mot · GK02Fi204 · 1996-10-07 00:00:00 — Det som talarmotdetta är dock hotet att någon i hushållet skulle bli arbetslös samt osäkerhetenom vilken "återbäring" inbetalningarna till socialförsäkringssystemen,framför allt pensionssystemet, kommer att ge i framtiden.Tabell 2PrognosjämförelseRegeringenIndustriförbundetNordbanken19961997199619971996 1997BNP-tillväxt1,62,31,00,81,3 1,8Privat konsumtion0,91,81,01,81,0 1,4Export6,55,64,03,15,0 4,2Som prognosjämförelsen ovan visar är regeringensbedömning en av de mer optimistiska. Vår uppfattning är atttillväxten möjligen kan bli så hög som regeringen räknarmed men att risken för avvikelser främst ligger på nedsidan,särskilt vad gäller exporten och i viss mån även den privatakonsumtionen.Arbetslösheten större än vidsekelskiftetOm utsikterna för svensk ekonomi nu ser något bättre ut påkort sikt är de oförändrat svaga i ett längre perspektiv.Regeringen presenterar, liksom i vårpropositionen, ettbasalternativ och ett högtillväxtalternativ fram . Båda kalkylerna bygger på att resurserna iekonomin inte utnyttjas fullt ut och attefterfrågan därför kan växa snabbare änproduktionsresurserna utan att överhettningstendenseruppstår och inflationen drivs upp.Tillväxtalternativet är, snarare än ett realistiskt alternativ, en kalkyl övervilken tillväxt som krävs för att nå målet om en öppen arbetslöshet . Mot bakgrund av att arbetslösheten ökat , trotsen bättre tillväxt än väntat, kommer regeringen nu fram till att det för atthalvera arbetslösheten krävs en ännu snabbare tillväxt än vad mankalkylerade med - närmare en procentenhet högre än ibasalternativet. Målet är med andra ord ännu mer avlägset än för ett halvårsedan. För att högtillväxtalternativet skall kunna förverkligas krävs, enligtregeringen, en väl fungerande arbetsmarknad, inklusive en icke-inflationistisk lönebildning. I ett sådant scenario skulle kunnabedriva en mer expansiv penningpolitik vilket skulle gynna tillväxten. För atthögtillväxtalternativet skall kunna realiseras krävs dock strukturellaförändringar i form av skattesänkningar på arbete, kunskap och företagande,så att det lönar sig bättre att arbeta samt investera i utbildning och nyttkapital. Det krävs dessutom avregleringar framför allt på arbetsmarknaden.Regeringen aviserar emellertid inga som helst förändringar i den riktningen ibudgetpropositionen.I basalternativet ligger tillväxten på 1997-1999 för attfalla tillbaka till sin trend på . Med denna tillväxt uppgården öppna arbetslösheten fortfarande till . Ävenbasalternativet är relativt optimistiskt. Sparkvoten förutsätts sjunka från8,till . Det innebär att det är den privatakonsumtionen som förväntas hålla uppe tillväxten.Hushållens sparkvot är visserligen hög historiskt sett, meninte i ett internationellt perspektiv. Det är troligt - och även önskvärt - attsparkvoten blir kvar på minst nuvarande nivå, när det visar sig att denoffentliga sektorn inte kan leva upp till de åtaganden som gjorts under denexpansiva eran. Dessutom dämpar höjningen av fastighets- ochenergiskatterna hushållens förmögenhetsutveckling, vilket minskar derasbenägenhet att skuldsätta sig. Det innebär sammantaget att regeringen kan haöverskattat den privata konsumtionstillväxten fram till sekelskiftet.En konsumtionsledd tillväxt medför en större ökning av sysselsättningenän en export- eller investeringsledd sådan, varför regeringen i baskalkylenkan uppvisa relativt goda siffror vad gäller arbetslöshet. Mot bakgrund avresonemanget ovan om hushållssparandets utveckling kan det dock bli svårtatt förverkliga denna utveckling.Låg investeringskvot ger svaglångsiktig tillväxtAtt investeringsökningen är så måttlig som den är iregeringens baskalkyl är naturligt mot bakgrund av defortsatt höga realräntorna och skatterna. Det innebär dock attSverige , enligt regeringens egna beräkningar,kommer att ha en potentiell tillväxt på endast 2 procent.Implicit i regeringens kalkyl ligger därmed att tillväxtenkommer att bli lägre åren än åren före dådet fortfarande finns outnyttjade resurser i ekonomin.Ökningen av antalet arbetstillfällen kommer därmed ocksåatt bli långsammare . För att den långsiktigatillväxten skall kunna höjas över tvåprocentsnivån krävsstörre investeringar, särskilt i maskiner, än i basalternativetoch en helt annan företagarpolitik än den regeringen ämnarföra.Lönestegringen hot mot jobbensnarare än mot inflationenInflationen har successivt avtagit och varkonsumentprisindex högre än sammamånad . Det innebär att vi har en historiskt mycketlåg inflationstakt. En del av nedgången i inflationen beror påsänkningen av matmomsen och förstärkningen av kronan. Itakt med att dessa faktorer faller bort räknar regeringen medatt inflationen åter skall stiga, till 1997och därefter något . Det skulle innebära attinflationen fortfarande motsvarar mål () fram . Dennakalkyl utgår från att kommer att strama åtpenningpolitiken om inflationen hotar att överstiga målet.Det största hotet är därmed inte att en högre inflationstakt framträder utanatt lönebildningen skapar ett inflationstryck som nödgasbetvinga med högre räntor. Då kommer vi att få se en svagare tillväxt och enstörre arbetslöshet än enligt basalternativet. De senaste relativt högalöneavtalen och uppgifterna om snabb löneglidning är oroande i dettasammanhang. Hoppingivande är dock att även arbetsmarknadens parterreviderat ned sina inflationsförväntningar för den närmaste femårsperiodentill strax ovanför , enligt en enkät publicerad i senasteinflationsrapport.Stor arbetslöshet och svagkonsumtion slår mot de offentligafinansernaDet har glädjande nog upprepadenedrevideringar skett av prognoserna för statensbudgetunderskott och lånebehov. Att saneringen avstatsfinanserna gått snabbare än förutsett beror på flerafaktorer såsom en snabbare räntenedgång ochkronförstärkning än väntat. Dessutom har budgeten påverkatspositivt av engångsfaktorer såsom tillfälligt storainbetalningar av mervärdes- och bolagsskatt samtrent bokföringsmässiga transaktioner i form av att regeringentillgodoräknar sig de årliga inbetalningarna till det framtidapremiereservsystemet till dess att beslut fattats om hurpensionssystemet skall se ut. Även om en del avförbättringen beror på tillfälliga faktorer, räknar regeringennu med en snabbare sanering av statens och hela denoffentliga sektorns finanser än vad den gjorde i våras.Kommunerna förutspås dock få en sämre finansiell utveckling med störreunderskott än i vårpropositionen. Detta är särskilt anmärkningsvärt, eftersomkommunernas ekonomi 1996 påverkas positivt av slutavräkningen avskattemedel . Prognosen för det finansiella sparandet ikommunsektorn 1997 anger ett underskott på nära 15 miljarder kronor.Sannolikt kommer den siffran mot bakgrund av regeringens politik att visasig vara för låg.Utvecklingen verkar något förvåna regeringen men skall ses mot bakgrundav att de massiva skattehöjningarna i förening med neddragningen avsocialförsäkringsförmånerna inneburit att kommunernas utgifter försocialbidrag ökat kraftigt. Eftersom effekten av de många skattehöjningarnadrabbar medborgarna ännu mer , är risken påtaglig attökningstakten i socialbidragsutbetalningarna kommer att hålla i sig.Även beträffande skuldkvoten för den konsoliderade offentliga sektornförutspås nu en snabbare nedgång än både därför att det statligaunderskottet minskar snabbare och därför att prognosen om en starkare kronagör att den tredjedel av skulden som är denominerad i utländsk valutavärderas lägre. Det finns dock en rad riskmoment i kalkylen. Det är sannoliktatt tillväxten blir mindre konsumtionsledd än i regeringens kalkyl. Det skulleleda till färre arbetstillfällen och därmed större utgifter för arbetslöshetenochlägre skatteintäkter. Därmed skulle även de offentliga finanserna utvecklasmindre gynnsamt än i regeringens kalkyl.Beslut om EMU avgörande för räntanPrognosen för de offentliga finanserna bygger också på att delånga räntorna skall ligga kvar på sjuprocentsnivån fram trots en uppgång i inflationen och tillväxten.Realräntan förutsätts med andra ord sjunka från nuvarandehöga nivå. Den senaste tidens räntenedgång är framför allt enföljd av en sjunkande ränta internationellt och särskilt iEuropa. Viktiga händelser som påverkat räntan är enutebliven amerikansk korträntehöjning samt att detinformella finansministermötet i förde ett stegnärmare förverkligandet av EMU. För högt skuldsatta staterinnebär en lägre räntenivå att de offentliga ränteutgifternaminskar. För de europeiska länder som har problem med attuppfylla kriterier för den offentligasektorns underskott och skuldsättning, vilket är flertaletinklusive , har räntenedgången därmed förbättratmöjligheten att kvalificera sig för EMU. Det har lett till ettännu större räntefall i dessa länder. I de länder därregeringarna dessutom klart uttalat sig för ett medlemskap iEMU och presenterat budgetar som innebär kraftfullaåtstramningar av finanspolitiken, framför allt ochSpanien, har räntenedgången varit större än i , vilketframgår av Diagram 5.Diagram 5Ett klart ja till EMU från den socialdemokratiskapartikongressen och partiledningen skulle sannoliktleda till lägre räntor än i regeringens prognos, medan ett klartnej skulle driva upp räntorna över nivån i regeringensprognos. Det socialdemokratiska beslutet vad gäller ettsvenskt deltagande till EMU påverkar därmed även denoffentliga sektorns ränteutgifter.BudgetpropositionenFortsatt stor arbetslöshet vidsekelskiftetBudgetpropositionen är en kapitulationsakt. Regeringen stårnu ännu längre från målet att halvera den öppnaarbetslösheten än . Arbetslösheten harsnarare stigit än sjunkit trots mer gynnsamma ekonomiskaförhållanden än förutsett. Endast med mycket optimistiskatillväxtantaganden kommer arbetslösheten att kunna halverastill år 2000.Diagram 6Regeringen skriver själv i finansplanen att det kommer attkrävas "fortsatta strukturella förändringar för att förbättraekonomins sätt att fungera. Viktiga beslut måste fattasrörande bl.a. lönebildningen, arbetsmarknaden,energipolitiken, pensionssystemet och den offentligasektorn." Ändå lägger den inte fram förslag på några avdessa områden. Den säger inte ens vad som behöver görasoch när det skall ske. Utformningen av det framtidapensionssystemet har senarelagts och omvandlingen av denkommunala sektorn har försenats genom uppskovet medbalanskravet för kommunerna, vilket ger dåligt incitament attrationalisera verksamheten. Lönebildningen har hänvisats tillarbetsmarknadens parter att lösa, liksom man gjorde medarbetsrätten utan resultat.Det nuvarande kollektiva lönebildningssystemet är en kvarleva från den tiddå vi kunde ha betydligt högre löner än omvärlden även vad gälldeokvalificerade arbeten därför att produkterna som tillverkades hade högkvalitet. Till skillnad från finns det nu en hel värld utanför som ärberedd att göra kvalitetsprodukter till lägre priser än vi. Om de förändradeomvärldsförutsättningarna säger regeringen ingenting i budgetpropositionen.En del av lösningen för del är att förbättra utbildningen. Men allakan inte eller vill inte utbilda sig mer. Om vi skall få ned arbetslösheten tillrimliga nivåer i måste vi därför tillåta mer differentierade löner; iklartext lägre löner för okvalificerade arbeten och högre löner förkvalificerade sådana. För att det skall kunna gå att leva på den lägre lönenkrävs dessutom betydligt lägre skatter för låg- och medelinkomsttagare. Merdifferentierade löner förutsätter möjligheten att sluta individuella kontrakt.Det kan inte uppnås genom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parterutan kräver politiska beslut, som regeringen inte är beredd att ta.Det är ändå i och för sig möjligt att regeringen - genom överflyttningar avmänniskor från öppen till dold arbetslöshet i olika former - skulle kunnahalvera den öppna arbetslösheten även med en tillväxt enligt basalternativet.Detta skulle dock inte bevisa något annat än att målet är felformulerat. Det ärinte enbart den öppna arbetslösheten utan all arbetslöshet som måsteangripas. Utöver närmare 400 000 öppet arbetslösa och drygt 100 000personer i arbetsmarknadsåtgärder finns det ytterligare ungefär en halvmiljon personer som skulle vilja eller borde arbeta men som av en ellerannan anledning inte räknas in i arbetskraften. Där ingår bl.a. latentarbetssökande, flyktingar och människor som har förtidspensionerats pågrund av arbetsmarknadsskäl. Det är den samlade arbetslösheten på drygt enmiljon människor som måste angripas. En halvering av denna arbetslöshetförutsätter att en halv miljon nya arbetstillfällen skapas till sekelskiftet.Detkommer regeringen inte ens i närheten av med sin tillväxthämmande politik.Målet att halvera den öppna arbetslösheten säger egentligen inte mer än vill minska den andel av den potentiella arbetskraften som står utanarbete från cirka 22 till cirka 19 procent.Skattehöjningarna kväver tillväxtenRegeringen verkar ha använt all sin energi till att sanerastatsfinanserna och detaljstyra anslagen och därmed inte fåttnågon tid över för strukturproblemen. Utformningen avsaneringsprogrammet, som till övervägande delen består avskattehöjningar i stället för av utgiftsminskningar, hardessutom ytterligare förvärrat det långsiktigatillväxtproblemet. De höga skatterna på arbete ochkapitalbildning försvagar tillväxtpotentialen men gördessutom att den tillväxt som ändå sker i den privata sektornär föga arbetsintensiv. lider av "job-less growth" ochhar egentligen gjort det länge, även om detta faktum skymtsav en politiskt framkommenderad sysselsättning i denoffentliga sektorn.I Diagram 7 nedan visas regeringens prognos för utvecklingen av statensintäkter och utgifter, exklusive intäkter av planerade privatiseringar ochutgifter för statsskuldsräntan, fram . Som tydligt framgår är det iförsta hand genom ökade skatter och intäkter som regeringen räknar med attfå balans i statsbudgeten. har Socialdemokraterna fattatbeslut om eller föreslagit höjda skatter på (brutto), vilketär den största skattechocken som landet någonsin utsatts för.Diagram 7I relation till BNP minskar statens utgifter mellan 1995 och1998 - det år då balans i statsbudgeten har utlovats - med0,, medan intäkterna ökar med6,6 procentenheter.Utgiftsminskningarna är som synes måttliga . Denhuvudsakliga anledningen till att man kan uppnå budgetbalans är de kraftigaskattehöjningarna som i ett längre perspektiv kommer att verka hämmandepå den ekonomiska tillväxten. Till det kommer att skatteinkomsterna totaltsett ökat väsentligt mer än beräknat.Därmed kommer man inte att lyckas med att nå den tillväxt som krävs föratt halvera arbetslösheten . Då är det mer troligt att manlyckasmed att uppnå det permanenta överskott i de offentliga finanserna från ochmed 1999 som man eftersträvar men som egentligen innebär enöverbeskattning av medborgarna och en socialisering av sparandet.Permanenta budgetöverskott enöverbeskattningDet permanenta överskottet motiveras med att det är ensvensk tradition som tidigare lett till hög tillväxt, attnäringslivet skall kunna finansiera sina investeringar med låni i stället för utomlands, att det skall ökamänniskornas tilltro till de offentligasocialförsäkringssystemen så att de vågar konsumera igensamt att det skall utgöra en stabilisator i de mycketkonjunkturkänsliga svenska offentliga finanserna. Samtligaargument bygger på en förlegad filosofi som egentligenaldrig har fungerat.Tillväxten var visserligen betydligt bättre under 1960- och första hälften av1970-talen, då vi fortfarande hade överskott i den konsoliderade offentligasektorns finanser, än vad den var under resten av 1970-talet och periodendärefter, då vi hade underskott. Tillväxten var dock ännu högre på 1950-taletdå den offentliga sektorn i stort sett var i balans och framför allt då Sverigevar mer av en marknadsekonomi med få regleringar och en relativt litenoffentlig sektor.Att ha åsikter om var företagen skall låna till sina investeringar - av staten,hushållen eller utomlands - är över huvud taget inte förenligt med en modernkapitalmarknad. Att inte skall ha ett permanent bytesbalans-underskott till utlandet och en ökande utlandsskuld är däremot oomstritt.Tidigare bytesbalansunderskott var dock följden av såväl underskottet i deoffentliga finanserna som hushållens alltför stora tilltro till de offentligasocialförsäkringssystemen, en tilltro som regeringen nu vill återställa.Hushållen räknade med att den offentliga sektorn skulle täcka eventuellaframtida inkomstbortfall och ansåg sig därmed kunna använda hela lönenoch litet till till konsumtion. har det offentliga underskottet minskat undernågra år och det privata sparandet ökat. Att hushållen bygger upp en buffertför framtida inkomstbortfall p.g.a. sjukdom, arbetslöshet eller pensioneringär i grunden mer sunt än att den offentliga sektorn gör det, även om detinnebär att konsumtionen hålls tillbaka under en övergångsperiod.Slutligen är det bättre att minska konjunkturkänsligheten i den offentligasektorns finanser genom att minska den offentliga sektorn än genom attbygga upp permanenta överskott. Då bidrar man till att lösaproblemet med för höga skatter och en låg tillväxt. Regering och riksdag börmot denna bakgrund sträva efter balans i den offentliga sektorns finanseröver konjunkturcykeln i stället för permanenta överskott.Alla konvergensvillkor uppfylls inteRegeringen räknar i avstämningen avkonvergensprogrammet med att skall ha uppfylltsamtliga konvergensvillkor när deltagandet i EMU:s tredjefas avgörs . Det stämmer dock inte. Enligtregeringens baskalkyl beräknas den konsoliderade offentligasektorns bruttoskuld minska successivt från79,av BNP av BNP 1997.Det är fortfarande en bra bit över taket på avBNP.Maastrichtfördraget medger att länder där skuldkvoten har"minskat i tillräcklig utsträckning och närmar sigreferensvärdet i tillfredsställande takt" också skall kunnaaccepteras. Det är dock ytterst tveksamt om den takt iskuldkvotsminskningen som regeringen räknar med attSverige skall uppvisa 1994-1997 kommer att bedömas somtillräcklig.Anledningen till att regeringen över huvud taget kan uppvisa en minskningav skuldkvoten (på av BNP) är denaviserade försäljningen av det statliga innehavet av aktier i på5 miljarder kronor. Det är en transaktion som visserligen minskar denoffentliga sektorns skuld men i motsvarande mån även dess tillgångar, varförden offentliga sektorns förmögenhet är oförändrad. Mellan 1996 och 1997finns andra exempel på sådan "kreativ bokföring", dels i form av extraaktieutdelningar från de statliga företagen, framför allt , på ungefär7 miljarder kronor, dels genom att de årliga inbetalningarna till det framtidapremiereservsystemet på tills vidare tillgodoräknasstatens finansiella sparande och därmed även minskar dess skuld, trots attpengarna egentligen tillhör dem som betalat in dem. När pengarna förs övertill det nya premiereservsystemet, kommer det finansiella sparandetemellertid att minska och skulden öka i motsvarande mån.En annan faktor som kommer att påverka de offentliga finanserna ibetydligt högre grad än den kreativa bokföringen, men som regeringen intenämner i avstämningen av konvergensprogrammet, är en förtida avvecklingav kärnkraften. Enligt LO:s beräkningar skulle en total avveckling avkärnkraften minska BNP med . Mot bakgrund av attskattetrycket är drygt hälften av BNP skulle en sådan avveckling försämraden offentliga sektorns finanser och öka dess skuld med ungefär 70 miljarderkronor vilket motsvarar av BNP.Vidare anger att ett kandidatland skall ha deltagit i deneuropeiska växelkursmekanismen () innan medlemskap ivalutaunionen kan medges. Mot bakgrund av att - sedan sommaren1993 - tillåter relativt stora växelkurssvängningar har i praktiken kriterietförlorat en del i betydelse. Men om vi inte går med i , kan övrigamedlemsländer använda detta mot oss, när deltagarländerna i EMU skallutses.Det brister i efterlevnaden av den nyabudgetprocessenDen nya budgetprocessen är ett viktigt medel för attåstadkomma balans i statsfinanserna. För att den nyabudgetprocessen skall bli trovärdig krävs emellertid att defastlagda principerna för budgethanteringen följs redan frånbörjan. Regeringen gjorde avsteg från vad somstadgats då man valde att inte finansiera uppkomnabudgetöverskridanden under löpande budgetår.Regeringen redovisar nu ett sammanlagt prognostiserat budget-överskridande på som man avstår från attfinansiera, helt emot de principer som fastställts. Av dessa budget-överskridanden är den högre arbetslösheten orsak till 14,5 miljarder kronor.Att anslagen för arbetslösheten främst är regelstyrda är ingen anledning tillatt överskridandena inte skall täckas under innevarande budgetår. Iproposition 1994/95:100 sägs uttryckligen att även regelstyrda anslag skallfinansieras fullt ut vid budgetöverskridanden.Vidare visar det sig nu att regeringen avser att utnyttja budgeterings-marginalen i syfte att täcka oförutsedda utgiftsökningar, trots att man ipropositionen skriver om denna följande: "Den ingår alltså inte isaldoberäkningar och liknande och kan inte heller tas i anspråk för nyautgifter utan att finansieringen garanteras i särskild ordning." Genom attöverföra medel från budgeteringsmarginalen till utgiftsområde 25 (Allmännabidrag till kommuner) försvagar man budgetsaldot med 2,9 miljarder kronorutan att anvisa någon finansiering. Detta strider mot vad som anges ibudgetpropositionen och som också angavs i vårpropositionen. Vi vidhåller,som vi skrev i partimotionen med anledning av den ekonomiskavårpropositionen, att budgeteringsmarginalen bör avskaffas.Sedan i våras har sålunda regeringen avvikit från vad som borde ha gälltför budgethanteringen med , vilket vi finner anmärk-ningsvärt.Ännu återstår det att besluta om en betydande del av regeringens s.k.konsolideringsprogram för att det skall vara fullt genomfört. I propositionenredovisas att fattat beslut om ibudgetförstärkningar och att det därmed återstår attbesluta om. Av de beslutades dessutom 18 miljarderkronor redan under den föregående mandatperioden. Regeringen försöker pånytt att framställa konsolideringsprogrammet som mer omfattande än det isjälva verket är. Vidare har man valt en presentationsform som innebär att del av skattehöjningarna redovisas utanför konsolideringsprogrammet.Det moderata alternativetEn ny ekonomisk politikDe övergripande målen för den ekonomiska politiken skallvara att skapa förutsättningar för snabb tillväxt, en kraftigökning av antalet nya arbetstillfällen och en godreallöneutveckling. Därmed skapas också förutsättningar föratt hantera de nationella miljöproblemen. Skall dessa målkunna uppfyllas, så att massarbetslösheten elimineras ochSverige inte längre halkar efter den ekonomiska utvecklingeni övriga industriländer, krävs en genomgripande förändringav den ekonomiska politiken. Dagens ekonomiska problemär strukturella och kan inte lösas utan omfattandestrukturförändringar. Det medger regeringen ibudgetpropositionen utan att några ansatser till nödvändigareformer kan skönjas.Det krävs en, i bred bemärkelse, ny ekonomisk politik som leder tillstabilitet, ökar friheten och stärker incitamenten till arbete och förkovran, enpolitik som främjar privat ägande, fri företagsamhet och konkurrens.Stabila offentliga finanser och ett stabilt penningvärde är grundläggandeför företags och privatpersoners möjligheter att planera sin framtid. Som vialla fått uppleva leder statsfinansiell obalans och snabb inflation till högaräntor, en ineffektiv ekonomi och godtyckliga omfördelningar i samhället.Vår målsättning är att de offentliga finanserna skall vara i balans överkonjunkturcykeln och att det stabila penningvärdet skall säkras genom enoberoende riksbank och ett deltagande i EMU.Stabila offentliga finanser kräver inte permanenta överskott, vilka innebären överbeskattning av medborgarna och en socialisering av sparandet.Tidigare erfarenheter visar att en satsning på kollektivt sparande leder tillettminskat totalt sparande i ekonomin, därför att det privata sparandet försvagasän mer.