mot · GK02Fi414 · 1996-10-07 00:00:00 — De höga skatterna nämns ofta som ett problem för människormed höga inkomster, och riktigt är förstås detta. Mera sällantalas dock om det faktum att skatten ofta är den störstautgiftsposten - större än hyran och större än matkontot - fördem som har små inkomster. Det tycks på något sätt alltidförutsättas att människor, hur lite de än har att röra sig med,har råd med skatten. I alla fall ifrågasätts det aldrig.Allt fler människor hamnar i den situationen att de inte klarar av att leva påsin inkomst. De är då hänvisade till att söka olika former av bidrag för attklara upp situationen. För alldeles för många blir detta början till etttilltagande bidragsberoende.Alla dessa bidragstagare betalar alltså skatt i den mån de har eninkomst över huvud taget att tala om. Vore det inte bättre om den offentligasektorn, i stället för att först ta in skatt och sedan betala ut bidrag tillsammamänniskor, bestämde sig för att låta bli att ta in en del av den där skattenfrånförsta början?Fördelarna med detta skulle vara stora: Många fler människor skulle kunna hämta styrka ur förvissningen om attde klarar att leva på sin egen lön, utan bidrag. Andra, vars inkomster även brutto ligger under vad man kan klara sig på,skulle åtminstone klara sig med mindre bidrag än vad de gör . Den kostsamma rundgången av pengar i den offentliga sektorn skulleminska. Fler människor skulle anstränga sig lite extra innan de sökte bidrag - ommöjligheten finns att klara sig ändå blir steget till att söka alltid längre.Om man tvärtom redan från början ser att det inte går att klara sigförutan, känns den extra ansträngningen inte lika angelägen - har manväl börjat kan man lika gärna fortsätta. Fler människor skulle tycka att det var värt att överhuvudtaget ta jobbmed låga inkomster - är det många som upptäcker att nettolönenblir så liten att de inte har några som helst ekonomiska incitament attjobba istället för att leva på socialbidrag, KAS eller a-kassa samtbostadsbidrag.Den kritik som brukar framföras mot dylika förslag, somalltså handlar om antingen en kraftig generell förhöjning avgrundavdraget eller en möjlighet att vid ekonomiskt svåraförhållanden ansöka om skattebefrielse, är attmarginaleffekten skulle bli så stor just vid det belopp därskattefriheten slutar. Det vill säga att få skulle tycka att detlönade sig att arbeta det där extra utöver det skattefriabeloppet och därmed inte vilja göra ett handtag som gernågot utöver detta.Mot detta kan sägas att om man fastställer ett belopp som motsvararexistensminimum över vilket man i alla händelser måste betala skatt, är detnog få som nöjer sig med detta om de har chansen att tjäna mer och få detbättre.Principen om att människor i första hand ska klara av att försörja sig självaoch att staten inte ska transferera medel i onödan borde vara rätt självklar.Och med tanke på det läge som har hamnat i, där många människormår dåligt för att de står utanför arbetsmarknaden och inte har möjlighet attförsörja sig själva, som den offentliga sektorn betalar ut allt störreoch allt mer kännbara belopp i olika former av försörjningsstöd, har jag svårtatt se någon anledning till att vi inte skulle pröva på ovannämnda förslagsom skulle råda bot på en stor del av problemet. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om skattebefrielse för låginkomsttagare.