mot · GK02K202 · 1996-10-07 00:00:00 — Som bl.a. professor har påpekat i anslutning till av honom framförd kritik beträffandelagstiftningstekniken i ärendet om ändring i 2 kap. 18 § regeringsformen ärdetta skäl knappast hållbart (se SvJT 1994 s. 933). Också vanliga lagar kanavse politiskt känsliga frågor, och då begränsar Lagrådet sig regelmässigt rent teknisk granskning. Det finns därför enligt Moderata samlingspartietsmening ingen anledning att koppla bort den lagtekniska expertisen just i deallra viktigaste lagstiftningsärendena, dvs. sådana ärenden som rör grund-lagarna.Det bör ankomma på regeringen att närmare se över bestämmelserna omlagrådsgranskning i syfte att säkerställa att Lagrådets erfarenhet ochkunnande utnyttjas även i de lagstiftningsfrågor som avser grundlagarna.Frågan om författningsdomstolI syfte att stärka skyddet för fri- och rättigheterna har underårens lopp vid ett flertal tillfällen väckts förslag om att även ivårt land införa en särskild författningsdomstol. Frågandiskuterades bl.a. av i betänkandetSOU 1987:6. Även Fri- och rättighetskommittén tog uppfrågan i dess betänkande SOU 1993:40. Kommittén avvisadetanken på en författningsdomstol med den huvudsakligamotiveringen att ett sådant system riskerade att överföra endel av den politiska makten till domstolarna, en ordning somansågs vara främmande för den svenska rättstraditionen.Vi avser inte att i denna motion ta ställning vare sig för eller emot ensvensk författningsdomstol. Det är emellertid ostridigt så att förutsätt-ningarna för en diskussion i frågan är väsentligt annorlunda nu än då frågantidigare utretts. En sådan omständighet är att om demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna sedan den 1 januari1995 gäller såsom svensk lag. En annan betydelsfull förändring är att Sverigeblivit medlem i Europeiska unionen.Medlemskapet i EU har medfört att EG-rätten gäller i liksom iövriga medlemsstater. Till EG-rättens kännetecken hör att den har företrädeframför nationell lagstiftning och att den till stor del är direkt tillämplig imedlemsstaterna. Detta innebär att svenska domstolar och andra rätts-tillämpande myndigheter har fått en normkontrollerande funktion av heltannan omfattning än vad som varit fallet. Normkontrollen är inteinskränkt till att avse lagar och författningar av lägre dignitet utan omfattarockså frågan om svensk grundlag står i överensstämmelse med EG-rättsligaregler. I det sammanhanget är det naturligt att frågan om en särskild svenskförfattningsdomstol ges förnyad aktualitet.En i sammanhanget intressant omständighet har uppmärksammats i enexpertrapport till (SOU 1996:16). I rapporten påtalas(s. 113): "Avseende skyddet av grundläggande fri- och rättigheter inomgemenskapsrätten är det uppenbart att de medlemsstater där enförfattningsdomstol givits en stark ställning också haft ett stort inflytandeöver gemenskapsrättens utveckling." Som exempel anges särskilt den tyskaförfattningsdomstolen, som bl.a. i samband med Maastrichtfördragetsratificering förmådde att ge ett på samma gång kraftfullt och nyanseratuttryck för den tyska uppfattningen om förhållandet mellan nationell rätt ochgemenskapsrätt på fri- och rättighetsområdet.Det kan inte uteslutas att det även i - även med en stärkt juridiciellkontroll i övrigt - kommer att finnas ett motsvarande behov av en rättsliginstans som med största möjliga auktoritet förmår att hävda svenskaintressen, exempelvis när det gäller skyddet för den traditionella svenskaoffentlighetsprincipen. Särskilt med tanke på kommande ändringar av EU:sgrundfördrag kan det också erinras om att regeringsformen innehåller enväsentlig begränsning av möjligheten att överlåta beslutanderätt till EU. 5 § anges nämligen att detta får ske endast så länge som EU har ett fri-och rättighetsskydd som motsvarar det som ges i den svenskaregeringsformen och i angående skyddet för demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. De svårbedömdamen till sina konsekvenser ytterst betydelsefulla frågor som därvid kanuppkomma kan mycket väl vara ägnade att också i vårt land med fördelavgöras av en författningsdomstol, inte minst med tanke på den respekt somutslag av en sådan domstol skulle kunna väcka i andra medlemsländer och iEU:s institutioner. En alternativ lösning kan vara att ge Högsta domstolenoch Regeringsrätten de funktioner som bör tillkomma en författnings-domstol.De delvis nya och tidigare obeaktade förhållanden som anförts talarenligt vår mening för att frågan om en författningsdomstol bör bli föremålför närmare överväganden. Regeringen bör få i uppdrag att föranstalta om enutredning i detta syfte.Förstärkning avdomstolarnas och domarnaskonstitutionella ställningRegeringsformen innehåller regler till skydd för vissakärnfunktioner av den självständighet som domstolarnaoomtvisligen skall ha. På vissa punkter, t.ex. i fråga omingripanden i dömandet i enskilda mål, är skyddet mycketstarkt, medan det i andra avseenden är fragmentariskt ellerobefintligt. En oklar punkt är exempelvis i vad månriksdagens normgivningsmakt kan delegeras till myndigheterav lägre rang. Regeringsformen är sålunda tämligen otydlignär det gäller att förbehålla normgivningsmaktenbeträffande rättskipningen och domstolarna. Detsammagäller regleringen av domstolsorganisationen ochutnämningsmakten. Mot dessa påpekanden kan naturligtvisinvändas att trots föreliggande ofullkomligheter iregeringsformen de facto har ett fritt och självständigtdomstolsväsende varför ett förtydligande av domstolarnaskonstitutionella ställning i regeringsformen skulle kunnaundvaras. Moderata samlingspartiet delar emellertid inte ensådan uppfattning. Det bakomliggande syftet med engrundlagsregel måste enligt vår mening tillmätas störrebetydelse. Avsikten med ett grundlagsskydd är inte primärtatt beskriva ett sakernas tillstånd utan att tjäna som garantimot missbruk i andra tider och under andra förhållanden.Grundlagen skall således vad gäller domstolarnas ochdomarnas konstitutionella ställning utgöra ett skydd mot attdet rättsläge som den vanliga lagstiftningen ger och denpraxis som tillämpas inte förändras till det sämre ihänseenden som är centrala för en rättsstat.Ett sätt att stärka domstolarnas konstitutionella ställning skulle kunna varaatt i regeringsformen ge domstolarna ett normgivningsbemyndigande attbesluta om sina egna arbetsordningar, dvs. rättskipnings- och domstols-frågor. kan sådana föreskrifter som inte enligt 8 kap. regeringsformenmåste beslutas enligt lag meddelas av myndighet under regeringen somregeringen överlåtit denna befogenhet till (8 kap. 13 §). Efter delegering kansåledes även andra myndigheter (främst ) än domstolarnabesluta om bindande normer för domstolarnas verksamhet. Utifrån denmoderata synen på domstolarnas ställning framstår denna ordning somotillfredsställande.1993 års Domarutredning, som hade i uppdrag att kartlägga domstolarnasoch domarnas ställning och lämna förslag till inriktning av fortsattutredningsarbete, behandlade bl.a. den här aktuella frågan och lämnadeockså ett förslag till grundlagsändring, se betänkande SOU 1994:99, s. Utredningen framhöll att domstolarnas och domarnas ställning skullekunna stärkas också på andra sätt än genom ändringar i regeringsformen ochatt en parlamentarisk utredning borde få i uppdrag att närmare överväga påvilket sätt detta skulle kunna ske.När det gäller domarnas konstitutionella ställning spelar utnämningsför-farandet en central roll. Utnämningen av ordinarie domare är konstitutionelltill sin natur och regleras i 11 kap. 9 § regeringsformen. Av grundlagenframgår att vid tillsättning av tjänst vid domstol skall avseende fästas endastvid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. I och medgrundlagsregleringen får utnämningar av domare ytterst sin legitimitet avfolket. En berättigad fråga är därför om folkstyret - riksdag - hartillräcklig insyn i utnämningsförfarandet med den ordning som vi har i dag,d.v.s. att regeringen ensam ansvarar för domarutnämningarna.Mot denna bakgrund är det enligt Moderata samlingspartiets uppfattningviktigt att närmare överväga om dagens utnämningsförfarande verkligen ärdet mest lämpade för att förse landet med de bäst kvalificerade domarna. Ettalternativ till nuvarande ordning skulle kunna vara att låta ellerföreträdare för denna i någon form medverka i utnämningsförfarandetbeträffande domare och därmed tillskapa ett slags medborgerlig garanti föratt domarutnämningarna sköts med saklighet och utan ovidkommandehänsyn. skulle en utnämning som sanktionerats av kunna ge ett starkare uttryck för den viktiga funktion som är förenadmed domarämbetet. Ett annat alternativ kan vara att inrätta ett särskilt organmed uppgift att utse domare, exempelvis en nämnd bestående av bådedomare och företrädare för medborgarna. Givetvis kan förslagen som härframförts diskuteras utifrån flera olika utgångspunkter och kanske bör enparlamentarisk insyn inte utsträckas längre än till att avse utnämningar avlandets högsta domare. Enligt Moderata samlingspartiet bör dock, i vart fall,det s.k. kallelseförfarandet, d.v.s. tillsättning av högre domartjänster utanföregående anmälnings- eller beredningsförfarande, upphöra.Det är angeläget att svenskt domstolsväsende ges bästa möjliga förutsätt-ning att leva upp till de nya krav som samhällsutvecklingen ställer på våradomstolar och domare. Av bl.a. ovan angivna skäl anser vi att enparlamentarisk utredning bör tillsättas med uppdrag att lämna förslag till hurdomstolarnas och domarnas konstitutionella ställning i kanförstärkas. Färre riksdagsledamöterDet ökade inslaget av personval i de allmänna valen kanminska avståndet mellan väljarna och de valda. Ytterligareen förändring som skulle gynna både väljarna och politikernavore att minska antalet riksdagsledamöter. Med färreledamöter skulle framför allt anonymiteten mellan politikeroch väljare minska.Sveriges riksdag har med sina 349 ledamöter en i förhållande tilllandets folkmängd osedvanligt stor representation jämfört med andrademokratiska länder. Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning kan detfinnas skäl att överväga och närmare belysa konsekvenserna av minskningenav antalet ledamöter till 249. Om antalet ledamöter minskade skulle dettainte enbart medverka till att de folkvalda blev mer kända ute bland folketutan också leda till en mer "arbetsduglig" riksdag. En riksdag med färreledamöter reser dock flera viktiga frågor av demokratikaraktär, bl.a. fråganom hur många riksdagsledamöter som fordras för att alla delar av vårt landskall få en god representation i . Mot denna bakgrund är detangeläget att regeringen låter utreda förutsättningarna för en reducering avantalet riksdagsledamöter.Skilda valdagarStaten skall hantera frågor som angår hela nationen, ansvaraför relationer till andra stater och för Sverigesinternationella samarbete. Kommunerna skall koncentrera sigpå de uppgifter som bäst hanteras på lokal nivå.Kommunerna skall svara för det lokala samhällets utvecklinggenom fysisk planering, infrastruktur ochmyndighetsutövning vad gäller sociala frågor och frågor somrör natur- och stadsmiljö. Kommunerna skall ansvara förgrundläggande utbildning och insatser för social trygghet närandra trygghetssystem inte räcker till.Stat och kommun skall utgöra två tydligt åtskilda politiska nivåer.Landstingen skall avskaffas. Statsmakternas beslut inom sina respektiveansvarsområden har oftast stor betydelse för medborgarna men dekommunala frågorna har de facto väl så stor inverkan på enskilda människorslivssituation. Med skilda valdagar skulle de kommunala frågorna - och dekommunala politikerna - bättre uppmärksammas och ges mer rättvistutrymme i den allmänna debatten. Inför valdagen dominerar med nuvarandeordning riksdagspolitikerna och de rikspolitiska frågorna.Det finns mot denna bakgrund goda skäl att söka bryta upp den nuvarandeordningen med gemensam valdag för riksdags- respektive kommunalval.Regeringen bör ta initiativ till en utredning med detta syfte.Det kommunala självstyretEnligt regeringsformens portalparagraf förverkligasfolkstyrelsen inte bara genom ett representativt ochparlamentariskt statsskick utan också genom kommunalsjälvstyrelse. En grundläggande förutsättning för att detkommunala självstyret skall kunna utövas är att kommunernahar rätt att ta ut ersättning i form av kommunalskatt för denegna kommunens skötsel. Kommunernas beskattningsrätt harmed denna begränsning ansetts så väsentlig att dengrundlagsfästs i 1 kap. 7 § regeringsformen. Regeringen hardock en annan uppfattning om vikten av kommunalsjävstyrelse. Varken grundlagen eller Lagrådetsrekommendationer har avhållit densocialdemokratiska regeringen från att driva igenomlagstiftning som uppenbart urholkat principen om kommunalsjävstyrelse. Införandet av ett nytt utjämningssystem förkommuner och landsting är bara ett exempel på det.Genom beslutet om s.k. inomkommunal skatteutjämning har grundlagensbestämmelser åsidosatts, vilket innebär att vi har ett grundlagsstridigtsystem. Den skatt en kommun uppbär kan i strid mot grundlagen genomriksdagsbeslut disponeras för utgifter i helt andra kommuner. En statligkommitté (Kommittén om den kommunala självstyrelsens grundlagsskydd,Fi 1995:15) kommer att presentera förslag om ändring avgrundlagen som skall ge möjlighet att förordna om att kommunal-skatten skall kunna disponeras av staten för utjämningsinsatser inomkommunsektorn. Detta är ett grundskott mot den kommunala självstyrelsenvilket vi bestämt avvisar. I stället skall ett grundlagsriktigt systeminföras som respekterar den i grundlagen angivna kommunala beskattnings-rätten för en kommuns egna lokala uppgifter.Den kommunala självstyrelsen är även i andra avseenden i fara. En radförslag har förts fram, vilka alldeles uppenbart inskränkerkommunernas rätt till självstyrelse. Det är naturligtvis av största vikt attregeringen respekterar den kommunala självstyrelsen i lagstiftningsarbetetoch redovisar sina överväganden mot bakgrund av grundlagens portal-paragraf om självstyrelse. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar om förstärkt minoritetsskydd vidrättighetsbegränsningar i enlighet med vad som anförts i motionen,2. att beslutar om förstärkt minoritetsskydd ikonstitutionsutskottet i enlighet med vad som anförts i motionen,3. att beslutar om förstärkt minoritetsskydd i övriga utskott ienlighet med vad som anförts i motionen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om grundlagsskydd åt äganderätten,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av klargörande av beskattningsmaktens gränser,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förstärkning av den judiciella kontrollen,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om förstärkning av domstolarnas och domarnas konstitutionellaställning,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skilda valdagar,9. att hos regeringen begär förslag till minskning av antaletriksdagsledamöter i enlighet med vad som anförts i motionen,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om respekt för självstyrelse.