mot · GK02A277 · 1996-10-07 00:00:00 — Vi skall straxåterkomma till denna fråga.Omedelbara åtgärderDe förändringar av arbetsmarknaden som vi förordar skullebehöva introduceras genast för att gearbetslöshetsbekämpningen nödvändig kraft. Flera av våraförslag kräver emellertid viss ytterligare precisering, innan dekan genomföras.Mot denna bakgrund förordar vi att delar av den nuvarande arbetsrättsligalagstiftningen sätts ur kraft av . börett preciserat utredningsarbete bedrivas enligt de riktlinjer vi här harskisserat. Förhållandena att en ny lagstiftningkan vara i kraft kan övervakas av ett särskilt organ i vilket bl.a. fackligaorganisationer och arbetsgivarorganisationer ingår.Vi förordar att lagen om anställningsskydd (LAS) tillfälligt, från den 1januari 1997 till , sätts ur kraft för nyanställningar. Detbör ske genom ett tillägg till 1 § LAS enligt följande:1 § Till utgången av skall gälla de avvikelser frånbestämmelserna om anställningstrygghet i lagen (1982:80) omanställningsskydd som anges i denna lag.2 § Ett avtal är ogiltigt i den mån det avviker från denna lag.3 § Från tillämpningen av lagen (1982:80) om anställningsskydd undantas dearbetstagare som omfattas av anställningsavtal ingångna dennalag gäller.Vi vill understryka att detta förslag för vår del skall uppfattas som enkrisåtgärd. Hade regeringen drivit förnyelsearbetet på det sätt vi önskat, hadedet nuvarande kristillståndet inte behövt uppstå.Att vi nu är beredda att förorda också en ovanlig åtgärd sammanhängermed att något resolut blivit ofrånkomligt. Att tillfälligt sätta LAS ur kraftkanverksamt bidra till nyanställningar och är en bättre åtgärd än det i och för sigmöjliga alternativet att skräddarsy en lösning för de mindre företagen.Härutöver är det angeläget att återintroducera de förändringarav arbetsrätten som gällde till . Det innebär bl.a. attprovanställning underlättas, att turordningsreglerna blir något mindre rigidasamt att entreprenader underlättas. Dessa förändringar bör träda i kraft den 1januari 1997.Det är likaså väsentligt att möjligheterna att anställa äldre medarbetareförbättras. Viktigt för vem ett företag skall anställa är bl.a. vilkenuppsägningstid som en anställd har rätt till. Enligt 11§ lagen omanställningsskydd varierar uppsägningstiden efter sex månaders anställningmellan en och beroende på ålder. Längst är uppsägningstidenför medarbetare i åldern , . Enligt 33 § LAS äruppsägningstiden efter fyllda en månad.En arbetssökande måste ha möjlighet att erbjuda sina tjänster utan attautomatiskt sätta arbetsgivaren i större åtaganden när han jämför en äldrearbetssökande med en yngre. Vi har tidigare föreslagit att en arbetssökandeskall ha rätt att träffa uppgörelse om anställning med samma uppsägningstidsom en person , således en månad, eller den han kanavtala. Regeringen avser uppenbarligen att förelägga förslag somtar anställningstiden snarare än åldern som utgångspunkt föruppsägningstider. När detta presenterats avser att vi återkomma med ettslutgiltigt ställningstagande.Under de två åren innan en helt ny arbetsrätt kan träda i kraft är det enligtvår uppfattning också nödvändigt att säkerställa att småföretag utankollektivavtal inte binds av orimliga regler som andra företag medkollektivavtal i realiteten kunnat förhandla bort.Det finns till slut anledning att beröra de uppgifter EU kommit att få ifrågaom villkoren på arbetsmarknaden. Inom ramen för vad som kallas densociala stadgan och det sociala protokollet har en europeisk arbetsrätt börjatta form. Som ett led i IGC-processen förordar också vissa länder ochpolitiska grupperingar att EU:s engagemang för att bekämpa arbetslöshetenskall förstärkas.Vi vill för vår del varna för en utveckling där en omodern nationellarbetsrätt istället för att avvecklas flyttas upp till Europanivå. En sådanutveckling skulle ytterligare försvåra den revitalisering bordegenomgå för att kunna erbjuda andra delar av världen en utvecklandekonkurrens.De beslut som fattas inom ramen för den sociala stadgan och det socialaprotokollet, liksom i form av direktiv i gängse ordning, blir omedelbartbindande för . Enligt vår mening bör den inomEU verka för att unionens regelverk på det arbetsrättsliga området begränsastill vad som kan motiveras från strikta hälso- och säkerhetsrelateradeutgångspunkter och som har till syfte att inget land skall kunna skaffa sigkonkurrensfördelar genom orimliga säkerhets- eller hälsoregler.Parallellt med en nödvändig reformering av den arbetsrättsligalagstiftningen måste, som vi redan i annat sammanhang påpekat, också andraregler som styr företagens arbete förenklas. Särskilt för små företag utgörkrångel och uppgiftskrav ofta en så stor reell och psykologisk belastning atten annars möjlig expansion uteblir.Vi föreslår alltså en omfattande liberalisering av dagens arbetsrättsligalagstiftning. Från skall en ny arbetsrätt gälla därlagstiftningen inskränks till vissa grundläggande stadganden.Kollektivavtalens roll förändras och individuella avtal uppmuntras.Spelreglerna på arbetsmarknadenLönebildningen har nära samband med de spelregler somgäller på arbetsmarknaden. I är dessa i extremt storutsträckning relaterade till de centralaarbetsmarknadsparterna. Rättigheter och skyldigheter iarbetet - som borde vara knutna till varje enskildmedarbetare personligen - är oftast knutna till deorganiserade kollektiven.I ett samhälle i snabb och mångfasetterad förändring blir sådanaförhållanden alltmer otidsenliga. Det moderna samhället är helt enkelt intestyrbart med samma metoder som det gamla industrisamhället.De nu gällande spelreglerna har dessutom bidragit till en lönebildning somlångsiktigt inte ligger vare sig i helhetens eller den enskildes intressen. Dekollektiva avtalsformerna har gjort lönerna alltför lite individuellt anpassade.Framför allt konfliktreglerna har bidragit till enlönekostnadsökning som är större än vad kunnat bära.Parallellt med de individuella avtalsformer som vi förordar är detnödvändigt att också granska hur de nuvarande reglerna påverkarstyrkeförhållandena på arbetsmarknaden. Framför allt handlar det i dettasammanhang om konfliktreglerna.Att reglerna på arbetsmarknaden inte är ändamålsenliga medges - om änindirekt - också av Socialdemokraterna. Efter den senaste avtalsrörelsenuppmanade statsminister arbetsgivarna att uppträda merabestämt gentemot de fackliga kraven, låt vara utan att medge att de spelreglersom anges i lag och avtal inte medger det bestämda uppträdande somstatsministern efterlyste.De regler som gäller för umgänget på arbetsmarknaden är historisktframdrivna av Socialdemokraterna och de fackliga organisationerna iväxelverkan. Det LO - och i viss mån TCO - inte förmådde uppnåförhandlingsvägen expedierade Socialdemokraterna genom lagstiftning. Detvar t.ex. så merparten av de arbetsrättsliga reglerna lades fast på 1970-talet.Dagens konfliktregler är så utformade att de fackliga organisationerna kanta till konflikt utan att motparten i realiteten kan utlösa de motåtgärder sombalansen parterna emellan förutsätter. Skadorna för företagen blir helt enkeltför stora om den i teorin tillgängliga stridsarsenalen utnyttjas. Obalansen imaktförhållandena har förskjutits ytterligare genom att det numera är möjligtatt tillgripa mycket mer sofistikerade konfliktmetoder än på det gamlaindustrisamhällets tid.Både inom det privata näringslivet och den offentliga sektorn kan defackliga organisationerna slå ut hela samhällssektorer genom att ta ut ett fåtalnyckelpersoner i konflikt. De fackliga organisationerna kan alltsååstadkomma stor effekt med endast små uttag ur strejkfonderna. Tecken påatt obalansen på arbetsmarknaden tilltagit saknas inte. har EU-områdets näst högsta löneökningstakt, vilket förstärker dekonkurrenskraftsproblem vårt land har sedan tidigare.Konfliktreglerna har alltså en central betydelse för balansen mellanparterna. Vi anser att dagens regler inte fyller de krav som det modernaarbetslivet ställer. De konfliktregler som visar sig få de allvarligastekonsekvenserna är i första hand följande: Lättheten med vilken en strejk kan lösas ut, bl.a. frånvaron av regler omt.ex. medlemsomröstning före strejk Rätten till sympatiåtgärderI många andra länder har man haft likartade erfarenheter som i Sverige.Därför har trögheter och direkta begränsningar avseende möjligheterna attvidta stridsåtgärder byggts in i det arbetsrättsliga regelverket. I de nordiskagrannländerna har ett riksförlikningsmannainstitut givits utsträcktabefogenheter att påverka bl.a. konfliktåtgärdernas ikraftträdande. Liknandemöjligheter finns också på andra håll i . I , och Norgeförekommer därutöver krav på viss form av medlemsomröstning innankonflikt kan utlösas. Liknande bestämmelser återfinns i t.ex. ,och . I dessa länder är dessutom s.k. sympatiåtgärderotillåtna.Enligt vår mening kan inte rimliga villkor på arbetsmarknaden etablerasmed mindre än att de här nämnda konfliktreglerna förändras. I kombinationmed rätt att sluta individuella avtal kan det introducera en ordning påarbetsmarknaden som både medger en angelägen lönevariation och totalalöneökningar som är förenliga med långsiktiga konkurrensintressen.Vi vill för vår del förorda att ett obligatoriskt krav påmedlemsomröstningar införs innan strejker får utlösas. Det finns också skälatt förlänga varseltiderna samt att överväga om ett annat medlingsförfarandekan vara ändamålsenligt för att säkra goda relationer på arbetsmarknaden ochen konstruktiv lönebildning.Vad avser sympatiåtgärder betraktar vi dessa som otillbörliga intrång i denfredsplikt som en kollektivavtalsbärande arbetsgivare har anledning att räknamed. Den grundläggande fredsplikten måste vara överordnad kollegialitetenfackföreningarna emellan. Mot den bakgrunden anser vi det nödvändigt attförbjuda sympatiåtgärder.ArbetstidernaI påbörjades ettsystemskifte som lett landet från att vara i kris till att vara enav världens starkaste tillväxtekonomier. En avhuvudingredienserna i nydaningen har varit en omfattandeavreglering av arbetsrätten och inte minst arbetstiden.Resultaten är spektakulära. Bl.a. har arbetslösheten under enfemårsperiod sjunkit från 11 till 6 procent.Före avregleringen företedde arbetstidsreglerna i mångalikheter med det rigida svenska regelsystemet. En liknande positiv utvecklingsom där skulle vara fullt möjlig även här - om bara den politiska viljanfunnes.Ett test på den socialdemokratiska viljan att åstadkomma strukturellaförändringar, som skulle kunna leda till förbättrad konkurrenskraft försvenska företag och räddade arbetstillfällen, är det arbete som utförts inomArbetstidskommittén. Kommittén - som bl.a. haft i uppdrag att föreslå påvilket sätt flexibla arbetstidsregler kan införas i svensk lagstiftning - harlagtfram ett förslag som innebär att gällande arbetstidslags begränsningar kringarbetstidens längd och förläggning i stort bibehålls. Övertidstaket föreslåshalverat för de företag som inte har kollektivavtal. Ovanpå detta lagrar manreglerna i EG-direktivet om arbetstidens förläggning vad gäller begränsningav totalarbetstiden, dygnsvila och nattarbete. Resultatet blir snarare mindreflexibilitet om majoritetens förslag genomförs. hamnar långt överden Europanorm som EG-direktivet anger.Dessbättre föreslår kommittén inte en generell arbetstidsförkortning, ävenom den propagerar för en sådan. T.o.m. den socialdemokratiska majoriteteninser att det inte finns samhällsekonomiska förutsättningar för en sådanreform. Den hoppas emellertid att arbetsmarknadens parter skall förhandlasig fram till kortare arbetstider genom ianspråktagande av eventuellaframtida produktivitetsökningar.Vi anser för vår del att någon generell arbetstidsförkortning inte skallgenomföras, vare sig i lag eller genom kollektivavtal. Även om deekonomiska förutsättningarna skulle finnas - vilket de inte gör - bör det intekomma i fråga att genom politiska beslut förbjuda människor att arbeta såmycket som de skulle vilja. De enda restriktioner som bör finnas ärskyddsreglerna i arbetsmiljölagen. I ett fritt samhälle bör varken politikeneller de fackliga organisationerna bestämma hur mycket varje enskild personskall arbeta. Det är det individens egen sak att bestämma i avtal med sinarbetsgivare.Redan med gällande regelsystem har det vuxit fram enflora av olika arbetstidslösningar som syftar till att möta det modernaarbetslivets krav. Det kan gälla säsongsvarierad arbetstid eller regler som tarhänsyn till internationella konjunktursvängningar så att man möterövertidsarbete i samband med god orderingång med minskad arbetstid undermellanliggande perioder.Denna utveckling har skett inom kollektivavtalens ram. För staten måstedet nu vara en prioriterad uppgift att genom en omfattande avreglering avarbetstidsregleringen underlätta en fortsatt omdaning.Det finns emellertid också exempel på rent kontraproduktivakollektivavtal, framförhandlade utifrån en facklig maktposition. Det gällerdärför att hitta en lämplig balanspunkt. Bl.a. därför anser vi att det måste blimöjligt att träffa individuella avtal mellan arbetsgivaren och arbetstagaren,inte bara inom ramen för utan också vid sidan om kollektivavtalen.Lagstiftningen skall förhålla sig neutral i förhållande till de olikaavtalstyperna.I det korta perspektivet vill vi se en arbetstidslag som i stort bygger på EG-direktivet, med utnyttjande av varje möjlighet av flexibilitet som det öppnar.I det längre perspektivet är det nödvändigt att verkar för att EU-besluten inskränker sig till regler som är nödvändiga för upprätthållandet avden inre marknaden samt hälsa och säkerhet, men i övrigt, iEssenprogrammets anda, uppmuntrar medlemsländerna till avreglering avsina arbetsmarknader.Ersättningen vidarbetslöshetEn heltäckandearbetslöshetsförsäkringDet ekonomiska stödet till de öppet arbetslösa utgår iform av a-kassa eller KAS, kontant arbetsmarknadsstöd. Denallmänna arbetslöshetsförsäkring som infördes , ochsom också i praktiken gjorde ersättningen vid arbetslöshetoberoende av facklig tillhörighet, avskaffades 1995 som enföljd av regeringsskiftet föregående år. En särskild utredarehar nu till uppgift att se över formerna för ersättning vidarbetslöshet.I budgetpropositionen presenterar regeringen vissa mindre förändringarinom ramen för dagens a-kassesystem. Ett mer omfattande förslag aviserastill senare under riksmötet.Enligt vår uppfattning saknas det varje skäl att knyta ersättningen vidarbetslöshet till de fackliga organisationerna, så länge det är staten som ipraktiken står för den helt övervägande delen av försäkringens finansiering.Beslut bör därför fattas om en övergång till en allmän obligatoriskarbetslöshetsförsäkring som behandlar alla arbetslösa lika.En allmän arbetslöshetsförsäkring bör introduceras som en del av detsamlade program mot arbetslösheten som vi förordar. Den bör ha följandehuvudinnehåll:Försäkringen skall ge ersättning vid tillfälligt inkomstbortfall.Ersättningsperioden skall därför, enligt vår mening, vara begränsad till 300ersättningsdagar. Inträde i försäkringen beviljas efter tolv månaders arbete.Ersättningsnivån bör uppgå till av denna.Vi vill understryka betydelsen av att den s.k. bortre parentesen inte bliralltför avlägsen. Sätts denna t.ex. efter tre eller som regeringenuppenbarligen tänker sig, bortfaller till stor del den positiva drivkraft förettaktivt arbetssökande som är ett av parentesens viktigaste syften.Den enskildes egenfinansiering bör öka för att incitamenten skallförstärkas till en lönebildning som står i överensstämmelse med kravet på engod tillgång till arbete. Det skall inte vara möjligt för fackligaorganisationeratt driva en lönepolitik som leder till arbetslöshet och överlåta åt andra attbära de ekonomiska konsekvenserna. Vi förordar en finansiering där denenskilde, arbetsgivaren och staten deltar. Den enskildes andel måste vara aven sådan storlek att den gynnar ansvarsfulla överenskommelser av lönerna.En finansiering av försäkringen av sådant slag bör kompenseras genom ensänkning av skatten.En arbetslöshetsförsäkring byggd på dessa principer har enligt vår meningflera fördelar. Genom dess allmänna karaktär lämnar den ingen utanför ochfavoriserar inte någon. Tidsbegränsning förstärker försäkringens karaktär avomställningsförsäkring och ger starka incitament för den arbetslöse att aktivtsöka arbete under hela perioden.Det måste emellertid understrykas att den nya försäkringen måsteintroduceras parallellt med de övriga åtgärder vi föreslår i syfte attstimulera tillkomsten av flera arbeten i företagen. Drivkrafter att sökaarbeten som inte finns är inte särskilt meningsfulla. Vi vill också understrykabetydelsen av att förändringar av det slag vi förordar iarbetslöshetsförsäkringen inte skall ses isolerade från övrigasocialförsäkringar. Ersättningarna från försäkringarna får inte motverkasunda reaktionsmönster om att arbete snarare än bidrag är den normalaförsörjningen, eller en lönebildning som på ett rimligt sätt värderarmänniskors arbetsinsatser.I ett längre perspektiv måste det ekonomiska skyddet vid arbetslöshetutvecklas ytterligare, framförallt till följd av den mer mångfasetteradearbetsmarknaden. Frågor som härvid väcks gäller bl.a. hur egenföretagandeskall behandlas, liksom konsekvenserna av mer varierande arbetstider ocharbetsförtjänster. Enligt vår mening är det av vikt att ett mera omedelbartbeslut om en allmän arbetslöshetsförsäkring följs av fortsatta övervägandenav det slag vi här har nämnt.En långsiktig lösning byggd på personliga s.k. medborgarkonton skullekunna vara en väg att möta de variationer i arbetets förläggning och karaktärsom dagens sociala trygghetssystem, inklusive en allmänarbetslöshetsförsäkring, kommer att ha svårt att klara.Socialförsäkringarna ocharbetslöshetenErsättningsfrågorna vid arbetslöshet aktualiserar också denvidare frågan om hur socialförsäkringssystemetsersättningsregler i stort påverkar arbetslösheten.För att förhindra en permanent massarbetslöshet krävs en vilja tillnytänkande när det gäller socialförsäkringarna i allmänhet ocharbetslöshetsförsäkringen i synnerhet. Ett grundläggande problem är attnuvarande ordning leder till mycket höga reservationslöner. Därmed menasden lägsta lön som en arbetstagare kräver för att acceptera ett erbjudet arbete.Reservationslönen bestäms av den konsumtionsnivå vederbörande kanupprätthålla utan att acceptera det erbjudna arbetet.Det centrala i reservationslönens bestämning är nivån påarbetslöshetsersättningen, ersättningen vid deltagande i arbetsmarknads-politiska åtgärder samt möjligheterna att erhålla andra ekonomiska stödsåsom bostadsbidrag, barnbidrag och socialbidrag. Skattepolitiken harnaturligtvis också stor betydelse. Till detta bör läggas individens möjligheteratt konsumera offentliga nyttigheter, exempelvis skolor, badhus, barnomsorgoch sjukvård, till låga kostnader. Hänsyn bör också tas till dekostnadsminskningar, p.g.a. exempelvis reducerade rese- och matkostnader,samt de effekter i form av bl.a. ökad fritid och möjligheter tillvidareutbildning som följer av arbetslöshet.Det problem som uppkommer vid för höga reservationslöner är attindividen blir mindre benägen att acceptera de arbeten som erbjuds. Söktidennär den arbetslöse letar arbete förlängs, och rörligheten mellan lokalamarknader, över branschgränser och mellan yrken, minskar. Högareservationslöner riskerar att leda till en allt större strukturellarbetslöshet.Med strukturell arbetslöshet avses vanligtvis den arbetslöshetsnivå som äroberoende av konjunkturen och som är förenlig med prisstabilitet.En orsak till att arbetslöshet uppkommer är att fackföreningar driver upplönenivån i företagen. För fackföreningen är vinsten av att lönerna höjs attmedlemmarna får mer resurser, medan kostnaden ligger i att en del avmedlemmarna riskerar att förlora sina arbeten.Reservationslönerna påverkar inte bara lönebildningen. De minskar ocksåflexibiliteten och anpassningsförmågan. drabbadesSverige av en kraftig kombinationschock i form av en kostnadskris, ensnabbt stigande realränta och en kraftig desinflationsprocess, vilket ledde snabb kontraktion av den konkurrensutsatta privata sektorn. Det somhände var ett direkt resultat av missgrepp . Endevalveringsgödd arbetsmarknad kapsejsade.Med höga reservationslöner är risken stor att den strukturellaarbetslösheten ökar decennium efter decennium, därför att återströmningentill arbetsmarknaden efter varje lågkonjunktur blir begränsad. Erfarenheterfrån andra länder visar att risken för en sådan utveckling är påtaglig.Arbetsmarknaderna i kännetecknas av att arbetslösheten inte återgårtill tidigare nivåer när den väl stigit. Ett skäl till detta är att personer somvarit långtidsarbetslösa tenderar att förlora det humankapital, bl.a. i form avarbetsdisciplin och samarbetsförmåga, som krävs för att kunna sköta ettarbete.Det är enligt vår mening angeläget att, som underlag för förändringar,analysera sociala ersättningars, skatters och inkomstrelaterade avgiftersinverkan på lönebildningen och arbetslösheten. En sådan analys börpresenteras för senast hösten 1997.En nyarbetsmarknadspolitikDen aktiva arbetsmarknadspolitikenEn modern, flexibel arbetsmarknad har förutsättningar att tatillvara de möjligheter som expansiva företag öppnar.Sammantaget kan lägre skatter på arbete och företagande ochmer dynamiska villkor på arbetsmarknaden pressa tillbakaarbetslösheten. Likväl kommer naturligtvis viss arbetslöshetatt bestå. Många kommer att sakna arbete för kortareperioder mellan arbeten. Andra åter kommer att möta störresvårigheter att finna arbete. För de arbetslösa är en effektivarbetsmarknadspolitik angelägen.Sverige bedriver vad som brukar benämnas en aktivarbetsmarknadspolitik. Innebörden av detta är att vissa arbetslösa, utöverförmedlingshjälp och a-kassa/KAS, erbjuds s.k. åtgärder. Det kan t.ex. varafrågan om utbildningsinsatser eller beredskapsarbete eller uppgifter av ALU-typ, dvs. icke-ordinärt arbete med a-kasseunderstöd.Denna den aktiva arbetsmarknadspolitiken omfattade 000 personer av de totalt 585 000 arbetslösa. Att märka är alltså att merän två tredjedelar av de arbetslösa står utanför den "aktivitet" som anses varaden svenska arbetsmarknadspolitikens särskilda signum.En allmän iakttagelse är att omfattningen och utformningen av vissaåtgärder ibland förefaller vara dikterade av att de skall kvalificera till en nyersättningsperiod i arbetslöshetskassan snarare än att leda till nytt arbete.Misstanken förstärks av att åtgärden ofta inte sätts in förrän i slutet aversättningsperioden. Dessvärre tycks många åtgärder inte öka de arbetslösasmöjligheter på arbetsmarknaden.De insatser som görs inom den aktiva arbetsmarknadspolitiken för attaktivera de anställda och stödja dem i deras sökande efter arbete har desenaste åren blivit föremål för utomstående granskning. I den s.k. , författad av en grupp svenska och amerikanskaekonomer, framhåller och har inte funnit belägg för att dessa arbetsmarknadspolitiska åtgärdernämnvärt har förbättrat den svenska arbetsmarknadspolitikens sätt attfungera.- - - -Tillsammans med de mikroekonomiska utvärderingar av svenska åtgärdersom vi tidigare redovisat, anser vi att våra uppdaterade internationellaresultat motsäger de positiva slutsatser om aktiva arbetsmarknadsprogramsom många observatörer dragit av internationella jämförelser. Även om detär möjligt att den svenska aktiva arbetsmarknadspolitiken ger en avkastningsom överstiger kostnaden, har den förmodligen bara gett ett blygsamt bidragtill tidigare framgångsrika makroekonomiska utveckling.Likartade analyser återfinns i de särskilda vetenskapligaarbeten som utfördes inom ramen för denarbetsmarknadspolitiska kommitté som avlämnade sinaförslag . I rapporten av heter det bl.a.:Uppsatsen diskuterar därför avslutningsvis avvägningarna mellan å ena sidanden aktiva arbetsmarknadspolitiken och å andra sidan annan utbildning,arbetslöshetsförsäkringens utformning, skattepolitiken, den offentligasektorns storlek, arbetsrätten samt de regler som påverkar kollektivavtal ochde allmänna villkoren för företagande.