prop · GJ0350 · 1996-01-01 00:00:00 — Registrering av bl.a. panträtt skall inte ske på aktiekonto i VPC:s register utan genom bokföringsåtgärder hos förvaltaren (se 2 kap. 3 § 9 och 8 kap. 3 § samt prop. 1988/89:152 s. 120). Panträtten uppkommer genom denuntiation av förvaltaren i stället för genom registreringen. Enligt 8 kap. 5 § andra stycket aktiekontolagen inträder nämligen samma rättsverkningar om förvaltaren underrättas om att instrumentet har pantsatts som om pantsättningen hade registrerats i avstämningsregistret. Sistnämnda regel tar dock knappast sikte på fall då förvaltaren själv skall tillförsäkras panträtt. I sådana fall måste i stället i enlighet med vanliga civilrättliga principer själva pantförskrivningen vara tillräcklig. Förvaltaren kan ju i detta fall inte på något meningsfullt sätt åläggas att underrätta sig själv. Ett uttryckligt krav på registrering för att kommissionspant skall uppkomma ställs emellertid upp i 31 § kommissionslagen. Motiven till bestämmelsen talar i samma riktning (prop. 1988/89:152 s. 142). har kommissionspant minskat i betydelse inom ramen för handel med finansiella instrument. Anledningen härtill är att affärerna i allt större utsräckning görs i fast räkning, dvs. genom köp från värdepappersinstitutets eget lager. Ett annat skäl är att det är förenat med praktiska svårigheter att registrera sådan pant i det kontobaserade systemet. Oavsett denna utveckling har den legala panträtten en väsentlig betydelse vid handel med finansiella instrument och den måste givetvis kunna förekomma även i fråga om förvaltarregistrerade instrument. När det gäller förvaltarregistrerade instrument måste intresserade borgenärer och andra rättighetsinnehavare alltid räkna med att det kan finnas panträtter som inte framgår av avstämningsregistret utan endast av förvaltarens bokföring. Detta har också påpekats i den juridiska litteraturen (se Håstad, Den nya köprätten, 3 uppl. 1993 s. 301). Enligt regeringens mening bör därför den ovan omtalade osäkerheten avhjälpas genom att låta den legala panträtten enligt kommissionslagen gälla utan att någon registreringsåtgärd enligt aktiekontolagen behöver vidtas när de finansiella instrumenten är förvaltarregistrerade. 7.1 Förvaltarregistrering av andelar i värdepappersfond Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. anser emellertid att konsekvenserna av förslaget inte utretts tillräckligt och att en utförlig genomgång av värdepappersfondslagen krävs innan förvaltarregistrering av fondandelar tillåts. Inspektionen anmärker bl.a. att utredningen inte behandlat frågor om upphörande av förvaltarregistrering samt vilken rätt inspektionen skall ha att infordra uppgifter från förvaltaren. Enligt inspektionen bör det också övervägas om inte förvaltares skyldighet att lämna information till ägare bör utvidgas i förhållande till vad utredningen föreslagit. anser att det bör kunna överlämnas till andelsägaren att avgöra i vilken utsträckning förvaltaren skall tillställa honom information. Föreningen menar vidare, med anledning av utredningens förslag om begränsningar i insynen i skuldboken och möjligheten att registrera fondandelar enligt aktiekontolagen, att fondbolaget även i ett kontobaserat system skall få tillgång till uppgifter om andelsägarna. Skälen för regeringens förslag: De svenska hushållens fondsparande har ökat mycket kraftigt . finns det ca 2,5 miljoner fondsparare. Dessa äger tillsammans ca (inkl. utlandsfonder) fördelat på ca 500 fonder. Det dominerande antalet fonder är aktiefonder. Av det totala fondkapitalet är placerat i aktiefonder. Resterande del utgörs av räntefonder och blandfonder, dvs. fonder som placerar i både aktier och skuldförbindelser. Med hänsyn till värdepappersfondernas omfattning och spridning är det viktigt att det inte föreligger någon tveksamhet om fondandelarnas juridiska status. Den frågan kommer att behandlas i avsnitt 7.2. Vidare är det angeläget att regelsystemet tillåter en så ändamålsenlig förvaltning av fondandelarna som möjligt. Andelar i värdepappersfonder kan efter lagändring registreras enligt 9 kap. 1 § tredje stycket aktiekontolagen (prop. 1993/94:232, bet. 1993/94:LU37, rskr. 1993/94:352, SFS 1994:505). Härigenom har även aktiekontolagens bestämmelser om förvaltarregistrering kommit att gälla fondandelar som registreras enligt den lagen. Enligt 31 § lagen om värdepappersfonder kvarstår dock skyldigheten för fondbolag att föra eller låta föra ett register över samtliga innehavare av fondandelar. Den möjlighet aktiekontolagen ger till förvaltarregistrering har därför en begränsad betydelse. Önskemålet att kunna förvaltarregistrera fondandelar föreligger även be- träffande fondandelar som inte registreras enligt aktiekontolagen. Enligt regeringens mening bör möjligheten till förvaltarregistrering göras tillgänglig även beträffande sådana fondandelar. Härigenom ges värdepappersfonderna lika betingelser i det avseendet, som önskemålet att förvaltning av finansiella instrument i depåer inte onödigtvis kompliceras tillgodoses. Vi föreslår därför att det i lagen om värdepappersfonder uttryckligen anges att det finns möjlighet att i innehavarregistret, i stället för ägaren, anteckna att andelen förvaltas för annans räkning och vem den förvaltas av. Härigenom får även möjligheten till förvaltarregistrering enligt aktiekontolagen ökad betydelse för sådana fondandelar som registreras enligt den lagen. I de fall VPC för registret gäller, enligt 9 kap. 1 § tredje stycket aktiekontolagen, lagens bestämmelser i 9 kap. om bl.a. insyn i skuldboken i tillämpliga delar även för fondandelar som registreras enligt den lagen. Regeringen har i avsnitt 6.3 föreslagit inskränkningar i emittenternas rätt till insyn i registret. har fondbolagen en fullständig insyn beträffande andelsägarnas identitet. Något skäl att inskränka möjligheten till insyn i dessa fall finns inte. Det bör därför enligt regeringens mening införas en särskild bestämmelse i lagen om värdepappersfonder som i dessa fall tillförsäkrar fondbolag en rätt att få uppgift om vem som äger fondandelarna och vilket antal andelar denne äger. Även förvaltarregistrerade fondandelar såväl enligt aktiekontolagens system som direkt enligt lagen om värdepappersfonder bör omfattas av fondbolagets rätt till insyn. En förvaltare bör därför åläggas upplysningsskyldighet gentemot fondbolaget eller den som på bolagets uppdrag för registret. Skyldigheten bör omfatta uppgifter om vem som äger fondandelarna och vilket antal andelar denne äger. En fråga som aktualiseras är emellertid vilka krav som bör ställas på en för- valtare. Ett grundkrav bör vara att förvaltaren skall ha tillstånd enligt 8 kap. 1 § aktiekontolagen. Vid en försäljning eller inlösen av förvaltarregistrerade fondandelar kommer förvaltaren att förmedla uppdraget till fondbolaget. Det får därför förutsättas att förvaltaren har tillstånd att medverka vid transaktioner enligt 1 kap. 3 § 2 lagen om värdepappers- rörelse. I övrigt hänvisas till vad som anförts i avsnitt 6.1 om krav på tillstånd. En fråga som bör uppmärksammas är vilka konsekvenser en utländsk förvaltares konkurs får för andelsägaren. I föregående avsnitt har vi föreslagit att det införs en uttrycklig bestämmelse om att rättsverkningarna vid överlåtelse och pantsättning inträder genom underrättelse till förvaltaren. Om en utländsk förvaltare försätts i konkurs får det inte råda någon tveksamhet om att andelsägaren har separationsrätt i konkursen. Det bör därför ankomma på att vid tillståndsprövningen genom ett juridiskt utlåtande eller på annat sätt förvissa sig om att fondandelarna är separerade i händelse av en förvaltares konkurs. har ifrågasatt om inte lagen om värdepappersfonder i enlighet med vad som gäller enligt aktiekontolagen bör kompletteras med en bestämmelse som reglerar fallet att ägaren till fondandelar önskar att förvaltarregistreringen skall upphöra. Regeringen vill här framhålla att det är en självklarhet att ägarens vilja skall vara avgörande för om en förvaltarregistrering skall upphöra. Enligt regeringens uppfattning kan det förutsättas att förvaltaren anmäler ett upphörande samt lämnar erforderliga uppgifter till fondbolaget. Någon uttrycklig reglering av frågan bör därför inte vara nödvändig. Enligt 39 och 40 §§ lagen om värdepappersfonder har möjligheter att infordra uppgifter och handlingar från fondbolag och förvaringsinstitut. har anfört att den bör få samma möjlig- heter att infordra uppgifter och handlingar från en förvaltare som från fondbolag och förvaringsinstitut. Enligt regeringens mening är möjligheten för att enligt 8 kap. 1 § andra stycket aktiekontolagen skriva in sådana villkor för tillstånd tillräcklig för att tillgodose inspektionens behov. Någon reglering härutöver bör inte vara nödvändig. har vidare ifrågasatt om inte förvaltarens uppgifts- skyldighet gentemot ägaren av fondandelar skall utvidgas i förhållande till vad utredningen föreslagit. Enligt regeringens mening är det en naturlig ut- gångspunkt att ålägga förvaltaren att tillställa andelsägaren den information förvaltaren erhåller från fondbolaget. Dock bör andelsägaren ha en möjlighet att avsäga sig sådan information efter överenskommelse med förvaltaren. Regeringen anser att lagtexten bör utformas i enlighet med denna ordning. Härigenom kommer andelsägaren att tillförsäkras den information han finner relevant. En annan fråga som har uppmärksammats av är vad som händer med avtal om förvaltarregistrering om förvaltningen av fonden överlåts till annat fondbolag. I 37 § lagen om värdepappersfonder regleras fallen då förvaltningen av en värdepappersfond övertas av eller överlåts till ett annat fondbolag. Enligt bestämmelsen åläggs det nya fondbolaget att fullgöra tidigare ingångna förbindelser samt i övrigt inträda i den förutvarande förvaltarens ställe. Detta innebär för förvaltarregistrerade fondandelar att det nya fondbolaget blir bundet av ett avtal som träffats mellan den auktoriserade förvaltaren och den förutvarande fondförvaltaren. Enligt regeringens mening kan det i övrigt överlämnas till parterna att träffa de överenskommelser som erfordras för att reglera t.ex. frågor om eventuella avgifter som den auktoriserade förvaltaren kan vara skyldig att erlägga till fondbolaget. Regeringen anser, mot bakgrund av vad som anförts, inte att någon sådan ytterligare översyn av lagen om värdepappersfonder som efterlyst är nödvändig för att nu kunna tillåta förvaltarregistrering av fondandelar. De nu föreslagna ändringarna för med sig följdändringar i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, vilket behandlas i avsnitt 7.3. Dessutom föreslås en ändring i lagen (1983:890) om allemanssparande, se vidare avsnitt 7.4. 7.2 Överlåtelse och pantsättning av fondandelar Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Finans- inspektionen ifrågasätter dock från principiella utgångspunkter en ordning där fondandelar får olika karaktär beroende av om de registreras enligt aktiekontolagen eller inte. anser, beträffande de värde- pappersfonder vars andelar inte registreras enligt aktiekontolagen, det vara ovisst huruvida det enligt allmänna principer uppkommer sakrättsligt skydd för förvärv eller panträtt genom en underrättelse till förvaltaren på sätt utredningen har anfört. förordar därför att det införs en uttrycklig bestämmelse i lagen av angiven innebörd. Skälen för regeringens förslag: En andel i en värdepappersfond är enligt 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument att betrakta som fondpapper och därmed som ett finansiellt instrument. Som framgår av prop. 1992/93:206 (s. 29 och 30) föreligger viss oklarhet i fråga om vad som konstituerar äganderätt till en fondandel liksom beträffande förutsättningarna för att en överlåtelse eller pantsättning av en sådan andel skall få sakrättslig giltighet. Som anförts i avsnitt 7.1 kan fondandelar numer registreras enligt aktiekontolagen. För sådana fondandelar gäller att registreringen på konto medför att en överlåtelse eller pantsättning får sakrättslig giltighet. Lagen om värdepappersfonder bör, enligt regeringens mening, tydligare än vad nu är fallet ge anvisning om vad som gäller med avseende på överlåtelse och pantsättning av fondandelar för de värdepappersfonder som inte registreras enligt aktiekontolagen. Som vi ser det finns det i huvudsak två tänkbara lösningar för vad som skall vara avgörande för uppkomsten av en sakrättsligt giltig äganderätt eller panträtt. Det ena alternativet är att på samma sätt som aktiekontolagen låta registreringsåtgärden vara avgörande. Det andra är att låta underrättelsen till fondbolaget vara avgörande. Ett system där registreringen är avgörande skulle vara det lämpligaste för att ge underlag för handel med fondandelar, av likartat slag som den som sker exempelvis med noterade aktier. måste beaktas att en övergång till ett sådant system skulle göra det ofrånkomligt att komplettera lagen om värdepappersfonder med en reglering i fråga om rättsverkningarna av och förfarandet vid registreringar av ungefärligen samma innehåll som den som finns i aktiekontolagen. För särskilt de mindre fondbolagen skulle hanteringen i flera hänseende kompliceras på ett sätt som skulle kunna uppfattas som överflödigt om det inte förekommer någon egentlig handel med fondandelarna. Till det sagda kommer även att intresset av en övergång till ett system som ger reell möjlighet till handel med fondandelar har tillgodosetts genom att aktiekontolagen gjorts tillämplig även på fondandelar. Önskemålet av att inte i onödan komplicera hanteringen för fondbolag i allmänhet får därför enligt regeringens uppfattning fälla utslaget för vilken ordning som bör gälla enligt lagen om värdepappersfonder. Lagen om värdepappersfonder bör således kompletteras med en bestämmelse som hänvisar till reglerna om enkla skuldebrev i lagen (1936:81) om skuldebrev. Den omständigheten att fondandelar därigenom kommer att få olika karaktär beroende av om de registreras enligt aktiekontolagen eller inte bör knappast medföra några väsentliga praktiska problem. Detta är ju något som gäller för de flesta andra fondpapper, t.ex. aktier. Utredningen har för det fall en fondandel förvaltarregistrerats i fondbolagets register anfört att ett sakrättsligt skydd för en pantsättning enligt allmänna regler uppkommer genom underrättelse till förvaltaren. Utredningen har därför ansett att någon särskild bestämmelse inte behövs i denna fråga. har emellertid framfört uppfattningen att det finns en viss osäkerhet om gällande rätt har den innebörd som utredningen hävdat. För att något tvivel inte skall råda på denna punkt föreslår vi att det införas en uttrycklig bestämmelse som anger att sakrättsligt skydd uppkommer genom underrättelse till förvaltaren. 7.3 Kontrolluppgiftsskyldighet avseende andelar i värdepapperfond Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag i fråga om kontrolluppgift om utdelning och innehav. Utredningen har inte behandlat frågan om kontrolluppgift vid avyttring. Av remissinstanserna berör endast frågan om kontrolluppgift. Verket anser det vara angeläget att förslagen om bl.a. förvaltarregistrering inte medför att svenskar, genom utländsk mellanhand, ges möjlighet att inneha finansiella instrument utan att kontrolluppgift lämnas. Skälen för regeringens förslag: Genom en lagändring som trädde i kraft utsträcktes den obliga- toriska skyldigheten för fondbolag enligt 3 kap. 32 a § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter att lämna kontrolluppgift om reavinst resp. reaförlust vid avyttring av andel i allemansfond till att omfatta även andra värdepappersfonder (prop. 1994/95:209, bet. 1994/95 SkU30, rskr. 1994/95:348, SFS 1995:576). Lagändringen bygger på ett förslag av Utredningen om översyn av allemans- sparandet. I utredningens betänkande Allemanssparandet en översyn (SOU 1994:50) föreslogs bl.a. att särlagstiftningen för allemansfonderna skulle tas bort. Som en följd härav föreslog utredningen att en skyldighet att lämna kontrolluppgift till ledning för taxeringen skulle införas för samtliga värdepappersfonder. Regeringens förslag att tillåta förvaltarregistrering av fondandelar (se av- snitt 7.1) kan innebära att svårigheter uppstår för fondbolaget beträffande dess skyldighet att lämna kontrolluppgift vid avyttring av fondandelar. Om någon som avyttrat fondandelar haft sådan andel förvaltarregistrerad kan fondbolaget riskera att inte få tillräcklig information för att kunna räkna ut reavinst resp. reaförlust. Av regeringens förslag till 31 § tredje stycket lagen om värdepappersfonder följer visserligen en skyldighet för förvaltaren att lämna fondbolaget eller annan registerförare uppgift om andelsägare och det antal fondandelar som varje fondandelsägare äger. Fondbolaget kommer dock inte därigenom att få uppgift om anskaffningsvärden m.m. En tänkbar lösning av problemet med kontrolluppgiftsskyldighet vid avyttring av fondandelar skulle kunna vara att förvaltaren lämnar även för detta ändamål erforderliga uppgifter vidare till fondbolaget. har i sitt remissyttrande över betänkandet Allemanssparandet en översyn anfört att en sådan lösning är otänkbar. (Remissyttrandet finns tillgängligt i lagstiftningsärendet Fi 93/1136.) En sådan uppgiftsskyldighet skulle enligt föreningen i praktiken innebära att t.ex. banker lämnade information till varandra om sina kunders ekonomiska förhållanden, vilket skulle vara ett avsteg från gällande sekretess. Enligt regeringens mening är det angeläget att uppgiftslämnandet blir så effektivt som möjligt. Det ligger också i den enskilde fondspararens intresse att kontrolluppgiften avseende reavinst resp. reaförlust blir korrekt. Det finns därför fog för uppfattningen att den enskilde kan antas ställa sig positiv till att dessa uppgifter lämnas från förvaltaren till fondbolaget. Den invändning som har rests från har därför enligt regeringens uppfattning mindre tyngd. En alternativ lösning där kontrolluppgiften baseras på endast vissa innehav får mot denna bakgrund anses vara mindre tilltalande. 3 kap. 32 a § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter bör därför kompletteras med en skyldighet för en förvaltare att till fondbolaget lämna erforderliga uppgifter för beräkning av reavinst eller reaförlust. Kontrolluppgift om utdelning och innehav skall bl.a. lämnas av förvarings- institut som betalat ut utdelning och av fondbolag (3 kap. 27 § första stycket 2 och 3 lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter). Som en konsekvens av att fondandelar kan registreras enligt aktiekontolagen samt till förslaget att andelar skall få förvaltarregistreras bör också VPC och förvaltare omfattas av skyldigheten att lämna kontrolluppgift. Det bör därför av lagen framgå att det är den som betalat ut en utdelning som skall lämna kontrolluppgift för utdelning och innehav. Med anledning av det av gjorda förbehållet vill regeringen anföra följande. I avsnitt 6.1 har vi föreslagit att en förutsättning för att en utländsk förvaltare skall få tillstånd att registreras i denna egenskap är att denne åtar sig att lämna bl.a. kontrolluppgift. Samma villkor avses gälla även den som söker tillstånd att registreras som förvaltare av fondandelar. Likaså gäller vad som anförts i avsnitt 6.1 om skyldighet för den skattskyldige att lämna verket insyn i dennes depå eller konto hos förvaltaren även fondandelar. Enligt vår mening förebyggs risken för att förvaltarregistrering av fondandelar medför att svenskar, genom utländsk mellanhand, ges möjlighet att inneha finansiella instrument utan att kontrolluppgift lämnas. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Av remissinstanserna är det endast som kommenterar utredningens förslag. Föreningen påpekar därvid att allemansfonderna varit föremål för utredning. Skälen för regeringens förslag: Allemansfonderna, som infördes , var från början skattebefriade (prop. 1983/84:30). I samband med skattereformen infördes en begränsad skatteplikt för reavinst- och utdelningsinkomster (prop. 1989/90:110). Därefter avskaffades skattelättnaden helt (prop. 1993/94:50). lämnade Utredningen om översyn av allemanssparandet sitt betänkande Allemanssparande en översyn (SOU 1994:50). När det gäller allemansfonderna föreslog utredningen, huvudsakligen på grund av att den skattemässiga fördelen hade tagits bort, att dessa skulle ombildas till vanliga värdepappersfonder. Regeringen återinförde skattelättnader för sparande i allemansfond . Skälen härtill var bl.a. att allemansfonderna främjar företagens tillgång på riskkapital och att de bidrar till ett brett ägande av börsaktier (prop. 1994/95:25). Vi anser således att det finns skäl att slå vakt om allemansfonderna. Det är dock enligt vår uppfattning inte förenligt med de principer som gäller i fråga om allemansfonderna att dessa kan bli föremål för hantering enligt aktie- kontolagen (se 9 kap. 1 § tredje stycket aktiekontolagen). Exempelvis följer av 8 § första stycket i lagen om allemanssparande att en sådan andel inte kan vara föremål för handel. Eftersom allemansfonderna kommer att finnas kvar bör i lagen införas en begränsning av vilken följer att aktiekontolagen inte är tillämplig på andelar i en allemansfond. 8 Ekonomiska effekter av förslagen De föreslagna lagändringarna avseende clearingverksamhet syftar till att minska riskerna vid handel med finansiella instrument, vilket i sin tur förstärker det finansiella systemet. Lagändringarna rörande exempelvis clearingmedlemskap, tillstånd att vara förvaltare och möjlighet att vara kontoförande institut avser att förbättra konkurrensen på den svenska finansiella marknaden. Den ökade konkurrensen kommer att förbättra de svenska institutens konkurrenskraft och därmed dessa instituts förmåga att hävda sig på en alltmer internationaliserad finansiell marknad. Dessa förändringar kan sammantaget förväntas medföra ett ökat förtroende för den svenska finansiella marknaden och även få positiva effekter för den svenska ekonomin. För vissa befintliga institut kan en ökad konkurrens på den svenska finansiella marknaden innebära lägre vinstmarginaler och därmed sämre lönsamhet. För del är vårt förslag inte lika omfattande som förslag. Exempelvis har avgränsningar gjorts mot likartad och identisk verksamhet som bedrivs av banker och värdepappersbolag samt tillhandahålls allmänheten. Därtill kommer att förslaget innebär att tillsyn beträffande clearingverksamhet och kontohållningen koncentreras på den organisation som är ansvarig för verksamheten. Förenklingen av reglerna om förvaltarregistrering medför sannolikt, å ena sidan, att inspektionens administration av tillståndsgivningen underlättas men, å andra sidan, med hänsyn till möjligheten för utländska företag att bli förvaltare, en i vissa fall mer arbetskrävande tillståndsprövning. Kostnaderna för arbetet med tillståndgivning för förvaltare bör finansieras genom att en särskild avgift tas ut av de sökande. Avgiften bör bestämmas i enlighet med lämplig avgiftsklass enligt avgiftsförordningen (1992:191). Inkomsterna förs därefter mot inkomsttitel på statsbudgeten. Beträffande den löpande tillsynen innebär förslagen att tillsynsuppgift i viss utsträckning, jämfört med vad som gäller , koncentreras till vissa institut. Det kan inte uteslutas att inspektionen för denna, för det finansiella systemets funktion och stabilitet viktiga uppgift, kan komma att behöva förstärka sin kompetens på vissa områden, främst kanske beträffande clearingverksamhet avseende betalningar inkl. valuta. Regeringen beslutade att inspektionen skall genomgå fördjupad prövning inför . Regeringen har för avsikt att i en sådan prövning långsiktigt analysera ambitionsnivån och resursbehov för den finansiella tillsynen. Regeringen avser i det sammanhanget återkomma i frågan om utökade anslag behövs för att inspektionen med anledning av de förslag som redovisas här.