prop · GJ0357 · 1996-01-01 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: gäller i att skatt inte skall betalas för flygbensin och flygfotogen som förbrukas för sådan motordrift som avser drift av motorer i luftfartyg eller av sådana motorer i provbädd eller i annan liknande anordning. Gemenskapsrätten föreskriver skattefrihet för bränslen som används vid yrkesmässig flygning, men kräver att beskattning skall ske av flygbensin och flygfotogen som förbrukas för privat nöjesflygning. har dock ansökt om tillåtelse av att även i fortsättningen få undanta flygbensin och flygfotogen som används för privat nöjesflygning från beskattning. Ett flertal andra medlemsstater har getts sådana tillstånd. ansökan är ännu inte behandlad av rådet. I den nya lagen om skatt på energi undantogs flygbensin och flygfotogen från det EG-anpassade beskattningsförfarandet. Detta har bl.a. inneburit att ledsagardokument inte behövt upprättas vid transport av dessa bränslen inom gemenskapen samt att inte heller övriga gemenskapsrättsliga kontroll- och hanteringsregler tillämpats. Flygbensin och flygfotogen ingår i den grupp mineraloljeprodukter som enligt gemenskapsrätten skall omfattas av EG:s särskilda förfaranderegler. Regeringen har vid kontakter med förträdare för erfarit att ett tillstånd för att skattebefria flygbensin och flygfotogen vid privat nöjesflygning inte innebär att dessa bränslen kan undantas från de kontroll- och hanteringsregler som följer av direktiv /12/EEG. Regeringen föreslår därför att den särskilda beskattningsordningen utvidgas till att omfatta även flygbensin och flygfotogen. Förslaget innebär ingen ändring av den nuvarande skattefriheten för flygbensin och flygfotogen, men medför en i viss mån ökad administrativ hantering för de näringsidkare som tillverkar och säljer de aktuella bränslena. Icke skattskyldiga förbrukare ges möjlighet att mot försäkran skattefritt förvärva aktuellt flygbränsle. De föreslagna ändringarna behandlas närmare i anslutning till 1 kap. 3 a §, 2 kap. 1 och 3 §§, 7 kap. 5 a och 7 §§, 8 kap. 4 a och 5 §§ lagen om skatt på energi i författningskommentaren. 5.3 Utförsel av vissa bränslen till annat Skälen för regeringens förslag: Skattefrihet för bränsle som används för visst ändamål åstadkoms för den som är skattskyldig vanligen genom en möjlighet till avdrag i bränsledeklarationen. Bestämmelser om möjlighet till avdrag för skatt på bränslen som exporterats fanns tidigare i samtliga lagar på energiskatteområdet. I den nya lagen om skatt på energi, som trädde i kraft i samband med det svenska inträdet i EU, inskränktes möjligheten till att avse export till tredje land, dvs. utförsel från till ett land som ligger utanför Europeiska gemenskapens punktskatteområde. Det EG-anpassade beskattningsförfarandet reglerar beskattningen av mineraloljor inom gemenskapen. I denna del saknas därför behov av en särskild reglering för utförsel. Vad gäller övriga skattepliktiga bränslen kan dock svensk nationell lagstiftning endast reglera förhållanden inom . Det finns därför i detta fall behov av en bestämmelse som medför skattefrihet vid utförsel av bränslet till ett annat . Regeringen föreslår att en bestämmelse om detta förs in i 7 kap. 5 b § lagen om skatt på energi. Förslaget kommenteras närmare i författningskommentaren. 6 Användning av omärkt olja för vissa elproduktionsändamål Bakgrunden till regeringens förslag: Enligt lagen om skatt på energi tillämpas två nivåer av energiskatt för oljeprodukter. Den högre energiskatten tas ut för olja som används för drift av motordrivna fordon och båtar. Lågbeskattad olja får användas för drift av stationära motorer samt för uppvärmning. För att skilja på olja för olika användningsområden skall den lågbeskattade oljan förses med särskilda märkämnen, medan den högbeskattade oljan är omärkt. Märkning skall ha skett senast när skyldighet inträder att betala skatt för oljan och får i endast göras på ett skatteupplag som är godkänt för detta ändamål. Energiskatt tas ut på elektrisk kraft som förbrukas i . För att undvika dubbelbeskattning tas inte någon energiskatt och koldioxidskatt ut för annat bränsle än högbeskattad olja som förbrukas för framställningen av elkraften. Denna skattefrihet åstadkoms genom avdrag i den skattskyldiges deklaration. Den som inte är skattskyldig för bränslen kan i stället göra avdrag i sin deklaration avseende elkraft för skatt på annat bränsle än högbeskattad olja som förbrukats vid kraftproduktion. Det finns emellertid ingen möjlighet att skattefritt använda högbeskattad, omärkt, olja för framställning av elektrisk kraft. Ett stort antal gasturbinkraftverk av olika utformning finns i det svenska kraftsystemet. Flertalet av dessa används som s.k. topp- och reservkraftverk och drivs med lätt olja. Driftskostnaden är mycket hög. En sådan anläggning skall mycket snabbt kunna startas vid tillfälliga belastningstoppar eller som ersättning för ordinarie elproduktion vid nätstörningar. Gemensamt för dessa anläggningar är att driften och antalet drifttimmar är omöjliga att planera. Innehavaren av en gasturbinanläggning för framställning av elektrisk kraft med en installerad effekt av minst fem megawatt kan enligt 19 § lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol åläggas att hålla i lager sådant bränsle som behövs för att driva anläggningen. Lagringsmängden bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, med utgångspunkt i anläggningens eget beredskapsbehov. Regeringen har delegerat beslutanderätten till . Behovet baseras på installerad effekt, bränsleåtgång och beräknad årlig driftstid för anläggningen. Den sistnämnda variablen är gemensam för samtliga anläggningar och baseras på krav på uthållighet i kris- och krigssituationer. Även om anläggningen i princip inte skall utnyttjas annat än som reserv är anläggningsinnehavaren således skyldig att hålla ett beredskapslager av betydande storlek. Skälen för regeringens förslag: Flertalet större elkraftproducenter är registrerade som upplagshavare enligt lagen om skatt på energi och kan därför köpa in olja under skattesuspension. Skattskyldighet inträder i det nu aktuella fallet när oljan förbrukas för kraftproduktion. En följd av de nuvarande bestämmelserna är att elkraftproducenten, för att få skattefrihet, antingen får sitt skatteupplag godkänt för märkning och förser oljan med märkämnen senast den förbrukas för kraftproduktion eller förvärvar och lagrar oljan i märkt skick. När en gasturbinanläggning skall tas i bruk för reservkraftproduktion är det nödvändigt att anläggningen kopplas in med mycket kort varsel. Det skulle vara förenat med betydande tekniska problem att tillse att märkämnen i detta läge tillförs oljan. Kravet på beredskapslagring av olja för vissa gasturbinanläggningar innebär att vid dessa anläggningar måste innehavaren se till att en förhållandevis stor mängd olja kontinuerligt finns i lager. Regeringen har erfarit att lagerhållningen i annat fall skulle kunna hållas på avsevärt lägre nivåer i de aktuella anläggningarna. Sammantaget ter det sig mot den angivna bakgrunden lämpligt att utvidga möjligheten till skattefri användning av bränslen för elkraftproduktion i de aktuella fallen till att omfatta även omärkt olja. Regeringen föreslår därför att så sker. Friheten från bränsleskatt bör begränsas till elkraftproduktion som äger rum vid sådana gasturbinanläggningar som är s.k. reservkraftanläggningar och som omfattas av kravet på beredskapslagring av bränslen för driften av anläggningen. Endast anläggningar med en installerad generatoreffekt av minst fem megawatt bör således komma i fråga och vidare bör som en förutsättning gälla att värme inte nyttiggörs som elproduktionen sker. Förslagen föranleder ändringar i 7 kap. 1, 2 och 5 §§ samt 11 kap. 10 § lagen om skatt på energi, vilka närmare kommenteras i författningskommentaren. 7 Ändrade uppbördsregler för skatt på gödselmedel 7.1 Skatt på kadmium Bakgrunden till regeringens förslag: Gödselmedelsskatten baseras på dels mängden kväve och dels mängden kadmium i gödselmedlet. Skatten för kväve är för varje helt kilogram kväve i gödselmedlet, om andelen kväve i medlet är . För kadmium är den för varje helt gram kadmium i gödselmedlet, till den del kadmiuminnehållet överstiger per ton fosfor. För både skatten på kväve och skatten på kadmium gäller att skattskyldigheten inträder när gödselmedlet levereras till en köpare eller tas i anspråk för något annat ändamål än försäljning. Tillverkare och återförsäljare av gödselmedel har för regeringen påtalat att det med rådande uppbördssystem är omöjligt att på ett korrekt sätt redovisa skatten på kadmium ner till enskild förpackning. Det som används som växtnäring är fosfor. Andelen kadmium i fosforråvaran beror bl.a. på varifrån råvaran kommer och variationerna är stora. Vid lagring av lösvara av samma produkt som tillverkats vid olika tillfällen är det ofrånkomligt att partier med olika kadmiuminnehåll blandas. Försäljningen sker i såväl stora partier som i volymer ner till enskilda säckar. För tillverkare innebär detta att osäkerheten om kadmiuminnehållet ökar ju längre man kommer i tillverknings- och distributionskedjan. Vid själva försäljningen är det därför i praktiken omöjligt att veta på vilket underlag man skall betala skatt för den enskilda förpackningen. Flertalet återförsäljare köper såväl svensktillverkade gödselmedel som gödselmedel tillverkade i utlandet, och det kan gälla även samma sorts gödselmedel. Kadmiuminnehållet på importerade gödselmedel har man god kontroll över, sett till varje leverans för sig. Men också återförsäljarna måste i sin lagerhållning blanda olika partier - även inhemska och utländska - och har därmed inga möjligheter att vid själva försäljningen identifiera hur mycket kadmium det är fråga om och således inte heller vilken skatt som man rätteligen bör redovisa på det enskilda partiet. Skälen för regeringens förslag: De praktiska svårigheterna med att redovisa skatten på kadmium bör åtgärdas, bl.a. beroende på att staten annars riskerar att skatteintäkter går förlorade. Reglerna för skattskyldighetens inträde bör därför ändras beträffande kadmium. För gödselmedel tillverkat inom landet bör skattskyldigheten åvila tillverkaren och inträda när gödselmedlet är tillverkat. För övriga gödselmedel svarar den som tar in det till landet för skatten och skattskyldigheten bör inträda när gödselmedlet förs in hit. Någon uppbörd vid själva gränsen skall dock inte ske utan den skattskyldige får i vanlig ordning redovisa skatten till beskattningsmyndigheten. Enligt nuvarande regler får avdrag göras för skatt på sådana gödselmedel för vilka skattskyldighet tidigare inträtt och för sådana som har tagits tillbaka i samband med återgång av köp. Som tidigare framgått ökar svårigheterna med att fastställa kadmiuminnehållet ju längre i distributionskedjan man kommer. En förutsättning för att det nya systemet skall fungera bättre än det tidigare är därför att dessa avdragsregler i fortsättningen endast omfattar den del som avser skatt på kväve. De nya reglerna förslås träda i kraft . För att inte olika tidpunkter för skattskyldighetens inträde för kadmiumdelen skall finnas efter ikraftträdandet, bör skatten på kadmium - för gödselmedel som tillverkats eller förts in i landet före - redovisas i deklarationen för den första redovisningsperioden . Förslaget föranleder ändringar i 1 §, 5 § och 7 § lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel. Bakgrunden till regeringens förslag: Från såväl tillverkare som återförsäljare av gödselmedel har påtalats att de nuvarande reglerna om skattskyldighet inte är konkurrensneutrala mellan gödselmedel som tillverkas i landet och sådana som importeras. Om en återförsäljare själv för in gödselmedel blir han automatiskt skattskyldig och skall redovisa och betala in skatten när gödselmedlet säljs till någon annan. Om återförsäljaren däremot enbart köper sitt gödselmedel från en inhemsk leverantör, exempelvis en tillverkare, blir han inte skattskyldig. Skatten kommer då att ingå i priset och betalas vid inköpstillfället. Den skattekonsekvens som uppstår kan påverka valet av leverantör. Även för skattskyldiga återförsäljare kan reglerna påverka valet av leverantör. Som tidigare nämnts erlägger återförsäljaren skatten för de gödselmedel han själv för in först vid vidareförsäljning. Om han i stället köper av en inhemsk leverantör ingår skatten i priset. Skatten får visserligen lyftas av i redovisningen för inköpsmånaden men det uppkommer en ränteeffekt beroende på tidsskillnaden mellan betalning till leverantören och avlyftning i deklarationen. Om månadens inköp är större än försäljningen tillkommer den tid det tar för beskattningsmyndigheten att behandla kreditdeklarationen. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av redogörelsen ovan innebär lagen om skatt på gödselmedel i dess nuvarande utformning att återförsäljare av skattemässiga hänsyn kan välja att själv föra in gödselmedel framför att köpa gödselmedel tillverkade i . En sådan från konkurrenssynpunkt snedvridande effekt - som endast i ringa omfattning påverkas av ändrade uppbördsregler för kadmium - bör undvikas. Detta kan ske genom att för det första införa en möjlighet till frivillig registrering som skattskyldig för återförsäljare av gödselmedel. För det andra genom att reglera skattskyldigheten så att den inte inträder vid försäljning till en köpare som är registrerad som skattskyldig. En frivilligt registrerad återförsäljare kan därigenom köpa svensktillverkat gödselmedel utan att några skattekonsekvenser uppstår förrän gödselmedlet når slutkonsumenten. Liknande reglering finns exempelvis beträffande energiskatterna. För att inte i onödan tynga administrationen av gödselmedelsskatten med skattskyldiga som endast redovisar små skattebelopp bör möjligheten att frivilligt registrera sig enbart gälla den som i större omfattning återförsäljer gödselmedel. För staten medför de konkurrensneutrala reglerna vissa begränsade ränteförluster som dock bör uppvägas av att skatten på kadmium kommer att redovisas tidigare. Några nämnvärda statsfinansiella effekter av ändringarna uppkommer därför inte. Förslaget föranleder ändringar i 4-6 §§ lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel. 8 Ändring i lagen om alkoholskatt Skälen för regeringens förslag: I samband med den av beslutade sänkningen av mervärdesskatten på livsmedel från har uppmanat regeringen att komma med ett förslag till justeringar av skattereglerna för att åstadkomma att sänkningen av mervärdesskatten på livsmedel inte slår igenom på detaljhandelspriset på s.k. folköl. avviker från om en mot alkoholstyrkan proportionell skatt på öl. har vid medlemskapsförhandlingarna fått möjlighet att t.o.m. ha en lägre punktskattesats på s.k. folköl (öl med en alkoholhalt över 2,25 volymprocent men inte över 3,5 volymprocent), än på övrigt öl. Skatten på folköl tas ut per liter med för varje volymprocent alkohol, vilket innebär en skatt på per liter för folköl med en alkoholhalt på 3,5 volymprocent. Skatten på öl med en alkoholhalt över 3,5 volymprocent tas ut per liter med för varje volymprocent alkohol. För s.k. lättöl, alkoholhalt om högst 2,25 volymprocent, tas ingen skatt ut. En höjning av alkoholskatten på folköl för att motverka den beslutade mervärdesskattesänkningen bidrar i viss mån till att minska den rådande skillnaden i skattesatserna mellan folköl och övrigt öl. Regeringen föreslår därför att alkoholskatten på folköl höjs för att kompensera för mervärdesskattesänkningen. Mervärdesskatten är en värderelaterad skatt medan alkoholskatten på öl tas ut med ett belopp per liter och volymprocent alkohol. Detta innebär att information behövs om konsumentpriset på folköl för att den förändring av alkoholskatten som krävs för att uppnå ett oförändrat konsumentpris skall kunna beräknas. Literpriset på folköl varierar kraftigt mellan olika ölsorter, förpackningar och butiker. Enligt tillgänglig statistik uppgick det volymmässigt vägda genomsnittliga literpriset på folköl till . Vid en mervärdesskattesats på kommer det genomsnittliga literpriset att falla till om mervärdesskattesänkningen får fullt genomslag på konsumentpriset. För att fullt ut motverka denna prissänkning på måste alkoholskatten per liter folköl öka med per volymprocent alkohol till per volymprocent alkohol. Regeringen föreslår att en sådan ökning av alkoholskatten på folköl sker fr.o.m. . Denna höjning av skatten medför att den varaktiga inkomstförstärkningen för den konsoliderade offentliga sektorn uppgår till . har tidigare beslutat att alkoholskattesatserna skall omräknas utan medverkan med hänsyn tagen till den allmänna prisutvecklingen. Den allmänna prisutvecklingen skall mätas genom förändringar i prisläget i oktober året närmast före det år beräkningen avser och prisläget . Regeringen skall före november månads utgång fastställa de omräknade skattebelopp som skall tas ut under påföljande år. Denna automatiska uppräkning av skattesatserna skall göras för skatteuttaget . Indexering enligt gällande regler förutsätter således att regeringen beslutar om nästa års skattebelopp. Det kan emellertid antas att ännu inte beslutat om den nu föreslagna höjningen av skattesatsen för folköl. Regeringen anser därför att det, i likhet med vad som skedde såväl vid införandet av de nuvarande indexeringsreglerna samt vid ikraftträdandet av den nya alkoholskattelagen, av praktiska skäl är lämpligt att fastställer det skattebelopp för folköl som skall gälla för och att den "automatiska" omräkningen av skattebeloppet alltså görs först för skatteuttaget . Någon höjning av alkoholskatten på övriga alkoholvaror föreslås inte i denna proposition. Regeringen skulle därför i princip kunna göra en indexuppräkning av dessa alkoholskattebelopp i enlighet med den gällande indexregleringen. Av praktiska skäl och för att göra reglerna tydligare ter det sig dock lämpligare att även vad gäller övriga alkoholvaror fastställer skattebeloppen och att den "automatiska" indexeringen skjuts fram . Inflationen - kan inte exakt anges nu utan får uppskattas. Regeringen har i sitt förslag räknat upp de nuvarande alkoholskattebeloppen samt det föreslagna alkoholskattebeloppet på folköl . Förslaget föranleder ändring av 2-6 §§ lagen (1994:1564) om alkoholskatt och av 37 § denna lag i paragrafens lydelse enligt lagen (1995:917). 9 Ändring i lagen om tobaksskatt Skälen för regeringens förslag: Enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt skall cigarettförpackningar fr.o.m. vara försedda med särskild märkning med uppgift om förpackningens detaljhandelspris. Med detaljhandelspris avses enligt nämnda lag varje cigarettprodukts högsta tillåtna detaljhandelspris, inklusive tobaksskatt och annan statlig skatt eller avgift. Detaljhandelspriset fastställs av tillverkaren eller hans representant eller, i fråga om cigaretter som importeras från land utanför EU, av importören. Reglerna om detaljhandelspris har sin grund i direktiv /464/EEG (ändrat genom direktiv /78/EEG). Enligt de regler i lagen om tobaksskatt som skall tillämpas fr.o.m. gäller vidare att den som tillhandahåller cigaretter till försäljning på annat sätt än i originalförpackning försedd med särskild märkning med uppgift om detaljhandelspriset döms till böter eller fängelse . I ringa fall skall det inte dömas till ansvar. Denna bestämmelse innebär i praktiken t.ex. att en detaljhandlare som efter saluför omärkta cigarettförpackningar kan dömas till böter eller fängelse om inte fallet bedöms som ringa. har vid kontakt med meddelat att bolaget har svårigheter att få leverans av samtliga beställda banderollmaskiner till , vilket gör att samtliga cigarettförpackningar inte kan levereras ut till handeln med märkt detaljhandelspris fr.o.m. . Bolaget har hemställt att tillämpningen av reglerna i lagen om tobaksskatt om kontrollmärkning på cigarettförpackningar senareläggs till . Detta skulle också möjliggöra för handeln att sälja ut inneliggande lager av omärkta cigarettförpackningar innan de nya reglerna börjar tillämpas. Bolaget menar att det är nödvändigt att tillämpningen av de nya reglerna senareläggs för att dessa problem skall hinna lösas. Tillämpningen av de nya märkningsreglerna förutsätter givetvis att tillverkare och importörer av cigarettförpackningar kan förse dessa med lagstadgad märkning. Eftersom det har visat sig att samtliga cigarettförpackningar som tillverkas i inte kommer att kunna märkas med detaljhandelspris fr.o.m. och då det heller inte finns något krav inom EU att detaljhandelspriset måste finnas angivet på cigarettförpackningarna, är det enligt regeringens bedömning skäligt att tillämpningen av dessa regler senareläggs. För att också ge handeln möjlighet att sälja ut lagret av omärkta cigarettförpackningar innan de nya reglerna införs är det lämpligt att flytta fram tillämpningen av före- skrifterna i 4 och 6-7 §§ lagen om tobaksskatt till . Efter denna tidpunkt skall cigarettförpackningar utan uppgift om detaljhandelspris således inte längre förekomma i handeln. Eventuella omärkta cigarettförpackningar som då finns kvar i detaljhandeln bör kunna återtas av tillverkaren eller importören eftersom de har möjlighet att i sina tobaksskattedeklarationer göra avdrag för skatten på returnerade varor. 10 Anmälningsskyldighet vid införsel från annat av tredjelandsvaror som inte är i fri omsättning inom gemenskapen förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: och tillstyrker förslaget. anser emellertid att en ändring också bör göras i 1 § varusmug- glingslagen, så att det klart framgår att ansvar även kan inträda om t.ex. tull skulle ha erlagts i annat enligt tullkodexen. och förordar den av Riksåklagaren föreslagna ändringen i 6 § varusmugglingslagen framför det av lämnade förslaget till ändring i tullagen. anser att problemet redan är löst genom föreskrifterna i EG:s tullagstiftning om anmälan till tullen av gods som inkommer från tredje land, och att någon ändring i den svenska tullagen inte bör göras. anser att frågan i första hand bör behandlas i en tullkommitté i så att reglerna blir samordnade inom EU. För det fall regeringen anser att frågan bör regleras i , anser förbundet att det är av vikt att tillse att den som för in en vara till landet utan att ha vetat att den inte varit i fri omsättning, och inte heller haft anledning att misstänka det, inte blir straffad i . Skälen för regeringens förslag: En förutsättning för att någon skall kunna fällas till ansvar för varusmuggling är att det föreligger anmälningsskyldighet till myndighet i anledning av att den svenska gränsen passeras. När det gäller varor från annat föreligger överhuvudtaget inte någon anmälningsskyldig- het, annat än i vissa angivna fall. Sålunda föreskrivs i övergångsbestämmelserna till tullagen att anmäl-nings- och uppgiftsskyldighet fortfarande skall gälla för den som för privat bruk för in alkoholdrycker och tobaksvaror som skall beskattas samt för den som i övrigt från annat inför vissa särskilt uppräknade varor, t. ex. narkotika och vapen. Beträffande införsel av flertalet andra varor, t.ex. kommersiell import av alkoholdrycker och tobaksvaror, föreligger ingen anmälningsskyldighet. Detta medför att varusmugglingslagen inte är tillämplig på varor som smugglats in till gemenskapen från ett tredje land och vilka sedan förts vidare till . Detta förhållande är naturligtvis inte tillfredsställande, och en anmälningsskyldighet bör därför införas i sådana fall. En förutsättning härför är givetvis att varorna inte är hänförda till ett annat tullförfarande. Sålunda skall varor som är under transitering eller som befinner sig under temporär import, aktiv förädling, bearbetning under tullkontroll, passiv förädling eller under tullagerförfarandet inte behöva hänföras till övergång till fri omsättning. har anfört att anmälningsskyldighet redan föreligger enligt bestämmelserna i tullkodexen. Visserligen föreskrivs i artikel 39.1 om skyldighet att tillkännage varor i vissa situationer.