prop · GJ03172 · 1996-01-01 00:00:00 — Hypoteksinstituten, vars huvudsakliga verksamhet ligger inom bostadsmarknaden med en stor andel bolån till privatpersoner, har överlag genomgått en lindrigare kris. Prisrekylen på bostadsmarknaden har varit svagare. De delvis betydande kostnadspåfrestningarna för många bostadslåntagare har också generellt kunnat hanteras lättare. Till bilden hör också att delar av institutens lånestock avseende kommersiella fastigheter på ett tidigt stadium lyftes över till moderbankerna. Förlustnivån har dock stigit totalt sett för bolåneinstituten och har uppgått till som högst av utlåningen. Det kan jämföras med tidigare perioders förluster på som maximalt några tiondelars procent. Mot de mindre kreditförlusterna skall dock ställas att förlustperioden kan komma att bli mer utdragen än för bankerna. Problemen är störst för lån till bostadsrättsföreningar bildade och början av 1990- talet med bostäder byggda till mycket höga kostnader. Rörelseförluster och erodering av kapitalbaser De snabbt ökande kreditförlusterna 1991 kom att innebära ett betydande omslag i rörelseresultaten för banksystemet totalt sett, från ett överskott i storleksordningen till ett underskott på ca . För uppgick rörelseförlusterna sammantaget till (inkl. ). kunde banksystemet totalt sett redovisa vinst igen. BANKKONCERNERNAS RÖRELSEFÖRLUSTER (inkl. 1993) De ackumulerade rörelseförlusterna kan jämföras med koncernernas samlade kapitalbas vid utgången av på . Härav uppgick det primära kapitalet, som i huvudsak utgörs av det egna kapitalet och därmed bildar den reella bufferten mot förluster, till . Övrigt kapital utgörs i princip av förlagslån. Det då ansamlade primära kapitalet smälte bort under en så som . I sammanhanget måste framhållas att dessa totalsiffror rymmer stora skillnader mellan bankerna. Den ekonomiska situationen har dock överlag varit mycket ansträngd och alla de större bankerna har måst lita till externa kapitaltillskott för att täcka sitt kapitalbehov. Bankerna skall enligt lag ha en kapitalbas (eget kapital inklusive vissa förlagslån) motsvarande av de riskvägda placeringarna. Bankernas kreditförluster och den därmed sammanhängande eroderingen av deras kapitalbaser har täckts på olika sätt och av olika grupper i samhället. Bankerna själva har genom olika slag av kapitalrationaliseringar till viss del kunnat minska sitt kapitalbehov. Detta har i huvudsak skett genom omfördelning mot mindre kapitalkrävande placeringar såsom statspapper i stället för utlåning och genom försäljning av tillgångar. Bankkunderna, i första hand hushållen, har fått betala en del av kreditför- lusterna bl.a. genom att skillnaden mellan ut- och inlåningsräntorna vidgades med upp till ett par procentenheter . Skillnaden är väsentligt mindre och speglar en stabilare situation i bankerna samt en tilltagande konkurrens. Överslagsvis motsvarar en procentenhets ökning av räntegapet ökade utgifter/sänkta intäkter för hushållen på två till . Hushållen har även fått känna av ökade marginaler från bostadsinstituten. För bankernas anställda har krisen varit mycket kännbar på grund av personalnedskärningar och kontorsrationaliseringar. SKILLNADEN MELLAN BANKERNAS UT-OCH INLÅNINGS- RÄNTOR Kvartalssiffror Via aktiemarknaden har de större bankgrupperna (vid sidan om Nordbanken) genom nyemissioner fått ett betydande tillskott av nytt eget kapital, ca totalt sett. Den största delen av banksystemets samlade kapitalbrist har dock täckts av kapitaltillskott från staten. Detta stöd har till helt övervägande del () utgått till två banker. Det utbetalade stödet uppgår till ca . I följande avsnitt görs en sammanfattning av det statliga stödets innehåll och fördelning. inrättades hantera de statliga stödåtgärderna. Nämndens beredning av stödärenden har inneburit systematiska och ingående analyser av stödsökande institut. Utöver finansiella analyser har strategi, effektivitet och intern kontroll undersökts. Betydande konsultinsatser har gjorts för nämndens räkning. Vidtagna stödåtgärder har utformats så att stödet begränsats i största möjliga utsträckning. Instituten har fått förbinda sig att genomföra verksamhetsplaner och rationaliseringar. Nedan följer en sammanfattande beskrivning av de stöd som utgått. Utförligare redovisningar av stödåtgärderna har skett i regeringsskrivelserna /94:61 och 1993/94:238. Stöden har också beskrivits i budgetpropositionerna 1993/94:100 bil.8 och 1994/95:100 bil.8. före det statliga åtagandet, gjordes de första statliga insatserna för banksystemet. Nordbanken hade hamnat i en akut ekonomisk kris till följd av kraftigt ökade kreditförluster. I egenskap av dominerande ägare till banken garanterade staten hela beloppet i en nyemission om varav tecknades av staten. Nyemissionen kom att följas av ytterligare i aktieägartillskott. I samband med detta tillskott köpte staten också in samtliga minoritetsägares aktier i banken för en kostnad av . Nödlidande krediter och andra engagemang i banken som belastade Nordbankens intjäningsförmåga avskiljdes i samband med rekonstruktionen av banken . Ett särskilt bolag bildades för ändamålet, (prop. 1991/92:153, bet. 1991/92:NU36, rskr. 1991/92:352). övertog tillgångar från Nordbanken på brutto till ett pris av , motsvarande det bokförda värdet av tillgångarna i Nordbankens bokslut. Köpet av tillgångar finansierade delvis genom två statliga garantier som infriades till ett sammanlagt belopp av . Resterande finansierades genom ett lån från Nordbanken. Staten garanterade av lånet. Staten övertog ägandet av från Nordbanken genom att förvärva samtliga aktier för . Finansieringen av har efter hand ändrats såtillvida att Nordbankens engagemang gentemot minskat väsentligt och är att betrakta som en normal affärsrelation. I enlighet med tidigare beslut att vid lämpligt tillfälle sälja Nordbanken togs det första steget i en utförsäljning då av statens aktieinnehav såldes. Priset per aktie fastställdes till . Försäljningen inbringade till staten. , tidigare Första , fick liksom Nordbanken ekonomiska problem . beslutade därför om en statlig garanti om för ett lån avsett att trygga en rekonstruktion av banken (prop. 1991/92:63, bet. 1991/92:NU12, rskr. 1991/92:52). Denna garanti visade sig vara otillräcklig vilket föranledde ett ytterligare garantiåtagande för ett annat lån om (prop.1991/92:168, bet. 1991/92:NU34, rskr. 1991/92:288) som den första garantin gjordes om till ett subventionerat lån. Det subventionerade lånet lämnades av staten genom till Första som i sin tur lämnade det lånade beloppet som ett ovillkorat aktieägartillskott till . Den nya garantin om var ett borgensåtagande för lån som de elva sparbanksstiftelserna tog upp och överförde till . Sedermera har stödavtalet med sparbanksstiftelserna förhandlats om med anledning av att en del av garantiåtagandet infriades . Eftersom stödåtagandet är riktat till ägarna av banken är det nuvarande avtalet träffat vid sidan av lagen (1993:765) om statligt stöd till banker och andra kreditinstitut. Avtalet innebar från början ett garantiåtagande om sammanlagt för lån till ett särskilt bildat bolag, Sparbanksstiftelsernas förvaltningsaktiebolag. Bolaget ägs till av de elva sparbanksstiftelserna och har till uppgift att förvalta lånen och hantera stödavtalet med staten. Förvaltningsaktiebolaget har för dessa statligt garanterade lån ställt sitt innehav av aktier i , där ingår, som pant till staten. I samband med omförhandlingen av stödavtalet med sparbanks- stiftelserna synliggjordes värdet på den räntesubvention som återstod på lånet om med löptid till slutet av 1999. Värdet av denna subvention, som har belastat statsbudgeten, nuvärdesberäknades till . Statens garantiåtagande gentemot förvaltningsaktiebolaget har minskat till . Det skedde i samband med utförsäljningen av förvalt- ningsaktiebolagets aktier i . De medel som utförsäljningen inbringade användes till att amortera en del av de lån staten har garanterat. Förvaltningsaktiebolaget har aviserat ytterligare utförsäljning av bolagets aktier i för att kunna återbetala de garanterade lånen. En garantiavgift erläggs till staten när lånen amorteras och statens garantiåtagande minskas. Regeringen utfäste att skulle kunna infria sina förpliktelser i rätt tid. Sedan bankens moderbolag försatts i konkurs tog staten över samtliga aktier i . Värdet på dessa har senare genom skiljeförfarande fastställts till noll. utgick stöd i form av två förlusttäckningsgarantier som kom att gälla medan banken rekonstruerades och förbereddes för en försäljning. Rekonstruktionen innebar att de nödlidande krediterna överfördes till ett nytt bolag, , som kapitaliserades av staten genom att bolaget erhöll ett eget kapital om . Utöver detta garanterar staten ett förlagslån till Retriva uppgående till . Bristen i balansräkning beräknades till . Denna täcktes av staten innan de nödlidande krediterna överfördes till Retriva. Beslutet om rekonstruktion av och finansiering av togs av och godkändes därefter av regeringen. Efter rekonstruktionen beslutades om försäljning av . Vid en omfattande anbudsprocess med deltagande av svenska och utländska intressenter jämfördes värdet av inkomna anbud med det mervärde staten skulle erhålla i form av fusionsvinster vid ett samgående mellan och Nordbanken. Värderingar gjordes av tre utomstående rådgivare. Efter en förnyad anbudsgenomgång framkom att givna bud inte var konkurrenskraftiga med det beräknade mervärdet av nämnda sammanslagning. beslutade att överlåta den rekonstruerade delen av till Nordbanken. Då staten var ägare till både och Nordbanken ansåg nämnden att det skulle ankomma på Nordbanken att kapitalisera . Överlåtelsen av aktierna i till Nordbanken kunde härigenom ske genom ett aktieägartillskott utan att Nordbanken erlade någon ersättning. Regeringen godkände beslut. Även erhöll stöd i form av ett tillfälligt skydd för sin kapitaltäckning , om banken skulle drabbas av oförutsett stora kreditförluster på redan existerande engagemang. Skyddet utformades på så sätt att banken utfärdade konvertibla skuldebrev på sammanlagt till staten mot att staten utfärdade en revers på samma belopp till banken. Om bankens kapitaltäckning skulle komma att hamna under en viss nivå så skulle banken ha rätt att hos staten begära att så stor del av skuldebrevet konverterades till aktier, dvs. eget kapital, att detta kapital skulle räcka till för att täcka förlusterna. Genom skyddet kunde en nyemission i banken genomföras. Någon utbetalning har inte skett och stödavtalet har efter uppsägning från bankens sida och godkännande av upphört att gälla vid utgången av . Banker som återkallat stödansökan anmälde att den sannolikt skulle vara i behov av statligt stöd. En ansökan kom in till . Efter överläggningar med nämnden meddelade banken i ett senare skede att dess kapitalbas skulle stärkas genom en nyemission. Banken återtog sin ansökan . Även ansökte formellt om stöd hos , men återkallades ansökan. Banken offentliggjorde vid återtagandet av stödansökan planerna på en nyemission riktad till ett fåtal institutioner samt en börsintroduktion . Nyemissionen genomfördes och banken börsnoterades . Statens stödinsatser under bankkrisen sammanfattas i följande tabell. Tabellen visar situationen vid slutet av 1995. upphörde statens åtagande gentemot . Sparbankstiftelsernas förvaltningsaktiebolag har aviserat att det har för avsikt att säga upp avtalet med staten, vilket innebär att statens garantiåtagande upphör. Det statliga bankstödet vid slutet av Sparbanksstiftelserna garanti 3 250 0 0 räntesubventioner 1 028 1 028 1 028 Totalt 4 278 1 028 1 028 Nordbanken aktieteckning 1991 4 191 4 191 4 191 aktieköp 1992 2 055 2 055 2 055 kapitaltillskott 199210 000 10 000 10 000 Totalt 16 246 16 246 16 246 garanti 1 1992 9 850 9 850 9 850 garanti 2 1992 13 150 13 150 13 150 aktieköp 1993 1 000 1 000 0 borgen 1993 10 000 0 0 Totalt 34 000 24 000 23 000 kapitaltillskott 199320 000 20 000 20 000 garanti eget kapital 231 231 231 Totalt 20 231 20 231 20 231 Retriva kapitaltillskott 19933 800 3 800 0 borgen 1993 3 500 0 0 Totalt 7 300 3 800 0 kapitaltäcknings- skydd 1993 2 500 0 0 Totalt 2 500 0 0 TOTALT BANKSTÖD 84 555 65 305 60 505 Det sammanlagda utbetalda bankstödet uppgår således till . Statsbudgeten har belastats med ca mindre beroende på att kapitalinsatserna i och Retriva delvis har finansierats med lån i . Nästan av det totala åtagandet i bankstöd är garantier som är ställda av staten som en del i rekonstruktionen av stödtagande institut. verksamhet har bestått i att hantera det statliga åtagandet och stödärenden samt att förvalta statens ägande i Nordbanken, och Retriva. I praktiken avslutades samtliga stödärenden i under /94 och huvuddelen av arbetet är nu inriktat på att sköta ägarfrågorna i nämnda institut. Kostnaderna för att hantera stödverksamheten debiteras stödberättigade institut. Detta finns reglerat i förordningen (1993:890) om statligt stöd till banker och andra kreditinstitut och i Bank- stödsnämndens regleringsbrev. I avsnitt 13 behandlas frågor kring fortsatta verksamhet. Staten har fortfarande löpande intäkter och kostnader för bankstödet. Avgifter för utestående garantier inbringade för /. Utdelningen från Nordbanken var för verksamhetsåret . I samband med den genomförda första utförsäljningen av banken tillgodogjorde sig staten en extra utdelning om . Utförsäljningen av av aktierna inbringade netto . De löpande kostnaderna består främst av räntekostnader om ca för lån som har upptagit i för finansieringen av Retriva och köpet av . Statens insatser kan sålunda summeras till enskilda stödåtgärder som har avsett fyra banker. Av dessa har två banker, Nordbanken och , erhållit av allt utbetalt stöd. Det statliga åtagandet har emellertid indirekt kommit alla institut till del genom en allmänt stabiliserande inverkan både på den löpande internationella finansieringen och på möjligheterna att dra till sig nytt riskkapital. Det senare torde ha varit en avgörande förutsättning för att verksamheten i flera institut kunnat bedrivas helt utan eller med endast begränsade statliga stödinsatser. Det kan också framhållas att ett par banker haft en så osäker situation att de formellt ansökt om stöd men senare kunnat dra tillbaka sin ansökan. Detta speglar väl det uppenbara behovet av ett brett statligt stödåtagande. Lämnade kapitaltillskott har till helt övervägande del gått till banker och bolag som är i statens ägo men som successivt skall säljas. Betydande intäkter har genererats av Nordbanken. Banken har delat ut sammanlagt ca till staten. har styrelsen föreslagit en utdelning som innebär, om förslaget antas av bolagsstämman, att staten erhåller . Vidare inbringade den första utförsäljningen av av aktierna i netto ca . Nettoutgiften för bankstödet (exkl. finansieringskostnader) kan således sägas vara f.n. ca . Mot detta skall ställas betydande kvarvarande tillgångar i statens ägo. Statens återstående andel av aktierna i motsvarar ca vid nuvarande aktiekurs. och Retrivas redovisade egna kapital är ca . Den totala nettoutgiften för bankstödet kommer att kunna nedbringas högst väsentligt genom avvecklingen av nämnda statliga tillgångar. De samhällsekonomiska kostnaderna är naturligtvis mycket svåra att kvan- tifiera. Bakom bankkrisen låg en samhällsekonomisk kris där ett centralt inslag var nedgången på fastighetsmarknaden och allmänt fallande tillgångsvärden. Att särskilja olika faktorer och deras effekter torde inte vara möjligt. Att bankerna drabbades så hårt påverkade utlåning och räntesättning och därmed samhällsekonomin. Den akuta bankkrisen och statens räddningsaktion kan därtill ha haft psykologiska konsekvenser som förstärkt de ändrade konsumtions-, investerings- och sparbeteenden som utlöstes av den samhällsekonomiska krisen. Det är ovedersägligt att de samhällsekonomiska kostnader och risker som stod på spel i samband med krisläget i bankerna och deras finan- sieringsproblem i utlandet var utomordentligt stora. Om bankkrisen kommit att utvecklas i mer okontrollerade former hade allmänhetens förtroende för betalningssystemet allvarligt skadats med svåröverblickbara samhällsproblem som följd. Stödet har fyllt sin huvudfunktion att bevara stabiliteten i betalningssystemet och ge banksystemet rådrum och förutsättningar att genomgå den nödvändiga rekapitaliseringen och omstruktureringen. Vidtagna stödåtgärder har också väsentligt bidragit till att stabilisera den labila situationen på stora delar av fastighetsmarknaden. Vad gäller de strukturella effekterna av stödet och krisen är dessa naturligt- vis av olika slag och dignitet. Här skall endast framhållas några av de mer synliga institutionella förändringarna. Stödet har i första hand inneburit att en medelstor bank, , förvärvats av Nordbanken. Härutöver har de två större bankaktiebolagsgrupper som involverats i olika stödavtal, sparbanksgruppen och föreningsbanksgruppen, genomgått betydande förändringar i struktur och ägarbild. Efter övergången till associationsformen bankaktiebolag har utvecklingen gått mot ett ökat inslag av externa ägare. Krisen har vidare medfört att samtliga bankgrupper tvingats genomföra en volymmässigt betydande omstrukturering av sina dåliga fastighetslån. De senare har helt eller delvis omvandlats till fastighets-tillgångar och samlats i särskilda dotterbolag eller avvecklingsbolag för utförsäljning. De två statliga bolagen, och Retriva, har därvid juridiskt helt avskiljts från sina tidigare moderbanker. Fastighetstillgångarna i dessa bolag och inom bankerna är i flera fall mycket stora och jämförbara med innehaven i större fastighetsbolag. För att underlätta en avyttring av fastighetsinnehaven har beslutat att bankerna skall kunna göra en utdelning i form av aktier i ett dotterbolag utan att detta får skattekonsekvenser (prop. 1995/96:104, bet. 1995/96:SkU19, rskr. 1995/96:123). Redan tidigare gäller, genom den s.k. lex Asea, att företag under vissa förutsättningar kan dela upp verksamheten i mindre delar utan omedelbara skattekonsekvenser. En annan institutionell utveckling som torde ha påskyndats i spåren av de väletablerade bankernas kris är framväxten av ett antal nya banker av s.k. nischkaraktär. Den svenska bankstrukturen har därmed blivit mer heterogen och konkurrensintensiv. I detta avsnitt redovisas den ekonomiska och finansiella återhämtning och stabilisering som skett i det svenska banksystemet . Till grund för redogörelsen ligger bl.a. den rapport över institutens ekonomiska och finansiella situation som lämnade till regeringen (se bilaga 2). I rapporten analyserade inspektionen utvecklingen fram . Utifrån de resultat och trender som därvid framkommer gjorde inspektionen vidare en bedömning av utsikterna för det närmast kommande året. Som underlag, utöver inspektionens material och erfarenheter, inhämtades också institutens egen bedömning av det ekonomiska läget och den framtida utveck- lingen. Även andra externa bedömare tillfrågades. Institutens syn på en av- veckling av det statliga stödet inhämtades också. Till grund för sina bedömningar lade inspektionen särskilt utvecklingen av ett antal nyckeltal såsom problemengagemang, kreditförluster, rörelseresultat och kapitaltäckning. I de fall inspektionens analys av de enskilda instituten inneburit kvarstående osäkerhetsmoment eller tveksamheter hämtades ytterligare information in. En övergripande känslighetsanalys gjordes med avseende på utvecklingen av den allmänna räntenivån och fastighetsmarknaden. Det är således i huvudsak den utredning som gjorde som ligger till grund för den fortsatta framställningen. Materialet har emellertid kompletterats med hänsyn till utvecklingen efter det att inspektionens rapport lades fram. På grundval av bokslut, delårsrapporterna t.o.m. samt de fem större koncernernas bokslut kan konstateras att banksystemet genomgått en radikal finansiell och ekonomisk rehabilitering . De fem stora bankkoncernernas sammantagna rörelseresultat, som 1992 uppvisade rekordunderskottet , hade svängt till ett överskott på . Bakom återhämtningen ligger en väl upprätthållen intjäningsförmåga i kombination med stadigt minskande kreditförluster. Denna gynnsamma utveckling har i stora drag samtliga koncerner fått del av, om än med inbördes skillnader. Flertalet visade överskott för och samtliga fr.o.m. . Återhämtningen fortsatte men i långsammare takt i huvudsak beroende på att kreditförlusterna minskar i avtagande takt, en fortsatt svag kreditefterfrågan och en tilltagande konkurrens. Den trendmässigt svaga utlåningen har inneburit god likviditet vilken i ökad utsträckning placerats i främst statspapper och certifikat. En annan trend har varit en kraftig neddragning av lån i utländsk valuta, från till ner mot av balansomslutningen vid slutet av 1995. Generellt kan sägas att banksystemet som helhet kunnat upprätthålla en stark in- tjäningsförmåga trots att räntenettot påverkats negativt av stocken problemkrediter. Delvis har den försvagningen motverkats genom ökade marginaler mellan ut- och inlåningsräntorna. Framförallt har emellertid andra intäktskällor, som handeln med värdepapper och valutor, utvecklats mycket starkt liksom olika slag av avgiftsbelagda tjänster. Därtill kommer en jämfört med tidigare perioder mer återhållsam kostnadsutveckling till följd av hård rationalisering av kontor och personal. Efter ett rekordår 1993 då fallande räntor även gav betydande realisations- vinster för bankernas värdepappersportföljer föll intjäningen totalt sett till- baka något 1994 och en viss nedgång noterades även . Utvecklingen förklaras bl.a. av ökad konkurrens och mindre räntemarginaler men även av en lugnare värdepappers- och valutahandel. På kostnadssidan kan noteras att efter jämförelsevis hårda rationaliseringar sjönk kostnaderna avsevärt 1993. är bilden mer splittrad och totalt sett redovisades mindre kostnadsökningar som bl.a. speglar ökade satsningar inom samt på interna telefonbanker. Det s.k. I/K-talet (intäkter i relation till kostnader) har sammantaget för banksektorn kunnat stärkas efter försvagningen . Kreditförlusterna har sjunkit snabbt. I stort sett halverades de såväl 1993 som 1994 varvid de sammantaget kommit ner till nivå i absoluta tal. Trenden nedåt fortsatte om än i svagare takt. I relation till utlåningen har förlustnivån i koncernerna kommit ner till , alltjämt något högre än de låga nivåer på mindre än en halv procent som tidigare allmänt rådde. Nedgången i kreditförluster återspeglar såväl den stabilisering på fastighetsmarknaden som skett efter de snabba värdefallen 1990-1992 som den allmänna ekonomiska återhämtningen. Instituten har generellt inte träffats av någon "tredje våg" av massförluster på hushållskrediter, något som tidigare under krisen inte kunde uteslutas. Nya konstaterade kreditförluster härrör i stor utsträckning från redan gjorda reserveringar i kända problemengagemang. Några "nya" förluster är det således generellt sett inte fråga om, även om undantag finns. Den positiva utvecklingen gäller också de s.k. problemkrediterna (lån där ränta och amortering uteblivit eller lån med nedsatt ränta). Volymen problemkrediter netto, dvs. efter förlustreserveringar, har sjunkit från till av utlåningen. Denna minskning är viktig för bankernas räntenetto eftersom finansieringskostnaderna för problemkrediter därmed minskar. Det bör dock observeras att bankerna för skyddande av fordran omvandlat stora volymer problemkrediter till övertagna fastighetstillgångar, . Den sammantagna volymen problemtillgångar satt i relation till balansomslutningen har också fallit tillbaka om än i något mindre utsträckning. I relation till bankernas primärkapital har en halvering skett . Över- tagna tillgångar skall avspegla marknadsvärden och sålunda idealt sett inte bära någon förlustrisk. För vissa slag av fastigheter kan dock ett rättvisande marknadsvärde vara svårt att fastställa beroende på att olika förhållanden ändrats. Tillgångarna har till stor del lagts i särskilda förvaltningsbolag.