mot · GK02K801 · 1996-10-07 00:00:00 — Kyrkan och solidariteten med de svaga Den svenska ekonomin är på rätt väg. Låg inflation,sjunkande räntor och minskande underskott i vårt samladeutbyte med utlandet är onekligen resultatet av enmålmedveten och i flera avseenden framgångsrik politik.Denna politik har dock haft sitt pris. Den högaarbetslösheten, som delvis utgör baksidan av en låg inflation,är oacceptabelt hög. Inkomstklyftorna i det svenskasamhället har ökat. Trots vissa lättnader i statensekonomiska relationer med kommuner och landstingkommer kommun- och landstingssektorn att utsättas för storapåfrestningar . Prognoserna pekar påett minskat skatteunderlag för såväl kommuner somlandsting. Det kärva ekonomiska läget för hela denkommunala sektorn har på många håll inneburitnedskärningar med åtföljande försämringar av sjukvård,äldreomsorg, barnomsorg och skola.Hela det svenska samhället måste mot denna bakgrund nu mobiliseras föratt undvika ytterligare inskränkningar i de verksamheter som berör våra barnoch gamla. På samma sätt som höginkomsttagaren avstår en större del av sinlön till det gemensamma folkhushållet än låginkomsttagaren är det rimligt attde verksamheter inom samhällsgemenskapen som förfogar över storatillgångar och en stark ekonomi lämnar ett större bidrag till saneringen avstatens finanser och den gemensamma välfärden. En sådan verksamhet ärSvenska kyrkan. "Bären varandras bördor"I ett brev från biskopar om rättfärdighet och moral iglobal ekonomi ("Rika och fattiga"), "jubelåret" 1993 bekräftas i fleraavsnitt denna kyrkans starka ställning. "tillhör den rikadelen av världen. Kyrkan i vårt land är en kropp med många lemmar för attbära varandras bördor. förvaltar mycket pengar och fastegendom av olika slag. Obalansen mellan de fattigas och de rikas livsvillkorhar varit ett ständigt problem. Mot den har kyrkan fört en hård kamp. Iblandhar det dock bara blivit svekfull tystnad. Målet är att låta alla få plats vidlivets måltidsbord. Då kan gemenskap byggas upp. Folk och nationer kannärmas till varandra istället för att klyftorna mellan dem som får del av livetsgoda och dem som inte får det fördjupas. "De svenska kyrkokommunernas inklusive stiftssamfälligheternas samladenettoförmögenhet (tillgångar minus skulder) uppgick till drygt21 000 miljoner (21 miljarder) kronor. Resultatet efter skatteintäkter ochfinansnetto har visserligen minskat, medan däremot rörelsekapitalet harförstärkts. Därtill skall läggas externa inkomster som för kyrkokommuneroch stiftssamfälligheterna uppgår till sammanlagt 11 846 miljonerkronor (11,8 miljarder).I prop. 1994/95:25 (bet. 1994/95:FiU1) uttalade regeringen att även dekyrkliga kommunerna bör bidra till saneringen av statens finanser. Så harockså i begränsad utsträckning skett genom att kyrkan lämnat vissa bidrag tillatt finansiera statens kostnader för uppbörden av församlingsskatt genom ettårligt avdrag på skatteinkomsterna.Mot bakgrund av kyrkokommunernas och stiftssamfälligheternas samladesolida förmögenhetsställning talar ekonomiska såväl som sociala ochmoraliska skäl för att kyrkan bör lämna ett större bidrag till dengemensamma samhällssolidariteten riktad särskilt mot de mest utsattagrupperna i det svenska samhället.Ett mycket starkt stöd för åtgärder av det här slaget återfinns också ikyrkans eget rättesnöre - . Man kan sålunda peka på liknelsen om denbarmhärtige samariten (10:30). Än mer påtagligt och gripbart blirbudskapet i 6:19 som lyder: "Samla inte skatter på jorden där maskoch mal förstör och tjuvar bryter sig in och stjäl. Samla skatter i himlen, därvarken mal eller mask förstör och inga tjuvar bryter sig in och stjäl. Ty därdin skatt är, där kommer också ditt hjärta att vara", eller "Sälj vad du ägeroch ge åt de fattiga" (12:33).Mot ovanstående bakgrund föreslår jag att regeringen tar ett initiativ för attåstadkomma någon form av socialt kontrakt med kyrkan, innebärande attdenna med hänsyn till de ekonomiska och sociala omständigheterna främstinom kommuner och landsting lämnar ett ekonomiskt bidrag till degemensamma och underförsörjda verksamheterna inom vård- ochomsorgssektorn. Ett sådant bidrag skulle kunna kallas "samaritbidragtionde" för att anknyta till välkända kyrkliga traditioner i solidaritetenstjänst. Dagens hemsamaritverksamhet är för övrigt på grund av en kärvekonomisk verklighet hårt beskuren i många av landets kommuner. Enåtgärd som i detta sammanhang också borde kunna prövas är införande av ensärskild fastighetsskatt på kyrkans egendom. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ekonomiska bidrag från kyrkan till den gemensamma socialavälfärden.