mot · GK02Sf605 · 1996-10-07 00:00:00 — Att komma till rätta med den ofrivilliga segregationen isamhället är en av vår tids största politiska utmaningar.De strukturfel i den svenska ekonomin och arbetsmarknaden som stängerute människor i allmänhet från möjlighet till arbete, drabbar i särskilt högutsträckning invandrare och flyktingar hårt. Ett exempel på detta är dennuvarande arbetsrättslagstiftningen, som förnekar människor möjlighet att viaändamålsenligt omfattande prov- och visstidsanställningar visa vad de gårför, samt en mycket stel lönesättning som stängt ute många människor frånarbete, inte minst inom tjänstesektorn.Men det finns även skevheter i det sätt varpå nya människor tas emot ilandet. Segregationen i det svenska samhället har inte uppstått på grund avmottagningssystem med stort mått av fritt val och drivkrafter för egetansvarstagande, utan av dess motsats. Den har uppstått i den svenskavälfärdsstaten, i ett samhälle inriktat på social styrning och socialingenjörskonst.Det svenska mottagningssystemet kan i vissa fall t.o.m. antas ha bidragittill att öka segregationen. Ett exempel på detta är systemet för kommun-placering av flyktingar, där kommuner bl.a. åtagit sig att erbjuda de kommun-placerade människorna övergångsbostäder och senare fasta bostäder.Människor har placerats där lägenheter funnits tillgängliga. Det är fögaförvånande att många lägenheter funnits i kommunernas minst attraktivaområden. Där har många invandrare redan funnits och i dessa områden harinte sällan också redan funnits en överrepresentation av sociala problem.Samtidigt är det värt att uppmärksamma att inte all segregation är av ondo.Svensk-finska skolan är ett exempel på positiv segregation i det svenskasamhället. Det är heller inte ett problem i sig att en grupp människor medgemensam bakgrund väljer att bo eller vara nära varandra.För många människor kan språklig och kulturell gemenskap vara någotsom ger trygghet nog att ta till sig en ny kultur och ett nytt språk. Detta äringenting nytt. Svenska immigranter i tydde sig t.ex. initialt tillvarandra. Problem uppstår först om tillgängligheten till samhället i övrigtbeskärs, eller om samhällets strukturer hindrar integration.Som varje hårt reglerat system brottas den svenska flyktingmottagningentidvis med svåra problem. Vissa år har antalet platser för mottagning avpersoner som beviljats uppehålls- och arbetstillstånd av bl.a. flyktingskälvarit för få, varvid svåra köer uppstått på landets flyktingförläggningar. Andraår har antalet flyktingar varit färre än det antal platser som Invandrarverkettecknat avtal med kommunerna om och den kommunalamottagningsverksamheten underbelastas. Krav på ekonomisk kompensationhar då uppkommit.1993 hade 271 kommuner kommit överens med omflyktingmottagning. Ett tiotal kommuner hade inga avtal. Kommunerna är isin fulla rätt att tacka nej till avtal med Invandrarverket.Frågan är dock om det är rimligt med ett system som kan få till effekt att enviss grupp människor i praktiken kan riskera att stängas ute från delar avlandet. Systemet med avtalsskrivning för kommunplacering bör avskaffas ochersättas med bosättning enligt principen om människors fria val.Invandrarverket bedömer om det är möjligt att ta hänsyn tillmänniskors önskemål om bostadsort. Den som själv kan ordna arbete ochbostad får flytta dit den vill, alla andra måste acceptera verketskommunplacering.Flyktingar och vissa andra utlänningar är de enda människor i somstaten på detta vis anvisar till en bostadsort. Detta kan synas praktiskt förInvandrarverket, men är principiellt tveksamt. Flyktingar borde efter sammakriterier som andra människor i själva kunna bestämma var de villbo. Det offentliga insatserna borde i detta avseende kunna inriktas på att gedet stöd som behövs för att göra ett gott val möjligt.Istället för att ta ansvar och bestämmanderätt ifrån människor, böransvarstagande och självtillit uppmuntras i systemen för flyktingmottagning.Eget ansvar och valfrihet ger drivkraft för att snabbt lära känna en nysituation och ett nytt språk. Passivitet och bidragsberoende motverkas.Egna initiativ vad gäller bostadsort har ställt till oreda i denkommunala hanteringen av flyktingmottagande, när en kommunplaceradmänniska lämnat kommunplaceringsorten för att bosätta signågon annanstans. Kostnaderna för mottagningen har då delvis fått bäras avden nya kommunen, medan den statliga ersättningen utgått till kommun-placeringsorten. Även om åtgärder vidtagits för att komma till rätta meddenna typ av problem är det symptomatiskt för systemet.Rimligare vore att söka finna system där människor själva fick väljabostadsort utan kommunplacering och att berörda statliga pengar sedan följdeflyktingen.Ett av skälen som förts fram för kommunplaceringen har varit attkommunerna skulle kunna planera för t.ex. tolktjänst, genom att de fick vetaatt ett begränsat antal språkgrupper skulle komma till dem. Så är det intealltid. har ett mycket stort antal språkgrupper kommit tilllandet och därmed också till kommunerna. Mycket talar för att en person ibehov av en viss tolktjänst inte söker sig till en plats där denna hjälp intekanges av kommunen eller någon henne närstående. Det ligger i människors egetintresse att få nödvändig service.Regeringen bör återkomma till med ett förslag därkommunplaceringen ersätts med en modell där berörda statliga medel följerflyktingen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om ett system som ersätterkommunplaceringen, där berörda statliga medel följer flyktingen till dennesval av bosättningsort i enlighet med vad som anförts i motionen.