mot · GK02Fi406 · 1996-10-07 00:00:00 — En väl utbyggd och uthållig välfärdspolitik kräverförhållandevis höga skatter. Rättvis fördelning avnödvändiga uppoffringar är av avgörande betydelse för attkunna vinna förståelse för en kärv ekonomisk politik hos degrupper i samhället som på grund av minskade ersättningar isocialförsäkrings- systemet tvingas dra ner på en ofta redanhårt ansträngd levnadsstandard. Utan att ifrågasättaambitionerna bakom 1990/stora skattereform kan ändåkonstateras att skattepolitiken knappast utnyttjats på ettoptimalt sätt för att åstadkomma en eftersträvad fördelningav bördorna.KUSK (av skattereformen) konstaterar attskattesystemet blivit enklare och mera robust och att andelen "nolltaxerare"och lågredovisare minskat, särskilt bland höginkomsttagarna, som kraftigtreducerat sina skulder. tyder olika analyser genomförda av SCBoch fackföreningsrörelsen på att reformen delvis satts ur spel både vad gällerlikformighet och neutralitet. I studien , hävdar LO att klyftan mellan höginkomsttagare och lägreinkomsttagare ökat starkt. Detta förhållande gäller såväl inkomstförhållandenföre skatt som efter skatt. Analyser visar också att skattesystemetsutjämnande effekt sjunkit kraftigt mellan 1988 och 1993.I bilaga 4 till regeringens proposition 1996/97:1 "Förslag till statsbudget,finansplan m.m." visar fördelningspolitiska analyser bl.a. att inkomst-klyftorna ökat och . Antalet hushållmed hög ekonomisk standard har ökat, även under den ekonomiska krisen1991-1994. hade de välbeställda hushållen i Sverigeungefär två och en halv gång så hög standard som de ekonomiskt svagahushållen. hade denna skillnad ökat till tre gånger,d.v.s. klyftan mellan de välbeställda och de sämst lottade hade ökat med hela20 %!KUSK slår också fast att skattereformen var underfinansierad med ungefär35 miljarder 1991-93, att den sannolikt markant påverkade hushålls-sparandets inriktning från realt till finansiellt sparande, samt att hushållenmed de högsta inkomsterna och högre tjänstemän överkompenserats.Minskade skatteinkomster har med andra ord utgjort en inte oväsentlig del avunderskotten i statens budget, underskott som i sin tur framtvingat inteobetydliga nedskärningar i det sociala trygghetssystemet. Den bland vissaekonomer och politiker omhuldade teorin att skattesänkningar är dynamiskaoch självfinansierande tycks alltså ordentligt ha kommit på skam. En annanslutsats som ligger nära till hands är att skattekvotens storlek inte påverkartillväxten. Ett lysande exempel på detta är , som haft en tillväxt på3,med en lika hög skattekvot och en skarpare progressivitet än i detsvenska skattesystemet. En inte alltför djärv konklusion blir också attkombinationen inkomstbortfallsprincipen och arbetslinjen verksamt bidragittill att inte fått negativa effekter av höga skatter.Regressiva egenavgifterEn avgörande svaghet i de fördelningspolitiska analyserna avskattepolitiken är att införandet av s.k. egenavgifter intebeaktats. Avdragsgilla egenavgifter utgår nu tillsjukförsäkringen. Avsikten är att dessa egenavgifter skalluppgå till av lönesumman 1998. infördesdärutöver en pensionsavgift på . I en uppgörelse mellande fyra borgerliga partierna och socialdemokraterna om ettreformerat pensionssystem ingår att halva avgiften (9,)skall tas ut som egenavgift eller i vart fall inte tas ut över detinkomsttak (7,5 basbelopp) som ger rätt till pension.Egenavgifter har införts i syfte att tydliggöra sambandet mellan förmån ochkostnad i socialförsäkringssystemet. Däremot tycks de onekligen mycketnegativa fördelningseffekterna ha förbisetts. Den internationellt välkände ochrespekterade amerikanske ekonomen konstaterar i sin senastebok bl.a. följande: "En övergång från inkomstskatt tillsociala avgifter tenderar alltid att höja skatterna för låg- ochmedelinkomstfamiljer och att sänka dem för de rika. "Detta är uppenbarligen också vad som håller på att ske i . Genomatt egenavgifterna är avdragsgilla vid beskattningen men bara tas upp till etttak på 7,5 basbelopp (ca ), uppstår en omvänd fördelnings-effekt. Egenavgifterna är i själva verket regressiva, d.v.s. höginkomsttagarenbetalar själv en mindre del av sin egenavgift än låginkomsttagaren.Regeringen tycks vara medveten om problemet. I ett frågesvar i riksdagenkonstaterade sålunda f. biträdande socialministern atthöginkomsttagare med inkomster över 7,5 basbelopp betalar en mindre andelav sin inkomst i egenavgift än vad motsvarande arbetsgivaravgift skullemedföra. Statsrådet aviserade att regeringen kommer att se överden allmänna sjukförsäkringsavgiften. En sådan översyn har ännu intekommit till stånd.Grunddragen i 1990/skattereform är väl värda att värna. Men en sågenomgripande reform kräver också en omsorgsfull "eftervård". Någongenerell höjning av det samlade skatteuttaget torde knappast vara lösningenpå ekonomiska problem. Inte ens en "brandskattning" avhöginkomsttagarna skulle lämna något väsentligt bidrag till saneringen avlandets finanser. Däremot finns det starka skäl att förbättra den fördelnings-politiska träffsäkerheten och rättvisan i skattesystemet.De uteblivna dynamiska effekterna av skattereformen, den inte ogrundademisstanken att reformen gynnat högre inkomsttagare på lägre inkomsttagaresbekostnad, att reformen blev underfinansierad samt den orättvisafördelningsprofilen i egenavgifterna utgör sammantaget en väl grundadanledning till en justering av skatteystemet i syfte att åstadkomma en merasolidarisk fördelning av skatteuttaget. Ett minimikrav bör då också vara attdet utjämnande inslaget i skattesystemet inte understiger den progressivitetsom uppnås genom den nuvarande värnskatten.Eftersom någon särskild utvärdering av de allmänna egenavgifterna inteingick i KUSK:s uppdrag, men de negativa fördelningseffekterna av dessaredan är väl kända och bekräftade av regeringen, bör åtgärder för attundanröja dessa effekter vidtagas. Den rimliga fördelningen bör varaatt sjuk-, arbetsskade- och arbetslöshetsförsäkringen i alltväsentligt finansieras med progressiva skatter och arbetsgivaravgifter ochframtidens pensioner med arbetsgivaravgifter. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en skyndsam revidering av skattesy- stemet i syfte attåstadkomma ökad fördelningspolitisk rättvisa,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att undanröja de negativa fördelningseffekterna avegenavgifterna.