prop · GJ0358 · 1996-01-01 00:00:00 — Den regleringen bör dock upphävas i samband med genomförandet av andra förenklingsdirektivet och ersättas av direktivets regler om beskattningsland för inhemska deltransporter och för värdering av och arbete på lös egendom. Upphävandet av 10 a kap. medför följdändringar i 3 kap. 30 d § och 10 kap. 11 §. Regler om omsättningsland i fråga om transporttjänster finns i 5 kap. 5 § och i fråga om stödtjänster, som lastning, lossning och andra tjänster som tillhandahålls som ett led i sådana transporttjänster, i 5 kap. 6 § första stycket 2. Omsättningsland för gemenskapsinterna varutransporttjänster regleras dock i 5 kap. 5 a § och för stödtjänster till sådana transporttjänster i 5 kap. 6 a §. Tillämpningsområdet för 5 kap. 5 a § bör nu utvidgas till att avse även inhemska varutransporttjänster som har direkt samband med gemenskapsinterna transporttjänster. På motsvarande sätt bör 5 kap. 6 a § om beskattningsland för stödtjänster till gemenskapsinterna varutransporter även avse inhemska stödtjänster som har direkt samband med de gemenskapsinterna varutransporterna. Vad nu sagts skall också gälla i fråga om sådana förmedlingstjänster som avses i 5 kap. 5 a och 6 a §§. Regler om omsättningsland i fråga om värdering av och arbete på lös egendom återfinns i 5 kap. 6 § första stycket 3 och 4 ML. När sådana tjänster berör parter i olika medlemsländer skall enligt förenklingsdirektivet beskattningen ske i kundlandet. Motsvarande bestämmelse bör införas i 5 kap. genom en ny 6 b §. Regeln förutsätter att varan sänds eller transporteras ut ur kundlandet efter utfört arbete. befarar att detta kan medföra tillämpnings- och kontrollproblem. Något möjlighet att avvika från direktivet i detta avseende torde dock inte föreligga. Jfr även den föreslagna ändringen i 2 a kap. 7 §. Följdändringar bör göras i 5 kap. 5 och 6 §§. Vidare bör bestämmelser om skattskyldighet för kunden införas beträffande de aktuella transporttjänsterna och arbetena (artikel 1.11 i förenklingsdirektivet). Bestämmelser om sådan skattskyldighet finns i 1 kap. 2 § första stycket 3 ML. Genom de befintliga hänvisningarna till 5 kap. 5 a och 6 a §§ inbegrips transporttjänsterna. Skattskyldighetsparagrafen behöver därför endast kompletteras med en hänvisning till den nya 6 b §. Slutligen finns i förenklingsdirektivet (artikel 1.12) bestämmelser om att fakturan i de aktuella fallen skall innehålla uppgift om säljarens registre- ringsnummer till mervärdesskatt och det registreringsnummer under vilket köparen gjort sitt förvärv. Motsvarande bestämmelser i 11 kap. 5 a § ML bör kompletteras med en hänvisning till den föreslagna 5 kap. 6 b §. Därutöver föreslås att paragrafen förtydligas i visst avseende. Med arbetsbeting avses det fall att köparen beställt en vara som skall tillverkas av säljaren men köparen tillhandahåller själv en väsentlig del av materialet. Ett medlemsland har rätt att betrakta arbetsbeting som en omsättning av varor och inte som en tjänsteomsättning (artikel 5.5 a i sjätte direktivet). Enligt övergångsordningen är dessutom medlemsländerna skyldiga att i vissa fall behandla arbetsbeting som omsättning av varor (artikel 28a.5a). Överföring av varor jämställs som huvudregel med överlåtelse mot ersättning och beskattas därigenom i enlighet med bestämmelserna om gemenskapsinterna förvärv. Rör överföringen varor som är föremål för arbetsbeting skall dock överföringen under vissa förutsättningar inte anses som en överlåtelse mot ersättning och därmed heller inte föranleda någon beskattning såsom för gemenskapsinternt förvärv (artikel 28a.5b). Detta gäller dock endast om beställaren och tillverkaren bedriver skattepliktig verksamhet i respektive medlemsland, om arbetsbetinget fysiskt utförs i ett annat medlemsland än det i vilket beställaren är registrerad till mervärdesskatt, om det använda materialet är avsänt eller transporterat från beställarens land och om den den produkt som tillverkas eller monterats transporterats tillbaka till beställarens land. Är dessa förutsättningar inte uppfyllda, kan transporten av råmaterial från beställaren till säljaren komma att jämställas med en varuomsättning mot ersättning och därmed beskattas. I samband med att frågan om beskattningsland för värdering av och arbeten på lös egendom behandlades i rådet togs även frågan om arbetsbeting ("contract work") enligt artikel 28a.5a upp och beslöts om den reglering som framgår av artiklarna 1.1, 1.5, 1.6, 1.8 och 1.12 i förenklingsdirektivet. Den omständigheten att det finns särskilda beskattningsregler för det fall arbeten på lös egendom utgör arbetsbeting har medfört problem för EG-handeln. Särbestämmelsen i artikel 5.5a om att arbetsbeting skall anses som varuomsättning slopas därför i förenklingsdirektivet. Detta innebär att arbetsbeting kommer att behandlas som tjänst i beskattningshänseende och att de nya reglerna om beskattningsland och skattskyldighet för arbete på lös egendom även omfattar arbetsbeting (jfr avsnitt 5 ovan). Som en följd av den övriga regleringen slopas skyldigheten för den som utför ett arbetsbeting att för kontrolländamål föra register över material som har skickats till honom av en näringsidkare från ett annat medlemsland. För att det fortfarande skall vara möjligt att kontrollera beskattningen i sådana fall har det ansetts att någon form av uppgiftskyldighet måste finnas kvar. Det föreskrivs därför att den skattskyldige genom sin bokföring måste kunna visa att material som han har i lager inte tillhör honom utan ingår i värdering av eller arbete på lös egendom (artikel 1.12). Skyldigheten att lämna periodiska sammanställningar gäller även för varuöverföringar som ingår i ett arbetsbeting. Även dessa regler slopas (artikel 1.12) 6.3 Genomförandet av förenklingsdirektivet Promemorian: Förslaget i promemorian överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget biträds eller lämnas utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I 2 kap. 1 § första stycket 2 ML finns en bestämmelse om att arbetsbeting skall anses som en omsättning av varor. I enlighet med vad som föreskrivs i förenklingsdirektivet bör den regeln slopas. Regler om gemenskapsinterna varuöverföringar i samband med arbetsbeting finns i 2 a kap. 7 § andra stycket 2 och i 8 § ML. Även dessa bestämmelser bör slopas som en följd av förenklingsdirektivet (artikel 1.6). Därutöver krävs en följdändring i 2 a kap. 2 § 3. Arbetsbetingen kommer därmed att omfattas av bestämmelsen i 2 a kap. 7 § andra stycket 3 ML om varuöverföringar som utgör led i en tjänsteomsättning. Bestämmelsen bör kompletteras med de ytterligare villkor för tillämpningen som föreskrivs om i förenklingsdirektivet. Hit hör att varan måste återsändas till beställarlandet. Regler om periodiska sammanställningar finns i 13 kap. 30 § ML. I paragrafen hänvisas inte särskilt till arbetsbeting. Någon ändring är därför inte behövlig. Det nuvarande kravet på ett särskilt register över varor som ingår i ett arbetsbeting har förutsatts bli reglerat genom tillämpningsföreskrifter (prop. 1994/95:57 s. 169). I den mån sådana förekommer bör de nu upphävas. Skyldigheten för en skattskyldig att genom tillräckligt detaljerade räkenskaper kunna möjliggöra identifikation av varor som sänts till honom för reparation etc. torde inrymmas i det allmänna krav som gäller för näringsidkare om bokföring enligt god bokföringssed i 1 och 2 §§ bokföringslagen (1976:125). 7 Beskattningsunderlaget vid import Beskattningsunderlaget vid import skall omfatta omkostnader, t.ex. transportkostnader, vilka uppkommit fram till den första bestämmelseorten inom det importerande medlemslandet (artikel 11.B.3 b första stycket). Med första bestämmelseort avses den ort i importlandet som nämns på fraktsedeln eller någon annan transporthandling eller, om en sådan handling saknas, den ort där första omlastningen görs i det landet. Medlemsländerna har vidare en rätt att i beskattningsunderlaget räkna in sådana omkostnader som uppkommit vid transport till en annan bestämmelseort inom det importerande medlemslandet om den orten är känd när skattskyldigheten inträder (11.B.3 b tredje stycket). Enligt förenklingsdirektivet har medlemsländerna inte en rättighet utan en skyldighet att i beskattningsunderlaget räkna in, inte bara sådana omkostnader som uppkommit vid transport till en annan bestämmelseort inom det importerande landet utan även sådana som uppkommit vid transport till en annan bestämmelseort inom EG, om den orten är känd för importen (artikel 1.2). Ändringen syftar till att förenkla förfarandet vid beskattning av tjänster som har samband med en varuimport (varutransporttjänster och tjänster som utgör ett led i sådana tjänster). innebär den en utvidgning av tillämpningsområdet för artikel 14.1 genom att omsättningen av tjänsterna undantas från beskattning i motsvarande mån som ersättningen för dem skall ingå i beskattningsunderlaget för importen. Härigenom undviks dubbelbeskattning. Beskattningsunderlaget för mervärdesskatt vid import skall således omfatta alla omkostnader som uppkommit i samband med en varutransport. Detta gäller oavsett till vilket medlemsland varorna importeras, medlemslandet vid ankomsten till gemenskapen (sådana kostnader inkluderas alltid i beskattningsunderlaget för importen genom en hänvisning i artikel 11.B.1 till rådets förordning nr 2913/92 artikel 32.1.e), eller något annat medlemsland, och oavsett destinationsorten för den transport som följer efter importen, transport till en annan del inom det importerande medlemslandet eller till ett annat medlemsland (artikel 11.B.3 tredje stycket i lydelse enligt förenklingsdirektivet). 7.3 Genomförandet av förenklingdirektivet Promemorian: Förslaget i promemorian överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , och framhåller att kostnader för varutransporter som uppkommer efter det att varorna anlänt till platsen för införsel till EG inte skall räknas in i tullvärdet och anser att skall verka för en ändring av så att tullvärdet och beskattningsunderlaget för mervärdesskatt blir detsamma. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen i artikel 11.B.3 b tredje stycket, som är fakultativ, saknar motsvarighet i ML. I 7 kap. 8 § andra stycket ML finns däremot bestämmelser motsvarande artikel 11.B. 3 b första stycket. Eftersom regleringen i förenklingsdirektivet (artikel 1.2) är obligatorisk bör 7 kap. 8 § andra stycket kompletteras med en bestämmelse som anger att beskattningsunderlaget för en varuimport till , utöver omkostnaderna fram till den första bestämmelseorten, även bör inkludera omkostnader som uppkommit vid transport till någon annan bestämmelseort i eller till en bestämmelseort i något annat , om denna ort är känd för importen. Vissa redaktionella ändringar bör också övervägas. För undvikande av dubbelbeskattning bör vidare införas en bestämmelse som undantar omsättning av transporttjänster och andra tjänster om ersättningen utgör en sådan omkostnad som skall räknas in i beskattningsunderlaget för varuimport (jfr artikel 14.1 i). Detta kan lämpligen göras i en ny 32 §, till 3 kap. bör i 10 kap. 11 § ML införas en rätt till återbetalning av ingående skatt som hänför sig till omsättningar som undantas på detta sätt (jfr artikel 17.3 b). Från remisshåll har konstaterats att förslaget medför en diskrepans mellan tullvärdet och beskattningsunderlaget för mervärdesskatten. Regeringen inser att detta förhållande kan medföra praktiska problem både för tullmyndigheterna och de skattskyldiga och avser att följa frågans hantering inom EG. 8 Återbetalning av mervärdesskatt till resenärer från ett land utanför EG I artikel 15 i sjätte direktivet finns regler om undantag för export och exportliknande transaktioner. Som export räknas bl.a. varuomsättning i detaljistledet till en resenär från ett annat land som skall medföra varan i sitt personliga bagage till ett land utanför EG (artikel 15.2). I förenklingsdirektivet (artikel 1.3) anges de närmare förutsättningarna för tillämpningen av exportundantaget i artikel 15.2 i sjätte direktivet. Dels anges att resenären inte får vara etablerad inom gemenskapen, dels anges en tidsfrist inom vilken varan måste exporteras för att skattefrihet skall föreligga. Vidare fastställs en beloppsgräns för när undantaget är tillämpligt. Slutligen finns bestämmelser om på vilket sätt det skall styrkas att en vara lämnat gemenskapen. Det har härvid inte krävts bevisning i form av ett särskilt gemenskapsdokument. Ett påtecknande ("endorsement") i form av en stämpel från tullkontoret vid platsen för utförseln på fakturan eller en jämförlig handling har ansetts utgöra tillräckligt bevis. Det kan noteras att varje medlemsland åläggs att till kommissionen lämna ett prov på den stämpel som används. Kommissionen skall därefter översända denna information till skattemyndigheterna i de andra medlemsländerna. I anslutning till artikel 1.3 har medlemsländerna enats om att det påtecknande som utförs av tullkontoren vid utresan från gemenskapen måste göras i överensstämmelse med om kontroll av resandebagage. Bakgrunden härtill är att det inte får råda bristande överensstämmelse mellan tullproceduren och resandebestämmelserna. Det skall exempelvis inte kunna förekomma att en person får en utförselstämpel i ett medlemsland och lämnar gemenskapen via ett annat medlemsland där tullkontroll av bagaget utförs. I ett sådant fall skulle det vara möjligt för resenären att lämna över varan till någon annan i det sistnämnda landet, varvid varan kommer att kvarbli inom gemenskapen. Vidare har medlemsländerna enats om att den som bor inom gemenskapen och som på ett tillfredsställande sätt och inför behörig myndighet kan visa att han kommer att bosätta sig utanför gemenskapen, skall behandlas på samma sätt som en köpare som inte är etablerad inom gemenskapen. Slutligen råder enighet om att de medlemsländer som anslutit sig till den nordiska överenskommelsen om beskattning av resgods i resandetrafiken mellan de nordiska länderna fortsätta att föreskriva att fakturor eller därmed jämförliga handlingar som påtecknats av ett tullkontor i får ersätta fakturor eller därmed jämförliga handlingar som påtecknats av ett tullkontor där varan lämnade gemenskapen, i de fall varan förvärvats i , eller och transporterats av norska resenärer till . 8.3 Genomförandet av förenklingsdirektivet Promemorian: Förslaget i promemorian överensstämmer med regeringens förslag utom i fråga om beloppsgränsen som i promemorian satts till . Remissinstanserna: och anser beloppsgränsen bör vara . Näringslivets skattedelegation och finner det förhållandet att en tulltjänsteman måste intyga utförsel av varor inköpta i annat komplicerat och byråkratiskt och förutsätter att regeringen i gemenskapssammanhang verkar för att privata entreprenörer liksom skall kunna utföra intygsgivningen. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser motsvarande artikel 15.2 återfinns i 5 kap. 9 § första stycket 9 ML och i 14 § mervärdesskatteför- ordningen (1994:223), MF. Reglerna innebär att omsättning av varor till en resenär bosatt i tredje land skall anses som en skattefri exportomsättning om säljaren kan visa att köparen i anslutning till leveransen medfört varan till tredje land. Bestämmelserna har tillämpats så att köparen vid sitt förvärv erlägger mervärdesskatt på vanligt sätt men att han vid utresa ur landet återfår skatten. Ett privat företag, , administrerar återbetalningen av mervärdesskatten vid utresan mot en viss avgift samt utfärdar intyg till säljaren som visar att den försålda varan förts ut ur landet. Säljaren kan därefter behandla omsättningen som en exportomsättning i sin bokföring. I de fall en resenär från tredje land inköpt varor i ett annat och via för ut dem till tredje land krävs att den handling som intygar utförseln måste vara utformad på ett sådant sätt att den äger rättslig giltighet i det EG- land i vilket inköpet gjorts. Av förenklingsdirektivet (artikel 1.3) följer att det nuvarande systemet i kan accepteras i andra endast om intygsgivaren har status av tullmyndighet. har av skattemyndigheten godkänts som intygsgivare (jfr 14 § MF) och därmed erhållit formell behörighet att utfärda intyg om utförsel och även att utföra andra åtgärder av officiell karaktär i samband med återbetalning av mervärdesskatten. Företaget kan emellertid inte anses som tullmyndighet ("customs office", tullkontor) i den mening som avses i artikel 15.2. Vidare har från kommissionen framhållits att överlåtelse av myndighetsutövning av här aktuellt slag till privata företag inte godtas inom EG. Det kan således konstateras att det svenska förfarandet inte i alla delar kan anses förenligt med EG-reglernas krav. Det är därför inte möjligt för att tillämpa de särskilda svenska reglerna om intygsgivning i de fall där varorna inköpts i ett annat och via förs ut till ett land utanför gemenskapen. I dessa fall måste arrangeras att en tulltjänsteman finns närvarande vid utförseln eller i vart fall finns lätt tillgänglig. torde däremot inte hindra vårt nuvarande intygssystem för kontroll av utförseln när det gäller varor som resenären inköpt i och som han för ut härifrån till ett tredje land. Möjligheten med intygsgivare bör således finnas kvar i dessa fall och utgöra ett alternativ till stämpel av tulltjänsteman. Inte heller torde EG-reglerna hindra den återbetalning av mervärdesskatten som utövas av . Ett genomförande av förenklingsdirektivet förutsätter att 14 § MF preciseras i fråga om det sätt på vilket utförsel skall intygas. I 5 kap. 9 § första stycket 9 finns redan inskrivet ett krav motsvarande det i förenklingsdirektivet (artikel 1.3) om att resenären skall vara bosatt i ett land utanför EG. Däremot bör bestämmelsen preciseras och kompletteras med de nya tids-och beloppsgränserna. Utförseln måste således ske senast under tredje månaden efter den månad inköpet skedde. Omsättningens sammanlagda värde inklusive mervärdesskatt skall enligt direktivet överstiga ett belopp motsvarande 175 ecu för den skall kunna undantas. Det är dock möjligt att välja ett lägre belopp för de medlemsländer som så önskar. I promemorian förslogs att skattefriheten skulle gälla för varuförsäljningar där ersättningen utgör , vilket är den beloppsgräns som gäller för återbetalning genom intygsgivare. och har föreslagit att beloppsgränsen höjs till för att minska hanteringen för tullpersonalen och för att skapa enhetlighet med vad som enligt ML gäller för försäljning till turister från . Regeringen konstaterar därvid att den i valda beloppsgränsen får betydelse för tullens hantering endast när fråga är om utförsel till tredje land av varor inköpta i och då endast som ett alternativ till intyg genom särskild intygsgivare. I övriga fall då en tulltjänstemans medverkan krävs är det fråga om utförsel till tredje land av varor inköpta i annat . Det antal påtecknanden som härvid kan bli aktuellt styrs av de beloppsgränser som tillämpas i det andra EG-landet. En viss höjning av det i promemorian föreslagna beloppet kan dock vara motiverad. Ersättningen föreslås därför utgöra . Med ersättning avses priset inklusive mervärdesskatten, se 7 kap. 3 a § ML. 9 Ikraftträdande av de lagändringar som föranleds av andra förenklings- direktivet Promemorian: Förslaget i promemorian överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget lämnas utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Av förenklingsdirektivet framgår att medlemsländerna skall sätta i kraft de lagar, förordningar och andra bestämmelser som är nödvändiga för att direktivet skall kunna genomföras på nationell nivå . Vissa av ändringarna måste med nödvändighet göras av medlemsländerna , bl.a. frågan om arbetsbeting. Bestämmelserna om skattefri försäljning till turister från tredje land (artikel 1.3), om förlängd korrigeringstid för fastigheter (artikel 1.4) och om beskattningen vid vissa lagringsförfaranden (artikel 1.9) får dock sättas i kraft tidigare än . Det kan här noteras att och har fått rätt att sätta bestämmelserna om lagringsförfarandena i kraft . För svensk del bör ett ikraftträdande ske av all lagstiftning med anledning av förenklingsdirektivet. 10 Mervärdesskattefrihet för EG-institutioner Skälen för regeringens förslag: Särskilda regler om skattefrihet för EG:s institutioner finns inte i ML, och heller inte i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall, till vilken ML hänvisar. Däremot skall enligt lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen vissa fördrag m.m. som anges i lagen gälla här i landet, med den verkan som följer av fördragen. Däribland finns fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna. I ett särskilt protokoll till detta fördrag föreskrivs om immunitet och privilegier för de Europeiska gemenskaperna. I artikel 3, andra stycket, i protokollet anges att: Medlemsstaternas regeringar skall i alla de fall där så är möjligt vidta lämpliga åtgärder för att efterskänka eller betala tillbaka summan av de indirekta skatter och avgifter som ingår i priset på lös eller fast egendom när gemenskaperna för tjänstebruk gör betydande inköp i vilka denna typ av skatter eller avgifter inkluderas i priset. Dessa bestämmelser får dock inte tillämpas på ett sådant sätt att konkurrensen inom gemenskaperna snedvrids (SFS 1994:1501 del 1 s.434). har i ett representationskontor. Detta i verkande organ bör ha samma rätt till skattefrihet som övriga internationella organisationer har enligt 10 kap. 6 § ML. En uttrycklig bestämmelse om detta bör tas in i nämnda bestämmelse i ML, eftersom den skattefrihet som följer av det nämnda protokollet är oprecis och bl.a. inte omfattar tjänsteområdet. För dessa i belägna kontor bör således det här använda återbetalningsförfarandet användas, och med samma begränsningar som gäller för övriga återbetalningsberättigade. Enligt 3 kap. 30 a § ML undantas från skatteplikt omsättning av varor som transporteras av säljaren eller köparen eller för någonderas räkning från till ett annat , bland annat när köparen är en internationell organisation med säte i det andra EG-landet. En förutsättning för skattefrihet i för sådana varuleveranser är att frihet från mervärdesskatt råder för förvärvet enligt reglerna i det andra EG-landet. Motsvarande bestämmelser finns i artikel 15.10 i sjätte mervärdesskattedirektivet, där villkoret för skattefria leveranser uttrycks så att skattefrihet skall vara medgiven enligt reglerna i organisationens värdland. Bestämmelserna i 3 kap. 30 a § ML innebär att varor kan sändas skattefritt från till EG-institutioner i t.ex. , under förutsättning att det är styrkt att skattefrihet enligt belgisk rätt medges för förvärvet. Det finns särskilda regler för hur denna rätt till skattefri leverans skall styrkas m.m. Bl.a. används ett särskilt dokument, som skall specificera varje leverans och som utformats gemensamt för (jfr prop. 1994/95:202 s. och vad som anförs i avsnitt 3 ovan om tillämpligt formulär vid sådan skattefri försäljning). I fråga om försändelser av varor till EG-institutionerna finns således redan regler i den svenska lagstiftningen som uppfyller den skattefrihet som förutsätts i det nämnda protokollet om immunitet och privilegier. Däremot saknas enligt den svenska lagstiftningen möjlighet att tillhandahålla tjänster skattefritt till internationella organisationer m.m. som inte har som värdland. Om en tjänst enligt reglerna om omsättningsland i 5 kap. 4-8 §§ ML anses omsatt i , skall beskattning ske här oavsett att kunden är en internationell organisation etc. som i sitt värdland kan tänkas ha rätt att förvärva tjänster av motsvarande slag utan mervärdesskatt. Denna fråga har aktualiserats vid det svenska medlemskapet i EU framför allt beträffande översättnings- och andra konsulttjänster som svenska företag tillhandahåller åt EG-institutioner i m.fl. europeiska länder. Dessa beskattas i enligt 5 kap. 8 § första stycket jämfört med 5 kap. 7 § ML. Övriga medlemsstater torde emellertid medge skattefrihet i dessa fall.