mot · GK02Fö201 · 1996-10-07 00:00:00 — Regeringen pekar iavsnitt 10.3 på behoven av samordning inom totalförsvaret och anmälerdessutom sin avsikt att "genomföra en analys av behoven av samordningoch principerna för samverkan inom totalförsvaret". Att i samma andetaglägga ned åtta försvarsområdesstaber som bl.a. ansvarar för samverkan medde civila delarna av totalförsvaret, förefaller milt uttryckt vara en någotbakvänd ordning.Huvudprincipen ett län - ett försvarsområde bör alltjämt vara gällande.Istället för att slå ihop fo-staberna på 16 platser bör nuvarande organisationbehållas med undantag av och . De mindre fo-staberna kanskapas vid sidan av "fullvärdiga" fo-staber till en mycket låg kostnad om denlokala stödorganisationen begränsas. Regeringens förslag om variation avstorleken på försvarsområdesstaberna medger detta. Behovet av en samladöversyn av ledningsproblematiken i enlighet med Försvarsutskottetsinriktning kvarstår.FörsvarsmaktensgrundorganisationRegeringens hantering av är anmärkningsvärd. Det går inte att görasig fri från misstanken att politiska hänsyn i störreutsträckning än de försvars- och säkerhetspolitiska faktorernakommit att styra regeringens val av förbandsorter.I propositionen anges mycket ytligt motiven till förändringarna iförhållande till ÖB:s förslag. Regeringen bör för utskottet redovisa minst likadetaljerade överväganden som ÖB gjort i försvarsmaktsplanen. Frågan om deingångsvärden som regeringen givit ÖB inför framtagandet av underlagförtjänar också att belysas. De investeringskalkyler som legat till grund förFörsvarsmaktens förslag har ju uppenbarligen kullkastats av departementet iett senare skede. Regeringen var inte beredd att acceptera så storanyinvesteringar som behövdes för att erhålla den långsiktigt bästa lösningen.En fråga som förtjänar att ställas är i vilken utsträckning en dylik styrningav underlaget fått konsekvenser för ÖB:s förslag. Det kan inte uteslutas atten sådan förändring av parametrarna fått en genomgripande effekt på helaförslaget till krigs- och grundorganisation på den ekonomiska nivå, och medden inriktning, som fattade beslut om i december 1995.Regeringen bör redovisa en analys även av detta för Försvarsutskottet.I detta hänseende finns ingen anledning att kritisera regeringen förslutsatsen. Sannolikt är det med den framförhållning som präglar socialde-mokratisk och centerpartistisk försvarspolitik klokt att grunda sina förslag påkorta avskrivningstider och snabba vinster. För den händelse nedrustningenavses fortsätta, vilket en del tidningsuppgifter tyder på, torde det vara enfördel att inte ha investerat sig fast på orter som man avser lämna i ett senareskede. För att svenska folket skall ges en inblick i dessa hemliga över-väganden inför framtida nedskärningar bör emellertid regeringen redovisasina tankegångar även i detta avseende.Moderata samlingspartiet har ingen anledning att nu ta ställning tillframtiden för enskilda förband inom ramen för den av Socialdemokraternaoch förda politiken. Vi har vid upprepade tillfällen förklarat ossvilliga att diskutera denna fråga med de båda partierna, under förutsättningatt också frågan om den ekonomiska ramen finns med i resonemanget. Dettaförsök att nå en högre grad av samsyn på försvarsområdet har emellertidavvisats av regeringen. Det är beklagligt.Regeringen och får själva ta ansvar för de nedläggningar denförda politiken nu leder till. Sålunda avvisar vi samtliga de förslag tillförändringar i Försvarsmaktens grundorganisation som regeringen lagt fram.Det bör ankomma på regeringen att, om våra förslag vinner gehör,återkomma med förslag till förändringar i grundorganisationen grundade påunderlag från Försvarsmakten.Regeringen har föreslagit att Försvarets skolverksamhet skall utredas.Detta är en god tanke även om vi på annan plats i denna motion vänder ossmot tankegången att sammanföra en utredning av skolornas uppbyggnad ochlokalisering med den om befälsordning för officerare. De argument avseendeF 14 som regeringen framför med samma fog kan anses gälla den omfattandeskolverksamhet som bedrivs vid F 5 i . Sålunda bör ävenF 5:s framtida verksamhet och lokalisering avgöras efter det att den utred-ningen lämnat sina förslag.PersonalPlikttjänstgöringTotalförsvarspliktiga, anställda och frivilliga formartillsammans Försvarsmaktens förband och övriga enheter itotalförsvaret. Avvägningen mellan dessa former förpersonalförsörjning bör göras fortlöpande.Totalförsvarsplikten är under överskådlig framtid en absolutförutsättning för att förse totalförsvaret och Försvarsmaktenmed tillräckligt många och tillräckligt kvalificerademedarbetare.Pliktsystemet har genomgått stora förändringar första år.I en successivt minskad krigsorganisation behöver färre unga män tas ut tillpliktutbildning. Enligt Moderata samlingspartiet är grundutbildning i fred förde totalförsvarspliktiga inget självändamål. Pliktlagen och inkallelser ienlighet med denna måste ha ett tydligt och klart syfte och bygga på ettoundgängligt krigsorganisatoriskt behov av den personal vars frihetinskränks genom tjänstgöringen.Dagens pliktsystem fyller denna uppgift. Varken fler eller färre än vad sombehövs för att lösa totalförsvarets uppgifter tas ut och grundutbildas. Viavvisar bestämt regeringens försök att skapa nya utbildningsplatser.Personalbehoven i totalförsvaret är mycket stora. Därför måste avvägningargöras. En krigsorganisation vars viktigaste uppgift är att produceragrundutbildningsplatser åt så många totalförsvarspliktiga som möjligt ärorimlig. Antalet utbildade måste bygga på behov som är resultatet avavvägningar mellan olika funktioner i totalförsvaret.Larmrapporter om avgångar under grundutbildning och systematiskaansökningar om vapenfri tjänst bland värnpliktiga måste tas på allvar.Eftersom systemet för uttagning och tjänstgöring förändrats måsteockså utbildnings- och förmånssystem förändras. Vi biträder regeringensförslag om förändringar av förmåner för de totalförsvarspliktiga.Försvarsmakten måste också i samverkan med utreda bl.a. fråganom fullständigt försteg för kompanibefälselever. Denna inryckningsrytm,som ianspråktar tre studieterminer, riskerar att underminera den personellakvaliteten på nyckelbefattningar för värnpliktigt befäl i krigsorganisationen.Vidare bör de värnpliktiga som under tjänstgöringen söker vapenfri tjänstså snart som möjligt överföras till civilpliktsutbildning istället för att gesmöjlighet att hemförloras. Vapenfri tjänst får inte nyttjas somfribiljett för att kunna ta ett arbete.Civila beredskapsstyrkorRegeringen föreslår i propositionen att grundutbildningen avtotalförsvarspliktiga för det civila försvaret bör ske i två steg.Inriktningen bör vara att successivt utöka utbildningen till ca10 000 . Inledningsvis anger regeringen att ca 5 000totalförsvarspliktiga skall kunna utbildas.Regeringen anger visserligen att något egentligt underlag för beräkningenav det totala behovet inte föreligger. Först kommer enfördelning av personalbehovet mellan användning av anställd personal,frivilliga och pliktpersonal att vara genomförd.Riksdagen ifrågasatte i beslutet den inriktning som regeringen redandå fastnat för. Avseende detta såväl som andra av regeringen anmäldapersonalbehov menade bl.a. att det "allvarligt (bör) prövasvilka uttalade personalbehov som kan tillgodoses genom de frivilligaförsvarsorganisationernas medverkan eller på annat sätt än genom grund-utbildning".Utskottet framhöll vidare att "Fler bör således inte utbildas - och intelängre tid - än vad uppgiften kräver. "Vidare påpekade utskottet avseende det fortsatta arbetet med frågan att det"gäller att precisera för vilka uppgifter och i vilka funktioner civilaberedskapsenheter skall utbildas och vilket utbildningsbehov som följerhärav, och som inte kan tillgodoses genom frivilliga eller genom att medallmän tjänsteplikt ta i anspråk den som redan i fred löser motsvarandeuppgift". Dessutom menade utskottet att "Över huvud taget är det viktigt att intedubbla resurser byggs upp för samma ändamål. Utskottet har i detföregående framhållit att militära resurser, om det är ändamålsenligt, skallkunna utnyttjas i civil myndighetsutövning. "Slutligen valde utskottet att "poängtera nödvändigheten av en helhetssynpå ianspråktagandet av de totalförsvarspliktiga, på de volymmässigabehoven och på vilken utbildning som krävs för uppgifterna. Det finns olikasätt att tillgodose behoven - uttagning genom plikt och grundutbildning,uttagning med tjänsteplikt utan behov av grundutbildning samt frivillighet. "Regeringen har valt att helt negligera beslut i frågan. Att10 000 civilpliktiga skall utbildas är tydligen viktigare för regeringen än attfölja beslut och anvisningar.Förslaget om civila beredskapsstyrkor var illa underbyggt när det förstpresenterades och metoden att försörja det ifrågasatta behovet medpliktpersonal kritiserades hårt av . Den föryngring av det civilaförsvaret som regeringen hänvisar till (1994/95:FöU1) avser dessutom heltandra befattningshavare än de regeringen nu med pengar överförda frånFörsvarsmakten som morot lyckats "pressa fram" ur myndigheterna,nämligen pliktpersonal för i huvudsak befolkningsskydd och räddningstjänst.Främst den senare typen av personal kräver såväl god fysik som längreutbildning. Inget av dessa båda kriterier stämmer med de krav som kommeratt ställas på de civila beredskapsstyrkorna, vars uppgift f.ö. förändrats frånatt "hantera svåra nationella påfrestningar i fred" till att bl.a. tjänstgörasom extra personal i bland annat barn- och äldreomsorg.De civila beredskapsstyrkorna var fel tänkta redan då de presenteradesförra året. Bedömningen huruvida"den förutsatta breddningen av total-försvarsplikten också leder till avsedda positiva effekter" avseende försvars-viljan (som efterlyste) saknas också i denna del av regeringensunderlag om plikttjänstgöringens utveckling.Regeringens förslag om uppsättande av civila beredskapsstyrkor genomgrundutbildning av totalförsvarspliktiga bör sålunda avslås av . Föratt inte öppna för möjligheten att regeringen inom ramen för lagen omtotalförsvarsplikt själv definierar behovet av civilpliktiga, bör regeringenåterkomma till med förslag i frågan. Anställd personalEn kompetent befälskår är vid sidan av fortsatt hög kvalitetpå materieltillförseln till försvaret det viktigaste för högkrigsduglighet och hög försvarseffekt. Befälet i det militäraförsvaret består av officerare och värnpliktigt befäl.Officerarna kan indelas i yrkesofficerare, reservofficerareoch värnpliktiga officerare. Samtliga grupper har viktigabefattningar i försvarets krigsorganisation. Deinskränkningar i förbandsutbildning ochrepetitionsutbildning som skett under 1980- och 90-talenutgör det allvarligaste hotet mot befälets kompetens ochdärmed mot försvarets personella funktionsduglighet.Propositionen berör mycket lite frågan om officerskårernas roll ochbetydelse. Yrkesofficerare utgör försvarets personella ryggrad genom sinkontinuerliga tjänstgöring i fredstid. tillämpas den så kallade"Nya befälsordningen" (NBO) för rekrytering, utbildning och karriärgång.Mycket i denna förändring av det gamla trebefälssystemet har varit av godo.Den generella kvaliteten på den militära yrkespersonalen har ökat. Samtidigtfinns många frågetecken kring den nya ordningens förmåga att bidra till denkontinuitet och djupa kunskap i utbildningsarbetet och materielhanteringenvid våra förband som bör upprätthållas. I armén är problemet accentuerateftersom denna försvarsgren inte i samma utsträckning som marinen ochflygvapnet har särskilda tjänstegrenar för specialister.Försvarsmaktsofficer 2 000 är det projekt som varit Försvarsmaktensviktigaste vad gäller såväl de fast anställda yrkesofficerarna somreservofficerarna. I betänkande 1994/95:FöU14 förutsatteutskottet att frågan om befälsordningen - för såväl reserv- somyrkesofficerare - bereds på ett sådant sätt att den resulterar i en samman-hållen syn på frågorna. För att uppfylla riksdagsbeslutet bör enligt vårmening en utredning om befälsordningsfrågorna tillsättas snarast.Befälsordningen bör enligt vår mening omprövas. Det nya systemet skallgrundas på de positiva erfarenheterna av NBO och för en del av officerarnabygga helt på det underlag som tagits fram i Försvarsmaktsofficer 2000.Dessutom finns anledning att överväga införandet av en ny karriärgång föryrkesofficerare som är mer koncentrerad kring säkrad kontinuitet itrupputbildning och materielhantering i lägre förband. Dessutom börfrågorna kring yrkesofficerarnas tjänstgöringstid, pensionsålder ochtjänstgöringsförhållanden ytterligare övervägas bl.a. mot bakgrund av detutredningsarbete som genomfördes i Försvarsdepartementets arbetsgrupp föryrkesofficerarnas personalstruktur 1993-94.Försvarsutskottet förutsatte att regeringen till höstriksdagen skulle göra enredovisning av den sammanhållna syn på befälsordning och personal-försörjning som begärdes redan vid /95. Denna har inteåstadkommits utan hänvisas nu till en utredning som, vid sidan av en översynav utbildningssystemet för yrkes- och reservofficerare, har att övervägafrågan om försvarets skolorganisation. Enligt vår mening bör inte dessa bådafrågor föras ihop till en utredning.Den praktiska frågan om försvarets samlade skolorganisation inklusive deskolor som utbildar värnpliktiga och civila, har dels få beröringspunkter medbefälsordningen, dels är den i sig så omfattande att skäl finns för ettsärskiljande av uppgifterna. Frågan om befälsordning och utbildnings-systemets framtid är också av ett sådant allmänintresse att parlamentariskmedverkan och insyn är önskvärd.I propositionen berörs reservofficersfrågorna endast knapphändigt. Detfinns anledning att återigen erinra om att redan ett enigt försvarsutskott(1994/95 FöU4) har framhållit "att starka skäl talade för att en mer samladoch uttalad hållning är nödvändig i frågorna som rör reservofficerarnasutbildning, anställning och utnyttjande ".Vi kan inte finna ett sådant underlag i regeringens nu framlagdaproposition. Vi måste därför åter aktualisera de punkter som lyftes fram i vårmotion , i vilken vi framhöll frågan om reservofficerarnasställning i Försvarsmakten. FöU förutsatte i sin tur att regeringen skulleåterkomma till med ett underlag avseende hur den serpå reservofficerarnas roll i Försvarsmakten i framtiden.Reservofficerens roll skall i första hand vara inriktad på att lösa uppgifter ikrigsorganisationen. För att Försvarsmakten skall kunna tillgodogöra sig denkompetens och potential som finns bland reservofficerare är det viktigt attbland annat se över de ekonomiska villkoren, samt göra reservofficers-utbildningen till en merit, inte minst för högskolestudier. En annan viktigaspekt är att skapa en situation där yrkes- och reservofficerare inte bedömsefter olika måttstockar när krigsorganisationens befattningar fylls.Förbandsövningar och annan utbildning bör genomföras i sådan omfatt-ning att reservofficerare får tjänstgöra i sina befattningar. Eljest riskerarmotivationen att försvinna. I en krympande krigsorganisation bör prövas attlåta reservofficerare i vissa fall dubblera varandra i en befattning. På så sättkan enskilda personer, trots att de står i reserv, vara inriktade på en speciellbefattning. Det leder sannolikt till större engagemang än att endast vara ireserv i största allmänhet.De starkt krympande försvarsanslag som regeringen föreslår leder förutomallt annat även till att reservofficerens roll och möjligheter förändras. Detfinns därför anledning för att återigen uppdra åt regeringen attsnarast återkomma till med underlag och redovisning av hur en nybefälsordning för yrkes- och reservofficerare skall se ut. Dessutom bör decivilanställdas utsatta situation vid nedläggningar av militära förband särskiltuppmärksammas.Frivillig försvarsverksamhetDet frivilliga engagemanget i Sverigesförsvarsansträngningar är en internationellt sett unik tillgång.I takt med förändringarna inom totalförsvarets organisationsåväl som samhället i dess helhet måste självfallet ocksådetta engagemang ges ändamålsenliga möjligheter.Goda ekonomiska betingelser för de frivilliga försvarsorganisationernakombinerat med en tydlig inriktning på utbildning för att fylla viktigabefattningar inom totalförsvarets krigsorganisation måste vara vägledande.Frivilligförsvarets betydelse för försvarsviljan får emellertid heller inteunderskattas. Därför kan ingen hundraprocentig korrelation mellan insattamedel och uppnådd försvarseffekt erhållas.Regeringens förslag till utvärdering av det gällandesystemet för bidrag till de frivilliga försvarsorganisationerna bejakas.Regeringens förslag om plikttjänstgöring i civila beredskapsstyrkor ryckerundan grunden för en del av frivilligorganisationernas verksamhet. Vi anser,liksom , att de uppgifter som kan lösas genom rekryteringoch utbildning av frivilliga i första hand skall lösas på detta sätt.Plikttjänstgöring är en sista utväg för att personalförsörja de delar avtotalförsvaret som inte kan ges tillräcklig volym och kvalitet på personalengenom t.ex. frivillig rekrytering.För Hemvärnet såväl som för andra delar av den frivilligt rekryteradekrigsorganisationen är det av stor betydelse för motivation och förmåga attlösa sin uppgift att modern materiel tillförs. De anmärkningsvärdaförhållanden som redovisats från vissa försvarsområden, där man på enasidan länsgränsen kunnat köpa splitter ny överskottsmateriel av samma slagsom grannförsvarsområdet beställt nytillverkning av, måste rättas till genomen förbättrad styrning av materielflödet i försvaret.Försvaretsmaterielförsörjning ochförsvarsindustriella frågorDe försvarsindustriella frågorna behandlas förhållandevisöversiktligt om än i textvolym omfattande i regeringensförslag. Regeringen har uppenbara svårigheter attkonkretisera effekterna av de volymmässigt storaminskningar av beställningar i svensk försvarsindustri somblir följden av en liten krigsorganisation som dessutom i förliten utsträckning moderniseras.Svensk försvarsindustri intar samma särställning som värnpliktssystemet.Den är en unik nationell tillgång som med en felaktig inriktning på politikensnabbt kan försvinna. Försvarsindustrins betydelse ökar i det perspektiv somligger till grund för regeringens försvarspolitik, nämligen återtagning ochanpassning. Utan ett säkerställande av tillförseln av kvalificerad krigs-materiel för att bygga upp nya förband är anpassningsresonemanget enchimär.Likväl är alla medvetna om att förhållandena i vår omvärld förändrats ochatt vår krigsorganisation, trots den accelererande materielanskaffningen efter1992 års försvarsbeslut, inte längre förmår bära all den kompetens somtraditionellt funnits i svenskt försvar. Det är sålunda nödvändigt attprioritera.Våra mer detaljerade synpunkter på försvarsindustri och materielförsörj-ning redovisas i en särskild kommittémotion. Av yttersta vikt är att svenskförsvarsindustri ges villkor likvärdiga med konkurrenterna i Europaoch USA.Antipersonella minorInitiativet att stödja ett internationellt totalförbud mot deaktuella minorna togs av en borgerlig regering medMargareta () som utrikesminister. Moderatasamlingspartiet bedömde det humanitära värdet av ett förbudsom gäller hela världen som större än minornas värde försvenskt försvar. Samma bedömning är alltjämt giltig.Förhandlingarna om minprotokollet blev emellertid inte så framgångsrikasom hoppats på och frågan är vilket nästa steg som bäst gynnarsaken. Inte ens försvarsministern har velat kommentera ett ensidigt svensktförbuds betydelse för möjligheterna att uppnå ett internationellt totalförbud.Detta måste självfallet värderas innan vi tar bort en del av försvaretsviktigaste vapensystem.Regeringens förslag om ett ensidigt svenskt avskaffande av antipersonellaminor ställer frågan om det överhuvudtaget går att införa ett sådant förbudoch om ett svenskt förbud skulle påverka möjligheterna att få till stånd ettinternationellt totalförbud. Ett ensidigt svenskt förbud mot antipersonellaminor är enligt vår uppfattning främst en symbolhandling. Svenska minorbidrar inte till lidande för oskyldiga. Rigorös bokföring av utlagda minor ochminkartor gör svenska mineringar säkra. Ett svenskt förbud måste vägas motden militära nyttan. Ett avskaffande av minorna innebär nämligen ettdråpslag inte minst mot försvaret av . Ingen kan på förhand uteslutaatt det inte går att ersätta minorna med andra vapen och militära förband somkanske ännu bättre och mer allsidigt kan verka istället för minorna. Säkert äratt miljardinvesteringar krävs för att ersätta den förlorade försvarseffekten.Istället för att ensidigt proklamera att minorna skall bort bör man diskuterahur och om det går att nå samma eller bättre försvarseffekt utan dessa vapen.Regeringens politik är motsägelsefull. Dels vill den ta bort försvars-effekten genom att stänga en fjärdedel av svenska försvaret, dels vill denminska försvarseffekten genom att ensidigt skrota de antipersonella minorna.Det går inte ihop. Om man vill avskaffa minorna måste man också varaberedd att avsätta de pengar som behövs för att försvaret skall kunna lösa sinuppgift.Minstriden utvecklas ständigt. Dagens avståndslagda minfält som kanstängas av och på med t.ex. radio och som dessutom är automatiskt självför-störande är ett helt annat vapensystem än gårdagens"dumma" och grymma minor som inte skiljer på vän och fiende. Morgon-dagens minor är ett "smart vapen" med mycket små risker för civilbefolk-ningen. En del i diskussionen om minorna borde därför handla om attutveckla minsystemet istället för att avveckla det.Slutsatsen är att visst kan och skall diskutera även ett skrotande avminorna. Men vi skall göra det med sakskäl och efter en genomgripandealternativvärdering. Det är lätt att bejaka en översyn av frågan genomFörsvarsberedningen som försvarsministern föreslagit. Men det är enbakvänd ordning att bestämma sig innan beredningen fått i uppdrag att göraen utredning av både de säkerhetspolitiska konsekvenserna och försvars-effekten av ett avskaffande.Därför bör hela frågan om ett ensidigt svenskt förbud mot antipersonellaminor inte göras till föremål för avgörande i detta fall utan utredas. Enabsolut förutsättning för ett avskaffande av minvapnet är att försvarseffekterersätts av andra system och att regeringen ställer särskilda medel tillförfogande för detta.EkonomiRegeringens nedrustningspolitik innebär att anslagen tilltotalförsvaret kontinuerligt urholkas. Särskilt allvarlig är denminskning som försvarets kärna, Försvarsmakten, fårvidkännas. Enligt vår uppfattning är regeringens förslag tillbesparingar enbart kameralt motiverade. Densäkerhetspolitiska osäkerheten motiverar anslag sommöjliggör ett starkt svenskt försvar också i framtiden.Ett fullföljande av den inriktning som gavs försvarsbeslutinnebär att vi förordar en ekonomisk planeringsram för år 1997-2001 på240,. Vidare anser vi att anslaget till de internationella freds-bevarande styrkorna bör inordnas under utgiftsområde sju, Internationelltbistånd. överföras för detta ändamål frånutgiftsområde 6 till utgiftsområde 7. De ökade resurserna används i vårtalternativ i ungefär lika delar för att fortsätta moderniseringen av försvaretgenom beställningar i bl.a. svensk försvarsindustri och för att ge utrymmeockså för ett högre antal kvalificerade förband. Istället för regeringens 9 A-brigader och 4 B-brigader föreslår vi 14 brigader med hög kvalitet. Iställetför regeringens förslag om 12 uttunnade Jas-divisioner föreslår vi 14 fulladivisioner och istället för att försena beställningarna till sjö- ochkustförsvarsstridskrafterna anvisar vi medel för nyanskaffning av de fartygoch båtar som faller för ålderstrecket. Den inriktning på teknisk förnyelseoch på att svenska förband måste klara kraven i en allt tuffare tekniskstridsmiljö som lades fast 1992 måste enligt vår mening fullföljas.Den uttunningsväg regeringen valt på i stort sett varje programområdeinom anslaget A1 Försvarsmakten är enligt vår uppfattning mindrevälbetänkt och ökar successivt behovet av återtagning och anpassning för attkunna lösa de uppgifter som kan bli aktuella .