prop · GJ03150D3 · 1996-01-01 00:00:00 — Sammantaget anser utredningen att reformen haft en viss sänkande effekt på fusket, men att denna slutsats är behäftad med stor osäkerhet. betonar att det är positivt ur konkurrenssynpunkt att skattesystemet genom skattereformen blivit mer robust och mindre manipulerbart genom skatteplanering. Flertalet remissinstanser instämmer i kommitténs slutsatser vad gäller skattefusk. Enligt RSV finns det dock inget som tyder på att skattefusket totalt sett skulle ha minskat. Varken i eller Skattemyndig- heten i delar kommitténs uppfattning att skattereformen lett till mindre skattefusk. Skattefusket har dock ändrat karaktär dels genom interna- tionaliseringen av ekonomin, dels genom den breddade momsbasen. Skatte- myndigheten pekar på att momsundandragande uppdagas vid alla typer av urvalskontroll, vilket tyder på att fusket är utbrett bland alla kategorier skattskyldiga. För vissa branscher utgör skattefusket en förutsättning för att kunna konkurrera. vill uppmana regering och riksdag att och kraftfullt ta itu med dessa problem. Kommittén anser att skattereformen kan beräknas ha haft ganska liten betydelse för minskningen av hushållens konsumtion och den ökning av det totala sparandet som inträffat . Det är främst andra faktorer som spelat in. Däremot har reformen enligt utredningen helt klart bidragit till att ge sparandet en annan inriktning - det finansiella sparandet har ökat medan det reala sparandet, bl. a i egna hem, har minskat. Reformen uppskattas svara för ungefär hälften av det prisfall som inträffat på egna hem . Kommittén pekar på en påtaglig uppgång av den utvidgade sparkvoten. Sparkvoten uppgår efter skattereformen till samma nivå som under slutet av 70- talet. Den lägre reala sparkvoten och en lägre efterfrågan på varaktiga konsumtionsvaror bidrog till att förstärka lågkonjunkturen - hur mycket vet man inte. Denna trend började innan reformen. Vad gäller hushållens konsumtionsmönster kan man enligt utredningen observera effekter på vissa specifika varugrupper - speciellt turistnäringen - av den breddade momsbasen och höjda indirekta skatter. På bostadsmarknaden fick man enligt kommittén ökade drifts- och underhållskostnader p.g.a. momsbasbreddningen. Kapitalkostnaderna ökade genom lägre och enhetlig kapitalinkomstbeskattning. Reducerade räntesubventioner har bidragit till högre kapitalkostnader för hyreshusfastigheter. Sammantaget bidrog reformen enligt kommittén till omkring halva fallet i villapriserna. SCB hävdar att kommitténs synpunkter vad gäller sparande och konsumtion är motsägelsefulla. Å ena sidan påstår kommittén att skattereformen haft ganska liten betydelse för minskningen av hushållens konsumtion och ökning av det totala sparandet. Å andra sidan pekar utredningen på att efterfrågan på eget hem har sjunkit och att halva prisfallet på villamarknaden kan tillskrivas reformen, samt att hushållens nettoamortering av skulder innebär en relativt stor minskning av konsumtionsutrymmet. anser att skattereformen inte lett till ett tillräckligt högt sparande för att tillgodose behovet av privat riskkapital inom näringslivet. Detta framgår väl av de mindre företagens svårigheter med att få fram privat riskkapital. finner att skattereformen har bidragit till en ökad sparkvot hos hushållen och en låg privat konsumtion. Enligt styrelsen talar det mesta för att hushållens sparkvot även i fortsättningen bli högre än under 1980- talet, vilket kan vara positivt för den långsiktiga ekonomiska utvecklingen. Inriktningen på sparandet bör dock förändras från finansiellt sparande till investeringar i reala tillgångar (bl.a. bostäder). Beträffande sparandets nivå anser Fullmäktige i det som angeläget att framhålla att det svenska hushållssparandet i ett internationellt perspektiv är lågt även efter reformen. Skattereformen gav enligt fullmäktige vidare effekter på hushållens ränte- känslighet. Bostadsrätters anser att bostadsmarknaden praktiskt taget har slagits sönder som delmarknad i ekonomin till följd av skatteomläggningens effekter. Hushållen har drabbats av avsevärda förmögen- hetsförluster som bostadskostnaderna har drivits upp till en interna- tionellt extrem och tyvärr varaktig nivå. Till följd av skatteomläggningen blev den reala sparkvoten negativ som det finansiella sparandet ökade kraftigt. Organisationen har svårt att se att denna bestående allokering av hushållens sparande på något avgörande sätt kan bidra till vare sig samhällse- konomins effektivitet eller fastighetsmarknadens tillfrisknande. Organisationen anser därför att kommitténs utvärdering bör föranleda regeringen att vidta kraftfulla åtgärder i syfte att korrigera de negativa effekter som följt av skatteomläggningen för bostadssektorns del. En viktig fråga som borde belysts är enligt hur prisfallet på villor och bostadsrätter har lett till att marknadsvärdena sjunkit under hushållens belåning och därmed skapat inlåsningseffekter och minskad rörlighet. Verket hävdar att den totala rörligheten på bostadsmarknaden ökat efter reformen. Rörligheten på villamarknaden har dock minskat. Inlåsningseffekter har troligen medfört att rörligheten har minskat även på bostadsrättsmarknaden. Av detta följer att det är hushållen i hyresrätter som har stått för den ökade rörligheten. Även anser att skattereformen medverkat till att fas- tighetspriserna föll 1991-92. Institutet ställer sig emellertid tveksam till kommitténs bedömning att ca hälften av denna sänkning var ett resultat av reformen. Starka skäl talar för att fastighetspriserna skulle ha fallit kraftigt även om reformen inte genomförts. bromsades troligen prisfallet genom att institutionella faktorer höll tillbaka utbudet av småhus. Efter avregleringen på kreditmarknaden hade många hushåll kunnat belåna av fastighetens marknadspris för att finansiera konsumtion. Då priset föll så att belåningen blev högre än marknadsvärdet förhindrades en försäljning av att säljaren inte kunde lösa lånen. Reformens negativa inverkan på fastighetsmarknaden torde - snarare än i prisfallet 1991-92 - speglas i att priserna ligger nästan stilla än , trots att efterfrågan och omsättning på marknaderna för småhus och bostadsrätter har ökat sedan konjunkturen vände 1993. pekar på att skattereformen och lågkonjunkturen har skyndat på bostadsbyggandets dramatiska nedgång. Nedgången skulle sannolikt ha kommit under alla förhållanden. Orsaken är en i förhållande till en långsiktig behovsefterfrågan allt för stor bostadsproduktion under senare delen av 1980- talet. anser att en bidragande orsak till den relativt gynnsamma prisutvecklingen på skogsdominerade lantbruksenheter jämfört med småhus, är att näringsfastigheter beskattas enligt en annan metod. Enligt kommittén torde den gamla bolagsbeskattningen till en del ha fungerat som en utdelningsskatt. Bolagsbeskattningen var därför inte snedvridande för företag med överskott på resultatregulerande åtgärder. För företag som drabbades av den höga marginalskatten, däremot, var bolagsbeskattningen investeringsstyrande. Kommittén framhåller att reformen ej har bidragit till raset i investeringar- na under krisåren. Dock har reformen bidragit till höjda kapitalkostnader för de företag som kunde utnyttja investeringsfondsystemet. Detta har, å andra sidan, lett till en mer enhetlig prövning av investeringsprojekt över företag. Kvalitén på investeringsprojekten har ökat. Vidare konstaterar kommittén att genom skattereformen har fått en internationellt konkurrenskraftig bolagsbeskattning. Kommittén påpekar att den större komplexitet i reglerna för enskilda näringsidkare som uppkommit krävs för att åstadkomma neutralitet. I betänkandet redovisas resultat som visar på bättre investeringsincitament för enskilda näringsidkare och delägare i fåmansaktiebolag än för vanliga aktiebolag. Flertalet remissinstanser delar kommitténs bedömning att ändringarna i bolagsbeskattningen innebär högre kvalité på investeringsbesluten och därmed effektivare allokering av företagskapitalet. SCB riktar emellertid kritik mot metodredovisningen vad gäller effekterna på företagens investeringsincitament och företagens utnyttjande av olika reserveringsmöjligheter. Vidare ifrågasätts 1984 som jämförelseår för utnyttjandegraden. hävdar att vad som behövs på företagsbeskattningens område är tydliga och fasta spelregler utifrån vilka ekonomins olika aktörer kan fatta långsiktiga beslut. Enligt organisationens mening är ett avskaffande av dubbelbeskattningen av företagsvinster långsiktigt nödvändig. Ett sådant avskaffande bör kombineras med en höjd bolagsskattesats. Därigenom uppnås en bättre skatteneutralitet mellan arbetsinkomster och sådana inkomster som vinstbeskattas. Näringslivets skattedelegation anser inte att införandet av enkelbeskatt- ningen var ett brott mot skattereformen. Åtgärden utgjorde i stället ytterligare ett steg i riktning mot likabehandling av avkastning på eget kapital och lånat kapital och ökade neutraliteten i beskattningen av olika kapitalplace- ringsalternativ. Delegationen anser vidare att skattemässig neutralitet mellan olika företagsformer i stort uppnåddes genom skattereformen och senare reformer. I ett avseende kvarstår dock neutralitetsproblem. De särregler för fåmansföretag som infördes genom reformen innehåller diskriminerande inslag som medför att utdelning och aktievinster blir hårdare beskattade än i flermansföretag. Särreglerna måste enligt delegationen ses över med målet att undanröja den negativa särbehandlingen. Enligt nämns betydelsen av hög och stabil tillväxt eller åtgärder som främjar sysselsättningen i mindre företag inte på något ställe i förarbetena till skattereformen. Inte heller diskuteras förutsättningarna för framväxten av ett annalkande kunskapssamhälle eller tjänstesektorns betydelse. Fåmansföretagarna uppfattas närmast som ett problem när det gäller att få systemet att gå ihop och inte heller inses betydelsen av de mindre företagen när det gäller att anställa arbetskraft som blivit övertalig inom den offentliga sektorn eller friställd i de större företagen. Organisationen anser vidare att utvärderingen inte omfattar en analys av de brister som funnits i reformen. Härvidlag åsyftas den i reformen bibehållna dubbelbeskattningen på avkastningen på vinster i aktiebolag, utformningen av de särskilda s.k. fåmansaktiebolagsreglerna och de höga skattekilar på tjänster som uppkom genom att moms i samband med reformen även infördes på tjänster. Utvärderingen visar därmed att reformeringen av det svenska skattesystemet måste fortsätta. Organisationen påpekar dock att överensstämmelsen mellan verklig och skattepliktig vinst blivit bättre genom reformen. är kritiska till att reformeringen av beskattningen av enskild näringsverksamhet (den neutrala företagsbeskattningen) av kommittén framställs som särskilt komplicerad. Förbundet ser det som synnerligen angeläget att det ges en balanserad bild av olika rättsområdens komplexitet. Ett felaktigt utpekande av ett visst skatteområde som särskilt komplext kan förleda till ändringar som diskriminerar grupper av t.ex. företagare i ekonomiskt hänseende. Kommittén refererar till att undersökningar visar att reformen kan leda till en ökning i antalet arbetade timmar för sammanboende män, medan effekten för sammanboende kvinnor sannolikt ligger mycket nära noll. Kommittén påpekar att dessa genomsnittseffekter döljer stora skillnader mellan hushåll. För makar gäller att valet av arbetstider är ömsesidigt beroende. Nedgången i faktisk arbetstid i den senaste konjunkturnedgången var mindre än enligt tidigare mönster. Effekten på antalet arbetade timmar är inte den enda dimensionen av arbetsutbudet. Det finns också en kvalitetsaspekt. Skattereformen har medfört att utbildning och karriärval lönar sig bättre. Detta gäller även för personer som redan är etablerade i yrkeslivet. Kommittén pekar på att skattereformen kan väntas ha effekter på beslutet att köpa hemtjänster. Kommittén tar emellertid inte ställning till huruvida det minskade hemarbetet som har kunnat observeras har ersatts av ökad användning av arbetstjänster köpta på marknaden. Flertalet remissinstanser delar kommitténs bedömning av effekterna på arbetsutbudet och incitamenten till utbildning. SCB anser att diskussionen kring arbetsutbudet visar på intressanta infallsvinklar men att kommittén egentligen inte besvarar frågorna om reformens effekter på arbetsutbud, utbildning, karriärval och lönebildning. Det saknas robusta resultat för utvecklingen under de relevanta åren. Byrån anser att utredningen borde ha fört ett resonemang om huruvida utgångsläget, med högre sysselsättning och lägre marginalskatter än tidigare, kan ha haft någon betydelse för skattereformens effekt på arbetsutbudet. Effekten på arbetsutbudet av en marginalskattesänkning kan vara beroende av sysselsättningsläget och marginalskattens höjd i utgångsläget. hävdar att det med tanke på den rekordhöga arbetslösheten och den därav följande discourage-worker-effekten torde vara i stort sett omöjligt att med hjälp av arbetsmarknadsdata från den aktuella utvärderingspe- rioden bedöma skattereformens effekter på arbetsutbudet. påpekar att skattevariationer inte utgör det enda utbildningsin- citamentet för en individ. En analys av vilka faktorer som ligger till grund för individens beslut om studier måste utgå från fler förklaringsgrunder än skatte- systemet. pekar på att skattereformens sänkning av marginalskatterna till torde ha positivt påverkat nyregistreringsfrekvensen vid universitet och högskolor. [Omvänt] motverkar den s.k. värnskatten och andra former av höjd marginalskatt viljan till investeringar i högre utbildning. Organisationen pekar på att höga marginalskatter även påverkar en annan kvalitativ dimension av arbetsutbudet, nämligen individens vilja att ta på sig mer avancerade ar- betsuppgifter, ansvar samt att utveckla verksamheten. Även om det för många människor ligger en glädje i att utvecklas i arbetet är det med bestämdhet så att utan en rimlig ekonomisk ersättning för extra ansträngningar så minskar intresset för ytterligare prestationer och ansvar. Enligt är kommitténs bedömning att skattereformen troligen kommer att ha en positiv effekt på arbetsutbudet på ett par procent en betydligt försiktigare beräkning än den som gjordes före skattereformen. Styrelsen anser att den extremt djupa lågkonjunkturen 1990-1993 omöjliggör säkra slutsatser om skattereformens påverkan på arbetsutbudet. Styrelsen menar vidare att andra instrument än skattesystemet skall användas om man önskar begränsa arbetsutbudet något. Enligt Samhällsvetenskapliga fakulteten vid förefaller det vara en poänglös exercis att göra samlade kvantitativa uppskattningar av ut- budseffekterna på det sätt som görs i betänkandet. Fakulteten framhåller vidare att skattereformens effekter på jämställdheten mellan könen inte har lyfts fram i betänkandet. Jämställdhetsfrågor har en särskilt stor betydelse när allokeringen av resurser diskuteras inom hushållen. Kommittén borde från början ha fäst större avseende vid frågeställningar kring mäns och kvinnors tidsallokering och effekterna av förändrade skatter. Den jämställdhetsaspekt som tas upp i sammanställningen av utvärderingens huvudresultat är ingen nyhet. Att det föreligger en negativ korseffekt mellan kvinnans arbetsutbud och mannens inkomst är ett känt fenomen, vilket särskilt uppmärksammades reform om individuell inkomstbeskattning. Att männen fått en relativt sett större skattesänkning än kvinnorna är inte heller förvånande med hänsyn till skillnaderna i löneläge mellan heltidsarbe- tande män och kvinnor. Att marginalskattesänkningarna haft en positiv betydelse för en större andel män än kvinnor ligger förmodligen bakom attitydskillnaden beträffande reformen mellan män och kvinnor. Att kvinnor i samtliga inkomst- och yrkesgrupper ger reformen ett markant svagare stöd än män i samma yrkes- och in- komstkategori har överhuvudtaget inte kommenterats i utvärderingen. Beträffande utformningen av varu- och tjänstebeskattningen anser Byggen- trepenörerna att skattereformen på ett olyckligt sätt präglades av den ekono- miska situation som rådde men som inte var långsiktigt hållbar. Skattereformarbetet vägleddes av en långt driven likformighetsfilosofi som strider mot teorin om optimal beskattning av varor och tjänster. Enligt denna skall - vilket också framhålles i betänkandet - varor och tjänster som är särskilt priskänsliga beskattas med en låg skattesats medan de som är priso- känsliga bör beskattas med en högre skattesats. Hur skall undvika mass- arbetslöshet är en dominerande fråga. De delar av arbetsmarknaden som slagits ut p.g.a. skattesystemets utformning förefaller vara näraliggande alternativ för de grupper där massarbetslösheten permanentats. Främst gäller detta olika typer av priskänsliga varor och tjänster riktade mot hushållskunder. En del av dessa varor och tjänster är byggservice till hushållen. På grund av tjänstens priskänslighet uppstår samhällsekonomiska förluster på flera sätt. Specialiseringsvinster går förlorade när hushållen väljer att själva utföra arbeten istället för att anlita professionell arbetskraft. Andelen svartjobb ökar som den totala mängden arbete blir lägre än vad som är sam- hällsekonomiskt motiverat. Mot bakgrund av de helt förändrade förutsättningar som gäller anser Byggentreprenörerna att en översyn bör göras av varu- och tjänstebeskattningen. De finner det anmärkningsvärt att kommittén överhuvudtaget inte diskuterar frågan om samhällsekonomisk effektivitet i beskattningen av varor och tjänster. Deras bedömning är att argumenten för att anpassa beskattningen efter teorin för optimal beskattning nu stärkts avsevärt. Enligt kommittén var ett huvudsyfte med reformen ökad ekonomisk effektivitet. Inkomstfördelningen var dock en viktig restriktion. Nya beräkningar, som baserar sig på skattebasernas faktiska utveckling och som presenteras i bilaga 5 till betänkandet visar att den fördelningskalkyl som gjordes i propositionen håller för flertalet grupper. Högre tjänstemän och hushåll i decil 10 har dock fått en större relativ ökning av disponibel inkomst jämfört med vad som förutsågs i propositionskalkylen. För decil 10 blev ökningen i disponibel inkomst 3,när beräkningen utfördes på data och 2,när data änvändes. Dessa resultat ligger nära medelvärdet för samtliga hushåll som studeras (3,4 respektive 3,) men överstiger propositionskalkylens effekt på 0,för decil 10. Orsaker till avvikelsen i förhållande till propositionskalkylens beräkningar är enligt kommittén bl.a. nya antaganden om basbreddningar, mindre basbreddningar i kapital och slumpfel i urvalet. I bilaga 1 till betänkandet presenteras en annan studie av skattereformens fördelningsmässiga effekter. Denna studie visar bl.a. att utjämningseffekten av skatter och bidrag, mätt med Ginikoefficienter, är minst lika god 1991-92 som 1989. Utjämningseffekten har ökat för hushåll med fler än ett barn men minskat för övriga hushåll. Resultaten visar också att de höjningar av barn- och bostadsbidragen som ingick i skattereformen balanserade den minskade utjämningen genom skattesystemet. Enligt kommittén beror den allt ojämnare fördelningen av disponibla inkomster som observerats i huvudsak på ökad arbetslöshet och lönespridning. Skattereformens kontraktiva effekt på efterfrågan kan emellertid ha påverkat arbetslöshetens nivå. Skattereformens effekt på lönebildningen är enligt kommittén mer osäker. Kommittén påpekar också att de budgetförstärkningar som föranleds av reformens underfinansiering kan ha en annan fördelningsprofil än den som åsyftades i reformen. Kommittén finner att disponibelinkomsterna för pensionärerna ökade mer än disponibelinkomsterna för hushåll i aktiv ålder . Detta berodde enligt kommittén på pensionärernas förhållandevis låga skuldsättning, riktad bostadsstöd och förändringar i pensionärsgruppens sammansättning över tiden. Kommittén finner också att skattereformen medfört en förbättrad horisontell rättvisa. Spridningen i betald skatt för hushåll som har lika höga arbetsin- komster har minskat för hushåll i de högre inkomstskikten. anser att det finns större osäkerhet i beräkningen av reformens effekter på inkomstfördelningen än vad kommittén visat. Byrån anser att kommitténs arbete har satt fokus på flera frågor där det statistiska underlaget bör förbättras. Det är också tveksamt om förslag som aldrig be- slutades i skall tas med i beräkningarna. Vidare har byrån invänd- ningar mot den proportionella utläggningen av momsen som görs i bilaga 5 till betänkandet. Hur momsen läggs ut torde ha stor inverkan på resultatet. Byrån anser slutligen att reformens effekt på disponibelinkomsten för de övre decilerna i studien är överskattade eftersom prisfallet på egna hem inte be- aktas, och att omfördelningseffekten av reformens ändringar i bidrag efter skatt övervärderas eftersom denna omfördelningseffekt ökar vid en konjunkturnedgång. Vad beträffar inkomstfördelningsundersökningen i bilaga 5 anser att det med de beräkningsmetoder och dataunderlag som utnyttjats inte är möjligt att identifiera hur stor del av skillnaderna i förändringen av disponibel inkomst för olika grupper som strikt är att hänföra till skattereformen. Att använda dessa små och otillförlitliga skillnader till intäkt för ändringar i skatteskalan är anmärkningsvärt. Det leder onekligen till slutsatsen att hela skattereformen rimligen bör göras om. Det är också relevant att ställa frågor kring huruvida den inkomstfördelning som gällde 1989 kan fungera som norm . Det är uppfattning att skattereformens beslut skall ligga fast och att manipulationer av det slag som presenterats undergräver förtroendet för regeringens politik. anser att skattereformens finansiering till stor del har lagts på bo- stadssektorn vilket medfört tveksamma fördelningseffekter. Om reformens underfinansiering visar sig varaktig, och om detta skulle motivera åtgärder för att uppnå full finansiering, kan sättet att göra detta få betydelse för bilden av reformens fördelningseffekter. anser vidare att en naturlig effekt av skattereformens konstruktion är att fördelningen av den disponibla inkomsten tenderar att bli mera ojämn. Bostadshushåll med endast en vuxen får endast en skattesänkningseffekt, men också en full bostadskostnadshöjning. Ett genom- snittligt bostadshushåll med sammanboende vuxna får drygt två skattesänk- ningseffekter på en relativt högre inkomst, men fortfarande endast en boende- kostnadsökning. befarar också att reformen kan leda till en mer diffe- rentierad hyressättning vilket kan ge upphov till ekonomisk segregation. understryker slutligen att det efter skattereformen skett genomgri- pande förändringar som motiverar en översyn av det nya skattesystemets för- delningseffekter. Näringslivets skattedelegation anser att skattereformen är fördelningspoli- tiskt neutral. Enligt delegationens mening stämmer resultaten av de båda för- delningsundersökningarna som ligger till grund för kommitténs slutsatser väl överens med varandra. De analyser som redovisas i betänkandet ger inget belägg för att inkomsttagarna i de högsta inkomstklasserna vunnit på skattereformen jämfört med andra grupper. Delegationen konstaterar att den disponibla inkomst som analyseras i bilaga 5 inte tar hänsyn till de betydande värdeförluster på villor, bostadsrätter och småhus som skattereformen bidragit till. Enligt beräkningarna i bilaga 1 motsvarar kapitalförlusterna på småhus mer av de disponibla inkomsterna för decil 9 jämfört med decil 2. Delegationen anser också att den redovisade ökningen av decil 10:s disponibla inkomster är överskattad genom det faktum att ökningen till en obestämbar del torde bero på just sådana beteendeförändringar som reformen eftersträvade - mer sparande, mer arbete, mindre avdrag, mindre fiffigheter , bantning av högbelånade värdepappersportföljer etc. Vidare innehåller den 10:e decilen inte samma människor som 1989. I toppen av den 10:e decilen fanns då bl.a. de som utnyttjade klippekonomin och det gamla skattesystemets alla svagheter.