mot · GK02A229 · 1996-10-07 00:00:00 — Arbetslösheten är allvarligaste problem. Avarbetskraften är öppet arbetslösa ellersysselsatta genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det kankonstateras att arbetslöshetstalen inte uppvisat någon störreförändring. Den höga och djupt deprimerande arbetslöshetenpå har endast lett till en ökad andellångtidsarbetslösa.Många länder, främst i , har upptäckt att hög arbetslöshet somskapas under lågkonjuktur inte försvinner av sig självt när landet går in i enhögkonjunktur. Erfarenheten är att man har skapat en betydande andellångtidsarbetslösa som har slagits ut för fort från den ordinariearbetsmarknaden. En viktig orsak till detta är förmodligen bristandearbetsmarknadspolitiska insatser under lågkonjunkturen.Sverige står nu inför risken att upprepa andra länders misstag. Den högaarbetslösheten leder till att många riskerar att tappa kontakten medarbetsmarknaden. Om så skulle bli fallet väntar svåra sociala konsekvenserför landet som helhet, och man kan tala om ett sammanbrott för den generellavälfärdspolitiken. En offensiv arbetsmarknadspolitik innebär att aktivainsatser ska förordas före passiva. Internationell forskning visar att möjlighettill passivt kontantstöd under långa perioder kan motverka en återkomst tillarbetsmarknaden.Socialdemokraterna utlovade i valrörelsen att kampen för jobben varhögst prioriterad. De åtgärder som den socialdemokratiska regeringen sedanpresenterat är främst inriktade på utbildningen samt att övervältra ytterligarearbetsmarknadspolitiskt ansvar på kommunerna. Mycket litet handlar omsysselsättningen i den offentliga sektorn, trots att flera av regeringensföreslagna åtgärder för att minska budgetunderskottet och sanera statsskuldeninnebär ytterligare påfrestningar för kommuner och landsting.Medel som används för passiva arbetsmarknadsåtgärder borde kunnaanvändas för aktiva insatser. Man skulle kunna använda passiva a-kasseersättningar som dellön för personer som hotas av uppsägning.Arbetsgivaren tillskjuter mellanskillnaden för att uppnå avtalsenlig lön förden enskilde. På så sätt skulle människor som hotas av arbetslöshet gesmöjlighet att behålla sina nuvarande arbetsuppgifter till dess attarbetsmarknadssituationen förbättrats. Detta innebär dock inte att personal,inom exempelvis offentlig verksamhet, är kvar på exakt samma tjänst ellerarbetsplats. Det är fullt möjligt att skilja ut den personal som kommer iåtnjutande av åtgärden från den ordinarie arbetsorganisationen. Detta ärrelativt enkelt att göra inom vård- och omsorgssektorn, där behoven alltidöverstiger resurserna.Slutresultatet skulle bli att arbetslösheten dämpades och att statens medelför kostnader för arbetslösheten användes effektivare och mer i enlighet medarbetslinjen.I den debatt som förs i denna fråga har några motargument förts fram. Ettsådant motargument är att, i de fall åtgärderna riktas mot offentligaarbetsgivare, förstärks den kommunala ekonomin och statsfinansernaförsvagas. Det bör framhållas att det är fråga om offentliga medel i bådafallen, även om de finns på olika "konton".Det handlar alls inte om en ökning av offentliga anslag, utan om enomfördelning av statliga utgifter orskade av arbetslösheten från passivtkontantstöd till aktivt arbete. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om aktiv arbetsmarknadspolitik genom effektivare användning avoffentliga arbetsmarknadsmedel.