mot · GK02L604 · 1996-10-07 00:00:00 — BakgrundDe svenska reglerna om skadeståndsansvar vidkärnkraftsolyckor återfinns i atomansvarighetslagen, skriven1968. Lagen tillkom för att underlätta och subventionerakärnkraftens introduktion, då kärnkraften sågssom en önskvärd energikälla och ett värdefullt tillskott församhället. Så här uttrycktes det i Atomskadeutredningensbetänkande Atomansvarighet (SOU 1959:34, s. 28):Det kan knappast råda något tvivel om att begränsning avskadeståndsansvaret på förevarande område är i hög grad påkallat. Medhänsyn till de stora skadeståndsbelopp som här kan komma i fråga blir detnödvändigt att skadeståndsansvaret täckes av ansvarighetsförsäkring ellerannan garanti. Denna måste emellertid begränsas till sitt belopp. Det kan intevara rimligt, att anläggningsinnehavaren utöver ett belopp som kan täckas påett sådant sätt skall bära ett obegränsat skadeståndsansvar. Det är intesannolikt att någon - bortsett möjligen från staten - skulle vilja utanansvarighetsbegränsning satsa kapital på en atomanläggning. [Vår kurs. ]Närmare efter atomansvarighetslagensikraftträdande är situationen en helt annan, men lagendensamma och subventionerna består.Riksdagen slog fast efter folkomröstningen att kärnkraften skaavvecklas . Flera svåra olyckor och mångamindre tillbud har visat att kärnkraften inte är en så säker energikälla som detantogs när den introducerades. Något säkert sätt att hantera kärnbränslet, varsradioaktivitet först klingat ut , finns inte. Ocksåsjälvauranbrytningen är ett stort miljöproblem.Mot denna bakgrund bör atomansvarighetslagen ändras så att den intelängre verkar som ett stöd för kärnkraften, utan tvärtom jämställer kärn-kraftsindustrins skadeståndsansvar med andra näringars miljöskadeansvar ihändelse av skador på tredje man. Ett sådant skadeståndsansvar kallasobegränsat, strikt skadeståndsansvar.Den svenska atomansvarighetslagen baseras på de internationella kon-ventioner om skadeståndsansvar vid atomolyckor som undertecknat.Dessa är på europeisk nivå med tilläggskonventioner, påglobal nivå med tilläggskonventioner. Konventionernakan förenklat sägas ha fyra grundprinciper: Strikt, begränsat ansvar Ansvaret kan endast utkrävas av innehavaren av en anläggning Ansvaret är begränsat till det fastställda beloppet Anläggningsinnehavaren är skyldig att vara försäkrad för skador eller haannan godkänd ekonomisk garanti upp till begränsningsbeloppet. FörSveriges del innebär detta en skyldighet att teckna en atomansvars-försäkring som ersätter upp till ca per olyckstillfälle.Man har tidigare bedömt att ett obegränsat ansvar förkärnkraftsindustrin skulle vara oförenligt medPariskonventionen. Man har då menat att om vi inför ettobegränsat skadeståndsansvar, så skulle vi ställa oss utanförden ömsesidiga reglering av skadeståndsansvaret som gällerför kärnkraftsländerna i Västeuropa.Det finns dock länder som är anslutna till samma konventioner somSverige som har infört obegränsat skadeståndsansvar. Detta gäller bl.a.Tyskland.Internationellaförhandlingar utan resultatAllt har ett komplicerat förhandlingsarbete pågåttinom () för attrevidera om skadeståndsansvar vidatomolyckor. Revisionsarbetet handlar bl.a. omansvarsbeloppens storlek, regler om att anläggningsstatenskall ha ett visst ansvar, ett skadebelopp som skall inkluderaföroreningsskador, längre preskriptionstider m.m.I förhandlingsarbetet har man försökt införa ett system därkärnkraftsindustrin i de stater som är anslutna till konventionen skall bidramed ytterligare ersättning utöver den som utgår enligt dagens konvention.Dessa försök har fullständigt misslyckats. Anledningen till detta ärdensamma som tidigare gjort att inga som helst framsteg gjorts i fråga om ettmer omfattande atomansvar: Inverkan av kärnkraftsindustrins starka lobbyoch nära koppling till , samt intressegemenskap med atomskade-poolerna. Genom att hävda begränsade försäkringsmöjligheter utan att bliemotsagd har man lyckats begränsa sitt skadeståndsansvar. Deinternationella förhandlingarna har varit fruktlösa, trots att det borde ligga ialla staters intresse att överföra ett större ansvar på kärnkraftsindustrin.Kärnkraften kan och skallstå för sina egna kostnaderPrincipen att förorenaren skall betala sina miljökostnader upprepade tillfällen fastslagits både nationellt ochinternationellt, bland annat i Riodeklarationens princip 16eoch i . Att förorenaren skall betala är också engrundprincip för EU, enligt artikel 130r.Den viktigaste rekommendationen från i Tokyooktober var att energislagens alla kostnader inklusive miljöpåverkanskall internaliseras och ingå i konsumentpriset. de gröna anserdet självklart att kärnkraften framöver måste bära sina egna miljökostnader.Den enda anledningen att låta ett energislag slippa undan en del av sinakostnader bör vara att man vill underlätta dess introduktion, eller för att nåmiljö- och hälsomässiga vinster. Detta kan rimligtvis inte gälla kärnkraften idag.En väsentlig del av kärnkraftens samhällsekonomiska kostnader skulle -till skillnad mot - komma till uttryck om staten i lag uttryckligenklarlägger ett strikt och obegränsat skadeståndsansvar för kärnkraftsindustrini händelse av en reaktorolycka. En sådan förändring måste rimligenkombineras med krav på utökad solvens för reaktorägarna.I avvaktan på att de resultatlösa internationella förhandlingar sompågår skall ge ett resultat som tillnärmelsevis gör att kärnkraftsindustrin fårbära sina egna riskkostnader, måste ensidigt ta ett flertal steg mot ensvensk lösning av problemet. Dessa skisseras i det följande:Steg 1: Obegränsat och striktskadeståndsansvarDen första nödvändiga åtgärden är att ändra den svenskaatomansvarighetslagen så att ansvarsgränsen på f.n.2 miljarder kronor tas bort. Det innebär att vi har ettobegränsat strikt skadeståndsansvar för skador på tredje mani händelse av en reaktorolycka. Vi har då följt Tysklandsexempel, så något utträde ur vare sig Paris- ellerWienkonventionen med tilläggsprotokoll torde inte varaaktuellt.Det obegränsade ansvaret innebär att kärnkraftsföretagens eget kapitalkommer att tas i anspråk när skadeståndsanspråken inte täcks av försäkringareller andra garantier. Eftersom det obegränsade ansvaret innebär attföretagets eget kapital sätts på spel, kan det finnas motiv för företaget attkringgå ansvaret genom att bilda ett slags "skyddsbolag" med ett mycket liteteget kapital. För att motverka detta måste krav på det egna kapitalets storlekoch/eller på garantier från andra företag uttryckas i lag. Det är också på dettasätt samhället genom gemensamma beslut fastställer upp till vilken nivåkärnkraftsföretagen skall hålla eget kapital och/eller ekonomiska garantierför att kunna möta skadeståndsansvar vid en reaktorolycka. Detta krav påtillgängligt kapital bör justeras vartefter kärnkraftsindustrins ansvar vidgasenligt steg 2 och steg 3, nedan.Steg 2: Riskdelning inom landetMed ett obegränsat skadeståndsansvar är det möjligt att ta ettandra steg mot ett fullvärdigt skadeståndsansvar förkärnkraftsindustrin. Detta är att göra en lagändring sominnebär att kärnkraftsindustrin i ömsesidigt svararför varandras olyckor. Havererar ett svenskt kärnkraftverk såinträder ett obegränsat strikt ansvar för samtliga svenskareaktorägare att betala för olyckan. Med en sådan ömsesidigriskdelning ökas det kapital som är tillgängligt förkompensation av skadelidande. Detta system är infört i USA.Det är uppenbart att en ömsesidig riskdelning inom är en avsevärdförbättring, men att den har vissa begränsningar. För det första dominerassvensk kärnkraftsindustri av två stora företag, och , vilketgör att riskdelningen trots allt är begränsad. Vidare är riskerna inom industrinförmodligen sammankopplade. Om ett kärnkraftverk havererar så påverkardet förmodligen aktiekurserna i de övriga kärnkraftbolagen negativt ellermöjligen positivt. Därmed förändras också det för skadestånd tillgängligakapitalet, vilket inte är önskvärt. Det lämpliga sättet att komma runtproblemet med sammankopplade risker är att vidga riskdelningen påinternationell nivå. Detta beskrivs i det följande:Steg 3: Riskdelning genom bilateralaavtalDet tredje steget mot en fullvärdig täckning förkärnkraftsindustrins skadeståndsansvar är att staten tarinitiativ till bilaterala riskdelningsavtal, förslagsvis medTyskland som redan har obegränsat ansvar och med USAsom har ömsesidigt ansvar mellan kärnkraftsföretagen.Miljöpartiet anser att det ligger i kärnkraftsproducerande statersgemensamma intresse att utöka kärnkraftsindustrins ansvar, somrisken sprids mellan många kärnkraftsföretag i flera länder. De bilateralaavtalen är en framkomlig väg. Om de bilaterala avtalen efter hand blir fleroch mellan fler länder kan resultatet närma sig en internationell lösningmotsvarande en internationell konvention baserad på obegränsat ansvar. Ensådan konvention förefaller omöjlig att direkt förhandla fram i dagsläget.Därför är det desto viktigare att går före och tar bilaterala initiativtillinternationella riskdelningsavtal.Vad kostar enreaktorolycka?Att uppskatta kostnaderna för en reaktorolycka är en absurdoch förskräckande matematik. Det blir lätt en diskussion omhur många ett människoliv är värt och entvist om hur många döds-, cancer- och övriga sjukdomsfallsom orsakats av de reaktorolyckor vi haft hittills.I ett system med obegränsat strikt ansvar, riskdelning och en i lag fastställdlägsta garantinivå för detta ansvar är det dock av största vikt att ha en rimliguppfattning om vad de totala skadeståndsanspråken vid en svenskreaktorolycka kan uppgå till.I dag finns ett antal begränsade uppskattningar av en svensk atomkata-strofs kostnader, men kunskapen är mycket knapphändig. Miljöpartietföreslår att en parlamentariskt sammansatt kommission går till botten medfrågan om en svensk reaktorolyckas totala kostnader, omfattande såvälsamhällets kostnader som privata kostnader. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att ta bort ansvarsgränsen i atomansvarighetslagen och införa ettobegränsat strikt ansvar,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att krav på det egna kapitalets storlek och/eller på motsvarandeekonomiska garantier uttrycks i lag,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ett ömsesidigt nationellt skadeståndsansvar förkärnkraftsindustrin i ,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om bilaterala riskdelningsavtal för att täcka kärnkraftsindustrinsskadeståndsansvar vid atomolyckor,5. att hos regeringen begär utredning av en svenskreaktorolyckas totala kostnader.