prop · GJ0310D2 · 1996-01-01 00:00:00 — En begränsning ligger emellertid i att värdepapperet skall var "överlåtbart". Även i detta avseende bör sådana aspekter som nämnts ha stor betydelse för tolkningen. Som överlåtbara bör i vart fall kunna anses sådana aktier och obligationer som är föremål för regelbunden handel på börs eller någon annan offentligt reglerad marknadsplats. Det bör inte heller uteslutas att olika typer av nya finansiella instrument eller andra lätt realiserbara värdepapper skall kunna bedömas såsom överlåtbara. En värdering till verkligt värde kan inte under några förhållanden avse fi- nansiella anläggningstillgångar. Fråga uppkommer om ett krav på en marknadsvärdering av överlåtbara värdepapper som är omsättningstillgångar bör införas eller om en mark- nadsvärdering skall tillåtas som ett alternativ till lägsta värdets princip. Kommittén har framhållit att en marknadsvärdering är att föredra ur analys- och uppföljningssynpunkt och att en sådan redovisning överensstämmer bättre med kreditinstitutens interna styrnings- och uppföljningssystem, än en värdering enligt lägsta värdets princip. Vidare påpekas att resultaten blir, utan en marknadsvärdering, lätta att påverka genom försäljningar inför boksluten. Till detta kommer att jämförelser mellan olika företag underlättas om värderingen görs oberoende av en tillgång har anskaffats. Direktivets möjligheter till marknadsvärdering har också utnyttjats såväl i som i . Vissa skäl kan även anföras mot att man nu inför regler som kräver eller tillåter en marknadsvärdering i balansräkningen. Ett skäl är att det lägsta värdets princip är etablerad och även fortsättningsvis skall tillämpas för företag i allmänhet enligt de bestämmelser som föreslås i den nya årsredovisningslagen. Ett annat skäl är att en marknadsvärdering överhuvudtaget skulle behöva föregås av ytterligare överväganden, än vad som varit möjliga att göra i detta sammanhang, t.ex. om konsekvenserna vid beskattningen, om en konsistent marknadsvärdering mot skulder skall vara möjlig och om hur sådana regler i så fall skall utformas. Det kan också hävdas att flera av de fördelar som är förenade med en marknadsvärdering kan uppnås genom kompletterande tilläggsupplysningar om marknadsvärden. Enligt regeringens mening talar ändå övervägande skäl för att införa be- stämmelser om en marknadsvärdering i enlighet med den möjlighet som ges i bankredovisningsdirektivet. Ingen remissinstans har i sig haft invändningar mot de bedömningar som kommittén har gjort i detta avseende. Flertalet remissinstanser har i stället framhållit att en marknadsvärdering är erforderlig för att ge en rättvisande bild av ställning och resultat. En möjlighet att välja värderingsmetod i detta avseende är emellertid, som påpekats från vissa remissinstanser, inte ägnat att underlätta jämförelser mellan svenska företag. Det kan å andra sidan hävdas att sådana jämförelser ändå kan relativt väl tillgodoses genom olika slag av tilläggsupplysningar. Emellertid förbättras jämförbarheten om principerna för värderingen begränsas. Det finns således skäl som talar mot att införa en sådan valfrihet som kom- mittén föreslagit. Regeringen är ändå inte beredd att nu föreslå några särskilda lagregler i den riktningen. Innan ett sådant krav införs behöver bl.a. den skattemässiga problematiken övervägas ytterligare. En obligatorisk bestämmelse kan också behöva föregås av ytterligare överväganden avseende vilka värdepapper som närmare bör komma i fråga att marknadsvärdera. Det kan emellertid finnas skäl att på nytt återkomma till frågan om begränsningar av antalet värderingsalternativ, eventuellt redan vid departementsbehandlingen av framlagda delbetänkande, Sambandet Redovisning - Beskattning (1995:43). Det kan, som nämnts, finnas ett behov av att närmare reglera i vart fall frågan om vilka värdepapper som inte bör komma i fråga att marknadsvärdera. Sådana regler bör vara möjliga att bestämma genom föreskrifter av regeringen eller . Det finns också utrymme för att på nytt ta upp frågan i samband med behandlingen av nämnda delbetänkande. Regeringen anser att man, åtminstone inte , bör såsom Föreningen föreslagit, precisera begreppet "överlåtbara värdepapper" i lagen genom en exemplifierande uppräkning eller på annat sätt. Vare sig överlåtbara värdepapper värderas i balansräkningen enligt lägsta värdets princip eller konsekvent till verkligt värde skall enligt bankredovis- ningsdirektivet vissa tilläggsupplysningar lämnas (jfr artikel 36). Vilka tilläggsupplysningar som bör lämnas återkommer regeringen till (se avsnitt 12.1). 10.2.6 Värdering av överlåtbara värdepapper till verkligt värde Regeringens förslag: Verkligt värde för överlåtbara värdepapper skall bestämmas med utgångspunkt i den nya årsredovisningslagens bestämmelser om verkligt värde. Orealiserade vinster till följd av att bokfört värde överstiger anskaff- ningsvärdet skall sättas av till en Fond för orealiserade vinster under bundet eget kapital. Om orealiserade vinster vid utgången av ett räkenskapsår är mindre än vid utgången av föregående räkenskapsår, skall fonden sättas ned i motsvarande mån. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet del II s. 183-184). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat detta utan erinran. Föreningen har ansett att lagen bör behandla om en avsättning till fond för orealiserade vinster skall ske via resultaträkningen och att det bör klarläggas om eventuella skatteeffekter skall beaktas för att inte överskatta eget kapital. Föreningen har också ansett att motiven för avsättningen till bundna fonder bör övervägas. och har anfört att orealiserade vinster bör ingå i utdelningsbara medel. Gällande rätt m.m: Som tidigare konstaterats förekommer inte i nuvarande lagstiftning någon möjlighet att kunna värdera överlåtbara värdepapper till verkligt värde när detta överstiger anskaffningsvärdet. Till följd därav saknas även bestämmelser om orealiserade vinsters redovisningsmässiga behandling (jfr dock rekommendation BFN R 7 som föreskriver att orealiserade vinster på långfristiga fordringar och skulder i utländsk valuta skall sättas av till en s.k. valutakursreserv som skall redovisas som en obeskattad reserv). Direktivet: Bankredovisningsdirektivet innehåller inga närmare bestämmelser om hur ett marknadsvärde på överlåtbara värdepapper skall närmare bestämmas. Direktivet innehåller inte heller några föreskrifter om hur orealiserade vinster till följd av en värdering över anskaffningsvärdet skall behandlas. Skälen för regeringens förslag: Det i det föregående avsnittet lämnade för- slaget att vissa värdepapper får värderas till verkligt värde, även när detta överstiger anskaffningsvärdet, aktualiserar till att börja med frågan om hur det verkliga värdet närmare skall bestämmas. I bankredovisningsdirektivet saknas närmare föreskrifter om hur det verkliga värdet skall bestämmas i detta sammanhang. Det framstår därför inte som uteslutet att de i det fjärde direktivet angivna principerna för bestämmande av ett verkligt värde inom ramen för lägsta värdets princip varit avsedda att ligga till grund även i detta sammanhang. Det är enligt regeringen en fördel om samma allmänna regler för bestämningen av ett verkligt värde kan gälla såväl vid en värdering enligt lägsta värdets princip som vid en marknadsvärdering. Mot denna bakgrund avstår regeringen från att föreslå några särskilda bestämmelser om hur ett verkligt värde närmare skall bestämmas. Till följd därav kommer den bestäm- melse om verkligt värde som föreslås i årsredovisningslagen, dvs. en värdering till nettoförsäljningsvärdet eller, om det finns särskilda skäl, återanskaff- ningsvärdet eller annat värde förenligt med god redovisningssed och kravet på rättvisande bild, att gälla även i detta sammanhang. Inom ramen för denna be- stämmelse bör mera preciserade värderingsprinciper kunna utvecklas genom kompletterande normgivning. Om en tillgång värderas till ett verkligt värde som överstiger anskaffnings- värdet utgör den överstigande delen vad som kan betecknas som en orealiserad vinst. Om en sådan vinst ingår i resultaträkningen bör detta tydligt framgå av årsredovisningen. I betänkandet föreslås att orealiserade vinster skall sättas av till en sär- skild fond för orealiserade vinster. Betänkandet synes närmast ge uttryck för uppfattningen att avsättningen skall göras som en omföring inom eget kapital och således inte genom en avsättning i resultaträkningen (se del II s. 184 och jfr del I s. 183). Enligt regeringen bör man välja ett redovisningssätt som är gemensamt med det som utvecklas för sådana orealiserade vinster som uppkommer till följd av att placeringstillgångar värderas över anskaffningsvärdet i försäkringsföretag. Ur redovisningsmässig synvinkel synes övervägande skäl tala för att nu nämnda slag av vinster skall tillåtas ingå i årets resultat. Regeringen är därför inte beredd att nu ta in någon bestämmelse i lagen som innebär att orealiserade vinster skall redovisas som en avsättning i resultaträkningen före årets resultat. Vid detta ställningstagande kan orealiserade vinster komma att beskattas, om företaget väljer att värdera överlåtbara värdepapper till verkligt värde. Detta kan komma att förhindra en användning av denna redovisningsprincip. Regeringen är därför beredd att återkomma till frågan om den skattemässiga behandlingen av orealiserade vinster. Direktivet innehåller visserligen inga bestämmelser om att orealiserade vinster måste sättas av till bundna fonder. Det är dock enligt regeringen principiellt tveksamt att godta att orealiserade värdeförändringar av aktuellt slag skall räknas med i medel som får delas ut till aktieägarna eller mot- svarande krets. Hänsyn bör också tas till att orealiserade vinster skall sättas av till bundna fonder enligt vad regeringen avser att föreslå när det är fråga om en värdering av placeringstillgångar över anskaffningsvärdet i försäkringsföretag (se del 4 avsnitt 10.1.8). En principiellt annorlunda be- handling av orealiserade vinster i kreditinstitut och värdepappersbolag bör förutsätta ytterligare överväganden än som varit möjliga att göra inom ramen för den nu pågående harmoniseringen till . Kommittén har också aviserat att man har för avsikt att i nästa etapp av utredningsarbetet återkomma till frågorna om utdelningsbara medel och uppdelningen av kapital på bundet och fritt. Flera skäl talar alltså, enligt regeringens mening, för att fonden för orealiserade vinster tills vidare skall redovisas såsom bundet kapital. En redovisning av orealiserade vinster och förluster innebär ett behov av ytterligare regler för redovisningen än vad som föreslås intagna i ÅRKL, t.ex. regler om hur det verkliga värdet närmare skall bestämmas, hur beloppen mera i detalj skall behandlas i balansräkningen och resultaträkningen och även om eventuella tilläggsupplysningar om posterna måste ges. har anfört behöver också i redovisningen beaktas den latenta skatt som fonden för orealiserade vinster är behäftad med. Sådana ytterligare regler bör i vart fall inte nu intas i lagstiftningen utan i stället fastställas av regeringen eller . Det är därvid värdefullt om man i fråga om denna fond och liknande fonder som kan tillkomma kan få gemensamma regler för den redovisningsmässiga behandlingen. 10.2.7 Omräkning av tillgångar och skulder i utländsk valuta Regeringens förslag: Tillgångar och skulder i utländsk valuta skall värderas omräknat efter växelkursen på balansdagen, om de inte skyddas eller utgör skydd mot förändringar i valutakurser. Materiella och immateriella anläggningstillgångar och andelar som är anläggningstillgångar får dock värderas omräknat efter anskaffningskursen vid förvärvet. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet del II s. 187-191). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan särskild erinran. Gällande rätt m.m: Särskilda bestämmelser som behandlar värdering av tillgångar och skulder i utländsk valuta saknas i svensk redovisningslag- stiftning. Bestämmelsen i 14 § fjärde stycket bokföringslagen har emellertid haft betydelse för svenska rekommendationer om värdering av fordringar och skulder i utländsk valuta. Enlig Bokföringsnämndens rekommendation nr 7 om värdering av fordringar och skulder i utländsk valuta skall enligt p. 12 samtliga fordringar och skulder i utländsk valuta värderas till svenska kronor efter den växelkurs som gäller på balansdagen. Skillnaden mellan balansdagens värde och anskaffningsvärdet (dvs. växelkursen för fordringens eller skuldens uppkomst), skall resultatföras. Om en fordran eller skuld i utländsk valuta effektivt är skyddad av en motpost i utländsk valuta (hedging/valutasäkring) skall fordran/skulden enligt p. 15 redovisas med hänsyn tagen till detta. Det innebär att förändringar i växelkursen inte skall påverka det bokförda värdet. Om terminskontrakt används för valutasäkring skall enligt p. 16 dagskursen den dag valutasäkringen görs användas vid värderingen av underliggande fordran eller skuld. Skillnaden mellan terminskursen och dagskursen vid kontraktets ingående (terminspremie) skall periodiseras över terminskontraktets löptid. Annan valutasäkringsåtgärd som ger valutaskydd motsvarande ett terminskontrakt skall enligt p. 17 i redovisningen behandlas på samma sätt som ett terminskontrakt. Om ett företag avtalat med annan om byte av åtaganden att betala ränta och amorteringar i utländsk valuta (valutaswap) skall fordringen eller skulden värderas i den valuta som gäller enligt avtalet, (p. För att en valutasäkringsåtgärd skall anses föreligga måste enligt p. 19 denna avsikt ha förelegat vid transaktionstidpunkten. Orealiserade kursvinster på långfristiga fordringar och skulder i utländsk valuta skall enligt p. 24 sättas av till en valutakursreserv. Avsättningen redovisas enligt p. 26 som en bokslutsdisposition i resultaträkningen och som en obeskattad reserv i balansräkningen. Ingen avsättning skall göras för kortfristiga poster. Sådana skall enligt rekommendationen med stöd av 14 § fjärde stycket bokföringslagen intäktsföras. En orealiserad kursvinst uppkommer enligt p. 20 om en fordran eller skuld värderas över respektive under ursprungligt anskaffningsvärde. Om en tidigare nedskriven fordran eller uppskriven skuld värderas till högst balansdagens kurs, dock högst/lägst till ursprungligt anskaffningsvärde, skall dock ingen orealiserad kursvinst anses föreligga. För banker gäller enligt 4 kap. 4 § BRL att 14 § fjärde stycket bokförings- lagen får tillämpas endast efter tillstånd av . Omräkning av utländska dotterföretags redovisningar för intagande i koncern- redovisningen behandlas i ett förslag till rekommendation från Föreningen . Enligt förslaget till rekommendation tillåts två omräkningsmetoder beroende på om dotterföretagen är att klassificera som självständigt dotterföretag eller integrerat dotterföretag. Detta avgörs förenklat uttryckt beroende på hur nära förbunden dotterföretagets rörelse är med moderföretagets. Av betydelse för gränsdragningen är hur stor andel av intäkter och kostnader samt finansiering som är koncernintern. När ett självständigt dotterföretag intas i koncernredovisningen är det enligt förslaget lämpligt att bibehålla de resultat och de relationer mellan olika belopp som ingår i dotterföretagets redovisning. Detta uppnås genom dagskursmetoden, vars huvudelement är att alla tillgångar och skulder omräknas till balansdagskursen. Vid dagskursmetoden uppkommer en omräkningsdifferans, som är effekten av att nettoinvesteringen omräknas till annan kurs än dess början. Differensen är uttryck för en orealiserad värdeförändring som ej skall ingå i årsresultatet. Omräkningsdifferensen förs i stället till eget kapital. För integrerade dotterföretag anges det däremot vara lämpligt att omräkna redovisningen på sådant sätt att man uppnår samma effekt som om dess transaktioner, dess tillgångar och skulder redovisas hos moderföretaget. Detta resultat erhåller man enligt förslaget med den monetära-ickemonetära metoden (MIM-metoden) som - med vissa undantag - innefattar omräkning av balansräkningens monetära poster till balansdagskurs och icke-monetära poster till historisk kurs (investeringskurs). Även vid MIM-metoden förekommer en omräkningsdifferens. Denna avser uteslutande kursvinst eller -förlust på de monetära posterna i dotterföretaget och årets omräkningsdifferens skall därför, liksom övriga kursvinster och -förluster i koncernen, inräknas i dess årsresultat. Även en positiv omräkningsdifferens bör tillföras resultatet utan att det behöver visas att kursvinsten är realiserad. Även självständiga dotterföretag i länder med hög inflationstakt bör enligt förslaget få sin redovisning omräknad enligt MIM-metoden. Alternativt kan en inflationsjusterad redovisning omräknas enligt dagskursmetoden. Enligt 3 kap. 1 § första stycket i föreskrifter (1994:37) skall fordringar och skulder i utländsk valuta värderas enligt Bok- föringsnämndens rekommendation BFN R 7 i dess lydelse , men med vissa tillägg enligt andra och tredje stycket. Under förutsättning att samma värderingsprincip tillämpas för båda posterna får enligt 3 kap. 1 § andra stycket valutasäkring och motsvarande säkrad post värderas till antingen historisk valutakurs eller till balansdagens valutakurs. Vinst eller förlust på valutasäkringen får då resultatföras tillsammans med motsvarande förlust eller vinst på den skyddade posten. En valutasäkringspost kan skydda en enskild post i utländsk valuta eller valutarisken hos grupper eller portföljer av sådana poster. Om det finns särskilda skäl får enligt 3 kap. 1 § tredje stycket långfristiga fordringar och skulder i utländsk valuta värderas till balansdagens kurs utan avsättning av orealiserade vinster till valutakursreserv. Enligt 9 § i FFFS 1994:38 skall i koncernredovisningen omräkning av utländska dotterbolags tillgångar och skulder ske enligt den s.k. dagskursmetoden. Detta innebär att samtliga tillgångs- och skuldposter omräknas till balansdagskurs medan eget kapital omräknas till kursen vid investerings- respektive intjänandetidpunkten. Resultaträkningen omräknas efter genomsnittskursen . Omräkningsdifferenser förs direkt till eget kapital. Direktivet: I artikel 39.1 i bankredovisningsdirektivet anges att tillgångar och skulder i utländsk valuta skall omräknas efter avistakursen på balansdagen. Medlemsstaterna få dock kräva eller tillåta att tillgångar som innehas som finansiella anläggningstillgångar samt materiella och immateriella tillgångar, som inte är säkrade på avista- eller terminsmarknader, omräknas efter anskaffningskursen vid förvärvet. Enligt artikel 39.2 skall öppna termins- och avistaaffärer omräknas efter avistakursen på balansdagen. Medlemsstaterna får dock kräva att terminsaffärer omräknas efter terminskursen på balansdagen. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 29.3 skall, enligt artikel 39.3, skillnaden mellan å ena sidan det bokförda värdet av tillgångar, skulder och terminsaffärer och å andra sidan det värde som erhållits vid omräkning enligt punkterna 1 och 2 redovisas i resultaträkningen. Medlemsstaterna får dock kräva eller tillåta att skillnader till följd av om- räkning enligt punkterna 1 och 2 redovisas, helt eller delvis, under bundna reserver, då de hänför sig till finansiella anläggningstillgångar, till materiella eller immateriella tillgångar och till transaktioner avsedda att säkra sådana tillgångar. Medlemsstaterna får enligt artikel 39.4 bestämma att positiva omräknings- skillnader som hänför sig till terminsaffärer, tillgångar eller skulder som inte är säkrade genom terminsaffärer eller av tillgångar eller skulder, inte skall redovisas i resultaträkningen. Vid användning av någon sådan metod som anges i artikel 59 i det fjärde direktivet (dvs. kapitalandelsmetoden) får medlemsstaterna enligt artikel 39.5 bestämma att omräkningsskillnader skall, helt eller delvis, föras direkt till reserver. Positiva och negativa omräkningsskillnader som förs till reserver skall redovisas särskilt i balansräkningen eller i en not. Medlemsstaterna får enligt artikel 39.6 kräva eller tillåta att omräknings- skillnader, som vid sammanställd redovisning uppkommer då ett anknutet företags kapital och reserver eller ett ägarintresses andel av kapital och reserver omräknas vid början av redovisningsperioden, helt eller delvis skall ingå i sammanställda reserver, jämte omräkningsskillnader hänförliga till omräkning av transaktioner avsedda att säkra sådant kapital och sådana reserver. Enligt artikel 39.7 får medlemsstaterna kräva eller tillåta att intäkter och kostnader hänförliga till anknutna företag och till ägarintressen vid samman- ställd redovisning omräknas efter ett genomsnitt av valutakurserna under re- dovisningsperioden. Skälen för regeringens förslag: I fråga om tillgångar och skulder vars värde bestäms av utländsk valuta är direktivets grundregel att tillgången och skulden skall omräknas efter avistakursen på balansdagen (balansdagens kurs). Denna regel går, såsom kommittén påpekat, längre än nuvarande svenska regler. Nuvarande regler är begränsade till fordringar och skulder i utländsk valuta i års- och koncernredovisning samt till omräkning av utländska dotterföretag i koncernredovisningen. Bankredovisningsdirektivets bestämmelser avser däremot inte endast fordringar utan även andra utländska tillgångar. Medlemsstaterna får dock bestämma att finansiella anläggningstillgångar samt materiella och immateriella tillgångar värderas efter kursen vid anskaffningstillfället. Den av kommittén utifrån artikel 39.1 föreslagna grundregeln om en värdering till balansdagens kurs, som i sak lämnats utan erinringar från re- missinstanserna, har, på samma sätt som nuvarande föreskrifter, begränsats till tillgångar och skulder som inte genom särskilda åtgärder skyddas mot eller utgör skydd mot valutakursförändringar (valutasäkring). En sådan bestämmelse får anses förenlig med direktivets utgångspunkter. För materiella och immateriella tillgångar, vare sig de utgör anläggnings- tillgångar eller omsättningstillgångar, samt för finansiella anläggnings- tillgångar, får medlemsstaterna kräva eller tillåta att undantag görs genom att dessa värderas omräknat efter anskaffningskursen vid förvärvet (historisk kurs), även om de inte är säkrade på avista- eller terminsmarknaden. Regeringen ansluter sig till kommitténs bedömning att materiella och immateriella omsättningstillgångar inte bör undantas från en värdering till balansdagens kurs enligt den föreslagna grundregeln. Det har inte heller framkommit tillräckliga skäl för att utnyttja undantagsmöjligheten beträffande monetära finansiella anläggningstillgångar (främst räntebärande värdepapper). När det gäller materiella och immateriella anläggningstillgångar samt icke- monetära finansiella anläggningstillgångar (aktier och andelar) finns, bl.a. mot bakgrund av nuvarande redovisningspraxis, skäl för att utnyttja un- dantagsmöjligheten. Det bör för sådana tillgångar i vart fall i lagen medges en möjlighet till värdering till historisk kurs. Regeringen ansluter sig därför till kommitténs förslag att en uttrycklig bestämmelse bör intas om att ma- teriella och immateriella anläggningstillgångar samt andelar (inkl. aktier) får värderas efter anskaffningskursen vid förvärvet. Det kan sättas i fråga om inte ÅRKL borde innehålla ytterligare bestämmelser i ämnet, i vart fall den tvingande bestämmelsen om hur värderingen skall ske vid öppna avista- och terminsaffärer enligt artikel 39.2 och de delvis tvingande bestämmelserna om hur omräkningsdifferenserna skall eller får redovisas i resultaträkningen och i balansräkningen enligt artikel 39.2-6. Kommittén har emellertid med hänvisning till den fortsatta utvecklingen på redovisningsområdet avstått från att föreslå några mera detaljerade lagbestämmelser om hur omräkningen av tillgångar och skulder i utländsk valuta skall eller får göras.