prop · GJ03123 · 1996-01-01 00:00:00 — Således sägs i ingressen att det i medlemsländerna finns olika slags lagstiftning om produktsäkerhet, att dessa bestämmelser skiljer sig åt i fråga om nivån för skydd mot personer, att sådana olikheter kan skapa handelshinder och snedvrida konkurrensen på den inre marknaden och att det därför är nödvändigt att skapa gemensamma säkerhetskrav för varor på marknaden. Av ingressen framgår också att det är konsumentvaror som avses och att man vill uppnå en hög skyddsnivå för personers hälsa och säkerhet. Detta upprepas sedan i de efterföljande artiklarna. Syftet med direktivet sägs vara att säkerställa att varor ("products") som kommer ut på marknaden är säkra (artikel 1.1). För varor som regleras särskilt av andra EG-bestämmelser är produktsäkerhetsdirektivet emellertid tillämpligt bara i sådana avseenden som de direktiven inte behandlar (artikel 1.2). I artikel 2 definieras begreppen vara ("product"), säker respektive farlig vara ("safe" respektive "dangerous product") samt tillverkare och distributör ("producer" och "distributor"). Med vara avses varje vara som är avsedd för konsumenter eller som sannolikt kan komma att användas av konsumenter och vilken tillhandahålls i näringsverksamhet ("commercial activity"). Varor som undantas är sådana som tillhandahålls som antikviteter eller där det klart anges att de måste repareras eller renoveras innan de tas i bruk. Vidare sägs i ingressen att pro- duktionsutrustning och dylikt som uteslutande används i näringsverksamhet inte omfattas av direktivet.En säker vara är varje vara som under normala eller rimligt förutsebara användningsförhållanden inte uppvisar någon risk eller bara en minimal risk som ligger i linje med varans användning och som kan anses godtagbar och förenlig med en hög skyddsnivå i fråga om personers säkerhet och hälsa. Med farlig vara avses följaktligen varje vara som inte svarar mot definitionen av säker vara. Vid bedömningen om en vara är säker skall följande omständigheter särskilt beaktas: - varans egenskaper, inbegripet dess sammansättning, förpackning samt monteringsanvisningar och skötselråd, - varans påverkan på andra varor som det rimligen kan förutses att den kommer att användas tillsammans med, - presentationen av varan, märkningen på den, bruksanvisningar och anvisningar för bortskaffande och annan information som tillhandahålls av tillverkaren samt, - vilka konsumentkategorier som kan komma att utsättas för allvarlig risk då de använder varan, särskilt barn. Genom dessa definitioner och vad som anges i ingressen fastslås alltså att direktivet avser konsumentvaror och skydd för personers hälsa och säkerhet. Med tillverkare avses den som tillverkat varan i fråga om vederbörande har säte inom EU och i annat fall den som representerar honom där eller om ingen gör det, importören. Som tillverkare räknas också den som, genom att på varan anbringa sitt namn, varumärke eller annat kännetecken, presenterar sig som till- verkare. Även den som reparerar en vara, liksom andra näringsidkare i distributionskedjan som kan påverka varans säkerhetsegenskaper, anses som tillverkare. Med distributör avses slutligen varje näringsidkare i distributionskedjan som inte påverkar en varas säkerhetsegenskaper. I avdelning II (artiklarna 3 och 4) behandlas vad som kallas det allmänna säkerhetskravet ("general safety requirement"). Den grundläggande principen är att en tillverkare endast skall få föra ut säkra varor på marknaden (artikel 3.1). För att uppnå detta åligger det en tillverkare att: - ge konsumenterna information som gör det möjligt för dem dels att bedöma de risker som är förbundna med en vara under dess normala eller rimligt förutsebara användningstid, om inte riskerna direkt framgår utan varningar, dels att vidta försiktighetsåtgärder mot riskerna - vidta sådana mått och steg som gör det möjligt för honom att såväl få kännedom om de risker som en vara kan komma att uppvisa som vidta lämpliga åtgärder för att undvika riskerna, om nödvändigt genom att dra tillbaka varan från marknaden. Som exempel på sådana mått och steg anges märkning av varor eller varupartier så att de kan identifieras, kontroll av varuprover, undersökning av klagomål samt information till distributörerna om sådan tillsynsverksamhet (artikel 3.2). För distributörer gäller att de skall handla med tillbörlig omsorg för att medverka till att det allmänna säkerhetskravet efterlevs, framför allt genom att inte tillhandahålla varor som de vet eller borde ha förstått inte uppfyller detta krav. De skall också bidra till att främja säkerheten hos varor som redan finns på marknaden, särskilt genom att vidarebefordra information om och med- verka i åtgärder mot risker (artikel 3.3). I allmänna termer anges att om det inte finns några särskilda säkerhetsregler inom EU för varan i fråga, skall denna anses säker om den motsvarar de nationella säkerhetsregler som gäller i det medlemsland där varan är i omlopp, förutsatt att dessa är i linje med EG-fördraget, särskilt artiklarna 30 och 36 (artikel 4.1). Om även nationella säkerhetsregler saknas, skall frågan om en vara uppfyller det allmänna säkerhetskravet bedömas med utgångspunkt i frivilliga nationella standarder som återspeglar en europeisk standard eller, om sådana finns, tekniska specifikationer inom EG. Om tekniska specifikationer saknas får hänsyn i stället tas till nationella standarder i det land där varan är i omlopp eller till allmän sedvänja såvitt gäller hälsa och säkerhet på det berörda området. I sista hand får bedömningen göras med utgångspunkt i varans utformning och tekniska beskaffenhet och till den säkerhet som konsumenterna rimligen förväntar sig (artikel 4.2) Direktivet förutser att en vara kan visa sig farlig även om den överensstämmer med principer av nämnt slag. I sådana fall skall behöriga organ i medlemsstaterna vara oförhindrade att vidta lämpliga åtgärder för att begränsa att varan kommer ut på marknaden eller för att ta bort den från marknaden (den s.k. säkerhetsklausulen, artikel 4.3). Medlemsstaternas skyldigheter och befogenheter Medlemsstaterna skall utfärda den lagstiftning och de föreskrifter som behövs för att få tillverkare och distributörer att handla i överensstämmelse med direktivet så att varor på marknaden är säkra. Det betonas särskilt att medlemsstaterna skall ombesörja att det finns myndigheter som utövar tillsyn över att endast säkra varor kommer ut på marknaden. Dessa organ skall ha nödvändiga befogenheter för att kunna vidta de åtgärder som åligger dem enligt direktivet, inklusive möjligheten att meddela lämpliga påföljder vid handlande i strid med direktivet (artikel 5). Inom ramen för tillsynsverksamheten skall medlemsstaterna kunna vidta vissa åtgärder vilka närmare anges i direktivet. Således skall medlemsstaterna ha möjlighet att bl.a. a) utöva kontroll av säkerhetsegenskaperna hos varor även efter det att dessa kommit ut på marknaden såsom säkra varor , ända fram till det slutliga stadiet av användning eller konsumtion, b) få tillgång till all nödvändig information från berörda parter, c) ta varuprover för kontroll, d) göra rätten att marknadsföra en vara beroende av villkor för att säkerställa att varan inte är farlig samt kräva att lämpliga varningar anbringas om de risker som kan förekomma, e) vidta åtgärder för att säkerställa att personer som kan bli utsatta för en risk med en vara informeras om risken och på ett lämpligt sätt genom att bl.a. ge ut särskilda varningar, f) tillfälligt, som behövs för att genomföra olika kontrol- ler, förbjuda någon att tillhandahålla eller exponera en vara, så snart det finns klara och tydliga tecken på att den är farlig, g) förbjuda en vara som har visat sig farlig att komma ut på marknaden och vidta sådana åtgärder som behövs för att förbudet skall efterlevas, h) ombesörja att en farlig vara som redan finns på marknaden effektivt och dras tillbaka från marknaden och, om nödvändigt, förstörs (artikel 6.1). De åtgärder som således skall kunna vidtas får enligt direktivet riktas mot tillverkare, distributörer, särskilt den som först har distribuerat varan i landet i fråga, samt varje annan person som i övrigt kan bidra till att undanröja riskerna med varan (artikel 6.2). Utbyte av information m.m. En medlemsstat som begränsar möjligheterna för en vara att komma ut på marknaden eller som kräver att den skall dras tillbaka från marknaden skall normalt informera om åtgärderna samt skälen för dessa. Kommissionen skall sedan ta upp förhandlingar med berörda parter och, om åtgärderna anses befogade, underrätta medlemsstaterna om detta (artikel 7). Anser kommissionen det motsatta skall medlemsstaten i fråga underrättas. Artiklarna 8-12 reglerar situationen då ett medlemsland beslutar om s.k. nödfallsåtgärder (emergency measures) för att förhindra, begränsa eller förena rätten till marknadsföring eller bruk av en vara med andra villkor, därför att den innebär en allvarlig och akut fara. Också i sådana fall skall kommissionen underrättas. Kommissionen skall därvid undersöka om åtgärden är i överensstämmelse med direktivet och vidarebefordra informationen till de andra medlemsstaterna. Dessa skall i sin tur informera kommissionen om eventuella åtgärder mot varan (artikel 8). I en bilaga till direktivet ges detaljerade regler om det informationssystem som i nämnda avseenden skall till- ämpas inom gemenskapen. Kommissionen har också själv möjlighet att i vissa fall, när olika uppfattning råder inom medlemsstaterna, fatta beslut som innebär att en medlemsstat blir tvungen att göra ett tidsbegränsat ingripande (artikel 9). Enligt direktivet skall kommissionen assisteras av en särskild kommitté för nödfallsåtgärder (artikel 10). Direktivet anger vidare hur proceduren skall vara för beslut om nödfallsåtgärder på gemenskapsnivå (artikel 11). Det sägs att sekretess skall råda i fråga om sådan information som kommer fram vid tillämpning av direktivet. Sådan information som avser en varas säkerhetsegenskaper måste dock göras allmänt tillgänglig, om omständigheterna så kräver med hänsyn till personers hälsa och säkerhet (artikel 12). Avslutningsvis innehåller direktivet bl.a. regler om rätt för dem mot vilka åtgärder enligt direktivet övervägs eller vidtas att yttra sig, liksom att få ett beslut prövat av domstol (artiklarna 13-19). Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över lagförslag till lag om ändring i produktsäkerhetslagen (1988:1604). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1995/96:123 Produktsäkerhetslagen och offentlig verksamhet.