ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GK02So272 · 1996-10-07 00:00:00 — I förarbetena till ändringarna av hälso- och sjukvårdslagen(HSL) angående ledningsfrågorna m.m. i hälso- ochsjukvården (prop. 1995/96:176 samt 1995/96:SoU18)framhålls att de nya bestämmelserna om samlatledningsansvar under verksamhetschef innebär att formellaförutsättningar skapas för en väsentligt breddad rekryteringav ledare inom hälso- och sjukvården. Därmed förbättrasförutsättningarna för en hälso- och sjukvårdsverksamhet somtillgodoser de nödvändiga kraven på hög patientsäkerhet, godvårdkvalitet och kostnadseffektivitet i vårdarbetet.För att uppfylla dessa förutsättningar krävs också inom bl.a. denpsykiatriska vården att andra yrkesutövare än läkare skall kunna utses tillpatientansvariga behandlare.Skälet till detta är följande: Inom den somatiska vården bygger diagnostikoch behandling oftast på de medicinska vetenskaperna och utförs normalt avläkare eller t.ex. sjuksköterska.Inom barn- och ungdomspsykiatrin respektive vuxenpsykiatrin baserasminst lika ofta diagnostik och behandling på psykologisk vetenskap som påde medicinska vetenskaperna - och utförs vanligen av legitimerad psykolog. Idessa fall har en "patientansvarig läkare" ingen fortlöpande behandlings-kontakt - och har ej heller anledning att ha den.I propositionen (sid. 58) om ändringarna av 27 § HSL (SFS 1996:787)anges bl.a. att regeringen har för avsikt att uppdra åt attgenomföra en utvärdering av systemet med patientansvarig läkare. Vidareanges i propositionen att frågan om möjligheten att utse även andrayrkesutövare än läkare som patientansvariga bör övervägas i sammanhanget.Därvid bör enligt propositionen särskilt beaktas patientsäkerhetsaspekten isådan hälso- och sjukvårdsverksamhet som helt eller delvis bygger på annanvetenskap än den medicinska, t.ex. diagnostik, vård och behandling avpatienter utförd av psykolog inom psykiatrin.Det är angeläget att utvärdering kommer till ståndsamt att den genomförs med anlitande även av erforderlig psykologiskexpertis inom hälso- och sjukvården. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om möjligheten att utse även annan yrkesutövare än läkare sompatientansvarig legitimerad behandlare.
mot · GK02So281 · 1996-10-07 00:00:00 — Vi har fått en ny konsumentfråga i och med regeringensproposition /97:27 Läkemedelsförmåner ochläkemedelsförsörjning m.m.I dag förskriver läkaren medicin och vi lämnar in receptet till meden förhoppning om att bli friska fort. Vi betalar högst för detförsta läkemedlet samt högst för varje ytterligare föreskrivetläkemedel på samma recept. Dessa belopp har vi betalat oavsett hur mycketmer som preparaten verkligen kostar. Därför har patienterna heller inte ansettdet nödvändigt att fråga sin läkare efter det mest prisvärda alternativet ellerfrågat efter sådan medicin som inte är utprovad genom djurförsök.I propositionen regleras läkemedelsförmåner med ett högkostnadsskyddsom begränsar patientens läkemedelskostnader till 1 300 kronor.Patienten ska betala hela läkemedelskostnaden , avkostnaderna , av kostnaden mellan 1 201och samt därpå av kostnaderna mellan 2 801 och 3 800kronor. Läkemedel subventioneras helt.Reformen innebär att patienten förutom förhoppning om att bli frisk ocksåmåste ha en förhoppning om att ha fått den mest prisvärda medicinen.Patienter kommer också att vilja ha tillgång till mer saklig information.Jämförelser som bäst i test, jämförpriser per aktiv ingrediens kr/g eller kr/mloch informationer om vilka läkare som förskriver den billigaste medicinen ärsådant som kunden/patienten kommer att efterfråga.När man är sjuk känner man sig ofta inte helt på alerten för att kräva sinrätt till informationer av ovan nämnt slag. Därför måste vi ge förutsättningarför många att bedriva opinion på området. För att skapa förutsättningar förflera aktörer bör läkemedelstillverkarna avsätta en summa i en fond. Det kanvara x öre per förpackning som säljs eller x procentandel av försäljnings-summan i . Ur dessa fonder ska olika intresseorganisationer kunnasöka pengar för att i projektform kunna informera blivande och varandepatienter om vilka mediciner som är mest prisvärda, bäst ur miljösynpunkteller annat som intresserar patienter/kunder.Apoteken och framför allt läkemedelskommittéerna kommer att ha ett stortansvar för att kunna svara på patienters funderingar men de kommer inte atttillvarata deras konsumentintresse. Därför är det angeläget att även andraintressenter ges möjligheter till att driva frågor för att förbilligapatienternasläkemedelskostnader. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att verka för mer konsumentinflytande överläkemedelskostnaderna.
mot · GK02So282 · 1996-10-07 00:00:00 — En av våra i särklass giftigaste tungmetaller är kvicksilver.Idag samlar vi in kvicksilvertermometrar på grund avmiljörisker, men vad gör vi åt det kvicksilver vi fortfarandehar i våra tandlagningar? Även om vi har antagit en plan ochsatsat pengar för att ta hand om kvicksilvret finns det runtomkring oss. I TV-nyheterna beskrevs ett fynd på flera kilokvicksilver i ett utbytt avloppsrör från en gammaltandläkarmottagning i . Hur många kilon, kanfinnas i andra gamla avloppsledningar runt om i landet?Redan idag är många personer kvicksilverförgiftade genom amalgamet somanvänts att laga våra tänder med . Amalgam läcker ständigt kvick-silver genom korrosion, avnötning och avdunstning. Kvicksilverångorna tarsedan plats i våra kroppar och förorsakar svåra lidanden för många.Symptomen på kvicksilverförgiftning är i många fall svåra att diagnostiseraoch människor blir ibland klassade som hypokondriker.Mer tvärvetenskaplig forskning och samarbete behövs för att komma tillrätta med problemet. För att lättare kunna diagnostisera kvicksilverförgiftning bör läkare få merutbildning i tungmetalltoxikologi. Det krävs också en kontinuerlig fortbild-ning för att göra all sjukvårdspersonal observant på hur problemen kan yttrasig för att kunna hjälpa patienter med förgiftningssymptom på effektivastesätt.I har man inrättat en amalgamklinik. Det är ett gott initiativ, mendet räcker inte för alla som har problem. Fler kliniker eller liknandebehövs. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om forskning, samarbete och utbildning som underlättardiagnostisering av tungmetallförgiftning.
mot · GK02So288 · 1996-10-07 00:00:00 — har en av världens mest långtgående och bästadjurskyddslagstiftningar. Det borde avspeglas i vårbehandling av våra närmaste släktingar i djurriket, nämligenaporna.Varje år utnyttjas hundratals apor i djurförsök i . De flestaimporteras och genomlider svåra umbäranden under fångst, uppfödning ifångenskap och transporter, innan de kommer till och placeras påförsöksinstitutioner.I finns () med ett aphus byggt . Trots protester mot aphållningen under hålls fortfarandeflertalet apor i burar, antingen ensamma eller två och två i små burar idjurrum som ligger i gatu- eller källarplanet. Många rum saknar fönster ochdagsljus. används en del burar som håller måttet 60x60x160 cm.Det finns inga rastgårdar och aporna får inte heller mycket stimulans. Det ärinte ovanligt att aporna hålls på institutionerna i flera år.Statens jordbruksverk () har krävt att SMI ska förändraapornas utrymmen så att alla apor åtminstone har tillgång till dagsljus och attde ska ha burar som är . Till dessa förändringar harregeringen anslagit pengar. Enligt budgetpropositionen beräknas bygg-nationen vara färdig 1999. Dessa förändringar förändrar apornas situationnågot, men är inte tillräckliga för att aporna ska få ett acceptabelt liv ifångenskap.Aporna behöver betydligt bättre utrymmen än de krav som SJV ställt för attderas situation ska bli dräglig. Minimikrav för apor som hålls i fångenskapför att användas i experiment måste vara att förhållandena ska vara sådana attderas behov av stimulans, sociala kontakter med artfränder, motion, dagsljusoch frisk luft tillgodoses. Det innebär att gruppburar är nödvändiga liksomtillgång till rastgårdar, helst utomhus, där de kan röra sig fritt. De skaförsesmed "terapifoder" och lämplig inredning för att få erforderlig motion ochmental stimulans. Heltidsanställd utbildad personal ska finnas för att dagligenge aporna den tillsyn och stimulans som behövs. I den mån detta finns ärdet i mycket begränsad omfattning.Djuren bör komma från uppfödningar som uppfyller kraven, vilkadessutom ska vara självförsörjande med avelsdjur så att fångst av vilda djurinte blir nödvändig för att kunna bedriva avel. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om försöksapor.
mot · GK02So289 · 1996-10-07 00:00:00 — Tobaksrökning i gemensamma arbetslokaler är enarbetsmiljöfråga och i de flesta fall har man klarat ut frågorom rökning på arbetsplatsen så att såväl rökares som ickerökares intressen tillgodoses. När det gällergemensamhetslokaler av annan art t.ex. närings- ochdansställen ger " allmänna råd " vägledning om hur man skalllösa problemet med tobaksrökning. På många sådana ställenär rökning fortfarande tillåten, varför en del grupper såsomallergiker och andra som inte tål tobaksrök är utestängda.Målet med tobakslagen som trädde ikraft var attåstadkomma mesta möjliga rökfria lokaler, arbetsplatser och allmännamiljöer.Agenda 21-arbetet innebär också ett lokalt ansvar för att folkhälsofrågortas upp i de lokala handlingsprogram som alla lokala myndigheterrekommenderats att ta fram. Människors hälsa måste skyddas och främjas.Beslut gällande hälsovård, miljövård och samhällsekonomiska förhållandenmåste samordnas.Behov finns av ökad information om tobakslagen liksom en uppföljning avlagens tillämpning. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om tobakslagens tillämpning.
mot · GK02So3 · 1996-10-04 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:5 Forskning och samhälle De senaste årens förändringar i samhället har accentueratkunskapsbehov om våra trygghetssystem, försörjningsfrågor,arbetslöshet, socialtjänst m.m.Intresset och efterfrågan av forskningsresultat inom socialförsäkrings-området och näraliggande områden har ökat påtagligt . Itider med krympande resurser behövs analys och faktaunderlag som visar attinsatser och åtgärder får den optimala effekt som avsågs både i ett kort ochlångsiktigt perspektiv.Verksamhetsföreträdare har närmat sig forskarvärlden för att få till stånd ettömsesidigt utbyte vid projektverksamhet, metodutveckling, utvärderings-frågor m.m.I proposition 1996/97:5 Forskning och samhälle betonas de senaste årensstora satsningar på aktiv rehabilitering och att dessa satsningar skettsamtidigtsom arbetslösheten har ökat mycket kraftigt. Vidare betonas att forskning omrehabiliteringens villkor och effekter är mycket angelägen som underlag förställningstaganden till eventuella förändringar i systemen.Sjuk- och arbetsskadekommittén anser i sitt betänkande En allmän ochaktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering (SOU 1996:113) bl.a. att detbehövs forsknings- och utvecklingsinsatser som grund för en teoribildning ifråga om arbetsförmågebedömning och arbetslivsinriktad rehabilitering.Övergången mellan medicinska behandlingsinsatser och rehabiliterandeåtgärder rymmer många komplexa frågor liksom återgången till arbets-marknaden efter rehabilitering. Vi delar kommitténs uppfattning men villgärna se forskningen i ett vidare perspektiv. Det finns utredningar som visarattt genom samverkan, helhetssyn och öppen attityd har många människor ibehov av rehabilitering fått det stöd och den hjälp som behövts, trots att debefunnit sig i gränslandet mellan olika myndigheters ansvarsområden.Enligt förslag i propositionen avser regeringen att ge och i uppdrag att fördjupa analysenkring vilka forskningsbehov som är särskilt angelägna att prioritera ursamhällets och socialförsäkringsadministrationens perspektiv.Vi anser att med de stora satsningar som har skett och som sker inomrehabiliteringsområdet är det angeläget att initiera forskning inomdetta område. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om rehabilitering.
mot · GK02So402 · 1996-10-07 00:00:00 — Införandet av lagen om särskilt stöd och service - LSS - ochlagen om personlig assistans - - var den största ochviktigaste handikappreformen i . beslötsefter förslag från regeringen att reformen skulle försämras urde handikappades synpunkt vad beträffar tidsram för beslutom assistansersättning, definitionen av begreppet personligassistans och avgränsningen mellan statens ochkommunernas ansvar. Moderata samlingspartiet gick emotdessa försämringar då vi såg att de hotade reformens självaandemening och intentioner. Det syntes också ovärdigt attlägga en besparing om på de svagastegrupperna i samhället varför alternativ anvisades. Farhågornaatt besparingarna skulle drabba de handikappade avvisadesutan att man kunde redogöra för hur detta skulle kunnaundvikas. kan vi redan se hur de svagaste drabbas.De handikappades organisationer visar hur assistans i skola och dagligverksamhet tas bort för dem som har "särskilda skäl" enligt riksdagensbeslut. Assistansen i form av "påputtning", d.v.s. hjälp att ta initiativ, tasbortfrån de handikappade av försäkringskassorna trots socialdemokratiska löfteni debatten och trots att i sitt beslut tog bort ordet "praktisk" somregeringen använt i sin proposition om rätten till personlig assistans där"praktisk hjälp" anges som förutsättning. Denna ändring gjordes avriksdagen för att säkerställa assistans åt dem som behöver hjälp till initiativ.De handikappade säger: "skärs det grymt i vår livskvalitet" (ur öppet brevtill ledamöter om personlig assistans). Genom attförsäkringskassorna säger nej till den personligt valda assistansen i skola ochdaglig verksamhet uppstår det "hål" i assistansverksamheten som leder till entvångsdelkommunalisering av hjälpen. Hela tanken med självbestämmandeoch kontinuitet förfelas som en orimlig administrativ processskapats för att köpslå om och fördela timmarna. Den avsedda besparingenförsvinner i ett administrativt träsk.Det verkliga utfallet av Socialdemokraternas och förändringar avLSS och tycks ha blivit precis så hårt slående mot de handikappadesom vi fruktade och framhöll. Enligt vår mening måste de beslut som togsvid behandlingen av 1995/96:SoU15 "Vissa frågor om personlig assistans"rivas upp och den tidigare lagstiftningen återställas till dess det finnsunderlag för en seriös prövning av reformen. En sådan genomgripandereform som LSS och behöver verka innan en utvärdering kangöras på ett meningsfullt sätt vilket den sista tidens utveckling kraftigtbestyrkt. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om konsekvenserna av försämringarna av LSS- och LASS-lagstiftningen,2. att beslutar om återställande av LSS- och LASS-lagstiftningentill utformning i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GK02So404 · 1996-10-07 00:00:00 — har vi i vårt samhälle alltmer börjat fokusera påden stora gruppen pensionärer. Vi talar med uppskattning omderas kunskap och erfarenhet och vi börjar mer och merfundera på hur vi skall ta till vara den resurs som de utgör.Dessa unga äldre är utifrån sin ålder vitala både till kroppoch själ och med samhällets nyvunna insikt i deras värde,kommer de sannolikt att kunna leva ett rikt liv på äldre dar.Men jämsides med denna grupp har vi en alltmer växande grupp äldre imycket höga åldrar. Av de av befolkningen som äröver är cirka 400 000 , och denna andel kommer att kraftigtöka . Det är väl känt att åldersförändringaroch funktionsnedsättningar främst drabbar denna grupp. Demenssjukdomarnablir exempelvis allt vanligare i takt med allt högre åldrar. Dessa gamla talarvi emellertid mindre om och för.I slututvärdering av Ädelreformen () påtaladesbrister i bland annat sjukhemsvården, sådana som man redan i den förstautvärderingen pekat på. Brister i rehabilitering, tillgång till ansvarig läkarepåvarje sjukhem liksom den palliativa vården har alltså inte kunnat avhjälpas påett tillfredsställande sätt som den nya organisationen funnits.Kanske kan detta bland annat bero på att de människor som är drabbade, våramycket gamla, jämfört med andra utsatta grupper i samhället, exempelvisbarnen, inte har det stora utbud av organisationer och enskilda som för derastalan och som därmed skulle kunna få en ändring till stånd.De har heller inte en till skydd eller en motsvarighet till denstatliga barnombudsmannen som garant för sina intressen.Jag anser därför att dessa våra mycket gamla och sjuka, i likhet med barnenoch de handikappade, har behov av en statlig myndighet som kraftfullt kanbevaka och driva deras frågor. Detta behov blir alltmer akut mot bakgrund avden befolkningsutveckling vi har att se fram emot. Därför anser jag att enäldreombudsmannafunktion bör inrättas.En äldreombudsman skall vara talesman för de alltfler gamla i höga åldrarsom, ofta bokstavligt talat, inte själva kan göra sig hörda; de kroppsligt svårtsjuka, de som lider av demenssjukdom och alla andra utsatta äldre.En äldreombudsman skall påverka samhällets utveckling och uppbyggnad,ta initiativ i övergripande äldrefrågor, allt för att de speciella behov som denmycket gamla människan har skall kunna tillfredsställas på ett för hennevärdigt sätt. En äldreombudsman skall också vara opinionsbildare och arbetaför att en attitydförändring till åldrandet och därmed till våra äldre kommertill stånd.I takt med att vi i vårt samhälle får allt fler gamla i allt högre åldrar anserjag att det nu brådskar med införandet av den ombudsman, som skalltillvarata de äldres intressen. Därför bör regeringen låta utredabehovet och arbetsformerna för en sådan ombudsmannafunktion. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att utreda behovet och inrättandet av en statlig äldreombudsman.
mot · GK02So405 · 1996-10-07 00:00:00 — Äldres rätt att byta bostadsort - Det är som att vara asylsökande i sitt eget land, säger sonentill en 82-årig sjukhemsboende kvinna, som önskar flyttanärmare sin son men blivit förvägrad detta avkommunledningen i den nya staden. Det borde vara ensjälvklarhet att den valfrihet när det gäller bostadsort somomfattar alla oss andra i samhället, antingen vi är friska ellersjuka, också skulle gälla våra gamla. Det finns få saker påäldre dar som är så viktiga som närheten till dem man hållerav. Det kan inte vara kommunernas sak att bestämma var enmänniska skall tillbringa sin ålderdom.Det finns genom en överenskommelse mellankommunerna om denna rätt. Det har dock visat sig att denna överens-kommelse inte alltid fungerar. är orsaken av ekonomisk natur. Men detfinns även fall, som det ovan nämnda, där hemkommunen erbjudit sig att ståför kostnaderna, men där den nya kommunens socialnämnd trots detta sagtnej. Vi anser detta vara helt oacceptabelt.Denna fråga handlar ytterst om självbestämmande och människovärde -även för den som är mycket gammal och sjuk. Det är nu nödvändigt attskyndsamt fatta beslut som ytterligare understryker kommunernas skyldighetatt ta emot även en gammal vårdbehövande människa, som vill flytta för attexempelvis komma närmare barn och barnbarn. Vi anser att denna rätt föräldre skall skrivas in i den nya socialtjänstlagen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att äldres rätt att flytta mellan kommuner skall skrivas in isocialtjänstlagen.
mot · GK02So406 · 1996-10-07 00:00:00 — infördes Ädelreformen som gavkommunerna det samlade ansvaret för all äldrevård. Dockkom läkarna att fortsatt höra till landstingen. Effekterna avdetta blev att den fasta läkartillgången på många sjukhemminskade eller helt upphörde, eftersom man inte var klaröver hur man administrativt skulle lösa denna fråga. Denhusläkarlag som trädde i kraft bidrog intetill att lösa det uppkomna problemet, delvis därför atthusläkarreformen inte fanns med i beslutsunderlaget införÄdelreformen.I takt med de neddragningar i akutsjukvården i form av färre vårdplatseroch kortare vårdtider som den ekonomiska situationen ledde till, harkommunerna i äldreboendet fått ta hand om allt sjukare patienter. Somsituationen är kan sjukhemmet inte ses som ett äldreboende. Merpartenav de gamla som bor där är i behov av kvalificerad medicinsk vård. Ansvaretför denna vård vilar på den medicinskt ansvariga sköterskan. Många avdessa "Masar" har vittnat om det alltför tunga ansvar de då får bära.Avsaknaden av en för sjukhemmets samtliga patienter ansvarig läkare med enmedicinsk helhetssyn har gjort att kvaliteten i det medicinska omhänder-tagandet har försämrats, något som påtalats i samtligautvärderingar av Ädelreformen. Till detta kan läggas det faktum att utanansvarig läkare får inte den övriga vårdpersonalen den handledning,utbildning och det stöd i sitt löpande arbete, som är en förutsättning för engod verksamhet.När ovanstående brister framförts, har man varje gång hänvisat till att dettaär en fråga, som måste lösas av berörda parter, det vill säga kommun ochlandsting. Men kan i sin femte och sista utvärdering avÄdelreformen konstatera att så uppenbarligen ännu inte skett.Efter att ha lyssnat till dessa parter i den av den 23 maj 1996anordnade offentliga utfrågningen om äldrefrågor ställer jag mig tveksam tillhuruvida parterna själva förmår att nå en lösning i denna för patienter ochpersonal så viktiga fråga. En av parterna framhöll att det kanske behövdes enstörre tydlighet från statens sida om hur läkarnärvaron vid sjukhemmen iframtiden skulle garanteras.Jag tror alltså att tiden nu är mogen att på det sätt regeringen finnerlämpligast, måhända i yttersta fall via lagstiftning, säkerställa att god ochlikvärdig medicinsk vård till alla gamla på våra sjukhem ges genom att tillseatt det vid varje sjukhem finns en läkare med geriatrisk kompetens, som hardet medicinska helhetsansvaret för vårdplanering och tillsyn för sjukhemmetssamtliga patienter och därmed också det övergripande ansvaret förvårdpersonalens stöd och handledning. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om läkartillgången på sjukhemmen.
mot · GK02So407 · 1996-10-07 00:00:00 — Då och då rapporteras om kommuner som vägrat äldremedborgare som vårdas på kommunalt sjukhem eller harplats i gruppboende och som vill komma närmare sina barneller andra närstående, att flytta från sin kommun till denkommun där deras anhöriga bor. Att en sådan vägran ärotillständig, inhuman och ovärdig ett kultursamhälle, äralldeles uppenbart.Självklart skall en kommun som får en framställan från en äldre människaom att få bosätta sig i kommunen med motivet att vederbörande då kan varanärmare t.ex. sina barn åläggas en skyldighet att villfara en sådan framställan.Även om man har stor respekt för den kommunala självbestämmanderättensynes de senast aktuella fallen där kommuner vägrat äldre vårdbehövandemänniskor denna rätt, påkalla behovet av en lagfäst skyldighet för kommuneratt ordna denna service. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om rätten att välja sjukhem eller gruppboende.