mot · GK02A211 · 1996-10-07 00:00:00 — Arbetslösheten är en tragedi för alla de människor som ärutan arbete och en svår ekonomisk och social belastning förhela det svenska samhället.Arbetslösheten beror på strukturella fel i den svenska ekonomin. Dessförmåga till anpassning och utveckling har hindrats av en lång rad politiskamissgrepp. Resultatet av västvärldens höga skatter, omfattande regleringaroch bristande kunskapsinvesteringar är att tappat i internationellkonkurrenskraft. Förutsättningarna för företagen och företagandet att växaoch därmed också för ekonomins förmåga att växa har under en rad år varitogynnsamma.Det socialdemokratiska sättet att möta arbetslösheten, den s.k. aktivaarbetsmarknadspolitiken, löser inte dessa strukturfel. Den är i bästa fallreparativ till sin karaktär, i sämsta fall bidrar den bara till att döljaarbetslöshetens verkliga storlek. I varje fall bidrar den till att permanentaalltför stora offentliga utgifter, ett högt ränteläge och en stelnadarbetsmarknad. Dessa faktorer bidrar till att försämra förutsättningarna förföretagande och produktion i landet, vilket leder till en lägre sysselsättningänvad förhållandena egentligen motiverar.Synen på den socialdemokratiska arbetsmarknadspolitiken är i mångt ochmycket en fråga om perspektiv. Den har växt fram . Lek medtanken på vad som skulle hända om någon föreslog en åtgärd somkostade låt säga och som inte entydigt kundevisas ha positiva effekter för jobben.I själva verket finns en fundamental målkonflikt mellan arbetsmarknads-politiken och näringspolitiken, förutsättningarna för fler och växande företag.För att finansiera de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har regeringen höjtskatterna på företagande och arbete, samt ökat statsskulden. Närförutsättningarna för existerande och nya arbeten skattas sönder, samt hotasav ett onaturligt högt ränteläge, skapas en ond cirkel. Skatterna höjs för attfinansiera arbetsmarknadspolitiken och statens alltför stora utgifter, vilketförsämrar konkurrenskraft och förutsättningarna för företagen varpåarbetslösheten växer, vilket leder till krav på större statliga åtaganden ochskattehöjningar, vilket försämrar förutsättningarna för företagen o.s.v. Dennaonda cirkel måste brytas. Det enda sättet att komma till rätta medarbetslösheten är att förbättra förutsättningarna för nya riktiga arbeten.Det har förekommit förvånansvärt lite ifrågasättande avarbetsmarknadspolitikens kostnader och inriktning. Det har med tiden blivittill något av ett axiom att den är bra för de arbetslösa, ekonomins utvecklingoch därmed för landet. Det finns goda skäl att inte bara kritiskt granska densocialdemokratiska arbetsmarknadspolitiken, utan också att i grundenifrågasätta den. Detta också vid sidan av de negativa ekonomiska effektersom dess kostnader ger upphov till. Det är inte för mycket sagt att den s.k.aktiva arbetsmarknadspolitiken inte minst fyller ett politiskt behov.En uppdelning av arbetsmarknadspolitiken kan ske i kontantstöd tillarbetslösa, sysselsättningsskapande åtgärder och rörlighets- och anpassnings-underlättande åtgärder. Nedan koncentrerar jag mig på effekterna av de tvåsenare.I själva verket är det utomordentligt svårt att i de senaste årensundersökningar av den s.k. aktiva arbetsmarknadspolitikens mikro- ochmakroekonomiska effekter finna att den skulle ge önskvärda resultat. Ingaentydigt positiva effekter kan överhuvud påvisas i undersökningarna.Det är tveksamt om den s.k. aktiva arbetsmarknadspolitiken ens harförmåga att ge enskilda individer bättre möjligheter att få arbete. Enligt AMSsjälv så gör dock arbetsmarknadspolitiska åtgärder att en arbetslös personsmöjlighet att få arbete försämras mindre än utan åtgärder. Om detta innebäratt arbetsmarknaden totalt sett fungerar bättre p.g.a. åtgärderna, eller attkostnaderna för den skull skulle vara motiverade är en annan sak. Åtgärdernablir delvis ett nollsummespel, där den som genomgått en åtgärd kanske tararbetet från en kamrat som inte varit föremål för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder.Rundgången mellan åtgärder och a-kassa är ett problem, då incitamentenför arbetssökande minskar, enligt vissa undersökningar.I ett makroperspektiv blir den aktiva arbetsmarknadspolitiken än mertveksam. har inte lägre total arbetslöshet än jämförbara länder. Dettatrots den utomordentligt omfattande satsningen på arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Däremot finns en rad tydliga problem, framförallt med desysselsättningsskapande åtgärderna. Till dessa hör t.ex. rekryteringsstöd,starta eget-bidrag, stöd till företagsutbildning, särskilda ungdomsåtgärder,arbetslivsutveckling (ALU) och vissa åtgärder för arbetshandikappade.Sysselsättningsskapande åtgärder tränger i många fall undan riktigaarbetstillfällen. Dessutom föreligger betydande konkurrenssnedvridningarorsakade av arbetsmarknadspolitiken. Bidrag som skapar onaturligakonkurrensförutsättningar kan utgå både för nyföretagande och stöd tillexisterade företag. De företag som redan är verksamma i berörd bransch sersina förutsättningar förändrade på konstlad väg.I en del fall flyttar stöden arbetsmöjligheter från ett företag på en ort tillettannat och statsstött företag på en annan ort. I andra fall bidrar stöden tillattoseriösa företag slår ut seriösa konkurrenter. Genom snedvridning avmarknadssituationen kan de arbetsmarknadspolitiska stöden försämraförutsättningarna för nya solida företag och nya arbeten.Undanträngning av riktiga arbeten sker också genom att lönebildningenpåverkas av arbetsmarknadspolitiken. Att reservationslönerna är höga p.g.a.a-kassans ersättningsnivå är en sak. En annan är att intensifiering av åtgärdersom beredskapsarbeten i förhållande till antalet arbetslösa också enligt vissaundersökningar kan leda till lönehöjningar.En vanlig uppfattning verkar vara att storskaligheten i de arbetsmarknads-politiska åtgärderna i sig är ett problem. I den mån åtgärder skall förekommabör de vara väl definierade och koncentreras på särskilt utvalda grupper, somlångtidsarbetslösa eller arbetshandikappade. Utvärdering av åtgärdernaseffektivitet, gjord av fristående organ, är centralt.Arbetsmarknadspolitiken har totalt sett, förutom de mycket högakostnaderna för statskassan, en förmåga att konservera en föråldradyrkesstruktur. Den som blev arbetslös kan se sig somtillhörande samma yrkesgrupp och vänta på att denna skall efterfrågas, iställetför att söka sig till en ny bransch.Platserna i åtgärder kan också vara dyra, också och kanske framföralltjämfört med vad platserna i det ordinarie utbildningssystemet kostar. Det ären betydande felallokering av samhällets resurser.Kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken har ökat i varje lågkonjunktur.Trendmässigt har kostnaderna bara växt. Den högre kostnadsnivån ilågkonjunktur har hårdraget sedan utgjort utgångspunkt för nästkommandelågkonjunkturs kostnader.Utgifter för svensk arbetsmarknadspolitik i miljarder kronor (löpande priser)och i procent av BNP 1970/71-1994/95. Källa: RUTBudgetårAMSUtgifterutomAMSRegionalpolitikTillfälligtindustri-stödSummaProcentav BNPArbets-löshet1970/712,0890,5400,340-2,9691,91,91971/723,4610,8180,481-4,7602,82,31972/733,9431,1570,379-5,4972,92,71973/743,8771,1500,614-5,6412,72,41974/753,8261,0220,846-5,6942,31,81975/764,7031,2850,7330,1486,8692,41,61976/777,6321,5600,7682,34312,3033,91,71977/7810,5112,1680,8353,86317,3775,02,01978/7911,2552,4620,6494,17718,5434,82,21979/8011,9192,9821,0086,32122,2305,02,11980/8111,7633,2731,0204,34121,3974,32,31981/8213,5244,2360,9138,29626,6965,02,91982/8317,1285,6330,95711,70035,4186,13,31983/8421,2466,6500,6712,99431,5614,73,11984/8522,6116,4960,6634,77134,5414,73,01985/8622,0206,5780,7344,37333,7054,32,81986/8723,3806,6470,9050,99831,9303,8**2,41987/8823,2746,3921,2830,97431,9233,41,81988/8922,8746,2861,1141,16931,4433,11,51989/9021,7566,4211,4410,47830,0562,71,41990/9127,3796,9230,9000,18235,3842,92,01991/9247,7197,8710,6450,28156,5164,43,71992/9370,4168,0000,8300,23079,4765,56,5*1993/9476,0749,0000,8000,20086,0006,08,1*1994/9581,44810,0000,500-92,0006,37,9Källa: Expertgruppen för arbetsmarknadspolitiska utvärderingsstudier (EFA),* Preliminära siffror** Beräkningssättet för arbetslöshetsstatistik ändrades 1987. Den metod somanvändes under1987-1992 visade siffror som i förhållande till den tidigare metoden låg en halvprocentenhet lägre. 1993 ändrades beräkningssättet igen. gällande metod visar enarbetslöshetsnivå som ligger högre än tidigare.Kostnaderna kan också beräknas enligt följande för helåret1996. Utgångspunkten är RRV:s budgetprognos 3/96, samtuppgifter från AMS och Arbetsmarknadsdepartementet.Källa: RUTKonjunkturberoende åtgärder, däravArbetsmarknadspolitiska åtgärder23,4ALU, utbildningsvikariat, datortekm.m.19,2A/U-ram för finansiering av tredjegymnasieåret 7,4Kontantstöd (brutto)35,0AMV:s förvaltningsanslag 3,7Bidrag till lönegaranti1,3Europeiska socialfonden 0,6Särskilda insatser förarbetshandikappade 4,5Summa102,2 miljarderkronorEnligt en annan uppskattning kostar arbetsmarknadspolitikenca . Ytterligare en uppdelning kan skemellan olika former av kontantstöd och åtgärder.Kontantstöden står för ca avarbetsmarknadspolitikens kostnader. Inklusiveräntekostnader uppgår summan till närmare 74 miljarderkronor. Åtgärdsprogrammen i sig kommer därmed att kostarunt 20 miljarder kronor.Den aktiva arbetsmarknadspolitiken har säkerligen också fördelar, men detmåste erkännas att dess kostnader och marknadssnedvridande effekter delvisgör att den motverkar sitt eget syfte.Det finns inga genvägar ur arbetslöshetskrisen. Bara reellt förbättradeförutsättningar för nya och växande företag kan lägga grunden för fler jobb iSverige. Stora arbetsmarknadspolitiska insatser minskar utrymmet förnödvändiga skattesänkningar på riktiga arbeten.Ett antal riktiga arbeten som trängs ut av olika åtgärder, dolda arbeten,skulle komma till stånd om åtgärderna avvecklades.Det är uppenbart att det finns en målkonflikt mellan arbetsmarknads-politiken och näringspolitiken och det finns utomordentligt starka skäl attgranska de mikro- och makroekonomiska effekterna av den s.k. aktivaarbetsmarknadspolitiken. Detta bör ske i perspektiv av att statens insatsersammantaget skall syfta till att fler företag startas och fler människor fårvaraktiga arbeten. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en analys av målkonflikten mellanarbetsmarknadspolitiken och näringspolitiken i enlighet med vad som anförtsi motionen.