mot · GJ02K38 · 1996-06-12 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:220 Lag om statsbudgeten I proposition 1995/96:220 föreslås en lag om statsbudgeten.Regeringen anser att regeringsformens bestämmelser omfinansmakten och statsbudgeten behöver kompletteras ochpreciseras. Regeringen påstår inledningsvis att den medpropositionen avser att "underlätta överblicken, att ökaklarheten och att stärka budgetdisciplinen". Detta kan geintrycket av att propositionen tar upp okontroversiella frågorav snävt teknisk karaktär. Men den uttryckta ambitionen att"stärka budgetdisciplinen" kan också tolkas som en vilja attbegränsa den demokratiska debatten om budgeten.Såsom flera delar av propositionens förslag är utformade är innebörden attstärka regeringens inflytande på den ekonomiska politiken på riksdagensbekostnad till exempel genom ett tak för statsutgifterna.FinansmaktenRegeringsformen ger den avgörande makten överstatens ekonomi. Som främsta företrädare för folket skallriksdagen vara lagstiftare och besluta om skatter till statenoch hur statens medel skall användas (1 kap 4 § RF). Ävenom regeringsformens nionde kapitel om finansmaktenbehandlar principerna för hur denna makt skall utövas ochregleras mellan riksdag och regering anser attdet behövs en närmare reglering av förhållandena.Enligt vår mening bör en sådan reglering utgå från behovet att värnariksdagens inflytande över den ekonomiska politiken. Det finns inslag ipropositionen som går i motsatt riktning. De stärker regeringens inflytande påriksdagens bekostnad. De försvårar en utveckling av det svenskavälfärdssystemet. Ett sådant inslag är till exempel förslaget att slopa de s.k.förslagsanslagen.AnslagstyperI propositionen föreslår regeringen att förslagsanslagen skallavskaffas och ersättas med ramanslag. Regeringens syftemed förslaget är positivt, att förbättra prognosverksamhetenoch stärka budgetdisciplinen. delar heltregeringens ambitioner på denna punkt. Vi ställer ossdäremot frågande till om den föreslagna åtgärden kommer attleda till en förbättrad budgetdisciplin. I själva verket haravvikelserna mellan förslagsanslagen och budgetutfallenvarit mycket små. Dessutom blir skillnaden mellanramanslagen och förslagsanslagen liten. Ramanslag medgerkredit på kommande budgetårs anslag och kan dessutomjusteras nivåmässigt om speciella omständigheter förändras.Mot bakgrund av detta avvisar regeringensförslag att avskaffa förslagsanslagen.I svensk statsbudget finns nu fyra olika typer av anslag enligtkonstitutionell sedvänja. Av dessa är förslagsanslaget den anslagstyp somanvänds när anslår medel till verksamheter som i förväg kan varasvåra att exakt beräkna. Det gäller till exempel utgifter för pensioner, socialarättigheter och a-kassa. Det som utmärker förslagsanslagen är attsamhällsutvecklingen påverkar anslagsbelastningen. Anslagen får med andraord överskridas om det mot bakgrund av medborgarnas sociala rättigheter ochbehov är nödvändigt.Om storleken på de belopp som olika sociala rättigheter ger den enskildaskulle vara beroende av en fixerad anslagsram skulle grunderna för detsvenska välfärdssystemet rubbas. Regeringen vill inte gå så långt: "åtgärderav mer begränsad räckvidd måste övervägas", d.v.s. den förordar att självaanslagstypen försvinner för att därför i tänkta lägen då anslagen riskerar attöverskridas få till stånd omprövningar av anslagen eller rättigheterna. Enpress för social nedskärningspolitik byggs därmed in i systemet.Vi anser att anslagsformen "förslagsanslag" bör finnas kvar och ingå ilagen om statsbudget.Beslut om anslagRegeringen förordar att den skall ha ökade möjligheter attstoppa eller begränsa en verksamhet till vilken harbeviljat anslag. Detta kan om reglerna blir för allmännakomma att stå i viss motsättning till att det är sombestämmer hur statens medel skall användas.Även om tidigare i efterhand godkänt att regeringen dragit inreservationsanslag och avstått från att utnyttja anvisade medel bör det klartframgå att regeringen inte kan få göra detta utan att först få frågan behandladav , detta om det gäller större belopp eller om det inte klart framgåratt det handlar om en av beslutad verksamhet som nått sina mål påett samhällsekonomiskt effektivare sätt än förutsatt.Givetvis skall också regeringen i sin egen verksamhet eller om sådantregeringen har att bestämma kunna genomföra besparingar och avstå från attutnyttja anvisade medel. Men en så generell frihet för regeringen sompropositionen önskar skulle kunna rubba relationen mellan riksdag ochregering. Vi anser att 8 § i förslaget bör avslås.StatsegendomRegeringen vill också ha mandat att, om inte förett visst bolag beslutat annat, få sälja statens aktier i bolagdär staten har mindre än hälften av rösterna.Vi menar att också detta är att minska inflytande. Statskontoretantyder i sitt remissvar en annan lösning, nämligen att alla åtgärder somändrar statens ägarinflytande och röstetal under eller över de kritiskagränserna 10, 30 eller respektive skall underställas riksdagen.Eftersom ett avgörande inflytande i ett bolag ofta utövas via ettminoritetsinnehav av röstvärdet menar vi att den regel regeringen begär intekan godtas. Skall det ske strategiska förskjutningar eller minskningar av detstatliga ägandet i näringslivet skall detta underställas riksdagen.Huvudtendensen är att politiken underordnas "marknads-mekanismerna", eller rättare sagt framför allt egenintressena och kraven hosdem som dominerar de internationella och nationella kapitalströmmarna iform av värdepappers- och valutahandel. Dessa krafter önskar bryta ner deelement av välfärdsstat som funnits för att stärka sin egen ekonomiska makt.Det politiska systemet har till stor del fogat sig i detta och formas alltmerför att tillgodose dessa krav. Även de förändringar som inom den statligabudgethanteringen håller på att växa fram måste ses i detta perspektiv. Dedominerande intressena på valuta- och värdepappersmarknaden skall hållasnöjda. Begreppet "ansvar" i politiken har snart kommit att bli liktydigt medförslag som tillgodoser finansintressens krav.Ju bättre politiker lyckas bana väg för dessa intressen genom att pressa nerandra och breda befolkningsskikts villkor, desto bättre "belöning" från dens.k. marknaden med bättre värde på den egna valutan och förutsättningar förlägre räntor. Ju mer man kan visa att man genomför sociala nedskärningar -men det kallas budgetmässig stramhet - desto nöjdare blir finansintressena.Vi säger inte detta i kritik mot strävan efter sunda finanser inom offentligsektor. Sådana bör och kan nås - men den sociala nedskärningsideologi somblivit en sorts överideologi har också denna intressebakgrund.Ramar och takEtt system med rambudgetering, som minskar riksdagensinflytande över den ekonomiska politiken - och därmedfolkliga opinioners möjlighet till genomslag - och införandetav ett skenbart objektivt motiverat utgiftstak är att anpassavillkoren till finansintressenas krav. De nyliberala kraven omatt minska "politikernas" inflytande, d.v.s. demokratin, påden ekonomiska politikens område kommer till uttryck bl.a. idessa förändringar. inflytande minskas ochdärmed väljarnas.Politiken blir mer abstrakt och ogripbar, beslut fattas i och harknappast eller i liten utsträckning kunnat påverkas av de egna politikerna.Marknadens d.v.s. finansintressenas krav är för mäktiga och pressar fram förväljarna underliga överbeslut om ramar och tak som ter sig som framräknadeav någon över alla intressen stående objektivitet. Politiken låses fast.Riksdagens inflytande begränsas och därmed väljarnas möjligheter attpåverka politiken.Såväl övergången till rambeslut som det förslag som lanseras iproposition 1995/96:220 om tak för de offentliga utgifterna framställs somtekniska förändringar men är led i det beskrivna paradigmskiftet.Idén om utgiftstak för de offentliga utgifterna är inspirerad från länder somNya och där införandet av sådana tak varit ett avmedlen i en hård social nedskärningspolitik. Innebörden är att medett beslut delvis låser sina möjligheter till politiska förändringar under entidframöver. Eftersom en regering kan vara säkrare på en majoritet i ett sådantmera "strategiskt" betonat beslut än i olika delfrågor begränsas riksdagensmöjligheter i delfrågorna.Riksdagen har tidigare - mot reservation och röstande -godkänt en övergång till utgiftstak. Vi menar att borde ompröva sittbeslut för att slå vakt om sin egen roll. Regeringens ambition att vidga idénom utgiftstak till hela den offentliga sektorn, alltså även kommunerna, tordedessutom stå i strid med den kommunala självstyrelsen.Vi yrkar därför avslag på förslagen om utgiftstak. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar att anslagsformen förslagsanslag skallfinnas kvar och ingå i lagen om statsbudget,2. att beslutar avslå 8 § lagen om regeringens möjlighetatt besluta om anslag,3. att beslutar avslå 26 § lagen om aktier och andelar ilagen om statsbudget,4. att beslutar avslå förslagen till tak för statsbudgeten ilagen om statsbudget.