården skall organiseras, samverkan med andra vårdgivare osv. Nationella vårdprogram utarbetas av efter samråd med bl.a. företrädare för berörda brukarorganisationer och professioner. Innehållet i dessa motsvarar det som tidigare nämnts och bygger på den aktuella kunskap och samsyn som råder för aktuell diagnos och sjukdom (state of art). Avsikten är också att de på central nivå framtagna vårdprogrammen skall tillämpas i hela landet och utgöra grunden för att patienter, var de än bor, skall få tillgång till jämförlig vårdkvalitet och vårdinnehåll vid en allvarlig kronisk sjukdom. Sjukvårdshuvudmännen kan och bör komplettera dessa vårdprogram med t.ex. riktlinjer för hur vården för berörd patientgrupp bör organiseras m.m. Utvecklingen när det gäller enskilda patienters möjligheter att teckna vårdkontrakt med vårdgivaren bör ske successivt bl.a. med hänsyn till den tid som krävs för att dels arbeta fram vårdprogram, dels att med utgångspunkt från dessa utforma vårdkontrakt.