mot · GJ02U22 · 1996-01-26 00:00:00 — med anledning av skr. SammanfattningVänsterpartiet fullföljer i denna motion sin kritiska hållningtill hela unionsprojektet och föreslår en rad åtgärder för attgöra det europeiska samarbetet mer flexibelt ochdemokratiskt. Bristen på demokratisk legitimitet hos EU-systemet anges som ett av dess största problem. Regering fårstöd för att driva frågan om offentlighet åt handlingar inomunionen men vill också att meddelarskyddettas med i kraven. För att stärka demokratin reses kraven attmedborgare och politiker före beslut får informationpå det egna språket. De nationella parlamenten föreslås fåinitiativrätt och kommissionens roll ändras till att vara ett ihuvudsak beredande organ.Kraven på respekt för mänskliga rättigheter lyfts fram både som krav på denya ansökarländerna och krav på tydligare skrivningar i gemenskapensövergripande mål.Särskild vikt läggs vid att traktaten får någon tydlig referens till FN:sbarnkonvention och att alla förslag till förordningar, direktiv och beslutgranskas utifrån sina konsekvenser för barn.Kampen mot arbetslösheten och kritiken mot EMU ges stort utrymme imotionen. Förslag väcks också om att ett särskilt protokoll upprättas medkvantitativa mål för sysselsättningspolitiken. delaruppfattningen att det behövs mer av samarbete mellan nationer för att få nedarbetslösheten och för att reducera samhälleligt slöseri och stå emotantidemokratiska krafter i . Men i motionen slås också fast att dettasamarbete måste bygga på en helt annan ekonomisk-politisk grundval änEMU-processens konvergenskriterier och det konservativa tänkande som nudominerar i EU.För att stärka miljöarbetet föreslås en rad skärpta skrivningar i traktaten.Samarbetet i tredje pelaren vill behålla mellanstatligt ochmöjligheten till gränskontroller skall finnas kvar för bättre kontroll avnarkotika, vapen och miljöskadliga produkter.När det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken vill behållavetorätten. Dessutom vill partiet att gör klart att vi inte vill deltaiväpnade aktioner utomlands utan mandat från FN eller OSSE.Krigsmaterielexporten skall också fortsättningsvis beslutas på nationell nivå.InledningNär denna motion skrivs har det gått drygt ett år sedanSverige blev medlem i EU. Skulle det vara folkomröstningidag skulle sannolikt en majoritet av de röstande säga nej tillmedlemskap.Många som i folkomröstningen röstade ja känner sig vilseförda ochmanipulerade. Den tidsmässiga följden av folkomröstningarna i ,, och , den stora olikheten i kampanjmedel för de bådasidorna och de ständiga skönmålningarna av unionen upplevdes som ojustakampanjmetoder. Löften om kraftigt sänkta räntor, lägre arbetslöshet,billigare mat, bibehållen gränskontroll för att hindra införsel av knark,bevarad vetorätt i utrikes- och säkerhetspolitiska frågor har visat sig ihåligaoch missvisande. har åtagit sig att följa EU:s konvergenspolitik meddess detaljerade mål för den ekonomiska politiken. Den höga arbetslösheteninom EU är ett gigantiskt problem. De flesta av EU:s medlemsländer, dock ejde förutvarande Eftaländerna, har haft massarbetslöshet i omkring 15 år.Trots otaliga uttalanden från ledande EU-företrädare och regeringar omvikten av att bekämpa arbetslösheten har inget hänt som förändratsysselsättningsläget. Stora befolkningsgrupper känner misstro mot detpolitiska systemet.Folkstyret förlorarBreda lager i befolkningen inser att i och med överlåtandetav beslutsmakt till EU har viktiga delar av detparlamentariska folkstyret gått förlorat. När denparlamentariska demokratin etablerades i vårt land i börjanav seklet innebar det att de ekonomiskt starkas politiska maktfick en betydande motvikt. Den allmänna och lika rösträtteninnebar demokratins genombrott i . De bredafolkrörelserna skulle genom de politiska partierna ochallmänna val kunna styra den politiska utvecklingen.Folkvalda hade rätten att ta politiska initiativ, riksdagenstiftade lagar och beslutade om skatter under insyn av mediaoch allmänhet. Om de folkvalda inte höll måttet kunde de inästkommande val bytas ut och politiken få en ny inriktning.Ny regering, förändrad lagstiftning och beskattning kunde bliresultatet av folkviljans utslag. Folket självt skulle ha sistaordet i politiken.Inom de EU-relaterade politikområdena har detta försvunnit. En nymajoritet i med en annan politisk inriktning kan givetvis inte ändraen lag, som unionen lagt fast. Inte ens om en majoritet av de femtonnationella parlamenten i EU föreslår en viss lagändring eller en ny lag, finnsnågon garanti för att ett sådant lagförslag läggs fram. Det beror på hurkommissionen vill använda sitt monopol på initiativrätten. Om ändå ettlagförslag läggs fram är det inte längre parlamenten utan ministerrådet somtar besluten. Kommissionens nuvarande befogenhet att inom vissa begränsadeområden ensam fatta beslut av lagkaraktär, utan inblandning av ministerrådetoch parlamenten, måste upphävas.Sekretess och bristande legitimitetMinisterrådets överläggningar sker bakom lyckta dörrar.Offentligheten kring beslut och möjligheten att få utprotokoll från mötena är dessutom kraftigt begränsade ävenom vissa förbättringar skett . Det är givetvissvårt att i allmänna val ställa politiker till svars om självabeslutsprocessen är kringgärdad med sekretess. Inte heller ivalet till kan folkviljan komma till uttryck ilagändringar eftersom det inte är en lagstiftande församling.Ministerrådets och Corepers möten bör göras offentliga om inte beslut omicke offentlighet tas med 2/3 majoritet. Skälen för ett beslut om sekretessskall redovisas offenligt. Möjligheten att sekretessbelägga skall vara starktbegränsad och det bör klargöras i fördragen vid vilka tillfällen det kan varatillåtet att icke offentliggöra. I är medvetenheten stor om attfolkviljan i EU-systemet lamslås och har ytterligt svårt att få genomslag i denverkliga politiken. inser många att EU:s normbildning starktpåverkas av lobbyism som utförs professionellt främst av ekonomiskt starkaintressen.Även om varje medlemsstat i unionen har en demokratisk konstitution ellerdemokratisk beslutsprocess är bristen på demokratisk legitimitet hos EU-systemet ett av dess största problem.Demokratin måste stärkasDet finns i praktiken två huvudlinjer för att stärka dendemokratiska legitimiteten hos EU-systemet.Den ena är den federala vägen mot ett . Det skulleinnebära att blir en beslutande församling tillsammans meden andra kammare som kan utses indirekt eller utgöras av regeringarnasföreträdare. Det låga och sjunkande valdeltagandet i EU-parlamentsvalet,avsaknaden av gemensamma medier och därmed frånvaro av en verkligdebatt på unionsnivå, avståndet till medborgarna och bristanderepresentativitet, ett bristfälligt Europapartisystem samt språkliga ochkulturella skillnader leder till att den federala vägen under överskådlig tidinteär någon lösning på problemet. Likväl verkar en rad faktiska beslut i riktningmot ökad överstatlighet och federalism. Beslutet om den inre marknaden,avveckling av gränskontroller och genomförandet av EMU:s tredje steg tordei längden leda till att en federal statsbildning blir allt svårare att undvika.Depolitiker som vill ha en europeisk förbundsstat har all anledning att driva påfrågan om en gemensam valuta. Så sker också.Regeringens skrivelse är fri från federalistisk retorik, men i texten finnsavsnitt som ganska tydligt öppnar för en mer centralistisk och överstatligunion och mindre av nationellt självstyre. Kommissionen, som fungerar somen ämbetsmannaregering, beskrivs i positiva ordalag och regeringen föreslåratt den skall få förstärkt initiativrätt. Trots att arbetarrörelsen alltidbekämpatförslag om införande av författningsdomstol med makt över politiken, tycksregeringen anse att domstolen skall stärkas. anser att det itraktaten bör klargöras att domstolen inte åsidosätter medlemsländernasgrundlagar. I skrivelsen föreslås också att fler politikområden kan bli föremålför majoritetsbeslut, vilket stärker överstatligheten.Den andra vägen för att ge EU-samarbetet demokratisk legitimitet är attstärka de nationella parlamentens inflytande i beslutsprocessen. Dennamöjlighet behandlas inte i regeringens skrivelse. De nationella parlamentensmöjligheter att erövra makt och återge väljarna sista ordet i politiken kanunderlättas genom förändringar i traktaten. Parlamenten bör ges initiativrätt ilagstiftningsfrågor och kommissionen bör endast få lägga fram förslag när enmajoritet av länderna begär det. Kommissionens status bör ändras till att varaett i huvudsak beredande organ vid utarbetandet av förslag. De nationellaparlamentens makt över regeringsrepresentanternas ställningstaganden iministerrådet måste även fortsättningsvis vara en inomnationell fråga och intedirigeras fram genom överstatliga beslut. För del handlar det omatt i ökad utsträckning kunna binda det ansvariga statsrådet inför beslutet påministerrådsmötet.En klar kompetensfördelningDe som ständigt vill utvidga EU:s befogenheter har iRomfördragets artikel 235 ett effektivt instrument som oftautnyttjats. Enligt denna artikel kan rådet enhälligt, påkommissionens förslag och efter hörande,besluta att ge EU nya befogenheter som inte harfördragstäckning. användes denna paragraf 27gånger och vid cirka 500tillfällen. Bland såväl EU-kritiker som mer EU-positiva finnskravet att EU:s befogenheter minskar och att EU inte åtar siguppgifter som länderna kan reglera själva eller imellanstatligt samarbete. anser att artikel 235bör avskaffas. I regeringsskrivelsen sägs att en väl avvägdtillämpning av subsidiaritets- eller närhetsprincipen leder tillett effektivare unionssamarbete genom att beslut fattas påden nivå där de hör hemma. Vi ifrågasätter omnärhetsprincipen är en uttömmande översättning av detoklara begreppet subsidiaritet. Resonemangen omsubsidiaritet bör i fördragen ersättas av klara beskrivningarav vilka områden som skall behandlas på EU-nivå och vilkasom tillhör medlemsstatens kompetens.Rätten till utträdeVarje demokratisk organisation bör ha rätten till utträdereglerad i stadgan. I artikel 240 i och iMaastrichtfördragets artikel Q sägs däremot attmedlemskapet gäller för obegränsad tid. Rätten till utträdebör regleras i alla traktat på så sätt att ett land skall kunnalämna EU som helhet eller ett visst fördragsfästsamarbetsområde - exempelvis Euroatom - eller fåvaraktiga undantag från delar av samarbetet om t.ex.gemensam valuta eller militärt samarbete. Det får förutsättasatt ett sådant beslut om utträde eller undantag tas avmedlemsländernas nationella parlament. Krav på sådanafördragsändringar behöver givetvis inte sammankopplas medkrav på svenskt utträde ur EU. I artikel 7 finnsreglerat hur ett utträde ur den organisationen går till, och enskrivning i kan lämpligen bygga påEuroparådets artikel.Öppenhet och offentlighetsprincipÖppenhet och möjligheter till insyn för medborgarna är enförutsättning för att dessa skall kunna ställa politiker tillsvars för deras beslut och aktivt utöva sina medborgerligarättigheter. Som EU-systemet nu fungerar är bristerna såstora att till och med ministrar och folkvalda EU-politiker iparlamentet har svårigheter att utföra ett arbete av högkvalitet. Beslutsunderlaget finns alltför ofta tillgängligt försti sista stund, ibland inte ens översatt till alla officiella språk,dagordningar ändras o.s.v.Det är bra att regeringen avser att driva frågan om offentlighetsprincip ochöppenhet på regeringskonferensen. Men även meddelarskyddets införande itraktaten måste vara en högt prioriterad fråga. Rätten för medborgare ochpolitiker till information på det egna språket bör preciseras itraktaten. Skall den löpande demokratiska granskningen fungera bör allaförslag till regler från kommissionen vara översatta och publicerade på varjeofficiellt språk före beslut. Också när arbetsgrupper ikommissionen anser sig ha ett förslag så pass färdigt att det skickas föryttrande till intresseorganisationer bör förslaget översättas och dess förekomstoffentliggöras. Om inkomna handlingar enligt offentlighetsprincipenregistreras och diarieförs gäller detta givetvis också lobbyisters ochintresseorganisationers inlagor för att påverka ett förslag. I anslutning tillvarje förslag bör därför relativt lätt kunna tillfogas en förteckning över vilkaorganisationer som skriftligen yttrat sig vid utarbetandet av förslaget ochvilka som kommissionen aktivt rådfrågat. Genom en sådan ordning kanbeslutsfattande politiker få möjlighet att skaffa samma beslutsunderlag somde tjänstemän som utarbetat förslaget. Beslutade EU-regler skall vara giltigabara om gällande regler för offentlighet och tidsmarginaler uppfyllts.Vänsterpartiet anser även att vissa förenklingar av beslutsprocedurer där är inblandat är acceptabla om de inte leder till att parlamentetsmakt förstärks.JämställdhetÄven om det är lång väg kvar har och övrigaSkandinavien i ett internationellt perspektiv varitframgångsrika när det gäller att uppnå jämställdhet mellankönen. Erfarenheten visar att grundförutsättningen förjämställdheten har varit en politik för full sysselsättning ochen välfungerande offentlig sektor. Det kan i dettasammanhang förtjänas att påpeka att den offentliga sektorninte bara utgjort en mycket viktig arbetsmarknad för kvinnor.En välutbyggd barnomsorg, äldreomsorg och så vidare hargjort det möjligt för kvinnor att förvärvsarbeta överhuvudtaget. Konvergenspolitiken och EMU-förberedelsernaförsvårar en politik för full sysselsättning och pressar oss tillnedskärningar inom den offentliga sektorn. I praktikeninnebär det en anpassning i riktning mot de lägre nivåer påoffentlig service, kvinnlig förvärvsfrekvens och socialatrygghetssystem som finns i andra EU-länder. Därmedraseras grunden för jämställdheten mellan könen. Enjämställdhetspolitik som endast inriktas på fler kvinnor ibeslutande församlingar, fler kvinnliga chefer, ökadeutbildningsinsatser o.s.v. riskerar att bli begränsad tillvälutbildade, välavlönade kvinnor. Regeringens vällovligaambitioner på jämställdhetens område saknar realism medhänsyn till pågående utveckling inom EU. Det är dockpositivt att regeringen verkar för att det införs förstärktaskrivningar om jämställdhet i fördragen.EU:s utvidgningDet blir slutligen ansökarländernas folk som avgör frågan omderas medlemskap i , antingen genom folkomröstningeller efter beslut i det nationella parlamentet. Oavsett om detfattas beslut om medlemskap eller inte så bör verkaför att handelsbarriärer mot öst stegvis avvecklas. Det fårinte skapas en ny yttre mur mellan de nya medlemsländernaoch länderna i f.d. . Samarbetsavtalen meddessa senare länder måste utvecklas parallellt medutvidgningen. bör verka för icke-diskriminerandesamarbete mellan alla länder och folk i Europa.EU:s jordbrukspolitik liksom EMU, med dess inbyggda konvergenskrav,försvårar utvidgningen avsevärt. Ett mellanstatligt samarbete skulle sannoliktvara mer ändamålsenligt för en bredare alleuropeisk samverkan än EU:sorealistiska unionsplaner.Inför regeringskonferensen har det allmänt talats om vikten av att vinnamedborgarnas förståelse och acceptans för unionsutvecklingen. Detta måsteäven gälla nya medlemsstaters medborgare och förutsätter en omfattandedebatt. Här finns det tyvärr källor till oro. I samband med de associationsavtalsom har slutits mellan EU och de central- och östeuropeiska staterna så hardet bland de breda folklagren i berörda länder knappast alls förekommitnågon debatt. Eftersom avtalen innebär långtgående politiska dimensionermed siktet inställt på EU-medlemskap och att länderna ensidigt binds tillEU:s ekonomiska huvudlinje med starka krav på privatisering, är frånvaronav debatt allvarlig. Därmed försvåras möjligheterna till alternativa samarbets-möjligheter.Utvidgningen och jordbrukspolitikenEn utvidgning av EU med de central- och östeuropeiskastaterna, inklusive de baltiska länderna och ochMalta, får naturligtvis stora konsekvenser. Med allsannolikhet måste jordbrukspolitiken och strukturfondernareformeras radikalt. Dessa två delar slukar avEU:s budget. En utvidgning av EU skulle leda till betydandekostnadsökningar. är möjligheterna att öka EU:sresurser begränsade.En utvidgning av EU österut utan en reformering av EU:s jordbrukspolitikskulle också få andra följdeffekter. Administrationen skulle öka, jordbruketsproduktionsvolym låsas fast på en godtycklig nivå och konsumentprisernahöjas, vilket skulle försämra levnadsstandarden för konsumenterna. EU:sjordbrukspolitik kommer att stimulera fram ett betydande livsmedelsöverskottsom egentligen ingen vet vad man ska göra av, eftersom EU har bundit siginom GATT-WTO för att minska exportsubventionerna. Dessutom är detoförsvarligt att genom den här typen av politik dumpa priserna påvärldsmarknaden, något som främst drabbar länder i tredje världen.Många förslag har framförts om hur en utvidgning skulle kunnagenomföras utan en reformering av jordbrukspolitiken. Ett av förslagen går utpå ett partiellt medlemskap för ansökarländerna, det vill säga medlemskaputan tillgång till jordbrukspolitiken och strukturfonderna. Detta är ettdiskriminerande förslag som i sin förlängning leder till ekonomiska ochpolitiska problem. En del lever med föreställningen att det räcker med attbara gå vidare med jordbruksreform, alltså att något öka direktstödetpå produktionsstödets bekostnad. Men det löser inte på långa vägar deproblem som är förknippade med den aktuella utvidgningen. Några haruttryckt att EU bara skall bevilja de länder medlemskap som den nuvarandekonstruktionen av jordbrukspolitiken kan bära, resten får vänta. Men det ärnaturligtvis ett helt förkastligt förslag. Det innebär att man skjuter överskulden på andra än de som är ansvariga för EU:s felaktiga jordbrukspolitik.Det finns inga enkla lösningar på dessa problem. Vi vet att EU:s jord-brukspolitik i grunden måste förändras. De ökande transporterna av livsmedelleder till stora miljöproblem. Det är också nödvändigt att förändra regelverketför strukturfonderna om de ansökande länderna skall kunna bli medlemmar iEU. Regeringen bör därför kräva att det i regeringskonferensens sluttextmarkeras att utvidgningen med nya medlemsländer förutsätter en reformeringav EU:s jordbruks- och strukturfondspolitik.Demokrati och mänskliga rättigheterEU måste kunna ställa krav på ansökarländerna, särskilt pådemokratiska fri- och rättigheter. Det bör därför vidregeringskonferensen klargöras att dödsstraff ochdiskriminerande medborgarskapslagar inte är förenliga medEU-medlemskap. För att bli upptagna som medlemmar måsteockså länderna ha undertecknat och tillämpaGenèvekonventionen om flyktingar.I skrivelsen framhålls möjligheten att ansluta den europeiska gemenskapentill den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna ochgrundläggande friheterna. Därmed skulle göras tydligt att gemenskapen delarvärderingen att individer inte skall diskrimineras på grund av kön, ras,hudfärg, språk, religion eller politisk åskådning. Gemenskapen borde ocksåverka för att individer inte skall diskrimineras på grund av handikapp, ålderoch sexuell inriktning.Regeringen bör även verka för att gemenskapen ägnar uppmärksamhet åtspråkliga och etniska minoriteters rättigheter.BarnkonventionenI den svenska har det funnits entvärpolitisk grupp för barnens rättigheter med representanterför alla politiska partier, vilken agerat i form avgemensamma motioner, ställt frågor och riktat krav tillregeringen och tillsammans med Rädda barnen anordnatseminarier och hearings. Vid de sistnämnda harrepresentanter för myndigheter och internationellaorganisationer, riksdagsledamöter och forskare medverkat. Imaj 1995 arrangerades i den s.k.Stockholmskonferensen om den politiska och juridiska statussom har i ett europeiskt perspektiv -bortom , där även EFCW ( European Forumfor Child Welfare) deltog.Konferensen antog en slutdeklaration om barns rättigheter.EU-parlamentet har i en resolution inför regeringskonferensenpekat på betydelsen av att prioritera barns och ungas rättigheter. En referens iFN:s barnkonvention borde kunna göras i artikel F2. I artikel 8 underavdelning VIII kan också barns och ungdomars rättigheter markeras. Det ärviktigt att skydda alla barn och ungdomar som lever i motdiskriminering. bör anta en gemensam deklaration omvikten av att implementeras. börgranska alla förslag till förordningar, direktiv och beslut utifrån deraskonsekvenser för barn. Kommissionen och ministerrådet bör utse en särskildbarnombudsman.Sysselsättning och tillväxtVänsterpartiet delar regeringens uppfattning attarbetslösheten är den största politiska utmaningen inom EU.Massarbetslösheten medför ett oerhört samhällsekonomisktslöseri, de sociala klyftorna ökar och den politiskademokratin försvagas. Vi är helt överens med regeringen omatt bör ge sysselsättningsfrågorna högsta prioritet vidregeringskonferensen. Däremot menar vi att regeringensstrategi för en s.k. sysselsättningsunion inte är trovärdig.Den massarbetslöshet som präglar flertalet länder inom EU är ett resultatdels av ekonomiska förändringar, dels av en alltmer konservativ ekonomiskpolitik. De västeuropeiska länderna har haft ensvag ekonomisk utveckling. Produktivitet och tillväxt har legat långt under1950- och 1960-talens nivåer och ekonomiernas inflationsbenägenhet harökat. Omvandlingen från äldre basindustrier till kunskapsintensivaindustrigrenar sker inte friktionsfritt. Tjänsteproduktionens expansion harskapat nya klyftor och finansieringssvårigheter. I flera länder har problemetmed stigande relativpriser på tjänster lösts genom oacceptabel socialdumpning. Stigande arbetslöshet och ökade löneklyftor har stimuleratframväxten av ur social synpunkt tvivelaktiga verksamheter i delar av denprivata tjänstesektorn, framför allt i de större städerna. Deltidsarbete,korttidsarbete och osäkra arbetsvillkor - s.k. atypiska jobb - har präglat dessaverksamheter. Det är i stor utsträckning kvinnor, invandrare och ungdomarsom hänvisas till dessa arbeten. Arbetsmarknaden blir alltmer tudelad i ensektor med fasta och trygga anställningsförhållanden och en växande sektormed otrygga och okvalificerade låglönejobb.De fackliga organisationerna har splittrats och försvagats. När socialaintressen för jämlikhet och rättvisa sätts på undantag snedfördelas tillväxten.En uthållig och stabil ekonomisk utveckling förutsätter enligt vänsterpartietsuppfattning en rättvisare fördelning av inkomster och kunskaper.De ekonomiska problemen har förstärkts av en konservativ ekonomiskpolitik . I flera länder övergav regeringarna ambitionerna attupprätthålla full sysselsättning och generell välfärd. Låg tillväxt och höginflation fick motivera en mer marknadsliberal och normbaserad ekonomiskpolitik. Den aktiva konjunkturpolitiken övergavs till fördel för en ensidiginriktning på inflationsbekämpning och budgetbalansering. Den politiskaomsvängningen har enligt uppfattning medförtstora realekonomiska kostnader och förvärrat arbetslöshetskrisen.Stagflationen blev inledningen till en ekonomisk-politisk kursändring sombl.a. inriktades på att banta välfärdssystemen rejält. Denna politik hardessutom drabbat kvinnor hårdare än män och förhindrat en sund utvecklingav välfärds- och trygghetssystem. I flera EU-länder har ersättningssystemenvid arbetslöshet förändrats kraftigt. Politiken har gått ut på att öka trycketpåde arbetslösa, skuldbelägga enskilda arbetslösa och förbättra"incitamentstrukturen", d.v.s. tvinga arbetslösa att acceptera låglönejobb.Problemen har förstärkts av att åtskilliga skuldsatta nationer ivärldssamfundet tvingats banta sin importefterfrågan för att klararäntebetalningar på sina lån, bl.a. p.g.a. trycket från IMF och Världsbanken.Den nya informationstekniken har också gett de internationellafinansmarknaderna allt större makt på de nationella politiska institutionernasbekostnad.