mot · GK02Fi204 · 1996-10-07 00:00:00 — SammanfattningStrukturella förändringar krävsDe övergripande målen för den ekonomiska politiken skallvara att skapa förutsättningar för snabb tillväxt, en kraftigökning av antalet nya arbetstillfällen och en godreallöneutveckling. Skall dessa mål kunna uppfyllas, så attmassarbetslösheten elimineras och inte längre halkarefter den ekonomiska utvecklingen i övriga industriländer,krävs en genomgripande omläggning av den ekonomiskapolitiken. Dagens ekonomiska problem är strukturella ochkan inte lösas utan omfattande strukturförändringar. Detmedger regeringen i budgetpropositionen utan att någraansatser till nödvändiga reformer kan skönjas.Budgetpropositionen är en kapitulationsakt. Regeringen står nu ännulängre från målet att halvera den öppna arbetslösheten än ivåras. Arbetslösheten har snarare stigit än sjunkit trots mer gynnsammaekonomiska förhållanden än förutsett. Endast med mycket optimistiskatillväxtantaganden kommer den öppna arbetslösheten att kunna halveras år 2000.Regeringen skriver själv i finansplanen att det kommer att krävas "fortsattastrukturella förändringar för att förbättra ekonomins sätt att fungera. Viktigabeslut måste fattas rörande bl.a. lönebildningen, arbetsmarknaden,energipolitiken, pensionssystemet och den offentliga sektorn." Ändå läggerden inte fram förslag på några av dessa områden. Den säger inte ens vad sombehöver göras och när det skall ske. Utformningen av det framtidapensionssystemet har senarelagts och omvandlingen av den kommunalasektorn har försenats genom uppskovet med balanskravet för kommunerna,vilket ger dåligt incitament att rationalisera verksamheten. Lönebildningensproblem har hänvisats till arbetsmarknadens parter att lösa, liksom mangjorde med arbetsrätten utan resultat.Regeringen har uppenbarligen inte förmågan att på samma gång sanerastatsfinanserna och skapa goda förutsättningar för tillväxt och nya jobb.Utformningen av saneringsprogrammet, som till övervägande delen består avskattehöjningar i stället för av utgiftsminskningar, har dessutom ytterligareförvärrat det långsiktiga tillväxtproblemet. De höga skatterna på arbete ochkapitalbildning försvagar tillväxtpotentialen men gör dessutom att dentillväxt som ändå sker i den privata sektorn är föga arbetsintensiv. Sverigelider av "job-less growth" och har egentligen gjort det länge, även om dettafaktum skymts av en politiskt framkommenderad sysselsättning i denoffentliga sektorn.Regeringens ambition att skapa ett permanent överskott i de offentligafinanserna förvärrar den långsiktiga situationen. Detta mål innebär ingetannat än en överbeskattning och socialisering av sparandet. Ett överdrivetoffentligt sparande minskar hushållens incitament att spara själva för attgardera sig för eventuella framtida inkomstbortfall. Därmed försvagas dettotala sparandet vilket försvårar företagens kapitalförsörjning. Det är bakväntatt som regeringen vilja skapa permanenta överskott för att minska deoffentliga finansernas konjunkturkänslighet. Det är bättre att angripaproblemets orsak, nämligen den offentliga sektorns storlek. En överflyttningav verksamhet och finansiering från offentlig till privat sektor skulle förutomatt öka stabiliteten medföra ett lägre skattetryck och en potentiellt högretillväxt.Regeringens politik ger svagekonomisk utvecklingSvensk ekonomi har i viss mån utvecklats bättre än vad båderegeringen och vi förutspådde . Det gäller framför alltden finansiella delen av ekonomin. harreviderat ned statens upplåningsbehov , framför alltsom en följd av större skatteintäkter än väntat. Å andra sidanväntas skatteintäkterna bli lägre . Räntorna ochinflationen har sjunkit, och kronan har stärkts. Även denreala ekonomin har i viss mån utvecklats bättre än förutspått,då tillväxten blev högre än väntat under årets första hälft.Arbetslösheten har dock fortsatt att öka. Regeringensprognos på en tillväxt på och 2,3 procentnästa år kan komma att infrias. Det är dock risk för att denprivata konsumtionen och framför allt exporten blir svagareän i regeringens bedömning vilket skulle dämpa den totalatillväxten.Om utsikterna för svensk ekonomi nu ser något bättre ut på kort sikt är deoförändrat svaga i ett längre perspektiv. I regeringens basalternativ, som ärdet realistiska utfallet av dess politik, ligger tillväxten på omkring2,1997-1999 för att falla tillbaka till sin trend på år2000. Med denna tillväxtbana skulle den öppna arbetslösheten uppgå till 5,7och den totala till år 2000.Endast i det s.k. högtillväxtalternativ som förutsätter ännu ej redovisadeåtgärder uppnås regeringens begränsade mål om en öppen arbetslöshet . Mot bakgrund av att arbetslösheten ökat , trotsen bättre tillväxt än väntat, kommer regeringen nu fram till att det för atthalvera arbetslösheten krävs en ännu snabbare tillväxt än vad mankalkylerade med . Dess mål är med andra ord ännu mer avlägset än förett halvår sedan. För att högtillväxtalternativet skall kunna förverkligaskrävs,enligt regeringen, en väl fungerande arbetsmarknad, inklusive en icke-inflationistisk lönebildning. Det krävs också en avreglering avarbetsmarknaden och en mer individuell lönesättning. Det är även uppenbartatt detta scenario förutsätter strukturella förändringar i form avskattesänkningar på arbete, kunskap och företagande, så att det lönar sigbättre att arbeta samt investera i utbildning och nytt kapital. Regeringenaviserar emellertid inga som helst förändringar i den riktningen. Tvärtom gårdess politik i många avseenden i fel riktning.Moderat ekonomisk politikFör att uppnå en snabb ekonomisk tillväxt, en kraftig ökningav antalet arbetstillfällen och en god reallöneutveckling krävsen, i bred bemärkelse, ny ekonomisk politik som leder tillstabilitet, ökar friheten och stärker incitamenten till arbeteoch förkovran, en politik som främjar privat ägande, friföretagsamhet och konkurrens.Stabila offentliga finanser och ett stabilt penningvärde är grundläggandeför företags och privatpersoners möjligheter att planera sin framtid.Statsfinansiell obalans och snabb inflation leder till höga räntor, enineffektivekonomi och godtyckliga omfördelningar i samhället. Vår målsättning är attde offentliga finanserna skall vara i balans över konjunkturcykeln och att detstabila penningvärdet skall säkras genom en oberoende riksbank och ettdeltagande i det europeiska valutasamarbetet.Stabila offentliga finanser motverkas av en stor offentlig sektor som iSverige. Storleken har gjort den till en koloss på lerfötter -konjunkturkänslig och destabiliserande för ekonomin i övrigt.Den politiska sektorns inflytande måste i stället minskas för att beredautrymme för privat verksamhet och individuellt ansvar. Överflyttning avkommunal verksamhet till privat regi samt avregleringar ochskattesänkningar för företagande är förutsättningar för att vi skall få ökadkonkurrens, fler och växande företag och därmed fler nya arbetstillfällen.Genom kraftiga skattesänkningar på arbete med tyngdpunkt på låg- ochmedelinkomsttagare minskar bidragsberoendet som individensfrihet och ansvar att forma sitt eget liv ökar. Det skall löna sig att arbetaochman skall kunna leva på sin lön. Utbildning och kompetens måste premierasom skall kunna konkurrera på en världsmarknad som är i ständigutveckling.Det innebär att vi måste tillåta en betydligt mer individuell lönesättning äni dag. Möjligheten att teckna individuella avtal måste öka - både vad gällerlön och arbetsvillkor i övrigt. Dagens internationellt integreradearbetsmarknad kräver betydligt mer flexibla regler än gårdagens. Det ärmöjligheten till flexibla lösningar som kommer att skapa störretrygghet i form av ett ökat antal arbetstillfällen.Slutligen är en tryggad energiförsörjning en förutsättning för att företagoch hushåll skall kunna planera för sin framtid. En förtida avveckling avkärnkraften skulle få mycket allvarliga följder för tillväxten och uppkomstenav nya arbetstillfällen men även för miljön.Vår budgetstrategiVår budgetstrategi syftar till att stärka förutsättningarna förgod tillväxt och för hushållens sociala trygghet. Vi genomfören långtgående växling från subventioner och bidrag tillskattesänkningar för de breda grupperna av låg- ochmedelinkomsttagare. sänks skatter för företagandevilket ger väsentligt bättre förutsättningar för tillväxt och nyajobb.Vi värnar de grupper av människor som är mest utsatta och som har små,eller inga möjligheter alls, att påverka sin egen situation. Därför avvisar viregeringens förslag till besparingar på änkepensioner och bostadstillägg tillpensionärer, vilka direkt drabbar pensionärer utan eller med låg ATP. Vi harvidare sagt nej till besparingar på assistansersättning till handikappade. Denhalvering av barnpensionerna som regeringen planerade har dragits tillbakaefter vår kritik.Våra besparingar inriktas på områden där det finns möjligheter förmänniskor att, genom egna insatser och genom de skattesänkningar viföreslår, förbättra den egna situationen. Stöd och bidrag skall inriktas på atthjälpa människor när de akut och drabbas av oförutseddahändelser som arbetslöshet och sjukdom. Men de får inte leda till attmänniskor på grund av regleringar eller avsaknaden av incitament fastnar ibidragsberoende.Besparingar genomförs genom en bibehållen 75-procentig ersättningsnivåinom socialförsäkringssystemen och arbetslöshetsförsäkringen, samtinförande av ytterligare en karensdag. Arbetslöshetsförsäkringen görs allmänsamtidigt som kvalificeringsreglerna skärps och en bortre parentes på300 dagar införs.I stället för regeringens neddragningar av pensionerna föreslås att debesparingar som ändå är nödvändiga genomförs på så sätt att de höjer denfaktiska pensionsåldern.Utgiftsminskningar sker också genom minskade företagsstöd, minskadebidrag till organisationer och politiska partier, en snabbare avveckling avbostadssubventionerna, en lägre nivå på infrastrukturinvesteringarna ochbesparingar inom den statliga administrationen.Samhällets grundläggande funktioner som till exempel polis, rättsväsendeoch försvar erhåller i vårt alternativ ökade anslag i förhållande till vadregeringen föreslår.Vår budget syftar till balans i statens finanser, men också till balans mellanprivat och offentlig sektor. Därför föreslår vi utgiftsminskningar iförhållande till regeringens förslag som uppgår till 42, 55 respektive70 miljarder kronor för de kommande tre budgetåren. De skapar utrymme föromfattande skattesänkningar på i första hand arbete och företagande somunder dessa år uppgår till 37, 50 respektive . Våra förslagger sammantagna en budget som är starkare änregeringens förslag för vartdera av de kommande tre budgetåren.Med de av oss föreslagna förändringarna kan taket för statens utgiftersänkas till 671, 651 respektive ,vilket i förhållande till de av fastställda taken ligger 52, 69respektive lägre. Detta innebär att vi för helatreårsperioden vidhåller den nivå för utgiftstaken som vi föreslog i våras.Taket höjs dock med , medan taket sänksmed en miljard kronor.Långsiktiga effekter av den moderatapolitikenEn omläggning av politiken på det sätt vi föreslår skulle efterhand få positiva effekter för tillväxt, sysselsättning ochoffentliga finanser. Vi har dock inte räknat oss några sådanaeffekter till godo vid utformningen av det moderatabudgetalternativet, eftersom de inte kan intecknas förrän deuppstår.Vid sidan av budgetalternativet redovisar vi dock räkneexempel som geren bild av vad den omläggning av politiken som vi föreslår skulle kunna geför effekter. Den genomsnittliga årliga tillväxten blir ochytterligare 35 000 nya jobb skulle kunna skapas jämfört med iregeringens baskalkyl. Då skulle arbetslösheten vara drygt 3 procentenheterlägre än i regeringens baskalkyl . Vi räknar även med atträntemarginalen gentemot skall elimineras från och med 1999genom ett svenskt deltagande i . Dessa tre faktorer skulle leda till ökadeskatteintäkter och lägre offentliga utgifter vilket skapar utrymme för attsuccessivt sänka skatteuttaget - utöver vad som föreslagits i motionen - medomkring - per hushåll i genomsnittfram till år 2001.Svag utveckling under ettkvartssekelSverige har halkat efter1970 räknades som ett av de tre rikaste länderna ivärlden. hade störst bruttonationalprodukt räknatper invånare och därnäst kom och . Luxemburgfanns på fjärde plats. har halkat ned delad 16:e plats bland 24 medlemsländer, medande tre övriga ligger kvar i toppen.Under 1970- och 1980-talen var tillväxttakten närmare en procentenhetlägre i än i övriga . Detta har givetvis påverkat de svenskamedborgarnas relativa levnadsstandard. 1994 hamnar den svenskeindustriarbetaren, med i årslön, på 17:e plats i en jämförelseav köpkraftskorrigerad nettolön utförd av Ekonomifakta. Den schweiziskeindustriarbetaren har, med , högst nettolön och därefter denamerikanske med . Främst bland övriga europeiska länder,förutom , ligger med en nettolön på 167 000kronor, med och med 155 000 kronor.Vägen in i krisenAtt trots goda förutsättningar halkat efter jämförbaraländer har inte varit ödesbestämt. Det är tvärtom resultatet avett ekonomisk-politiska misstag.Från slutet av 1960-talet kom utveckling att avvika från den iandra jämförbara länder. Den offentliga sektorn expanderade snabbt när detgällde omfattningen av såväl olika transfereringssystem som den offentligaverksamheten i sig. Som en följd steg skatterna mycket kraftigt från av BNP . Det inbyggdautgiftstrycket var emellertid så starkt att inte ens rekordhöga skatterräckte till för att finansiera åtagandena. Redan från början av 1970-taletökade det statliga budgetunderskottet trendmässigt.Höga kompensationsnivåer och obefintliga självrisker i inkomst-försäkringarna bidrog till ökad frånvaro och därmed minskad produktivitet.Subventionerna till bostadsbyggandet medförde i kombination med demånga regleringarna att det blev allt dyrare att producera bostäder.Kollektiviseringen och bristen på konkurrens inom den offentliga sektornledde till ökade kostnader och sämre kvalitet. En ytterligare negativ effekt avden offentliga expansionen var att de resurser som stod till buds förutbyggnad av näringslivet begränsades.De höga skatterna skadade i sig ekonomins sätt att fungera genom attmedborgarnas valfrihet och därmed mångfalden begränsades. Till detta komen skattestruktur som kom att kallas pervers. För mångaheltidsarbetande var marginalskatten eller mer. Det minskadeintresset för arbete, sparande och företagande. De höga marginalskatternaledde till att många tog stora lån eftersom ränteutgifterna var avdragsgilla.När det lånade kapitalet placerades i tillgångar, t.ex. småhus, varsvärdestegring beskattades väsentligt lägre skapades möjligheter till storavinster.Företagsbeskattningen utformades också på ett sätt som skadadeekonomin. Den formella bolagsskattesatsen var hög men kombinerades medgenerösa avskrivningsregler och möjligheter att sätta av till investerings-fonder. Det gjorde att vinstmedel som stannade kvar i bolaget blev föremålför en väsentligt lägre beskattning, vilket försvårade möjligheterna att dela utvinsterna till ägarna som i sin tur skulle ha kunnat investera dem i nyaföretag och i nya branscher. Inlåsningseffekterna accentuerades avdubbelbeskattningen som innebar en beskattning av aktieutdelning påuppemot . De höga skatterna i kombination med regleringar avallehanda slag bidrog till att försvaga tillväxten i den svenska ekonomin.I början av 1970-talet förvärrades de svenska ekonomiska problemen,liksom övriga industriländers, genom den första oljekrisen. Den s.k.överbryggningspolitiken - i form av en expansiv finans- och penningpolitik- och Haga-uppgörelserna - som bl.a. innehöll höjda arbetsgivaravgifter -förvärrade strukturproblemen. Den borgerliga regering som övertogregeringsansvaret lyckades inte helt frigöra sig från desocialdemokratiska problemformuleringarna. Genom upprepade deval-veringar försökte man återställa den konkurrenskraft som försvagats avlöneinflationen som arbetsgivaravgiftshöjningarna togs tillbaka iviss utsträckning. Av sysselsättningsskäl inleddes en industristödspolitik somkostade mycket och som konserverade strukturer vilka behövde förnyas. Denbegynnande omprövning som trots allt kunde skönjas i början av 1980-taletvändes till sin motsats efter det socialdemokratiska segervalet 1982.Den nya regeringen genomförde fyra vallöften som ökade de offentligautgifterna som skatterna höjdes ytterligare. Man lanserade också"den tredje vägens ekonomiska politik". Den innehöll egentligen ingentingannat än den stora devalveringen 1982. Denna följdes inte upp med åtgärdersom skulle ha kunnat ge positiva effekter och den försämrade dessutomomvandlingstrycket i svensk ekonomi. Lönekostnaderna fortsatte att ökakraftigt . Överhettningen skymde symptomen påSveriges stora problem. De strukturella budgetunderskott som Sverigesannolikt haft doldes bland annat av att denprivata konsumtionen översteg de disponibla inkomsterna.Denna utveckling var självfallet ohållbar. När spekulationsbubblanpunkterades blottlades också de grundläggandeproblemen. Konkurrenskraften hade urholkats så mycket attdevalveringseffekterna hade ätits upp. De hastiga krispaket somden socialdemokratiska regeringen sydde ihop visade sig varamisslyckade. Kronans anknytning till den europeiska monetära enheten,ECU, skedde till en växelkurs som var orealistiskt hög. Somframgår av Diagram 1 kom till vägs ände dåekonomin i det närmaste kollapsade.Diagram 1"Vändpunkten"Under valrörelsen målade den dåvarandesocialdemokratiska finansministern upp enbild av den svenska ekonomin som nära vändpunkten. Deborgerliga partierna, som övertog regeringsansvaret i oktober1991, hade en mer realistisk uppfattning om de storasvårigheter som skulle prägla . Fallet iekonomin blev dock både brantare och djupare än någonhade kunnat föreställa sig, bl.a. som en följd av krisen i denfinansiella sektorn.Den borgerliga regeringens politik syftade till att öka den långsiktigatillväxttakten genom strukturella förbättringar av ekonomins funktionssätt.Den offentliga sektorn reformerades och ett antal förändringar som ökadevalfriheten och därmed konkurrensen och effektiviteten genomfördes.Genom lägre kompensationsnivåer och lägre självrisker i socialförsäkring-arna minskade frånvaron dramatiskt vilket bidrog till en kraftig produktivi-tetsförbättring. ökade emellertid arbetslösheten på kort sikteftersom den s.k. friskfrånvaron i stort sett försvann.På skatteområdet genomfördes ett antal reformer som syftade till ettförbättrat näringsklimat. Skatten på arbetande kapital slopades omedelbartoch överbeskattningen av egenföretagare och handelsbolag eliminerades istort sett. Dubbelbeskattningen av utdelade och kvarhållna vinster ibolagssektorn slopades som bolagsbeskattningen förenklades. Dennödvändiga avregleringen av arbetsmarknaden inleddes genom förenklingarav arbetsrätten. Arbetsgivaravgifterna sänktes som en följd av en uppgörelsemed Socialdemokraterna hösten 1992.Parallellt med arbetet på långsiktiga och strukturella reformer hanteradesde stora akuta problemen i form av krisen i den finansiella sektorn och detexploderande budgetunderskottet. Stabiliteten i betalningssystemet bevaradesgenom bland annat en generell garanti till insättare och fordringsägare ibanksystemet.Under perioden 1991-1994 genomfördes omfattande besparingar i deoffentliga utgifterna. Som framgår av nedanstående sammanställninggenomfördes budgetförstärkningar på drygt 90 miljarder kronor.Tabell 1Den borgerliga regeringens budgetförstärkningarBudgetår92/9393/9494/95Full effektHöstprop 1991 och BP 199211,313,215,115,1KP 19921,13,5513,8Höstprop. 19927,221,826,524,9BP 199312,514,817,4BP 19949,819,5Summa beslutade budgetförstärkningar19,65171,290,7Förstärkta saneringsplanen KP 199480Summa beslutade och föreslagnabudgetförstärkningar19,65171,2170,7Trots samverkan med den socialdemokratiska oppositionenvisade det sig omöjligt att behålla den fasta växelkursen. Imitten av tilläts kronan flyta. Det ledde efter hand mycket kraftig depreciering som naturligtvisytterligare stärkte konkurrenskraften. Reformerna av denoffentliga sektorn och transfereringssystemen hade somtidigare nämnts bidragit till en kraftigproduktivitetsutveckling och dessutom hadearbetsgivaravgifterna sänkts. Det bidrog till att svenskekonomi vände uppåt /hösten 1993.Skattehöjningar och återställareNär Socialdemokraterna övertog regeringsansvaret i oktober1994 hade utvecklingen på arbetsmarknaden vänt ocharbetslösheten minskade. Underskottet i de offentligafinanserna kvarstod dock som en följd av attsaneringsprogrammet ännu inte nått full effekt. Densocialdemokratiska regeringen valde att riva upp stora delarav det beslutade saneringsprogrammet. Den genomdrev istället med hjälp av och ett egetåtgärdsprogram som till större delen vilade påskattehöjningar.Den socialdemokratiska regeringen upphävde flertalet av den borgerligaregeringens skattesänkningar samt införde och höjde ytterligare ett stort antalskatter. Totalt uppgår de socialdemokratiska skattehöjningarna till cirka 90miljarder kronor som till största delen har drabbat företagande och arbete.Socialdemokraterna har dessutom rivit upp den borgerliga regeringensbegränsade reformer av arbetsrätten och stoppat eller fördröjt avregleringaroch privatiseringar. Företagsklimatet har därmed försämrats och tillväxten avnya företag och nya arbeten har hämmats. Som framgår av Diagram 2 återhämtning av ekonomiska utveckling jämfört med övrigaOECD-länder i som skedde under den borgerliga regeringsperiodendärmed brutits.Diagram 2Den ekonomiskautvecklingenNågot bättre tillväxt men störrearbetslöshetSvensk ekonomi har i vissa avseenden utvecklats någotbättre än vad både regeringen och vi förutspådde när denekonomiska vårpropositionen presenterades . Detgäller framför allt den finansiella delen av ekonomin.Riksgäldskontoret har reviderat ned statens upplåningsbehovför , framför allt som en följd av betydligt störreskatteintäkter än väntat. Å andra sidan väntasskatteintäkterna bli lägre i stället. Räntorna ochinflationstakten har sjunkit och kronan har stärkts. Även denreala ekonomin har i viss mån utvecklats bättre än förutspått.Tillväxten blev högre än väntat under årets första hälft, vilketframför allt berodde på en fortsatt snabb ökning av exportenmen även på en viss ökning av konsumtionen. Situationen påarbetsmarknaden har däremot utvecklats sämre än vadåtminstone regeringen räknade med. Såväl de öppetarbetslösa som de i arbetsmarknadspolitiska åtgärder var fleroch antalet nyanmälda platser till arbetsförmedlingen färre iaugusti än samma månad både 1995 och 1994, dvs. straxföre den socialdemokratiska regeringens tillträde.Diagram 3Diagram 4Regeringen gör nu bedömningen att BNP skall växa med1,och att jämföra med enprognos på 1997 ivårpropositionen. är det framför allt exporten ochinvesteringarna som skall hålla uppe tillväxten och nästa årexporten och den privata konsumtionen.Den svenska kronan har blivit betydligt dyrare för dem som skall importerasvenska varor. Dessutom har de svenska lönerna ökat kraftigt somproduktiviteten utvecklats tämligen blygsamt. Trots att de svenskalönekostnaderna per tillverkad enhet mot denna bakgrund väntas stigamed mer än motsvarande kostnader i våra konkurrentländer,räknar regeringen med att svenska exportörer skall fortsätta att vinnamarknadsandelar utomlands. Det förutsätter att de svenska exportföretagensänker sina priser i svenska kronor och därmed accepterar lägrevinstmarginaler, ett mönster vi inte har varit vana vid tidigare.Relativt stora löneökningar i kombination med en låg inflationstakt gör atthushållen, trots höjda skatter, kan förvänta sig en ökning av de disponiblainkomsterna både och . räknar regeringen med att hushållentill viss del skall använda inkomstökningen till att öka sitt sparande. Därmedväntas uppgången i den privata konsumtionen bli tämligen måttlig. Nästa årförutser man dock en neddragning i sparkvoten. Det är möjligt att hushållenhyser tillräcklig tillförsikt för att dra ned på sitt sparande.