mot · GK02So277 · 1996-10-07 00:00:00 — Om reglerna samlas på ett ställe ökar möjligheterna förallmänheten att ta del av dessa regler.Den statliga utredningen 2000 har i uppdrag att lämna förslag till hurpatientens ställning skulle kunna stärkas i lagstiftningen. Vi menar att man idet sammanhanget bör pröva att föra in- vårdgarantins regler- den tidigare husläkarlagens regler- rätt till information om olika behandlingsalternativ, deras för- ochnackdelar samt betydande möjligheter att välja mellan alternativen- rätt att ta del av behandlingsresultat på sjukhusen- rätt att ta del av mer än en läkares bedömning, s k "second opinion"- rätt till rehabiliteringsplan- rätt till smärtlindring- garanti för att kvalitetssäkring tillämpas- rätt till specialistvård i annat landsting om opartiskt organ tillstyrker- rätt till vård i hemmet i livets slutskede om det inte finns medicinska skälemot detta.Kvinnor och män ska fåvård på lika villkor!Undersökningar har visat att kvinnor ofta behandlasannorlunda än män som patienter i sjukvården. Kvinnorsöker sjukvård oftare än män och inte sällan för andrasymptom än män. Kvinnor beskriver också sina symptom påett annat sätt än män, vilket kan leda till att kvinnorssjukdomar underdiagnosticeras. Exempel på detta är t ex attkvinnors beskrivning av symptom vid kärlkramp intestämmer överens med vad läkarna har lärt sig. Det har ocksåvisat sig att både manliga och kvinnliga läkare oftare ställerpsykiatrisk diagnos på kvinnliga patienter än på manliga.Internationella undersökningar har också visat att kvinnor fårfärre behandlingar och billigare läkemedel än män.Inom den medicinska forskningen finns det liten kunskap om defaktorer som skiljer mäns och kvinnors hälsa. En stor del av den forskningsom bedrivs och den statistik som tas fram saknar könsperspektiv. Attforskningsresultat som enbart baseras på män antas vara relevanta även förkvinnor kan försvåra förståelsen av orsakssamband.Landstingen måste arbeta aktivt för att minska skillnaderna mellan hurkvinnor och män bemöts och behandlas inom hälso- och sjukvården. Dekvalitetsrevisioner som görs på olika kliniker bör alltid ta upp frågan omjämställdhet i vården, d v s belysa om kvinnor och män får vård på likavillkor.Kvinnors medellivslängd 1994 var , mäns . Skillnadenmellan könen som var har minskat sedan mitten av 1980-taletpå grund av att männens dödstal gått ner snabbare än kvinnornas. Män harhögre dödlighet i alla åldrar medan kvinnors ohälsa oftare medför sjukdomoch lidande. Frånsett könsspecifika sjukdomar, (prostatacancer,livmodercancer) drabbas båda könen i stort sett av samma typer avsjukdomar men en del är vanligare och/eller kommer tidigare hos enderakönet.Kvinnor har ett högre vårdutnyttjande än män. Det gäller framför alltöppenvård. De köper ut mer läkemedel. Andelen långtidssjuka ochförtidspensionerade kvinnor ökar, medan männens andel minskar.De slutsatser man kan dra av ovanstående är att det behövs mer forskningrörande sjukdomars förlopp och behandling hos män respektive kvinnor.Trots att skillnaderna i läkemedelsanvändning mellan kvinnor och män varitkända vet man fortfarande inte vad som ligger bakom dessaskillnader.Det behövs också mer forskning kring kommunikationen mellan läkareoch patient och hur den påverkar behandling och behandlingsresultat.I utredningen vård föreslås följande som bygger på idéer somkommit upp i och jämställdhetsforskning.I praktiken innebär detta att kvinnor bör inkluderas i medicinska studier istörre omfattning . Vi lägger fram förslag som går ut på att allaprojekt som söker medel för forskning inom medicin, omvårdnad eller hälso-och sjukvårdsforskning hos MFR, SFR eller FRN skall i sin ansökanredovisa studiepopulationens könsfördelning i relation till fördelningen ibefolkningen eller i den aktuella patientgruppen och att de etiskakommittéerna för forskning skall i sina bedömningar av ansökningar ävengranska att forskaren vid val av studiepopulation följt ovan beskrivnaprinciper. Vi föreslår också att forskningsråden skall sammanställa ochårligen redovisa statistik om könsfördelningen i projektensstudiepopulationer.Enligt vårt förslag skall de berörda forskningsråden också pröva om detfinns ett behov att utarbeta riktlinjer för inklusion av kvinnor i den forskningsom finansieras av råden. I detta arbete skall råden särskilt pröva om detregelverk som gäller för klinisk forskning finansierad av NIH i USAhelt eller delvis kan tillämpas på svenska förhållanden.När det gäller tillstånd att påbörja klinisk prövning av läkemedel föreslåsatt bör ställa samma krav på inklusion av kvinnor somföreslås för forskningsråden. Även i den del av forskningen som finansierasav olika stiftelser och genom landstingens FoU-medel anser vi attfinansiärerna bör ställa motsvarande krav på inklusion av kvinnor som ovan.Vi vill också att stödet skall öka för forskning som tar uppinteraktionen patient-vårdare ur ett könsperspektiv.Utbildning av hälso- och sjukvårdspersonal med fokus på patient-vårdar-relation sedd i ett könsperspektiv är en annan satsning som behövs.När vi talar om rättigheter i vården bör vi understryka kvinnors och mänslika rätt till god vård och gott bemötande.Frågan om aborter berör både män och kvinnor, men eftersom det handlarom kvinnans kropp är det huvudsakligen en kvinnofråga. Aborter innebäralltid en tragedi. kan aborter ändå ibland vara ett rimligt val. Detärtill slut endast kvinnan, vars kropp det är som berörs, som ska ta detslutgiltiga beslutet om en eventuell abort. Den s k fria aborträtten måstebehållas. Det är också viktigt att kvinnan och den man som berörs erbjuds ettkuratorstöd innan och efter aborten. måste aborttalen kontinuerligtförsöka bringas ned. Det skall ske genom förebyggande åtgärder,information, sex- och samlevnadsundervisning m m. Ungdomsmottagning-arna spelar en viktig roll för att få ned antalet tonårsaborter.Hälso- och sjukvården skaha kompetens att mötaminoriteters behov!All personal ska ha sådana kunskaper i kulturmötesfrågor attpatienten oberoende av kulturbakgrund känner sig trygg ochbemöts med respekt, god service och professionalitet. Attkunna hantera kulturmöten handlar inte om att lära sig enmassa om många olika länder och kulturer, utan snarare omatt lära sig arbetsmetoder och ett förhållningssätt somfungerar i arbetet med invandrarpatienter. Om man harmånga patienter med en viss etnisk bakgrund är det givetvisändå värdefullt att få ökade kunskaper om just den gruppenskultur.Eftersom en stor del av sjukvårdspersonalen har utländsk bakgrund bordemånga invandrare kunna få vård på sitt eget språk, och därmed slippaanvända tolk. Det är viktigt att landstingen ser till att ta till vara despråkkunskaper som finns bland personalen. Landstingen kan underlätta förinvandrare att få vård på sitt eget språk genom att ta fram ett centraltregisteröver flerspråkiga läkare och distriktssköterskor i länet. Informationen kanspridas genom t ex sjukvårdsupplysningen eller genom invandrar-organisationerna.Tillgänglig statistik från visar att finländare, övriga nordbor,jugoslaver, ungrare och turkar har högre förekomst av sjukdomar irörelseorganen än svenskar. Däremot finns inga signifikanta skillnader vadgäller hjärt-kärlsjukdom, syn- och hörselnedsättning. Statistiken är intekönsuppdelad i tabellerna, men man skriver att kvinnor generellt oftare harvärk i olika leder än männen.Trötthet har rapporterats i större utsträckning hos jugoslaver, ungrare,turkar och iranier än hos svenska jämförelsegrupper. Sömnbesvär ärvanligare hos finländare än svenskar. Psykiska besvär är vanligare hoskvinnor än män i invandrargrupperna liksom bland svenskar utom i denjugoslaviska gruppen där förhållandet är tvärtom. Endast finländare ochjugoslaver visar större andel långvarig sjukdom jämfört med svenskar; dettagäller män, inte kvinnor.För vissa sjukdomstillstånd och i vissa grupper förekommer en krämpaoftare än bland svenskar men man vet inte varför. Materialen är vidare försmå för att tillåta mer långtgående slutsatser annat än för de nordiskainvandrarna. För att tillgodose sjukvårdsbehoven och framför allt för attförebygga ohälsa behövs mer forskning om invandrares hälsoproblem ochderas orsaker.Utländska gifta kvinnor var dubbelt så ofta förtidspensionerade som giftasvenska kvinnor. Särskilt stora är skillnaderna mellan de svenska ochsydeuropeiska kvinnorna.Handikappade invandrarkvinnor är ett särskilt problem som vi bör lyftafram. I finns ingen forskning kring detta område. Den lilla statistiksom finns på området säger följande: fler arbetshandikappade män än kvinnor får arbete och går till Samhalleller lönebidragsanställningar, medan kvinnorna går till utbildning kvinnor förtidspensioneras i större utsträckning än män, främst på grundav muskelsjukdomar kvinnor får partiell förtidspension i större utsträckning än män som oftastfår hel förtidspension fler män än kvinnor får handikappersättning på högsta nivå bilstöd beviljas i större utsträckning till män män uppbär assistansersättning i större utsträckning än kvinnor kvinnor uppbär rehabiliteringspenning i större utsträckning än mänDetta gäller svenska handikappade kvinnor! Handikappadeinvandrarkvinnor har förutom att de är kvinnor ocksåproblem med språket, de vet inte hur det svenska samhälletfungerar och vilka rättigheter de har som handikappade att fåhjälp och deras kulturs syn på handikapp innebär kanskeockså större svårigheter.Så det som behövs är kartläggning av ohälsa, handikapp, vård- och rehabiliteringsbehov uppsökande verksamhet för att finna de vård- och rehabiliterings-behövande uppmärksammande av olika kulturers syn på handikapp. Olika kulturelltbetingade synsätt på sjukdom och handikapp gör ibland att man "gömmerundan" de kvinnor som är handikappade.Patienten ska få sin egensjuksköterska på sjukhus!Den traditionella vårdorganisationen utgår i första hand frånarbetsuppgifterna och inte från en individuell vårdplanering.Resultatet blir att patienten ofta möter ett stort antal olikapersoner vid vård på sjukhus. Uppsplittringen iarbetsuppgifterna innebär nackdelar både för patienter ochpersonal.Vi anser att varje patient ska få sin egen sjuksköterska från inskrivning tillutskrivning på sjukhus. En del sjukhus i landet arbetar redan utifrån en sådanmodell. Den innebär att ett mindre antal personer är inblandade i vården runtpatienten. Kontinuiteten förbättras och ger förutsättningar för goda ochförtroendefulla relationer mellan patient och vårdpersonal.Den patientansvariga sjuksköterskan bör, så långt det är möjligt, ocksåfölja sin patient om han eller hon vårdas vid samma kliniks öppenvård.Patienten ska kunna få enfast specialistläkare!Kontinuitet i läkarkontakten på sjukhusen är ingensjälvklarhet. Varje patient ska egentligen ha enpatientansvarig läkare, men i praktiken arbetar inte allakliniker på det sättet. är det också så attpatienten vid upprepade besök vid en klinik får träffa olikaläkare. Vi anser att den som är inlagd på sjukhus eller är ibehov av upprepade besök på en klinik i så stor utsträckningsom möjligt ska få träffa en och samma läkare.Fler vårdkedjeavtal!Karolinska sjukhuset i har tagit fram Sverigesförsta ersättningsmodell för en komplett vårdkedja.Vårdkedjan gäller ryggmärgsskadade patienter ochvårdkedjeavtalet täcker alla kostnader . Vårdkedjan består av ett fyrtiotal olika delar, blandannat det första akuta omhändertagandet, operation,intensivvård, rehabilitering och psykosociala insatser.Avtalet är en garanti för att patienterna ska få en riktigt godvård med alla nödvändiga insatser. Genom avtalet delaskostnaderna solidariskt över länet. För en fast kostnad per årär de olika beställarna i länet garanterade en god vård försina invånare oavsett antalet ryggmärgsskadade.Vi anser att sjukvården bör ta fasta på detta goda exempel och försökaskapa sammanhållna vårdkedjor för patientgrupper som är i behov av fleraolika insatser inom sjukvården.Satsa påcentrumbildningar!En patientorienterad sjukvård står för ett synsätt därkompetensen förs till patienten i stället för tvärtom.Centrumbildningar är ett sätt att åstadkomma detta. Encentrumbildning är t ex ett centrum för hjärt- ochlungsjukdomar, där patienten med en hjärt- ellerlungsjukdom både kan få träffa sin kardiolog(hjärtmedicinare) och den hjärtkirurg som eventuellt skaoperera och kan få sin hjärtkateterisering utförd och andraundersökningar. Det innebär dels att patienten alltid kanbesöka samma plats på sjukhuset, dels att de läkare som harhand om just den patienten har nära att prata med varandra.Kunskapsutvecklingen om diagnos och behandling av olikasjukdomstillstånd går mer och mer över specialistgränserna. Olika operativaingrepp blir mindre komplicerade t ex genom titthålskirurgi, och operativaingrepp ersätts med, eller ska vägas mot, medicinsk behandling. Dennakunskapsutveckling underlättas av att läkare inom olika specialiteter, menmed gemensamma patienter, arbetar tillsammans. Behandlingstillfällena blirofta allt intensivare och patienten vistas en större del av vårdtiden i hemmet.Den kunskapsspridning om olika sjukdomstillstånd som behövs utåt, t ex tillhusläkare, sjukhem och hemsjukvård, underlättas av att kunskapscentrabyggs upp.Använd distriktssköterskanskompetens!Distriktssköterskan är likaväl som husläkaren en centralperson i primärvården. Den utbildning hon har gör att honhar stor bredd och kan utföra vitt skilda arbetsuppgifter bådepå mottagning och i patientens hem, både för barn ochgamla. Det är till exempel naturligt att distriktssköterskan iframtiden i större utsträckning sköter barnavårdscentralentillsammans med en husläkare.Det finns också fler områden där särskilda distriktssköterskemottagningarbör utökas så att man tillvaratar den kunskap som vidareutbildadedistriktssköterskor har. Kostinformation, bantargrupper för dem som harmedicinska risker av sin övervikt, sluta-röka-grupper, allergipatienter ochdiabetesmottagning är exempel på områden där vidareutbildadedistriktssköterskor har specifika kunskaper och kan ha en egen verksamhet. har vissa distriktssköterskor en förskrivningsrätt för vissa läkemedel. Vivill utöka denna förskrivningsrätt. Detta förutsätter en adekvat utbildning avdessa distriktssköterskor.Bygg ut den kvalificeradehemsjukvården!Många svårt sjuka människor vill vårdas hemma i stället föratt tillbringa långa perioder på sjukhus. En ökad satsning påhemsjukvården behöver därför ske. Omhändertagandet ihemsjukvård och hemvård bör även inriktas på mer akutaoch kortvariga behov.Det ska finnas möjlighet för den som är i behov av det, att få kvalificeradsjukvård och omvårdnad i den egna hemmiljön, dygnet runt. Sjukhusetskvalificerade resurser förs ut till patientens egen bostad. Sammavårdpersonal ska sköta patienten och ha kontakten med de anhöriga oavsettom vården sker hemma, på mottagningen eller tillfälligt på sjukhus.Arbetslagen i hemsjukvården ska bestå av välutbildad personal, som t exsjuksköterskor, undersköterskor, läkare, arbetsterapeuter, sjukgymnaster ochkuratorer. Utvecklingen av hemsjukvården bör ske i nära samarbete mellanprimärvård, sjukhusens specialistkliniker, geriatriken och kommunernashemtjänst och äldreomsorg.Hemsjukvård ska finnas som ett fullgott alternativ för de patienter som villvårdas hemma. Det ska vara ett frivilligt val för patienten och hans ellerhennes anhöriga. Hemsjukvården ska syfta till en kvalitetsförbättring förpatienten, inte till att göra besparingar i sjukvården. De patienter som kännerstörre trygghet i sjukhusvården ska också fortsättningsvis få vård på sjukhus.Bejaka frivilliginsatser!Frivilligas insatser för äldre med olika behov av omsorg harfunnits . Dagens ofta pressade tidsschema tycksleda till att allt fler drar sig för att göra frivilliga insatser.Många känner att de inte kan lova att ta ett kontinuerligtansvar för någon utanför familjekretsen. Detta är beklagligtav flera skäl. Idealiteten är inte bara ett sätt att få fler tjänsterutförda; den tillför också samhället värden som att vi faktiskthar ett ansvar för varandra och att det är fint att bry sig. Attgöra en insats och att få ett besök av någon höjerlivskvaliteten för både den som ger och den som tar emot.Patienten ska kunnapåverka valet av sjukhus!Patienter som behöver vård på sjukhus ska ha möjlighet attpåverka vid vilket sjukhus som de ska få vård. En sådanpåverkansmöjlighet för patienten sätter press påsjukhusklinikerna att höja kvaliteten på vården och gepatienten ett bra bemötande.Ge blivande föräldrarvalfrihet imödrahälsovården!På några ställen i landet har skrivit avtal medprivata barnmorskor för att öka patienternas valfrihet inommödrahälsovården. I de landsting som har slutit avtalbegränsas dock ofta valfriheten genom olyckliga avtals-konstruktioner. Orsaken är främst tak för antalet inskrivnaper år. Det innebär, att de som blir gravida i slutet av åretinte kan vara säkra på att de kan erbjudas en valmöjlighet.Detta är naturligtvis inte rättvist. Blivande föräldrar ska i allalandsting kunna välja vilken barnmorska de ska gå till.Vi anser att kostnaden för mödrahälsovård bör följa föräldrarna, som enmödravårdspeng. De mottagningar som har vårdavtal med bör fåersättning för de föräldrapar som valt dem. Eftersom det inte finns flerersättningar att betala ut än antalet föräldrar bör det inte bli något problemmed totalkostnadskontrollen.Valfrihet i barnhälsovården!De allra flesta föräldrar vill ha sin barnhälsovård i singeografiska närhet. Barnavårdscentralerna och motsvarandebarnmottagningar hos vissa distriktssköterskor i landstingetsregi ger en mycket god barnhälsovård med hög kvalitet.Även kommer huvuddelen av familjerna att sökasig till denna vårdform.En del föräldrar vill dock få sin barnhälsovård hos någon annan. Vi villdärför införa en form av barnhälsovårdspeng, så att föräldrarna själva kanvälja barnhälsovårdsmottagning. Samma kvalitetskrav ska gälla för denprivata verksamheten som inom verksamhet.Den glömda vårdenAlltsedan 30-talet har arbetat för att inte bara deröststarka intressegrupperna ska få del av den gemensammakakan. Runtom i det som vi brukar kalla det glömda Sverigefinns människor med stora behov av stöd och hjälp men utanmäktiga organisationer som springer i maktens korridorer.Detta gäller även inom vården. Vi vill lyfta fram den glömdasjukvård som riskerar att komma i kläm mellanspektakulär högspecialistvård och de stora gruppernasvanliga sjukdomar.Sjukvårdens enda uppgift ses ofta som att bota sjukdomar. Läkare ochsköterskor vill givetvis kunna rädda sina patienter, och inte minst i vår kulturses ofta sjukdom som något onaturligt och onödigt som borde gå attavskaffa. Att kunna förvandla sjuka människor till friska är givetvis ett stortmänskligt framsteg men faktum är att vårdens kanske vanligaste uppgift äratt hjälpa människor som inte blir friska. I dagens vård är det tyvärr allt förlätt hänt att detta glöms bort.Alla ska vi dö och de flesta av oss kommer att göra detta på ett sjukhus.Vård i livets slutskede hör till det som både är tungt och oglamouröst mensom måste ges stora resurser och värnas från nedskärningar.Förutom vid vård av döende är givetvis den rena omvårdnaden även engrundläggande del av all annan vård. Vid sidan av den rent medicinskabehandlingen är omtanken om våra mer basala behov en nödvändig del av engod vård. Att denna sjuksköterskespecialitet ges en högre status och betonasär nödvändigt för en human och trygg vård.Grupper som ofta glöms bort i vården är kroniker och människor medovanliga sjukdomar. Hit hör sjukdomar som reumatism, artrit och epilepsisamt sällsynta tumörsjukdomar. Det kan ofta krävas speciella politiska beslutoch viljemarkeringar för att dessa människor inte ska underprioriteras. Rättentill en god vård för alla måste värnas.Stärk omvårdnaden!Omvårdnaden av den enskilda patienten är av stor betydelseför en mänsklig och effektiv sjukvård. Flera landsting, t exMalmöhus län och , har på initiativtagit fram särskilda omvårdnadsprogram för att stärka såvälomvårdnaden om den enskilda patienten, som omvårdnadensom självständig profession inom sjukvården.Insatserna för att stärka omvårdnaden måste ges tydliga mål. Det är enförutsättning för att omvårdnadskvaliteten ska kunna följas upp ochutvärderas. Omvårdnadskvalitet är svårt att mäta, men kan följas upp genomenkäter, intervjuer och kvalitetsrevisioner. Det handlar om såväl attityder ochförhållningssätt som teknologier i vården.En god kvalitet på omvårdnaden förutsätter att omvårdnadsfrågorna,kvalitet och vårdutveckling har en central roll i sjukvårdsorganisationen. Pånågra håll i landet har man inrättat befattningar som vårdutvecklingschefer,ofta disputerade sjuksköterskor, som ingår i sjukhusledningen. Detta kanvara ett av flera sätt att stärka och utveckla omvårdnaden i det dagliga arbeteti sjukvården.När besparingar görs inom sjukvården är det ofta omvårdnaden somminskar. Personalgrupper som vårdbiträden och undersköterskor försvinner iallt större utsträckning från sjukhusen. Därmed finns allt mindre tid för tröstpå sängkanten för den patient som känner oro och sorg. Vidstrukturförändringar och rationaliseringar måste man särskilt beskrivakvalitetsaspekter i omvårdnaden så att man inte omedvetet, eller medvetet,försämrar omvårdnaden vid beslut om kostnadssänkningar.Slå vakt om god vård ilivets slutskede!När bot inte kan ges och patienten är döende ska patientenges livskvalitet i form av en lugn och värdig död. Patientenska ha rätt till lindring av smärta och andra besvärandesymptom. Psykologiskt och socialt stöd ska erbjudaspatienten och de anhöriga.Den döende patienten ska kunna få ett värdigt avsked från livet.Sjukvården måste därför vara lyhörd för den döendes och de anhörigasbehov och önskemål. Den som är döende bör kunna få eget rum på sjukhusetom han eller hon vill. Besökstiderna bör inte begränsas annat än av hänsyntill patienten. Många döende människor vill få vård hemma. Andra kännerstörre trygghet på sjukhuset. Döende patienter ska inte mot sin vilja skrivasut från sjukhus, i synnerhet om garantier saknas för att de anhöriga ellerkommunen kan ge en god lindrande vård. Den hospice-verksamhet sombedrivs på många håll i landet har mycket att lära den övriga vården.Utvidga vårdgarantin tillkroniskt sjuka!Kroniska sjukdomar är livslånga och mestadels obotbara. Desom drabbats av kroniska sjukdomar behöver insatser för attmöjliggöra ett gott liv trots funktionshinder, minska lidandet,förebygga allvarliga komplikationer och invaliditet samthindra för tidig död. De kroniska sjukdomarna omfattar enrad olika diagnoser, däribland patienter med vanligtförekommande så kallade grå folksjukdomar som reumatiskasjukdomar, diabetes och neurologiska handikapp.De kroniskt sjuka patienterna kan behöva många olika insatser som börske i ett helhetsperspektiv för den enskilde. Detta gäller också patienter medkroniska psykoser. För de stora kroniska sjukdomarna bör man utarbetavårdprogram, som anger vilka insatser som bör erbjudas patienter. Detta skaske på nationell nivå och bygga på aktuell vetenskap om vad som är brabehandling för olika tillstånd. Den enskilde ska sedan ha rätt att få ett egetpersonligt kontrakt där det anges vilka insatser hon har rätt att få från detegna . Detta välfärdskontrakt som anger patientens rättigheter ochlandstingets skyldigheter bör arbetas in i vårdgarantin.Patienter medundanskymda sjukdomarska få den vård de behöver!Socialstyrelsen ger regelbundet ut vårdkatalogen överriksverksamheter. Den bygger på underlag från berördasjukhus om var patienter med sällsynta sjukdomar kanbehandlas. Katalogen är emellertid inte komplett eftersomden inte bygger på en behovsanalys utan på vad landstingenrapporterar till att de behandlar. Det finnsgrupper av patienter med sjukdomar som av olika skäl inteuppmärksammas tillräckligt. Det kan röra sig om tidigareokända hälsoproblem eller hälsoproblem som vården harotillräckliga kunskaper om. Hit hör porfyri, spel- ochläkemedelsberoende, cancer i bukspottsskörteln, lymfödem,m fl sjukdomar.