mot · GK02Fi213 · 1996-10-07 00:00:00 — Innehållsförteckning1 Sammanfattning av förslagen 12 En grön finansplan 22.1 En politik för ekologisk och social balans 22.2 Den ekonomiska utvecklingen 62.3 Den internationella marknaden 102.4 Inriktningen av den ekonomiska politiken 12Ekologi - ett övergripande synsätt på ekonomi 13Finanspolitiken 16Penning- och valutapolitiken 19Skattepolitiken 19En politik för fler arbeten 20Fördelningspolitiken 243 En grön budget 263.1 Budgetpolitiken 263.2 Beräkning av statsbudgetens inkomster 283.3 Beräkning av utgiftstak 313.4 Förslag till statsbudget , med beräkningar och1999 344 Tilläggsbudget /96 495 Kommunsektorn 496 Konsekvenser och beräkningar 556.1 Effekter på kommunsektorn 556.2 Offentligt sparande och skattekvot 566.3 Effekter av sänkt arbetstid 586.4 Beräkningar av den föreslagna gröna skatteväxlingen 587 Hemställan 60Sammanfattning avförslagenMiljöpartiet de gröna föreslår en offensiv politik för en bättrehushållning med både människor och natur.Idag delar vi på kostnaderna för arbetslösheten. Det vore bättre att iställetdela . Därför måste arbetstiden sänkas i ett större steg redaninför nästa stora förhandlingsomgång på arbetsmarknaden. Vi föreslår attnormalarbetstiden sänks till , och attsamtidigt vissa åtgärder vidtas för att underlätta en nedgång i arbetstiden i deföljande avtalsförhandlingarna.Det är dags för nästa skattereform! Den här gången måste den vara grön,rättvis och fullt ut finansierad. Vi föreslår en successiv växling av skatt påarbete mot höjda miljöskatter. Fram , då också kärnkraftenförutsätts ha helt avvecklats, föreslås totalt 100 miljarder ha skatteväxlats.Dessa skatteförändringar medför prisförändringar som gynnar miljöanpassatbeteende hos såväl enskilda som företag. Växande branscher som miljö,informationsteknik och den mjuka tjänstesektorn över huvud taget gynnas.De växande inkomstklyftorna och orättvisorna måste motarbetas ochöverbryggas. Det krävs en mer aktiv fördelningspolitik, och den måste ocksågälla trygghetssystemen. de gröna föreslår att ersättningarna isjukkassa, a-kassa och föräldraförsäkring förbättras för dem som stårutanför eller har mycket låga löner. Detta föreslås finansieras genom attersättningarna som andel av lön sänks för de med större inkomster. Förslageninnebär att den halva av löntagarna som ligger under medellön gynnas och desom ligger över tappar. Även i pensionssystemet och barnbidraget föreslåsökade inslag av fördelningspolitik. Ett grundskydd föreslås ersätta ATP ipensionssystemet. Barnbidragen föreslås höjas och beskattas, vilket innebäratt de dryga av löntagarna som inte betalar statlig inkomstskatt får enhöjning med ca . Solidariteten måste också sträckas ut över landetsgränser - vi kräver att 1-procentsmålet för bistånd ska bibehållas och ökarstegvis anslaget.Miljöpartiet de gröna slår vakt om välfärdens kärna: vård, omsorg ochskola. Våra förslag innebär att kommuner och landsting får sammantagetdrygt 15 miljarder mer än vad regeringens förslag innebär . blir förbättringen 2,8 miljarder. Vi räknar medatt 20 000-30 000 fler får jobb och att det ger en stimulanseffekt på deninhemska ekonomin. I våra beräkningar kompenserar detta för regeringensalltför optimistiska bedömning av hushållens benägenhet att dra på sigspenderbyxor.Förslagen innebär mycket stora miljösatsningar. Totalt under 3-årsperiodenföreslår vi miljöbetingade anslagshöjningar på 16 miljarder kronor.Miljöomställningen av samhället kräver också ett statligt engagemang. Vi ärmycket kritiska till regeringens motsvarande förslag som innebär ensammantagen minskning med under perioden 1997-1999.Våra förslag vad gäller statsbudget innebär sammantaget attbudgetsaldot försvagas med jämfört med regeringensförslag. Detta ligger inom det utgiftstak föreslog våren 1996.Lånebehovet beräknas till , till 6 miljarderkronor och 1999 räknar vi med ett överskott på 13,6 miljarder kronor.Därmed är statsbudgeten i balans, och statsskulden kan stegvis minskas till enpå sikt väsentligt lägre nivå.En grön finansplanEn politik för ekologisk och socialbalansSyftet med den ekonomiska politiken ska vara att tillgodosemänskliga behov inom de ramar som miljön sätter. Deekonomiska resurserna är ytterst resultatet av mänskligskaparkraft och de resurser som naturen ger oss. Denekonomiska politiken måste därför bättre ta tillvaraindividens kreativitet, utvecklingsmöjligheter och behov. Dekrav som naturen, ekologins lagar, ställer på oss ger bådeekonomiska begränsningar och nya möjligheter tilllångsiktigt hållbar försörjning.Den ekonomiska politiken ska syfta tilltödja en långsiktigt hållbarutveckling. Det goda samhället ska byggas på social rättvisa, solidaritet medutsatta människor och ett starkt hävdande av välfärdens kärna som är vården,omsorgen och skolan. Jämställdhet mellan män och kvinnor måste blibättreMän och kvinnor ska vara jämställda. Solidariteten ska varainternationell och utsträckas till fattiga, flyende eller på annat sätt särskiltutsatta människor i andra länder.Saneringen av statsfinanserna är helt nödvändig och genomförs nu iungefär den takt som vi i tidigare föreslagit. Men vi är mycketkritiska till den bristfälliga fördelningsprofil, den dåliga miljöanpassning ochde upprepade övervältringar av kostnader på kommunsektorn som rege-ringens saneringsprogram innebär. Vi kan nu konstatera att även regeringen iden fördelningspolitiska analys som ingår i propositionen erkänner allvarligabrister. Av propositionen framgår att inkomstklyftorna ökar i samhället, ochatt saneringsprogrammet förstärker detta. Saneringsprogrammets skattehöj-ningar och besparingar innebär att de som tjänar minst förlorar störst andel avsina redan mycket magra disponibla inkomster. Det är direkt stötande att degrupper som har allra störst ekonomiska marginaler inte behövt ta ett störreekonomiskt ansvar för den statsfinansiella krisen. Trots dessa konstaterandensaknar propositionen förslag för att rätta till bristerna. Det är inte rimligtatt,som regeringen nu föreslår, att människor med små inkomster ska bidra medlika stor andel av budgetsaneringen som de med betydligt större inkomster.Det är inte heller rimligt, vilket dessvärre regeringen i praktiken föreslår,attspara på människor som behöver uppsöka vård för att på så vis kunna höjaersättningar till människor med höga inkomster. Istället borde ersättningaroch bidrag till dem med goda inkomster kunna minskas och ekonomisktutsatta grupper helt bära de minsta besparingarna.Det går inte att enbart spara sig ur de statsfinansiella bekymren. Lika litegår det att bara spara sig ur miljökrisen. Vi måste också åstadkomma enhållbar utveckling som tar tillvara de nya möjligheterna. Det kräver bl.a.investeringar och satsningar på utbildning och miljö. Det är glädjande attregeringen nu fullföljer tidigare uppgörelser vad gäller ökade satsningar påkomvux och högskolan. Det är helt nödvändigt för att minska utbildnings-klyftorna, det är nödvändigt för att skapa en bättre grund för både ökadjämlikhet och mera privat företagande.Men de lika nödvändiga satsningarna på miljön lyser dessvärre med sinfrånvaro. Regeringen struntar uppenbart i de målsättningar som sattes upp iden s.k. tillväxtpropositionen (prop 1995/96:25) på miljöområdet. Regering-ens förslag innebär tvärtom neddragningar på flera viktiga program som harmycket stor betydelse för miljöarbetet. Kalkningsverksamheten dras nerdramatiskt, allergisanering fullföljs inte som det ursprungligen var tänkt ochvindkraftsatsningen har gått i stå. Vi anser att det krävs en stark offensiv föratt få med i frontlinjen på de internationellt snabbt växandemiljörelaterade marknaderna. Den internationella tillväxten i miljörelateradebranscher är mycket hög, men i är den bara hälften såstor.Massarbetslösheten framstår som det största ekonomiska problemet, måletmåste vara att åtminstone halvera den. Halveringen måstegälla både den totala och den öppna arbetslösheten. delar vi påkostnaderna för arbetslösheten - de som har arbete får betala för dem sominte har. Det vore långt bättre, både mänskligt och ekonomiskt, att iställetdela på jobben. Det måste inses att en arbetstidsförkortning är en naturlig deli en ekonomisk utveckling som bygger på ökad produktivitet, dvs att viåstadkommer mer med en mindre arbetsinsats. Det är också en viktig del i enpolitik för ökad livskvalitet där den personliga friheten och skaparkraften gesstörre utrymme, och där bättre möjligheter ges till att utveckla trygga ochlevande lokalsamhällen. Av propositionen framgår att det med bibehållenarbetstid inte är möjligt att få ner arbetslösheten i någon större utsträckning.Enligt regeringens beräkningar kommer den totala arbetslösheten att liggakvar på med den nu presenterade politiken. Den öppnaarbetslösheten beräknas till . Det är en bra bit kvar till enhalvering, dvs till högst öppen arbetslöshet. För att få ner arbetslöshetentill krävs, enligt regeringens egna beräkningar, en snabbare ekonomisktillväxt, tillväxt ! Det ska ske från en mycket högnivå, vilket är mycket svårare att klara än då BNP varlångt lägre än . Det görs ingen som helst analys av vad en sådan extremtillväxtpolitik i praktiken skulle kräva i form av ökad exploatering avnaturresurser, ökad miljöskuld, försämrade villkor för arbetstagare, socialakostnader m.m.Under slutet av 1995 och har vi i haft lågkonjunktur.Nu räknar regeringen med att botten är nådd och att vi går mot en starkarekonjunktur. Regeringen räknar också med att den inhemska konsumtionenska tillta som en effekt av ökat förtroende för den ekonomiska politiken, lägreräntor och det faktum att hushållen har minskat sina lån och ökat sitt sparandeunder senare år. Sammantaget ligger en ganska optimistisk prognos till grundför regeringens politik. Risken är uppenbar att prognosen kan slå fel på ettnegativt sätt.Antagandet att hushållen ska minska sitt sparande och åter dra på sigspenderbyxorna är särskilt anmärkningsvärt. Med hänsyn till hushållensväxande behov av egen ekonomisk trygghet, neddragningarna i social- ocharbetslöshetsförsäkringarna och den fortsatt mycket höga arbetslöshetenbedömer vi att sparkvoten inte kommer att falla. I ett internationelltperspektiv är hushållens sparkvot i förhållandevis låg, även omsparandet i det offentliga ATP-systemet räknas med. Även det förhållandettalar för att den sparkvot vi haft i stort sett kommeratt bestå.Stora ekonomiska framgångar har skett inom exportinriktadtraditionell basindustri, men också inom nya starka näringsgrenar som t.ex.mobiltelefoni och läkemedel. Detta har varit, och är fortfarande, i hög gradmotorn i den ekonomiska tillväxten. Det har möjliggjorts genom en tidigarestark depreciering av den svenska kronan, som gjort varor och tjänster frånSverige billigare. De stora vinsterna i dessa näringar har till stor del använtstill investeringar i utökad eller effektivare produktion. Dessa investeringargeralltjämt ett starkt bidrag till ekonomin. Trots att kronkursen under det senasteåret har stärkts kraftigt kvarstår i hög grad dessa positiva effekter. Det gör,tillsammans med den internationella ekonomiska utvecklingen, den lågainflationen och de sjunkande räntorna, det sannolikt att den nedgång vi harhaft ändå blir begränsad. Det förefaller också sannolikt attkonjunkturen nu kommer att stärkas.Den internationaliserade ekonomin, den stora statsskulden, de labilafinansmarknaderna, den minskande självtilliten och plötsligt uppblossandemiljöproblem (t ex en kärnkraftsolycka) innebär att varje prognos är behäftadmed stor osäkerhet. Denna osäkerhet bör analyseras och politiken bör inriktaspå att öka den nationella, regionala och lokala självtilliten; dvs minskaberoendet av olika maktcentra. En robust ekonomi är grunden för varjesamhälle som vill skapa verklig trygghet.Vi anser att det är viktigt att den ekonomiska återhämtningen i hög grad ärinvesteringsledd och leder till långsiktigt hållbar och ökad produktions-förmåga och konkurrenskraft. Men är den nuvarande starkainriktningen på traditionell industri riskabel - framtidsprofilen är alltförsvag.Investeringarna sker i hög grad i traditionell råvarubaserad exportindustri, ochnu vidtar regeringen tveksamma stimulansåtgärder för bl.a. bilindustrin.Dessa investeringar och stimulansåtgärder ger mycket få nya jobb, iblandleder de tvärtom till färre jobb. Arbetslösheten stannar på mycket höganivåer, den ekonomiska tillväxten till trots.I ett längre perspektiv framstår regeringens politik som konserverande aven industri- och näringsstruktur som redan nu är föråldrad. Vi behöverbetydligt mer investeringar i tjänstesektorn, i miljösektorn och iinformationssektorn för att verkligen uppnå en långsiktigt hållbar ekonomiskutveckling. riskerar annars att få en alltmer utarmad ekonomi medallt färre jobb. I propositionen har regeringen försummat den härproblematiken. Istället återfaller man i en traditionell tillväxtfixeradbetongpolitik. Den alltmer nödvändiga politiken för förnyelse av näringslivethar än en gång uteblivit.Det är faktiskt märkligt att regeringen, med sitt uttalade engagemang för attminska arbetslösheten, i praktiken väljer bort de internationellt mestexpansiva delarna av näringslivet. Oförmågan att fullfölja påbörjadesatsningar och löften på miljöområdet, liksom frånvaron av en offensivstrategi för att utveckla tjänstesektorn, utgör ett svart hål i regeringensekonomiska politik. Budgetpropositionen är ett steg bakåt när det gäller denya jobben som måste komma.Den privata företagssektorn i ekonomin behöver utvecklas så att flerarbetstillfällen skapas. Inriktningen måste vara på ökad miljöanpassning ochett mänskligare samhälle. måste den alltmer nödvändigaarbetstidsförkortningen genomföras, vilket i sig ger ytterligarearbetstillfällen.En sådan utveckling förbättrar också skatteunderlaget och ger en starkarefinansiering av välfärdsprogrammen inom den offentliga sektorn. En starkoch effektiv offentlig sektor skapar goda förutsättningar för företagen och geri sig många arbetstillfällen. De nya jobben bör i ökad grad komma inom små-och medelstora samt kooperativa företag. Detta förutsätter en politik somunderlättar för företagande både vad gäller regelverk och beskattning.Kvinnligt företagande liksom företagande bland invandrare ska på olika sättstimuleras. Vi föreslår också riktade stimulanser för att påskynda utvecklingav näringslivet inom bl.a. miljö-, transport- och energisektorerna.Utifrån den allvarliga ekonomiska situationen, med åtföljande av mycketnegativa sociala konsekvenser, anser de gröna att det är särskiltviktigt att satsa på kultur. Kulturen är människans sätt att bekräfta sinindentitet och sin självrespekt och att utveckla sin innovativa förmåga. Ikulturen formuleras morgondagens idéer och verksamhet.De gröna menar att den ekonomiska politiken ska inriktas mot ökadlivskvalitet för alla medborgare och den får inte missgynna vissa. Specielltuppmärksammas och motarbetas måste den diskriminering som människorutsätts för på den svenska arbetsmarknaden pga etnisk tillhörighet.Den ekonomiska utvecklingenDen förda ekonomiska politiken i har medförtbristande hushållning med begränsade resurser. Särskiltdramatisk var den snabba skuldökningen i statens finanserunder 90-talet. Budgetunderskott har uppträtt nästan varje årsedan 1970-talets början, med tiden med allt större beloppför varje lågkonjuktur. Krisen första hälftinnebar en kraftig skuldökning. Såväl socialdemokratiskasom skiftande borgerliga regeringar bär ansvaret för dennautveckling.Den förda ekonomiska politiken har också medfört att en mycket stormiljöskuld har byggts upp. Den är ett uttryck för både minskad tillgång pånaturresurser och framtida ökade kostnader. En beräkning av den svenskamiljöskulden anger att den var minst 300 miljarder och att den ökarmed (SOU 1992:58). Dessa siffror är attbetrakta som preliminära åskådningstal och är därför inte direkt jämförbaramed värden i t.ex. statsbudgeten. Även andra typer av miljöräkenskaper, somt.ex. miljöjusterad BNI, visar på samma problem. Ett exempel är detalternativa måttet ISEW (Index of Sustainable Economic Welfare) som ocksåtar hänsyn till både till miljöfaktorer- och sociala faktorer. En nyligengenomförd beräkning av ISEW för visar en ökning ,och därefter en tydlig minskning. För andra undersökta länder(, , , ) har minskningen kommit tidigareoch blivit större. Detta reflekterar den mer aktiva fördelningspolitik som förtsi . Å andra sidan räknas t.ex. inte de negativa miljöeffekterna avvattenkraftsutbyggnad in i ISEW, vilket ger en överdrivet hög siffra.Svensk ekonomi är i obalans om man ser till statsfinanserna, arbetslös-heten, ökade sociala klyftor och miljöeffekterna. Ser man till vVärdet av densvenska kronan i förhållande till våra handelspartners i omvärlden så harockså denhar haft en fallande trend . De allra sista årenhar kronvärdet återhämtat sig, men det har ännu en bra bit kvar till den nivådet hade innan valutaregimen ändrades från fast till flytande 1993. Det gårännu inte att säga att den långsiktiga trenden är bruten. Denna negativa trendförstärker bilden av att svensk ekonomi har urholkatsgenom den förda ekonomiska politiken. Det finns allvarliga systematiskaeller strukturella fel i ekonomins funktionssätt.Den traditionella politiken har varit, och är i huvudsak fortfarande, attförsöka åstadkomma en snabb ekonomisk tillväxt. Mot detta har vi i Miljö-partiet de gröna vänt oss och menat att det medför ökad miljöförstöring.Ekonomins innehåll och inriktning är för oss viktigare än att den ekonomiskaomsättningen ökar. Kvalitéetsaspekter och medmänsklighet riskerar attförloras då den ekonomiska politiken ensidigt inriktas på tillväxt. Imarknadsekonomier finns starka moment av tillväxt-fixering som en följd aven allmän strävan till vinstmaximering i företagen. Även kostnadsdrivandeoffentliga åtaganden underblåser en orimlig tillväxtpolitik. till1995 har skattetrycket ökat från till , och den offentligasektorns andel av BNP har ökat från till . Transfereringarnasandel av de offentliga utgifterna växte från till 46,8 %.Den ekonomiska politiken som fördes första hälft förvärra-de problemen på flera sätt. Skattereformen var underfinansierad och för-stärkte de snabbt växande underskotten i statsbudgeten. Förra regeringensinledande åtstramningspolitik i den starkt tilltagande lågkonjukturen förvärra-de nedgången. fördes in i massarbetslöshet.Ränteläget i har blivit bättre men är fortfarande högre än i t.ex.grannlandet . Särskilt besvärande är att realräntan är hög. Dettaränteläge kan inte enbart förklaras som en riskpremie för inflationsrisken.Avregleringen av finans- och valutamarknaderna, tillsammans med den storaoch fortfarande växande statsskulden, bäddade för omfattande spekulationoch oro riktad mot bl.a. svensk ekonomi. De återkommande oroligheterna påpenning- och valutamarknaden medför också en betydande riskpremie.Riksbankens senfärdighet att sänka sin styrräntor bidrar också till att hållauppe räntenivån.Vi instämmer i regeringens bedömning att kostnadsökningarna, inflationen,stannar på en låg nivå kring . Den låga inflationen under det senaste årethar haft många positiva effekter på ekonomin: sjunkande räntor, starkarekronkurs och ökade realinkomster. De ökade realinkomsterna har bidragit tillkonsumtionsökning, trots att hushållens sparande stabiliserats på en hyfsadnivå. Men den mycket låga inflation vi nu har är också ett uttryck för enonormalt låg inhemsk ekonomisk aktivitet. Regeringens misslyckade politikvad gäller att bekämpa arbetslösheten är den främsta orsaken till detta.Regeringens antagande att hushållens sparande ska minska till förmån förökad privat konsumtion bedömer vi som omindre realistiskt. Tvärtomkommer sparåtgärderna och skattehöjningarna att bidra till att hushållenssparande stabiliseras. Därigenom gör människor sig själva och sina familjermindre känsliga för tillfälliga ekonomiska problem, som de byggerupp starkare egna ekonomiska skyddsnät för klara ofärdstider. Detta är igrunden positivt, det stärker människors självtillit och egenmakt.Regeringen överskattar gång på gång tillväxtens betydelse för syssel-sättningen. Enligt propositionen krävs en varaktig tillväxt på minst tre procentper år fram för att den öppna arbetslösheten ska kunnahalveras. Det är en mycket hög tillväxttakt som vi inte har haft sedan 60-talet.Det finns ingenting i regeringens prognoser eller förslag till åtgärder som geranledning att tro att något sådant skulle vara rimligt. Risken är stor attregeringen, i syfte att försöka pressa fram ökad tillväxt, låter sociala ochmiljömässig hänsyn sättas åt sidan. Regeringen borde istället besinna sig ochinse att det nu krävs en arbetstidsförkortning till 35-timmarsvecka. Satsningarpå gröna jobb och en miljöinriktad skatteväxling skulle skapa den nödvändigagrunden för en långsiktigt hållbar ekonomisk utveckling.Den internationella marknadenDen globala, lynniga och nervösa "marknaden", vars minstanycker enskilda regeringar måste foga sig efter, är i det storahela en myt. Den globala världsmarknadens tyranni är ettspöke de gömmer sig bakom som vill skära ner socialvälfärd, minska lönekostnaderna och slippa miljöhänsyn.Skräckbilden av horder av billlig asiatisk arbetskraft som lägger beslag påarbeten som annars skulle utföras i vårt land är felaktig. Den har frammanatsav transnationella företag för att motivera sina härjningar och krav på ökadrörelsefrihet.Det finns i själva verket goda möjligheter att både på nationell ochinternationell nivå reglera och utveckla marknader på ett solidariskt ochekonomiskt sunt sätt. Detta bör göras i betydligt större utsträckning än vadsom sker idag.För att öka förståelsen för de politiska möjligheterna som finns bör mangöra skillnad mellan en världsomfattande och en globaliserad ekonomi. I denförsta är nationalstaterna de grundläggande enheterna. Mellan stater upprättasallt intensivare och mer omfattande marknadsförbindelser. I denna värld harde multinationella företagen uppkommit, och de har en tydlig nationell basoch är också underkastade moderlandets nationella regleringar.I den globaliserade ekonomin är staterna frikopplade från marknads-krafterna som blivit okontrollerbara. De multinationella bolagen förvandlastill transnationella och statslösa bolag, och de är de centrala aktörerna ivärldsekonomin. Transnationella bolag är kapital utan genuin bas som saknarnationell identitet och är styrda av internationella företagsledningar.Transnationella bolag är villiga att lokalisera sig var som helst på jorden föratt uppnå så snabba och säkra vinster som möjligt.I den finansiella sektorn kan systemet garanteras genom knapptryckningarsom i en sant globaliserad ekonomi helt dikteras av marknadskrafterna, utanhänsyn till nationell penningpolitik. Vad gäller företag som huvudsakligensysslar med tillverkning skulle de förse sig med råvaror där det är billigast,producera sina varor, och marknadsföra dem där utbytet blir störst.Transnationella bolag skulle till skillnad från multinationella bolag inte kunnakontrolleras eller ens begränsas i sina handlingar av enskilda nationalstaterspolitik.Men närmare analyser av sakernas tillstånd visar att sådana transnationellabolag är ett sällsynt fenomen. En fyllig sådan analys har gjorts av bl.a. denbrittiska ekonomiprofessorn ("Globalization in Question", ,1996). De flesta multinationella bolagen visar sig ha sina rötter kvar ihemländerna, och ingen synbar förskjutning till transnationella bolag ägeregentligen rum. Det rörliga finanskapitalet har inte heller lett till attinvesteringar och arbetstillfällen har flyttat från i-länder till . Detärsnarare så att direkta utlandsinvesteringar är starkt koncentrerade till deavancerade i-länderna, och tredje världen förblir marginell vad gäller bådehandel och investeringar.Handel, investeringar och finansflöden är koncentrerade till , Japanoch och denna dominans förstärks. Dessa tre styrkecentra potentiella kapaciteten att utöva en kraftfull politisk styrning avfinansmarknaderna.