mot · GK02Ju914 · 1996-10-07 00:00:00 — En effektiv kriminalpolitik måste i första hand bygga påinsikten om hur man förebygger brott. Det nationellabrottsförebyggande program som den socialdemokratiskaregeringen antagit (Ds 1996:59, )bygger på ett föråldrat institutionellt tänkande. T ex nämnsfamiljens grundläggande roll i det brottsförebyggande arbetetmera i förbigående. I stället inriktas huvudinsatserna påtraditionellt sätt att byråkratisera det brottsförebyggandearbetet.Dessutom är tanken att t ex näringsidkare själva skulle ta ansvaret förbrottsutvecklingen absurd. Inriktningen måste vara att minska individersbenägenhet att begå brott. Regeringen har därför i väsentliga delar avvikitfrån den omvärldsbild som både och Riks-polisstyrelsens forskare avlämnat i sina analyser. Det är betydelsefullt attstrategin och betoningen i det brottsförebyggande arbetet får en annaninriktning än den som regeringen fastställt i sitt brottsförebyggande program.Ett rättssamhälles uppbyggnad är en långsiktig process som förutsätterallmänhetens delaktighet och deltagande. Varje insats i det uppbyggandesom sker är unikt i sin betydelsefullhet. Varje bärande värdesystem i etträttssamhälle bygger på en process av införlivande av värden, värderingaroch normer. Denna internalisering är speciellt viktig de allra första årenunder uppväxten och fokuserar på familjens speciella ansvar. Men ävenandra signalgivare i denna process har stor kompletterande betydelse, t exförskola, skola, socialvård och de olika medierna.Tankegångarna om den brottspreventiva roll som denna internalisering ochuppbyggande av en inre självkontroll har hos varje individ har vunnit vissgenklang i hos en del forskare och debattörer. Det är viktigt att deockså får genomslag i den politiska debatten och framförallt i det politiskaagerandet. Man kan konstatera att regeringen i sitt program endast marginellttar hänsyn till dessa tankegångar.Det finns en naturlig mänsklig benägenhet att söka nöje och tillfreds-ställelse och att undvika smärta och lidande. Huvuddelen av alla brott ärenkla, triviala, lätta handlingar som syftar till att tillfredsställaögonblicketsönskningar. Det är denna insikt som påverkat teorin om brist på en inresjälvkontroll som generell grund för brottslighet.Brott är enligt detta synsätt uttryck för: kortsiktig, omedelbar tillfreds-ställelse av egenintresset som uppnås genom handlingar där tvång ochbedrägeri används. Det finns en gemensam struktur och ett gemensamtorsakssammanhang för alla handlingar som förknippas med brott.Teorin går ut på att det är människor, som inte tränats i inre självkontroll,de som inte fått ett felaktigt beteende korrigerat, som har benägenhet att begåbrott. Inte så att alla med låg inre kontroll begår brott, men denna faktorutgör så att säga disponibilitet för brottslighet. Hög självkontroll åstadkomsenligt forskarna bara genom internaliseringen.Brott är enligt detta synsätt en del av ett bredare spektrum av avvikandebeteende, vilket inkluderar olyckor, mobbning, skolk och lättsinne vad gällerhem, skola och arbete, förmögenhetsbrott, familjeproblem och vissa sjuk-domar etc. Brottslingen tycks ha liten kontroll över de egna önskningarna.När sådana önskningar kommer i konflikt med långvariga intressen, är det desom saknar självkontroll som agerar utifrån ögonblickets önskan, medan demed högre självkontroll styrs av de restriktioner som agerandets kon-sekvenser medför för familj, vänner och lagen.Valet för den med bristande självkontroll blir kortsiktiga fördelar trotslångsiktiga kostnader. Det kriminella agerandet styrs alltså främst avkortsiktigt nöje och bara i andra hand av hotet om långvarig bestraffning. Detfaktum att nöje och bestraffning är tidsavvägda i sina överväganden är avenorm betydelse för effektiviteten i sanktionerande system.Idén om låg självkontroll är kompatibel med observationen att kriminellahandlingar inte kräver någon speciell duglighet, behov eller motivation: de äri denna mening tillgängliga för alla. Brist på självkontroll förutsätter intebrott och kan motverkas av situationens förutsättningar eller andrahämmande egenskaper hos individen. Det måste alltså slås fast att brott inteär någon automatisk eller nödvändig konsekvens av låg självkontroll. Manskulle kunna säga att låg självkontroll är en nödvändig men inte en tillräckligförutsättning för brott.Brott är kortsiktiga, kringgärdade händelser som förutsätter en särskilduppsättning nödvändiga villkor. Dit hör t ex aktivitet, tillfälle, motståndare,offer, varor, fysisk tillgänglighet och frånvaro av hot om omedelbarbestraffning. Dessa villkor kan förändras utifrån tids- och rumsperspektivoch påverkar därmed brottsfrekvensen. Självkontroll däremot hänför sig tillrelativt stabila skillnader mellan individer i benägenheten att begå brott ellerlikvärdiga handlingar.Låg självkontroll är inte skapad av skolning, omsorg eller internalisering, istället tyder den på frånvaro av skötsel och skolning. Självkontroll uppstårinte utan ambitionen att skapa den. Utifrån denna analys skulle man kunnakaraktärisera kriminella handlingar på följande sätt:a) De innebär omedelbar belöning av önskningar. Det tenderar till en "häroch "-orientering hos dem som saknar självkontroll.b) De innebär lätta och enkla belöningar. Man tenderar att saknauthållighet, tålamod eller motståndskraft.c) De är riskfyllda och spännande. Man tenderar att vara äventyrlig, aktivoch "fysisk" (i motsats till verbal).d) De innebär få eller magra långsiktiga vinster. Interferens finns oftadärför med långsiktiga problem med jobb, familj och vänner, dvs brist påstabilitet i relationer, man visar litet intresse för konsekvenser på lång sikt.e) De kräver i allmänhet inte särskilt stor skicklighet eller planering.f) De resulterar i smärta och besvär för offret, dvs förövarna tenderar attvara självcentrerade, likgiltiga eller okänsliga inför andras lidande och behov(det betyder inte att brottslingar är ovänliga och osällskapliga, tvärtom kan deha upptäckt de enkla och lätta kortsiktiga belöningarna av charm ochgenerositet).g) De människor som saknar självkontroll tenderar även att följaomedelbara impulser som inte är kriminella, t ex röka, dricka, användadroger, spela, lämna barn utan tillsyn. Man tenderar att ha minimal toleransinför frustrationer och liten möjlighet att svara på konflikter genom verbalaaktiviteter (hellre fysiska).Mycket tyder på att effektiv internalisering alltid är möjlig oavsettindividuella egenskaper. Detta fokuserar på barnuppfostran. För att lära ettbarn självkontroll förutsätts 1) styrande av barnets beteende 2) registrerandeav avvikande beteende 3) korrigerande av sådant beteende.Föräldrars omsorg för välgång och beteende hos barnet är ett nödvändigtvillkor för en framgångsrik uppfostran. Tillsyn och noterande av bristandesjälvkontroll, korrigerande av felaktigt beteende är centrala. Korrigeringenbehöver inte vara legal eller fysisk. En missnöjesyttring från en människasom bryr sig om en är en av de mest verkningsfulla sanktionerna. Att byggaupp självkontroll har alltså inget med grymhet eller hårdhet att göra. Men detär värt att notera att belöningar för korrekt beteende inte är tillräckligt förattbygga upp en självkontroll. Felaktigt beteende måste korrigeras.Utifrån denna syn på brott och brottslingar kan en del viktiga iakttagelsergöras och vissa slutsatser dras. Låg självkontroll hos en generation leder tillhög risk för låg självkontroll även hos nästa. Skillnaderna i benägenhet förbrott (dvs grad av självkontroll) är relativt stabila över förenskilda individer. Empiriska studier visar att olika typer av brottslighetoftahar en likartad ålderskurva. Den växer kraftigt upp kulmen kring varefter den avklingar.Brott är alltså i hög grad kopplat till ungdom (tonåren), dessutom tillsituationer av tillgänglighet och av undvikande av upptäckt. I alla samhällenär familjestabilitet negativt korrelerad med brott, både på individuell ochaggregerad nivå. Det finns ett gammalt talesätt att "tillfället gör tjuven". Detär fel utifrån denna analys. En människa som införlivat sitt samhällesvärdesystem och lärt sig inre självkontroll förändras inte av att tillfälle tillbrott ges.Huvuddelen av forskningen visar att åtgärder från det traditionellakriminalpolitiska systemet har liten betydelse för brottens omfattning. Medtraditionell kriminalpolitik avses då antingen teorin om att omständigheternaskapar brottslingen eller dess motsats att det bara är höga straff som avhållerfrån brottslighet. Politiken borde i stället inriktas främst på familj men ocksåpå den kompletterande internalisering som förskola och skola kan ge samt påden övriga livsmiljöns signaler, vilka kan påverka graden av uppbyggande avsjälvkontroll.Prevention måste alltså vara huvudstråket i ambitionen att vändabrottskurvorna nedåt. brukar peka på att en uppskjutenalkoholdebut skulle påverka brottsbenägenheten . Tidigaalkoholvanor leder lätt över i andra drogvanor, vilka i sin tur kräver storapengar. Stora pengar kan bara hämtas in genom brottslighet. Detta råd attaktivt bidra till uppskjuten (eller förhindrad) alkoholdebut överensstämmermed teorin för självkontroll.Vuxnas insatser betyder något för att få barn och unga att avstå frånomedelbar tillfredsställelse till förmån för långsiktiga vinster. Detta enklasynsätt kan alla oavsett utbildning bidra med i internaliseringsarbetet.Föräldrar och andra vuxna som har ansvar för barnuppfostran är alltså enviktig målgrupp i den effektiva politik som är möjlig att bedriva.Höjd upptäcktsrisk, fasthet och konsekvens är viktiga signaler i dettapreventiva arbete. De försök med ungdomspoliser som gjorts tyder på att ettsådant arbete är framgångsrikt.Det torde stå klart att inriktningen av politiken att begränsa brottslighetenfår helt nya dimensioner med det synsätt som redovisas ovan än t ex de somregeringen anvisat i sitt nationella brottsförebyggande program.Det är klart viktigt att ha ett fungerande rättssystem i form av polis,åklagare, advokater, domstolar och kriminalvårdsinrättningar. Formerna fördessa insatser skall givetvis diskuteras och penetreras. Men skall vi ha enpolitik som bryter brottskurvan nedåt krävs mycket mer. Det är klart mycketviktigt att påverka den s k tillfällesstrukturen, dvs att minimera tillfällenatillbrott genom olika säkerhetsåtgärder. Det skulle kunna minskabrottsfrekvensen, men inte brottsbenägenheten.Den preventiva huvudstrategin bör bygga på flera olika ansatser. Denanknyter också nära till den omvärldsanalys som framgår av en bok utgivenav och skriven av , professor ikriminologi, och , docent i sociologi (Brottspreventionoch problemorienterat polisarbete, 1995).Huvudlinjen i den brottsförebyggande strategin måste bygga på följandeinriktningar: 1) Kraftfulla insatser för att medvetandegöra föräldrar om betydelsen avuppbyggande av en inre självkontroll hos barn och ungdom.2) Motsvarande insatser för alla andra som är involverade i barnsuppfostran, t ex förskola och skola, socialvård samt andra institutioner.3) Kraftfullt informerande insatser för att klargöra betydelsen avuppskjuten alkoholdebut för förhindrande av brottslighet.Självfallet skall åtgärder också vidtas för att minska tillfällen till brott,menför attförhindra nyrekryteringen handlar det främst om att en brottspreventivhuvudstrategi måste vara inriktad på fostran och värdeöverföring i familjen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en ny huvudstrategi i det brottsförebyggande arbetet medinriktning på fostran och värdeöverföring i familjen och i denkompletterande internaliseringen.