mot · GK02U508 · 1996-10-07 00:00:00 — Europeiska unionen (EU) är en ekonomisk jätte, men dess u-landspolitik är svag och föga sammanhängande. Den är starktpåverkad av medlemsländernas egenintressen, framförallt def.d. Under GATT-förhandlingarna var detuppenbart att de västeuropeiska egenintressena vägde över.U-länderna marginaliserades. Inför regeringskonferensen omöversynen av är det viktigt att vi får enöppen debatt om EU:s u-landspolitik och vad som bör görasfrån svensk sida för att förbättra den.För EU:s u-landspolitik finns principer formulerade dels inom ramen förden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), dels av målsätt-ningarna för biståndet. Enligt skall EU:s bistånd varainriktat på att bekämpa fattigdom, sträva efter en hållbar ekonomiskutveckling i mottagarländerna, successivt integrera i världsekono-min och stödja en utveckling mot ökad demokrati och respekt för mänskligarättigheter. Det skall råda samstämmighet mellan EU:s biståndspolitik ochdess handels-, jordbruks- och utrikespolitiska agerande. Europaparlamentethar krävt att utvecklingsfrågorna skall integreras i den gemensamma utrikes-och säkerhetspolitiken.Men verkligheten är en annan. Det tydligaste exemplet är EU:s jordbruks-politik. Västeuropeiska subventionerade livsmedelsöverskott dumpas i defattiga länderna, vilket undergräver de framgångar som uppnåtts tack varebistånd till jordbrukssektorn.Dålig samstämmighetbistånd-utrikespolitikAtt EU i ett sammanhang kan hantera frågor som rör bistånd,utrikes- och säkerhetspolitik, migration m m anserregeringen vara en komparativ fördel för EU. Det skullekunna vara så. Men EU har misslyckats med att möta deglobala utmaningarna att minska fattigdomen ochotryggheten i enlighet med . EU:shantering av exempelvis och visar hur degamla "moderländerna" bromsat konfliktförebyggandeinsatser och bistånd till dem som drabbats av konflikterna.I fallet hade EU fått varningar långt i förväg. - fyramånader innan folkmordet utbröt - rapporterade befälhavaren för FN-styrkani landet att det styrande MRND-partiet hade börjat förbereda vad somkallades en plan för utrotning. Men EU överlät åt att hanteraproblemet. Detta är ett exempel på hur EU har underlåtit att utvecklaförebyggande diplomati och brustit i politisk vilja att ta itu med deunderliggande fattigdomsrelaterade orsakerna till sådana konflikter.Katastrofhjälp har sedan fått ersätta de uteblivna politiska åtgärderna.Istället har EU koncentrerat sitt agerande till närområdena, Öst- ochCentraleuropa och . Det är härifrån som EU-ländernasregeringar ser hoten komma i form av massinvandring, terrorism ochnarkotika. Medelhavssamarbetet utvecklas parallellt med att NATO arbetarfram ett säkerhetsnätverk för att skydda södra mot ekonomiskaflyktingar och instabilitet. EU:s Medelhavssamarbete syftar till ensäkerhetspakt med tre aspekter: kultur, politik och ekonomi.EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik måste förbättras ochpreciseras. bör ta fasta på förslag från bl.a. ochNederländerna att EU:s grundläggande intressen omfattar skyddet av globalaprinciper, inklusive mänskliga rättigheter och demokrati. Även miljön måsteingå. Kampen mot fattigdom och konflikter måste uttryckligen prioriteras.Biståndspolitiken får inte motverkas av handels- och jordbrukspolitiken.Stora mängder med vapen exporteras från till länder som befinner sigi konflikt eller kränker de mänskliga rättigheterna. Inom EU förekommer ettomfattande vapenteknologiskt samarbete. Allt stöd till denna verksamhetmåste upphöra.På regeringskonferensen bör verka för att fördraget förändras så attEU:s utrikes- och säkerhetspolitik inriktas påatt upprätthålla de mänskliga rättigheterna och folkrättenatt arbeta för att förhindra uppkomsten av konflikter, även inom staternaatt anlägga ett globalt perspektivatt bringa sin samlade u-landspolitik i samklang med Maastrichtfördragetsåtagande i kampen mot fattigdomen.EU:s nya samarbete medAsienDet inledda samarbetet mellan tio östasiatiska länderoch EU (ASEM) nämns inte av regeringen, men det måsteuppmärksammas, eftersom viktiga - kanske epokgörande -beslut fattades på det första toppmötet som hölls iBangkok. Spännande perspektiv öppnas med besluten attbygga en transasiatisk järnväg och utveckla Mekongflodensbäcken. Universitetsutbyte planeras och ett centrum förmiljöteknik skall inrättas.Det dynamiska är viktigt för . EU-ländernas handelmed denna region är större än den med . efterlyser asiaternaeuropeiska investeringar och friare handel med EU. Men även de europeiskaföretagen klagar över handelshinder i , som listat.I ASEM ges tillfälle att föra en dialog om synen på de mänskligarättigheterna, om "europeiska" och "asiatiska" värden, även med . Dessakontroversiella frågor togs visserligen inte upp officiellt, men de fanns ändåmed i diskussionerna liksom de potentiella konfliktriskerna i regionen såsomKinas och kärnvapen, spänningen på den koreanska halvön ochmellan och och tvisterna om havsterritorier och öar iSydkinesiska sjön.Ett viktigt inslag var det alternativmöte som hölls med europeiska ochasiatiska frivilligorganisationer. Här inleddes en dialog om mänskligarättigheter och demokrati, handels- och biståndsfrågor, jämställdhet,sexturism och barnhandel, arbetarnas villkor, jättedammar och avskogning.De tog upp frågor, som sopades under mattan på toppmötet, som ochÖsttimor.EU:s biståndEU är tillsammans med sina medlemsstater världens störstabiståndsgivare och svarar för av västvärldensbistånd. har medlemmarnakanaliserat en allt större del av sitt bistånd genom EU. 1994uppgick det gemensamma biståndet till av EU-ländernas samlade bistånd. Denna andel tros öka ytterligareunder den kommande femårsperioden. Det svenska bidragettill EU:s utvecklingssamarbete över den reguljära budgetenuppgår 1997 till . Till denutvecklingsfond som finansierar Lomésamarbetet 1990-99(IV) skall bidraga med 350 miljoner ecu (2,9miljarder kronor).Det är alltså en stor del av det svenska biståndet som kanaliseras genomEU. Det finns alltså all anledning att granska hur det används.Biståndsdebatten har förbisett detta.EU:s utvecklingssamarbete är uppsplittrat genom en rad separata avtal medLatinamerika, , , samtsamarbetet med de drygt 70 AVS-länderna i , ochStillahavsområdet, flertalet f.d. kolonier. Härtill kommer katastrofbistånd ochbistånd genom enskilda organisationer.Under senare år har biståndet förskjutits till det närområde som EU ser somviktigt ur säkerhetssynpunkt. Det är givetvis ingen som ifrågasätter behovetav ett generöst bistånd till länderna i och Central- ochÖsteuropa. Men det som inte kan försvaras är att en oproportionerligt stor -och snabbt växande - andel av biståndet används där, medan andra ochbetydligt fattigare och konfliktdrabbade regioner får en krympande andel.EU:s bistånd är känt för att vara trögt och byråkratiskt. Det kan gå ett par årmellan beslut och verkställande. Det är uppsplittrat och svåröverskådligt.Mycket av det beror på organisatoriska brister i kommissionen, uppsplittringpå fem generaldirektorat och kommissionärer. Liksom i övrigt i EU ärinsynen liten och öppenheten begränsad. Inte ens biståndsministrarna har fullinsyn i kommissionens arbete och beslut. Rådets behandling avbiståndsfrågor är formell och föga inriktad på att formulera politiken. Därmedminskas medlemsländernas möjligheter att påverka biståndet, ochkommissionen får alltför stor makt att styra. Det är desto beklagligare somden har svag kompetens och har brist på personal med erfarenhet av bistånds-arbete. Det brister i analyserna och görs inte lika ambitiösa utvärderingar avbiståndets resultat som SIDA gör - och ofta låter utomstående experter göra.Eftersom principen är att EU-biståndet skall vara ett komplement tillmedlemsländernas bistånd blir samordningsfrågorna centrala. Det krävs mersamordning och samråd än vad som utvecklats, speciellt i fältarbetet.Det är också väsentligt att detta sker i nära samarbete med mottagarlandet.Skulle det visa sig att ingen förbättring sker när detgäller att komma till rätta med den dåliga insynen, den byråkratiskaadministrationen, den felaktiga inriktningen och den bristande effektiviteten iEU-biståndet måste en alternativ politisk strategi utformas. En rimlig sådanvore att låta EU-biståndet från olika länder återgå till givarländerna för attdäranvändas för att uppfylla FN:s miniminivå för u-landsbistånd. Vad somskulle kunna återstå för EU att sköta när det gäller biståndsverksamheten viden sådan åternationalisering är katastrofbiståndet. På den punkten har EU:sarbete på det hela taget fungerat bra.LivsmedelsbiståndetLivsmedelsbiståndet som f.n. utgår till ett 80-tal länder, deflesta i , är omstritt. Även om kommissionen numerabetonar att det skall ses som ett stöd till livsmedelssäkerhet,kvarstår det faktum att det fungerar som ett sätt att minskaEU:s överskott. Även formerna för hur det används behöverskärskådas.En tredjedel av livsmedelsbiståndet lämnas direkt till mottagarländernasregeringar, som säljer det på marknaden. Inkomsterna avsätts i mervärdes-fonder, som i realiteten blir en form av betalningsbalansstöd. Hur regeringar-na använder detta stöd vet vi föga om. Men när ett land som - sominte behöver livsmedelshjälp - får sådan, tvivlar vi på att det kommer defattiga tillgodo. Vi misstänker rentav att en del regeringar på detta visskaffarsig ett finansiellt utrymme för att importera krigsmateriel.Huvuddelen av livsmedelsbiståndet () ges direkt genom enskildaorganisationer eller internationella organisationer. sker det i form avdirektdistribution eller som "Food for Work". Den senare formen är inteinvändningsfri, eftersom den gynnar männen. Kvinnorna är redan så tyngdaav dubbelarbete att de sällan kan ta den här möjligheten att tjäna extra matgenom ytterligare arbetsinsatser.Biståndet genom enskildaorganisationerBiståndet genom enskilda organisationer är en viktig del iEU:s biståndsprogram. Här finns uppenbarligen behov av enavbyråkratisering, eftersom organisationerna klagar över attbehandlingen av projektansökningarna är långsam till följdav en alltför detaljerad förhandsgranskning. Det voreviktigare med bättre uppföljning. Enskilda organisationer böri högre utsträckning involveras i EU-arbetet.Att de mål för biståndet som uppställts i stämmer välöverens med de svenska biståndspolitiska målen betyder inte att de följs ipraktiken. Den måste med kraft driva kravet på bättremålformulering och efterlevnad av målen. Det är härvidlag en styrka attregeringen i ryggen har de svenska biståndspolitiska målen, som tillkommitunder öppen debatt. skall driva kraven på större fattigdomsinriktning,större beaktande av miljö- och jämställdhetsaspekterna, bättre effektivitet ochkvalitet.Mottagarländerna måste få reella möjligheter att ta aktiv del och fältkonto-ren måste komma in på ett tidigt stadium, när biståndsinsatserna utarbetas.Samtidigt som EU måste fungera bättre som samordnare måste manuppmärksamma de problem som uppstår, när EU och tenderaratt tränga undan UNDP som är FN:s samordnare.EU-biståndet bör granskas utifrån subsidiaritetsprincipen, om det skall varaett komplement till medlemsländernas bistånd. Det är inte säkert attregeringen gör en riktig bedömning, när den säger att inte skallacceptera en minskning av EU-biståndet. Det behöver inte leda till en minsk-ning av det samlade biståndet från EU-länderna. Istället kan biståndet kanskebli effektivare, om inte alla beslut skall fattas i Bryssel.Sverige skall delta aktivt och utnyttja alla möjligheter för att påverka EU:sbistånd så att det blir bättre och effektivare. Biståndet till Central- ochÖsteuropa bör flyttas ut ur EU:s budget för u-landsbistånd.HandelspolitikenEU:s importregler gör skillnad på AVS-länderna (länderanslutna till ) och övriga . Sverigemåste verka för att skall få bättre tillträde till denvästeuropeiska marknaden. (En absurd effekt avimportkvoterna är att man inte bara handlar med varor utanockså med kvoter. )Lomésamarbetet1997 inleds diskussionerna om fortsättningen avLomésamarbetet. Förhandlingar mellan EU och AVS-gruppen skall inledas . Dettaförtjänar en debatt i . Frågan är om hur effektivtLomésamarbetet är i förhållande till samarbetet med andraregioner. Enligt vår uppfattning är det olämpligt att dela uppu-länderna på detta vis.Lomésamarbetet bygger på mycket ädla principer om partnerskap och jäm-likhet. Men detta skrevs in i konventionen 1975, då u-ländernauppträdde kraftfullt och relativt enigt. Då skrev man också in en ny ekono-misk världsordning. Men har styrkeförhållandena förändrats till nackdel, i varje fall de afrikanska, som är den största gruppen inomAVS.Handelsbestämmelserna är sådana att producenterna i de f.d. koloniernakvarhålls i de gamla relationerna med de västeuropeiska importörerna ochhindras från att komma ut på världsmarknaden. "" visar hurabsurt detta gynnande av f.d. kolonier på övriga bekostnadfungerar. Det visar sig att producenterna i AVS-länderna inte tjänar på attgynnas. Det är istället de västeuropeiska mellanhänderna som tar hemvinsterna.Fonderna för stabilisering av AVS-ländernas råvaruexportinkomster(Stabex och Sysmin) verkar konserverande genom att premiera de gamlaprodukterna.Kravet på EU+AVS-innehåll avskräcker företag utanför EU från attinvestera i AVS-länderna. Det hindrar industrialisering och då i synnerhetförädling av jordbrukets produkter.Även exporten av jordbrukets produkter hindras. Det skall visserligen rådatullfrihet för AVS-länderna men de jordbruksprodukter, som kan tänkaskonkurrera med EU-producenternas, är undantagna.Lomé har sina rötter i kolonialtiden och fungerar fortfarande i enlighet medkoloniala principer.Arbetet med att förbättra möjligheter att delta i världshandelnmåste istället drivas inom . Men samtidigtbehövs en kartläggning av hur AVS-ländernas handel går till i verkligheten.Vilka västeuropeiska företag, särskilt agribusiness, fungerar som mellan-händer? Vilka tjänar på handeln?Mycket tyder på att inte förnyas när den utlöper år2000. måste ta ställning till hur relationerna mellan EU och AVS-länderna skall utformas . Det skall inte styras av koloniala ellerandra historiska band. Om principen om partnerskap kan räddas över till nyaformer av samarbete, skall dessa inte bygga på en uppdelning av u-världen iregioner. Det behövs inga speciella relationer mellan EU och de f.d.europeiska kolonierna, utan samarbetet skall utgå från varje lands förutsätt-ningar och behov, och det måste bygga på solidaritet, inte snäva handels-intressen.Inför de stundande förhandlingarna om Lomésamarbetet bör UD knyta enreferensgrupp med frivilligorganisationer och folkrörelser till sig.Svenska biståndsmål,principer och erfarenheterDe övergripande målen för EU-biståndet överensstämmer välmed svenska målsättningar. Bristande effektivitet igenomförandet gör dock att målen inte alltid nås på ettkostnadseffektivt sätt. Regeringen prioriterar det arbete sompågår inom EU för att höja kvaliteten och effektiviteten i detgemensamma biståndet. I detta ingår ökad insyn ochöppenhet, bättre procedurer för planering, genomförande ochutvärdering, utveckling av landstrategier, bättre samordningsamt effektivare organisation i och i fält. (Prop.1996/97:1, volym 3, s. 35)Det är i och för sig utmärkt att vara kostnadseffektiv och att inrikta sig påkvalitet. Men är man medveten om att det finns en omfattandekritik mot att EU:s biståndsmål är för diffusa och främst brukas som retoriksamtidigt som fördelningen av EU:s resurser är skev torde det inte räcka medatt vara noga med att de resurser som anslås används på ett kostnadseffektivtsätt.Det räcker inte heller med att de av EU formulerade biståndsmålen tycksstämma överens med motsvarande svenska, om det inte finns en välformulerad svensk handlingsstrategi för hur dessa mål skall förverkligas.Eftersom har lång och omfattande erfarenhet av biståndsverksam-het, som kan komma andra till del, torde det vara viktigt att meddessa erfarenheter i bagaget arbetar intensivt för att dela med sig av dem tillandra EU-länder. skall delta mycket aktivt för dels en precisering avEU:s biståndspolitiska mål, dels i utarbetandet av en biståndspolitisk hand-lingsstrategi för EU. Detta i all synnerhet då det framkommit ganskaomfattande kritik som riktats mot skevheten i fördelningen av biståndet: motineffektiviteten, senfärdigheten och den dåliga samstämmigheten i EU:sutrikes- och biståndspolitiska agerande.I budgetpropositionen skriver regeringen att man har för avsikt att deltaaktivt i policydialogen, d.v.s. vid formuleringen av EU:s biståndsmål. Dettaaktiva deltagande om målen måste dock inte bara kompletteras med en väl-formulerad svensk handlingsstrategi. Om formulerar en handlings-strategi när det gäller EU-biståndet bör en sådan regelbundet diskuteras,granskas och utvärderas för att fastställa till vilken grad den varit framgångs-rik.Det vore rimligt att den agerande när det gäller EU-biståndet regelbundet debatterades i den svenska utifrån mål,metoder och resultat. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att på regeringskonferensen skall verka för att EU:sutrikespolitik inriktas på att anlägga ett globalt perspektiv,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att i EU skall verka för en större samstämmighet mellanutrikespolitik och biståndspolitik så att kampen mot fattigdomen de factoprioriteras,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att på regeringskonferensen skall verka för att EU:sutrikespolitik inriktas på att upprätthålla de mänskliga rättigheterna ochfolkrätten,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att på regeringskonferensen skall verka för att EU:sutrikespolitik inriktas på att förhindra uppkomsten av konflikter såväl mellansom inom stater,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att på regeringskonferensen skall verka för att stödet tillCentral- och flyttas ut ur EU:s budget för u-landsbistånd,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att EU:s stöd till vapenteknologiskt samarbete skall upphöra,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen inför de stundande förhandlingarna omLomésamarbetet låter UD knyta en referensgrupp av frivilligorganisationeroch folkrörelser till sig,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen skall utarbeta en handlingsstrategi för sittbiståndspolitiska agerande inom EU,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att EU-biståndet mer skall inrikta sig på förebyggande bistånd änpå katastrofbistånd,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att regeringen inför skall redovisa i vilken gradSveriges agerande givit resultat utifrån de biståndspolitiska mål haroch i vilken grad man förmått förverkliga sin handlingsstrategi,11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en lämplig strategi i den händelse inga förbättringar i EU-biståndet inträffar när det gäller inriktning, effektivitet och insyn.