mot · GK02Jo722 · 1996-10-07 00:00:00 — Miljön - ansvar och möjligheter Sammanfattning Arbetet för en god miljö skall präglas av samma grundläggande värdensom allt annat politiskt arbete: Respekt för medborgarnas frihet, förrättsstaten, marknadsekonomin, den lilla världens integritet och denenskilda äganderätten. Omsorgen om naturen bygger på individens eget ansvarstagande. Deenskilda människornas ansvarstagande bör öka i stället för att minska.En framgångsrik miljöpolitik måste stärka individens roll som ägare,förvaltare och ansvarsfull konsument och beslutsfattare. Företagens miljöansvar tas bäst tillvara inom ramen för enmarknadsekonomi med väl utvecklad konkurrens. Lagstiftningen bör utgå från ramar inom vilka företagensjälva får välja hur fastställda miljömål skall uppnås. Skadliga utsläpp måste minska genom successivt skärpta krav pårening, skarpare miljölagstiftning med bättre sanktionssystem ochanvändande av utsläppsavgifter. Vi föreslår också att system medöverlåtelsebara utsläppsrätter införs. Sjöfartens utsläpp av försurande ämnen är mycket stora jämfört medutsläppen från andra trafikslag. Vi föreslår därför att utsläppskravenskärps. Arbetet mot övergödningen måste delvis ta nya former. Vi föreslårökade satsningar på kväverening i våtmarker samt inrättande av ettsystem med utsläppsrätter för avloppsverken. En avveckling av säkra och lönsamma kärnkraftverk leder till kraftigtökade utsläpp av koldioxid och försurande ämnen. De svenskakärnkraftverken bör därför användas. Miljösamarbetet inom EU innebär framför allt en möjlighet att minskade gränsöverskridande miljöproblemen. bör i miljöarbetetinom EU särskilt prioritera frågan om miljö.Arvet från LinnéI har känslan för naturen alltid varit stark. Längtantill den friska landsbygden med den rena naturen avspeglarsig i våra traditioner och vanor. Från de texter i vårsångernavi sjunger på till den grönamidsommarängen. Från sommarvistelsen i stugan medkulturlandskapet som vacker inramning eller sommarensbåtresa i skärgården till höstens svampplockning och jakt. Vitycker om naturen och sätter en ära i att följa dess skiftningaroch förstå dess rytm. Arvet efter är påtagligt.Vår känsla för naturen har också en förklaring i att de allra flesta av ossbara behöver gå några få släktled tillbaka för att finna anförvanter som varsysselsatta inom lantbruket och helt beroende av naturens villkor ochväxlingar. Vi har från barndomen lärt oss att naturen måste både brukas ochvårdas för att skänka oss drägliga levnadsvillkor. Med den snabbaövergången från bondesamhället över industrisamhället till informations-samhället har vi accepterat förändringar i naturmiljön och ett annat brukandeav naturen för att vinna andra förbättringar. Vår känsla för naturen är stark.Vi har också reagerat starkt mot att naturen förstörs och förändras på ettoacceptabelt sätt.De moderata grundidéerna har en särskild tyngd i naturvårdssammanhang.Utan det personliga ansvaret och det privata ägandet står sig naturvården slättmot de krafter som vill utnyttja naturen kortsiktigt. Ägandet spelar enresursbevarande roll och förhindrar rovdrift genom att det har sitt störstavärde i ett långsiktigt perspektiv. När ägandet ligger under det offentligalångsiktiga perspektivet kan det skjutas i bakgrunden till förmån förkortsiktiga politiska mål.I socialistiska stater är detta mycket tydligt. Miljöförstöringen i länder utanekonomisk utveckling avslöjades med all önskvärd tydlighet i samband medBerlinmurens fall 1989 då vi fick insyn i förhållandena bakom järnridån.Trots stora kostnader i form av insatta naturresurser och förstörd natur hadedessa länder ändå inte lyckats skapa något välstånd. Vi kan också studerafenomenet i socialistiskt styrda där förstatligandet av resurser letttill slöseri och bristande insatser för återställandet av utnyttjade natur-resurser.Det enskilda ägandet ger också en förutsättning för mångfald i denbrukade naturen. Det är genom mångfalden som naturen lever vidare. Ägarnafinner olika brukningsformer och brukar naturen i olika grader av intensitet.Om besluten över markanvändningen centraliseras finns en uppenbar risk attvariationen i naturen minskar. Vi har sett flera exempel på det, inte minst iSverige där den gamla skogsvårdslagen likriktade brukandet genom endetaljreglering av beslut som skogsägaren själv normalt bör fatta.Med det privata ägandet följer ett ansvar för det egna och en respekt förvad andra äger. Men när det gäller kollektivt ägande förhåller det sigannorlunda, vilket bl.a. beskrivit (Jorden vi ärvde,, 1988):Det ansvar som kollektivt ägande borde kräva saknas i verklighetens värld.Bl.a. därför att det kollektiva ägandet är anonymt. För kollektiv misskötseloch rovdrift kan ingen ställas till ansvar. De kollektiva förvaltarna har jufåttsina fullmakter av folket självt. Och folket har ju som begrepp inget direktansvar jämförbart med det som den enskilde ägaren och förvaltaren är bereddatt ta. Och måste ta.Det personliga ansvaret i den liberala och konservativaidétraditionen spelar en stor roll för miljöhänsynen. I detpersonliga ansvaret ligger att kommande generationer ocksåskall kunna nyttiggöra och glädja sig åt naturen. Genom attkänna ett förvaltaransvar kan var och en genom hänsyn ochvarsamhet bidra till vården och bevarandet av naturen. Vi fårinte skjuta över detta ansvar till kollektiva beslut ellermyndigheter.Det personliga ansvaret, engagemanget och intresset för naturen motverkaren institutionalisering av naturvården. När det exempelvis gäller skötseln avvärdefulla kulturlandskap är insatserna från de enskilda brukarna ovärderligajämfört med annan skötsel.Det är viktigt att det personliga ansvaret och respekten för naturen gesutrymme att utvecklas genom det privata ägandet. En ökad personligansvarskänsla bland människor är en nödvändig förutsättning för bramiljöhänsyn även i andra sammanhang. Frågan om miljövänlig konsumtionoch engagemanget för de globala naturvårdsfrågorna har ytterst sin grund idet personliga ansvaret.I takt med att människor får det bättre materiellt ökar efterfrågan på en godmiljö. Allt bättre kunskaper om hur naturen fungerar gör det också svårareför människor att blunda för miljöförstöring. Det finns alltså skäl att tro attvår känsla för naturen bibehålls eller rent av förstärks trots att vi övergivitbondesamhället för informationssamhället. ser vi tydliga teckenpå att miljökraven från konsumenterna blir allt starkare. Det mesta talar föratt det blir kundernas miljökrav, snarare än politikernas, som blirstyrande.Sett ur detta perspektiv är miljökraven en stor utmaning för svenskamedborgare och svenska företag. Möts kraven rätt kan miljöargument gesvenska företag högre tillväxt och större marknadsandelar. SkogsföretagetSödra Cell ökade sin vinst med då man blev först påmarknaden med en helt klorfri massa, något som kunderna men intelagstiftarna krävt. För företag som inte förmår att möta kundernas miljökravkan resultatet bli minskad efterfrågan och minskad lönsamhet.När människor har en stark känsla för naturen blir en ren miljö närmast enfråga om institutionell konkurrens mellan olika länder eller områden. Underkoleldningens dagar var det viktigt att bo på lovartsidan av en europeiskstorstad. är det svårt att tänka sig att det sedan kommunismens dagarhårt miljöbelastade polska Schlesien framstår som en attraktiv plats för högtkvalificerad arbetskraft med hela världen som arbetsfält eller för företag somvill investera. Det är därför viktigt att värnar om naturmiljön för attframstå som ett attraktivt alternativ i framtidens alltmer rörliga värld.Utvecklingspessimisternahar felDen moderna utvecklingen har ökat människors möjligheteratt leva ett drägligare liv. Aldrig förr har så många människornjutit en så hög grad av frihet, demokrati och välstånd som . Villkoren för olika människor och grupper har blivitmer lika. Folksjukdomar har utrotats eller minskat.Medellivslängden har ökat och utbildningsnivån har kraftigtförbättrats. En vanlig löntagare i ett industriland har en hälsa,en bostadskonsumtion och en möjlighet att förflytta sig somför bara var förbehållet ett exklusivt fåtal.Även om det finns tragiska undantag från den överlag allt mer positivasituationen i världen är utsikterna för fred och fortsatt införande avdemokrati och marknadsekonomi bättre än någonsin.Flera fattiga utvecklingsländer som infört marknadsekonomi har kunnatöka sitt välstånd rejält tack vare ekonomisk tillväxt. För några få decenniersedan var lika fattigt som . kan och fleraandra jämföras med och när detgäller välstånd.Trots detta har en utvecklingspessimism brett ut sig. Media har domineratsav beräkningar kring befolkningsexplosioner, världssvält, råvarubrist ochdiskussioner om västerlandets nedgång och fall. Framtidsdebatten har tidvispräglats av defaitistiska tongångar. Hot som knapphet på vatten, energi ochlivsmedel har överdrivits och överdramatiserats som man glömtbort alla de problem som lösts tack vare utvecklingen.Undergångsprofetior har förekommit i alla skeden i historien. Varjegeneration har haft en tendens att betrakta sin egen civilisation som den sistaoch den mest högtstående före det ?oundvikliga´ sammanbrottet. Historiskthar undergångsprofetiorna haft religiösa förtecken, men dagens utvecklings-pessimism utgör en politisk dräkt åt vänstern och gröna partier bakomvars motstånd mot marknadsekonomi och välfärdssamhället kan skönjas endold målsättning om ett radikalt annorlunda samhälle med en annan levnads-nivå.Undergångspessimismen har kanske tydligast kommit till uttryck iRomklubbens rapport . Denna rapport hargivit upphov till mycket av den utvecklingsfientlighet som präglat miljö-debatten . Antaganden om fortsatt och växandeökning av resursförbrukningen, vilka senare visat sig vara grovt felaktiga, harfått utvecklingen att verka skrämmande.Utvecklingspessimismen och de falska undergångsprofetiorna leder i sinförlängning till antihumanistiska tankar och slutsatser. Om undergångs-profetiorna skulle vara sanna skulle problemen bara kunna lösas genom attmänniskor antingen nekades ett friare, bättre och drägligare liv eller nekadesett liv överhuvudtaget. De som inte tagit hänsyn till marknadsekonominsdynamik och förmåga att skapa nya resurser och i stället gjort politiskabedömningar utifrån en felaktigt tro på undergångsprofetiorna har hamnatlångt utanför demokratins och humanismens gränser. MIT-professorn konstaterade känslokallt 1971:I stället för att automatiskt försöka klara av befolkningstillväxten måstenationella och internationella ansträngningar att lätta trycket från överflödigtillväxt omvärderas. Många humanitära insatser tycks förvärra situationen påsikt. Ökade "påtryckningar" är nödvändiga för att påskynda den dag dåbefolkningen har stabiliserats. Påtryckningar kan ökas genom att minskamatproduktionen, minska hälso- och sjukvård och minska industrialisering.Märkligt nog träffar man fortfarande ofta på uttalanden i densvenska miljödebatten där nyttan av den utveckling, somgjort att fler människor har det bättre än någonsin,ifrågasätts:Det räcker inte med kosmetika och mindre justeringar avverklighetsuppfattningen. Det räcker inte med att justera rådande normer ochvärderingar. Det räcker inte med små förändringar. Det handlar om en nylivsstil - och denna livsstil måste innebära en rejält nedtrappadvaruomsättning. Det innebär också ett betydligt mindre bekvämt samhälle. (: Miljön, makten och friheten, 1989)Om den bild som förmedlats av utvecklingspessimisterna varsann skulle inte råvaruresurserna räcka mer än en mansålder.Men vet vi att resurserna inte är på väg att ta slut såsom domedagsprofeterna förutsagt. De kändaråvarureserverna är snarare större än när Romklubbenförfattade sin berömda rapport . Inteheller har efterfrågan vuxit i den takt som förutspåtts.Industriländerna tenderar att plana ut råvaru- ochenergiförbrukningen i takt med att ny resurssnål teknikvinner insteg.Det bör betonas att misshushållning med resurser absolut måste förhindrasi en värld med allt fler invånare och med en stor fattig befolkning somsträvar efter bättre levnadsvillkor. Men slutsatsen måste vara atthushållningen bäst i en dynamisk marknadsekonomi. Det är bara i ensådan som nya ekonomiska resurser kan skapas för att utrota fattigdomen.Att hålla kvar länder och människor i armod och fattigdom gagnar interesurshushållningen.Det är också viktigt att understryka att det finns allvarliga globalamiljöproblem som har sin grund i mänsklig verksamhet och som kräverkraftfulla insatser för att rättas till. Men problemen löses inte genom att viavstår från utveckling och avstår från att sprida välståndet till allt fler. Deglobala miljöproblemen måste lösas via internationellt samarbete mellanstaterna om gemensamma åtaganden kring utsläppsminskningar. Ett exempelpå ett allvarligt miljöproblem där ett sådant åtagande har kommit till ståndoch börjat ge effekt är utsläppen av freoner och hotet mot ozonskiktet.Uppfattningen att utveckling och ekonomisk tillväxt föröder miljön stärksknappast heller av den situation vi kan avläsa i de f.d. socialistiska staternaiÖst- och . Bristen på teknisk utveckling, ekonomiska resurseroch marknadshushållning medförde rovdrift och kortsiktighet i brukandet avnaturen och naturresurserna. De länder som avskärmat sig från den"förödande" världshandeln eller den "ohämmade" konkurrensen tycksvarken klara av miljöhänsynen eller ge medborgarna möjlighet till ettdrägligt liv.Det finns också de som hävdar den något ödesmättade ståndpunkten att vinått ett slags gräns i utvecklingen där det kan bli bättre. Enfortsatt ekonomisk tillväxt skulle enligt denna uppfattning vara skadlig. Enannan förekommande uppfattning är att det krävs en ny världsordning; enslags global fördelningspolitik där industriländerna avstår välstånd tillutvecklingsländerna. Båda ståndpunkterna bygger på en missuppfattning avhur ekonomin och tillväxten fungerar i en marknadsekonomi. Ekonomisktframåtskridande som bygger på produktivitetsförbättringar innebär att manutnyttjar resurserna mer effektivt. Detta innebär att det frigörs resurser somkan användas till annat. Således kan industriländerna öka sitt välstånd utanatt det drabbar utvecklingsländerna eller vice versa.Slutsatsen måste vara att utvecklingspessimisterna som driver miljö-debatten i anda har fel. Jorden håller inte på att gå under pågrund av mänskliga ingrepp. Människor får det inte sämre utan allt bättre.Välfärd mer hållbart änfattigdomFattigdomen är det stora hotet mot miljön. Inom ramen författigdom går det inte att bygga ett uthålligt samhälle.Fattigdomen leder till mänskligt resursslöseri och ineffektivhushållning med övriga naturresurser. Det är i fattiga ländersom skövlingen av naturen kan fortgå ohämmat. Det är ocksåfrämst i de fattiga länderna som befolkningsutvecklingen intevisar tecken på att stabiliseras.När utvecklingspessimisterna vänder sig mot den ekonomiska tillväxtenifrågasätter de själva grundvalen för välståndet. Därmed för man ettresonemang som från miljösynpunkt inte är hållbart. Vi behöver fortsattekonomisk tillväxt för att komma tillrätta med fattigdomsproblemen ochmiljöproblemen.I dokumenten från i slås tydligtfast att utan tillväxt är det omöjligt att lösa de fattigdomsproblem som ärorsak till många miljöproblem:Ekonomisk tillväxt, social utveckling och utrotande av fattigdom är deviktigaste prioriteringarna för och är i själva verket enförutsättning för att de nationella och globala målen om en hållbar utvecklingskall uppnås. ()Enbart tillväxt löser inte miljöproblemen. Det finns ingetdirekt samband mellan ekonomisk tillväxt ochmiljöförbättringar. Men ökade ekonomiska resurser kanskapa möjligheter till investeringar och teknisktframåtskridande. Produktivitetsförbättringar som gerekonomisk tillväxt frigör dessutom resurser i samhället.Ekonomisk tillväxt sprungen ur ökad resursförbrukning kandäremot öka belastningen på miljön, vilket utvecklingen iSovjetunionen gav exempel på.För att uppnå en hållbar utveckling i en värld med allt större befolkningmåste tillväxten ske på rätt sätt. Om tillväxten går via ständigt ökadresursanvändning i stället för ökad produktivitet får naturligtvis dettakatastrofala följder för både miljön och välfärden, vilket utvecklingen iÖsteuropa och f.d. visar. Dessa länder har väsentligt störremiljöproblem än trots att man befinner sig på en avsevärt lägreBNP-nivå.De marknadsekonomiskt inriktade industriländerna har lyckatsallt bättre när det gäller att kombinera den ekonomiska tillväxten medmiljöhänsyn. med stora miljöproblem liksomsituationen i och i är typiska exempel på detta. Desenaste decennierna har energianvändningen planat ut i industriländerna ochsamtidigt har utsläppen av miljöföroreningar, t.ex. svavel, kvicksilver, klorm.m. Detta beror på flera saker. Ett alltmer effektivtutnyttjande av resurserna genom ständiga tekniska förbättringar är en starktbidragande orsak. Marknadsekonomins prismekanismer stimulerar resurssnålteknik och alternativ resursanvändning. Oljeprischocken ledde bland annat till att nya bostäder blev merenergieffektiva inom OECD.Bättre kunskaper och mer avancerad teknik har gjort oss mindre beroendeav naturresurserna. Kunskapsintensiv tjänsteproduktion har ökat påbekostnad av varuproduktionen. Detta avspeglas t.ex. i den ökade världs-handeln vars struktur förändrats så att kunskapsinnehållet i varorna ökat.1965 utgjordes av världens samlade import av livsmedel, bränslenoch andra primära, lågförädlade varor. 1990 hade den siffran sjunkit till 28procent. Den "förödande" ökningen av världshandeln bygger till stor del påatt vi flyttar mer kunskaper men inte så mycket mer lågförädlade varor.Tillväxten i västvärlden har skapat ett ekonomiskt överskott som harkunnat användas till miljöinvesteringar och kunskapsinvesteringar.Människor har i ökad utsträckning fått råd att efterfråga en god miljö, vilketbanat väg för större miljöhänsyn.Dynamiken och det effektiva resursutnyttjandet i en marknadsekonomi äravgörande för en fortsatt positiv utveckling. Det lurar stora faror bakomregleringstänkande. Bristande förståelse för politiska lösningars begräns-ningar minskar utrymmet för den dynamiska process som har skapat merresurser än den förbrukat. Restriktioner som bottnar i utvecklingspessimismkan hindra sund ekonomisk tillväxt med ökad produktivitet och görautvecklingspessimismen självuppfyllande.Välstånd och miljöhänsyn iföreningTeknik för naturvårdTillståndet i naturen är avgörande för vår fortlevnad, välfärdoch livskvalitet. Allt mänskligt liv skulle omöjliggöras utande processer och den produktion som naturen är enförutsättning för. Därför måste naturen värnas.Omsorgen om naturen handlar om att ge närvarande och kommandegenerationer goda levnadsbetingelser. Vi har ärvt jorden av våra förfäder ochhar ett obestridligt ansvar mot efterföljande generationer att förvalta denansvarsfullt.Människan har med hjälp av tekniken alltid gjort stora ansträngningar föratt lösa miljöproblemen. Strävan att förbättra omgivningen är således inte ny.Redan under medeltiden tvistade man om val av bränsle i städerna samt omden rök och smuts som eldningen medförde. Även om många problemåterstår, har arbetet med att förbättra vår omgivning varit lyckosamt, vilketinte minst kan avläsas i människornas hälsotillstånd.En humanistiskt präglad miljöpolitik bejakar därför teknisk utveckling ochekonomisk tillväxt. Det är - miljöproblemen till trots - tack vare denna somlivet ter sig betydligt mindre grymt än . Det ärockså tack vare fortsatt utveckling och fortsatt tillväxt som utfattigafamiljer i utvecklingsländerna kommer att kunna sända sina barntill universitet i stället för till barnarbete.Men följderna av mänsklig verksamhet i form av förstörd och skadad naturinverkar också negativt på livskvalitén. Målsättningen måste därför vara attförsona tekniken och naturen. Tekniken skall även fortsättningsvis användasför att skapa ett drägligare och lyckligare liv åt människor, men måstesamtidigt i högre grad än tidigare användas till att minska belastningen påmiljön.Därför bör reglerna mot utsläpp av luftföroreningar skärpas så attluftkvalitén förbättras. Vattendrag, sjöar och hav måste bli renare genomskärpta krav på vattenrening. Hårdare regler mot utsläpp och läckage avnäringsämnen skall minska övergödningen. Anhopningen av giftiga ämnen inaturen bör minska genom nya miljövänliga produkter och produktions-processer. Alla skall kunna äta fisk utan rädsla för tungmetaller ellersvårnedbrytbara gifter. Den biologiska mångfalden måste värnas och viktiganaturtyper bevaras och återskapas.Arbetet för en god miljö bör präglas av samma grundläggande värden somannat politiskt arbete: respekt för medborgarnas frihet, för rättsstaten,marknadsekonomin, den lilla världens integritet och den enskilda ägande-rätten.Individernas och företagens ansvarDe enskilda människorna måste ta ett större ansvar förmiljön. Det duger inte att hävda att miljöproblemen skalllösas av andra, av staten eller av näringslivet. Varjemänniska måste också med egna konkreta insatser bidra bättre miljö, t.ex. genom att efterfråga miljövänligaprodukter, ta hand om avfallet på rätt sätt etc. Det är i deenskilda människornas personliga val som den störstamöjligheten till miljöförbättringar står att finna.På en fungerande marknad med väl definierade äganderätter och ett brarättssystem kan många miljöproblem lösas av individerna själva. När enäganderätt är väl definierad kan ägaren dels ställa krav på ersättning vidintrång, dels göras ersättningsansvarig gentemot andra som drabbas av hansverksamhet.Miljölagstiftningen måste vara ett stöd för den ansvarstagande enskildaindividen eller det ansvarstagande företaget. Liksom när det gäller all annanbrottslighet skall miljöbrottslingar dömas till straff som står i relation tillbrottet.Även företagen måste ta ett större miljöansvar. I en fri ekonomi medprivata konkurrerande företag är företagen väl motiverade att ta detta ansvar.Sedan flera år tillbaka finns tydliga tecken på att företagen också tar ett alltstörre miljöansvar i syfte att tillfredsställa kunder med allt högre miljökrav,skydda sina varumärkens anseende, öka sin försäljning, sänka sina kostnaderoch därmed öka sin vinst.Ovanstående drivkrafter har gjort att företagen ofta ligger före lagstiftarnanär det gäller miljöförbättringar. Ett exempel är kloravvecklingen inommassaindustrin som skedde utan att lagstiftarna krävde det. I stället var detkundernas krav som drev fram en ny teknik.Miljölagstiftningen bör i första hand ge de enskilda aktörerna möjlighet attsjälva utveckla metoderna för att nå uppsatta mål. Miljöpolitiken får inteutvecklas till en metod för att bakvägen införa ett i alla andra sammanhanggrundligt diskrediterat planekonomiskt tänkande.Tvärtemot vad många kanske tror efterfrågar företagen hårda miljölagarsom är förutsägbara och långsiktiga. Vad företagen däremot inte är betjäntaav är detaljreglering. Miljölagarna och de villkor som ställs på företagenmåste därför vara ramverk med tydliga målangivelser. Inom ramarna börföretagen själva få besluta hur miljömålen skall uppnås.Politikerna måste lära sig att lita till företagens egen kompetens att ta itumed miljöproblem och lösa dem. Företagen har både förmåga och naturligadrivkrafter att utveckla nya lösningar och instrument för att minska sinmiljöbelastning.Livscykelanalyser, som används för att bedöma en varas miljöpåverkanunder hela dess livstid, är ett bra exempel på att detaljreglering inte behövs.För några år sedan väcktes det tankar i den politiska debatten attlivscykelanalyser skulle kunna bli ett verktyg i politikernas och lagstiftarnastjänst. Lyckligtvis blev det ingen reglering på detta område utan företagenkunde själva börja tillämpa idén med livscykelanalyser på det sätt sompassade dem bäst. finns det uppemot 50 olika verktyg förlivscykelanalyser på marknaden. Nya bättre verktyg tillkommer hela tidensamtidigt som gamla försvinner.Statens roll i miljöarbetetDet allmänna har en viktig roll att fylla när det gäller skyddetav naturen och värnandet av en god miljö.