mot · GK02Fö38 · 1996-10-04 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:4 Totalförsvar i förnyelse - etapp 2 1 InledningI denna motion konstaterar liberalerna attSveriges säkerhetspolitiska läge, vilket i hög grad bestäms avutvecklingen i , inte varit så stabilt och fördelaktigtpå mycket . Knappast något är mer avgörande för vårfred och stabilitet än förhållandena i sydöstrastrandstater. Något traditionellt militärt hot i form avregelrätta invasionsföretag mot svenskt territorium i södraeller föreligger inte för överskådlig tid.Den politiska utvecklingen i är dock fortfarandeinstabil och oförutsägbar.Ett aktivt svenskt säkerhetspolitiskt agerande för demokrati och ökatinternationellt samarbete blir i detta perspektiv det centrala i svensksäkerhetspolitik. Säkerhetspolitik har i allt större utsträckning kommit attinefatta ett bredare perspektiv än bara en militär försvarsförmåga. Såväl EUsom det nya NATO, som håller på att utvecklas, får i detta sammanhang enökad politisk betydelse för att bidra till stabilitet och samarbete. Det liggerdärför i svenskt intresse att stödja de baltiska ländernas ansökan om såvälEU- som NATO-medlemskap.Det säkerhetspolitiska läget gör det möjligt att anpassa det svenskaförsvaret inom den av regeringen föreslagna ekonomiska ramen. Folkpartietvill till skillnad från regeringen förändra försvaret ytterligare i "smalare menvassare" riktning. Vi föreslår att armén får en inriktning med: 8 allsidigt användbara brigader med förmåga att sättas in var som helst ilandet. De skall dessutom utformas så, att på kort sikt ytterligare 4 och iallvarligaste fall ytterligare 8 brigader kan utbildas, 2 brigadliknande, för uppgiften skräddarsydda, förband för direkt försvarav resp Gotland.Genom att minska arméns storlek skapas utrymme förfortsatt modernisering, vilket vill använda för attbygga upp s k luftburet kavalleri med attackhelikoptrar.Därigenom ökar försvarets såväl rörlighet som slagkraft. Fördet försvaret och luftförsvaret sammanfallerFolkpartiets bedömning med regeringens vad avserdimensionering inkl anskaffande av delserie 3 av JAS-systemet.Folkpartiet avvisar tanken på att i princip utbilda alla vapenföra unga mänutan att behov av dem föreligger, men förespråkar könsneutral pliktuttagningför hela totalförsvaret. I förslag till utformning av försvaretskulle väsentligt färre tas ut till militär grundutbildning.2 försvarsbeslutNär den nytillträdda socialdemokratiska regeringen hösten1994 valde att tidigarelägga kommande försvarsbeslut vardet helt klart att tidsplanen inte medgav några egentligaförseningar. Hanteringen förutsatte ett smidigt ochsamarbetsinriktat handlag från regeringens sida. Redan deninledande hanteringen av den parlamentariskaförsvarsberedningen visade på allvarliga brister i dettahänseende.Med hänsyn till det allvarliga statsfinansiella läget var det emellertidangeläget med ett försvarsbeslut som tog rejäla tag och anpassade detframtida försvaret till såväl de säkerhetspolitiska förändringarna som tillstatens knappa ekonomiska resurser. Det kommande försvarsbeslutet behövdedärför omfatta alla väsentliga områden av totalförsvaret. Den proposition somregeringen nu lägger fram är långt ifrån fullgången i detta hänseende. Viktigaområden rörande försvarets skolverksamhet, dimensioneringen avpliktfrågorna, försvarsmaterielfrågorna samt lednings- och styrsystem skjutsframför med inriktning på den aviserade kontrollstationen 1998, som frånbörjan var helt inriktad på den säkerhetspolitiska utvecklingen i vår omvärld.Processen sedan det preliminära riktningsbeslutet har varitföga lyckosam. Turerna kring först Försvarsmaktsplan 96 frånÖverbefälhavaren och därefter den proposition som förhandlats fram mellanregeringen och har skapat stor förvirring och allvarligapåfrestningar för dem som berörs av det kommande försvarsbeslutet. Det somförevarit riskerar dessutom allvarligt att påverka tilltron till det kommandeförsvarsbeslutet också hos dem som skall verka inom detta framöver.Avslutningsvis vill vi från liberalerna ändå med tillfreds-ställelse konstatera att regeringen efter de svåra konvulsioner som prägladeden svenska säkerhetspolitiska debatten vintern och kommit våruppfattning om en ny och förutsättningslös svensk säkerhetspolitik alltnärmare. Den snabba utvecklingen av den säkerhetspolitiska verkligheten iEuropa har därmed ökat förutsättningarna för en bred enighet om denöppenhet och handlingsfrihet som nya förhållanden kräver av ett aktivtsvenskt deltagande i skapandet av en framtida europeisk säkerhetsordning.3 SäkerhetspolitikSveriges säkerhetspolitiska läge bestäms i hög grad avRyssland och har inte varit så stabilt och fördelaktigt påmycket . Kommunismens fall, Sovjetväldets upplösningoch de baltiska staternas återuppståndelse som självständiga,fria nationer har gjort till "fredens hav" på ett heltannat sätt än den kommunistiska retoriken under det kallakriget avsåg. Knappast något är mer avgörande för vår fredoch stabilitet än förhållandena i sydöstrastrandstater. sak är vår i långt högre utsträckning,än vad vi kan göra för de baltiska folken.3.1 Utvecklingen i RysslandDen extremt samarbetsinriktade ryska utrikespolitiken underGorbatjov och Jeltsins första år förbyttes dock, efter att ryskaarmén hösten 93 hjälpt Jeltsin kvar vid makten, i en mertraditionell rysk maktpolitik. Efter att ha vunnit denomedelbara konfrontationen med det ryska parlamentetanpassade Jeltsin sin politik till kritikerna såväl inrikes- somutrikespolitiskt. Inom utrikes- och säkerhetspolitiken fickden inom krigsmakten förhärskande kritiken gentemotavspänningen med omvärlden genomslag såväl politiskt sompersonellt. Denna utveckling förstärktes efterparlamentsvalen i december 1993.I säkerhetspolitiska närområde är den ryska politiken gentemot sinnära omgivning mest påtaglig i fallet . Konflikten i rymmervisserligen svåra konstitutionella avgöranden, men det ryska militäraöverfallet har avslöjat den ryska stats- ochmilitärledningens bristande respekt för de principer som bl a fastlagts iParisstadgan för samlevnaden i . Brutalt och skoningslöst harTjetjenien malts sönder av den ryska krigsmakten med lidanden förcivilbefolkningen som i i modern tid bara överträffas av de i det fornaJugoslavien. Det inträffade visar att ledningen i har långt kvar innanomvärlden har anledning att se brutal maktpolitik som något som hör ryskhistoria till. Därtill har omvärldens lama reaktioner på rysk Tjetjenien-politikvisat att rädslan för konfrontation med är större än viljan att stå uppför grundläggande principer.Parlamentsvalen underströk med fortsatta framgångar förkommunister och nationalister den förändring som skett . De sistareformpolitikerna i president regering fick lämna scenen. Ivalrörelsen inför presidentvalet anpassade sig Jeltsinytterligare till sina tidigare kritikers politik. I togJeltsindock genom en vapenvila hänsyn till en krigstrött rysk hemmaopinion. Sedansegern i presidentvalet säkrats visade sig detta ha varit av taktisk natur ochdet massiva ryska militära agerandet återupptogs utan nämnvärd reaktion frånomvärlden. Efter det att de ryska trupperna åter kört fast i Grosnyj, drevs en5-årig uppgörelse fram mellan och de tjetjenska rebellerna, vilketmöjliggjorde ett ryskt militärt tillbakadragande.Utgången av presidentvalet har förändrade således inte väsentligtförutsättningarna för rysk in- och utrikespolitik så som de utvecklats sedanhösten 1993. Svårförutsägbarheten är fortsatt stor. Väljarnas uttaladeförtroende för president och omvärldens "rädsla för något värre" utgörinte alltför stora restriktioner för fortsatt rysk maktpolitik. PresidentJeltsinshälsoproblem ger en blixtbelysning av den stora osäkerheten omutvecklingen i Ryssland.3.2 Utvidgningen av NATODet transatlantiska säkerhetspolitiska samarbetet mellanEuropa och så som det manifesteras inom NATO-alliansen har fortsatt att förstärkas med IFOR-insatsen iBosnien, successiva återinträde i NATO-strukturerna och den fortsatta dialogen med . Denpåbörjade processen att utvidga NATO med nya medlemmarkommer sannolikt att påbörjas efter det amerikanskapresidentvalet. kan risken för attutvidgningsprocessen förhalas eller rent av omintetgörs inteuteslutas med allvarliga påfrestningar på detsäkerhetspolitiska samarbetet i och framtidaroll i detta.Det NATO som kommer att utvidgas är ett nytt NATO, där detsäkerhetspolitiska samarbetet och arbetet för att förebygga och hantera kriseroch konflikter i kommer att vara huvuduppgifter. En utvidgning avNATO, så som den kan förutses, är därför ett viktigt bidrag till ökad säkerhetoch stabilitet i det nya . Detta ligger i intresse. Det är därförett svenskt intresse att utvidgningen av NATO inte begränsas och rum,även om processen kan förutses ta avsevärd tid och ske i etapper.Knappast någon i ser NATO som ett militärt hot motRyssland. Ett som önskar stabilitet i sitt närområde har inget attfrukta men mycket att vinna på en integration av öst- och centraleuropeiskastater i det nya NATO, som växer fram. Ett som däremot påtraditionellt sätt vill bevara handlingsfrihet att kunna utnyttja eller utvidgasittinflytande i närområdet, kommer på ett helt annat sätt att se sig begränsat.Det ligger därför i intresse att på de sätt som är möjliga stödjavåra baltiska grannländer i deras strävanden att bli medlemmar av NATO.Det ligger också i intresse att i alla fora och i alla sammanhang somerbjuds delta i och framlägga våra intressen i den kommande NATO-utvidgningen och dess följder även för våra säkerhetspolitiska förutsättningar.Sverige borde därför på samma sätt som ha utnyttjat möjligheten attdelta i den formaliserade dialogen med NATO om den kommandeutvidgningsprocessen.Det hittillsvarande ryska motståndet mot en NATO-utvidgning får främstses mot bakgrund av ryska strävanden särskilt att återvinnaförlorat ryskt stormaktsinflytande. Från rysk sida eftersträvas, så som vi bl aockså sett under , att bli en förhandlingspartner medfrämst i de flesta internationella frågor. En NATO-utvidgning till de nyademokratierna i Öst- och kommer att avsevärt minskamöjligheterna för att återvinna förlorade möjligheter att utövainflytande i detta område. ser man i mot bakgrund av desenaste årens utveckling i alltmer NATO som det säkerhetspolitiskaforum gentemot vilket framför allt måste öka sitt samarbete.3.3 CFE-avtaletDen uppgörelse som nåddes under innebar att de ryska kraven istort sett helt tillgodosågs. Avtalets kvantitativa restriktionermotsvarar nu också i flankzonerna bara den faktiskaverkligheten. Inför de fortsatta förhandlingarna inför 1999finns anledning att befara att de kvantitativa restriktionernaytterligare urgröps eller rent av undanröjs. Därmed har detenda med direkt bäring på signifikantarustningsbegränsningsavtal som ingåtts sedan murens fall iBerlin förlorat sin epokgörande roll. Det geranledning till stor pessimism vad avser möjligheterna tillframtida rustningsbegränsningar i Europa.Bakom uppgörelsen vid ligger med storsannolikhet NATO:s och övergripande överväganden. Hänsyn tillframtida ratificering av START 2-avtalet, den kommande NATO-utvidg-ningen, den pågående IFOR-insatsen i Bosnien med rysk medverkan ochdärmed utgången av det ryska presidentvalet har spelat in. Omvärlden haräven i detta fall satsat på förtroendeskapande åtgärder gentemot ledningen iMoskva framför formellt bindande internationella avtal. regionalastormaktsintressen i Kaukasusområdet har legitimerats genom de föränd-ringar som gjorts av bestämmelser.Genom att lyfta ut Pskovs oblast ur norra flankzon harMoskva givits ett svårförståeligt ökat handlingsutrymme i vårt säkerhets-politiska närområde. Det förändras inte nämnvärt av att de materiellaförutsättningarna att utnyttja detta i närtid är begränsade. Eftergiften ärprincipiellt allvarlig och förstärker bilden av att för svensktvidkommande blivit säkerhetspolitiskt viktigare och mer svårförutsägbar.Sammantaget innebär uppgörelsen att farhågorna i riksdagensställningstagande att om "avtalets innehåll eller innebördnegativt förändras t ex i anslutning till de baltiska staterna kan det få endestabiliserande effekt i " förstärkts.Militärt föreligger inget hot mot svenskt territorium från rysk sida föröverskådlig tid. Det finns inte heller anledning att spekulera i något direktmilitärt hot mot de baltiska staterna. Däremot finns det anledning att befaraatt eftergifterna ger ökade möjligheter att vid behov med störreeftertryck kunna ge sig till känna. Det bidrar inte till ökad stabilitet iBaltikum och därmed inte heller i vårt eget säkerhetspolitiska närområde.Vårt nuvarande gynnsamma säkerhetspolitiska läge påverkas mycket klart avstabilitet på andra sidan . sak är därför oupplösligt ocksåvår.De utgångspunkter för framtida försvars- och säkerhetspolitik somredan tidigare redovisats av liberalerna under processen framemot det kommande försvarsbeslutet kvarstår. Vår framtida säkerhetförutsätter ett aktivt svenskt deltagande såväl i byggandet av den framtidaeuropeiska säkerhetsstrukturen som i kris- och konflikthantering, liksom ifredsbevarande och fredsfrämjande insatser. Det finns inte vid detta tillfälleanledning att ompröva den militära alliansfriheten, men full handlingsfrihetbör råda inför den fortsatta säkerhetspolitiska utvecklingen i . SkulleNATO utvidgas med de baltiska staterna och kommer frågan i ettnytt läge.4 FörsvarsmaktenDet svenska försvaret har traditionellt varit dimensionerat föratt kunna möta ett regelrätt invasionsföretag mot vårt landmed luft-, sjö- och markstridskrafter. Något militärt hot motSveriges territorium inom överskådlig tid föreligger i denmeningen inte längre. Den militärstrategiska utvecklingenförutsätter visserligen en rimlig svensk närvaro i södraÖstersjön - inte minst på . Men det finns inte skäl förnågon generell svensk militär upprustning. Däremot finns detstarka skäl för ett mer kraftfullt och konsekvent svensktsäkerhetspolitiskt uppträdande. Såväl till stöd för de baltiskabroderfolken som till ett mer konsekvent gemensamtuppträdande av demokratier till försvar avdemokrati och fredlig mellanfolklig samlevnad.Det allvarliga läget för våra statsfinanser kommer inte att ändras på kortsikt. Det finns därför säkerhetspolitiskt utrymme att ytterligare spara ocheffektivisera inom försvaret. Det är försvaret inte ensamt om. Det har gälltockså t ex inom vården. Det är sant att försvaret redan tidigare tvingats spara,men också det gäller för andra områden. Uppkomsten av s k svarta hål iförsvarets budget visar att oförmåga att sanera den offentliga ekonomin slårhårdare också mot försvaret än varje bantad försvarsbudget gör.Svensk försvarspolitik har att ta ställning till tre hotbilder. I södraÖstersjönhar vi fått ett instabilt område, där utan egen förskyllan fått enstarkare roll. Drar vi oss av inhemska försvarspolitiska skäl tillbaka uppstårett tomrum som lämnar utrymme för spekulation och ytterligare instabilitet.Vi har därför ett säkerhetspolitiskt ansvar mot oss själva och mot vår omvärldatt bibehålla en närvaro till sjöss och i luften, som bidrar till stabilitet.Någotmilitärt invasionshot mot södra eller föreligger däremotinte.Nordkalotten är än mer vitalt än under det . I denryska militärdoktrinen spelar de strategiska kärnvapnen baserade påKolahalvön en än viktigare roll. Så länge det råder stabila förhållandenmellan och omvärlden, främst och NATO, saknas varjeanledning att rubba cirklarna i detta område. Skulle det däremot bli sämrestormaktsrelationer kommer av samma skäl i förgrunden. Dåkan svenskt territorium snabbt bli indraget i kanske rent av rent preventivamilitära aktioner.Även om militärstrategiska och andra skäl gör att begreppet strategisktöverfall förlorat mycket av sin aktualitet från tiden runt det kalla krigetsslut,finns det naturligtvis alltid anledning markera beredskap mot överrask-ningsaktioner mot huvudstadsregionen, där landets ledningsfunktioner finnssamlade.Det svenska försvaret måste fortsätta sin kvalitativa modernisering. Dettabör kunna ske inom ramen för minskade försvarsutgifter i syfte att långsiktigtstärka svensk samhällsekonomi - basen också för en framgångsrik försvars-och säkerhetspolitik i vårt närområde, i och ute i världen. Denfortsatta utvecklingen i liksom förändringarna av CFE-avtaletsförutsättningar understryker vikten av slagkraft och rörlighet i det framtidasvenska försvaret. Mot denna bakgrund kan ställa sig bakom denav regeringen föreslagna ramen för utgiftsområde 6 Totalförsvar.4.1 Struktur och anpassning4.1.1 Kvalitet och uppväxlingsförmågaDe direkta militära hoten mot är således under denärmaste åren små jämfört med läget under det kalla kriget.Det gäller särskilt förmågan till stort upplagda anfall motlandets södra och mellersta delar. Osäkerheter omutvecklingen på gör att vi måste vara beredda attkunna hantera också ökade hot.Slutsatsen av detta blir att totalförsvaret dels måste kunna klara deuppgifter som kan ställas , dels kunna anpassas tillförändringar i hotbilden. En liknande bedömning låg bakom 1925 årsförsvarsbeslut, som sades bygga på "elasticitetsprincipen". I , liksomför övrigt i flera andra demokratier, dröjde det dock alltför länge innanstatsmakterna reagerade med åtgärder efter att den nazityska upprustningeninletts 1933. Den andra iakttagelsen var att inte heller den kvalitativaförstärkning som förutsattes kom att genomföras. I vissa avseenden varde kvalitativa bristerna ytterst allvarliga, t ex ifråga om luftförsvaret. Viserdet som angeläget att dra lärdom av båda dessa misstag. Det första kravet ärdärför att den framtida försvarsmakten ges så hög kvalitet ifråga omutrustning och utbildning att förbanden är användbara inom anbefalld tid.Just kvalitetskravet har varit kännemärke i försvarsdebatten detsenaste kvartsseklet, från linje års försvarsbeslut ochframåt. I efterhand måste konstateras att det var en stor olycka för svensktförsvar att den nödvändiga strukturomvandlingen av den svenska arméndröjde så . Först genom försvarsbeslutet - som byggde på enuppgörelse mellan och regeringen - kan man säga att politikenbröt mot den av myndigheterna och riksdagsmajoriteten hävdade linjen attnumerären var viktigare än kvaliteten. I praktiken hade den tidigare linjen letttill att arméns förband i de flesta fall inte var krigsanvändbara direkt eftermobilisering. Brister i utbildning och materielbrister i mobiliseringsförrådenvar mycket påtagliga. I en rad avseenden var de svenska markstridsförbandendessutom svaga materiellt, vilket bl a ledde till svagt skydd och dålig förmågatill strid i mörker.Den strukturomvandling som inleddes blev dock för svag. Det var t exuppenbart att inriktning på 16 brigader innehöll en störreorganisation än som kan behållas utan kraftigt ökade försvarsanslag. FrånFolkpartiet framhölls att det varit fullt möjligt att i och för sig behålla 16brigader , men man kunde inskränka grundutbildningen tillcirka 12 brigader och i stället för de övriga nyttja värnpliktiga som utbildatsför redan nedlagda brigader. Det var också olyckligt att investera ikasernområden för en ny grundorganisation, som uppenbart var för stor förframtiden. De som gått efter 1992 har också inneburit onödigt storadriftskostnader, vilket inkräktat på utrymmet för välbehövlig materiel-förnyelse.Det är viktigt att nu inte upprepa misstaget att slå vakt om en för stororganisation. Propositionens inriktning mot 13 brigader innebär tyvärrfortsatta obalanser. Det är i och för sig möjligt att behålla dem inomnuvarande försvarsekonomi kanske något eller in , mendärefter behöver stora delar av den materiel som anskaffas sedan början av1970-talet omsättas, bl a terrängfordon. Även artilleri och luftvärn behöversannolikt förstärkas, utöver att stora behov kan förutses ifråga om elektronikför ledning och underrättelse, personligt skydd etc. I stället för att fortsätta eninriktning med tydlig obalans vore det enligt vår mening bättre att ytterligareminska krigsorganisationen i syfte att säkerställa resurser för fortsattförnyelse.Samtidigt är det angeläget att ha förmåga att vid behov kunna utökaorganisationen. Statsmakterna bör ha ett antal "optioner", som möjliggör attorganisationen efter beslut kan utökas i ordnade och förberedda former. Påsikt eller med extraordinära insatser går det alltid att utöka ett försvar, somnär rader av stater, även , reagerade inför och efter andra världskrigetsutbrott. De svenska försvarskostnaderna steg från 1,8 till11,av BNP. I ökade de från 1944. Under sådanaförhållanden sker många improvisationer. Vad vi här talar om är i ställetförmågan att rationellt och systematiskt utvidga en befintlig organisation.Målsättningen bör vara att i detta avseende har minst sammaflexibilitet som andra stater av betydelse för den säkerhetspolitiskautvecklingen i vår del av världen. Försvaret ger omedelbar trovärdighetgenom de förband som finns tillgängliga i närtid, men också en manifesteradförmåga att vid behov utöka organisationen bidrar till trovärdighet.4.1.2 MarkstridskrafterA. Färre men mer flexibla förbandMot den bakgrund som ovan skisserats föreslår vi en arméstruktur somifråga om fältförband har följande utformning; ett brigadliknande förband för direkt försvar av ett brigadliknande förband för direkt försvar av åtta allsidigt användbara brigader med förmåga att sättas in var som helsti landet. fördelningsförband i balans med antalet brigader luftburet kavalleri med attackhelikoptrar.Förbandet i (utbildat vid I 1 i ) skaskräddarsys för strid i bebyggelse och ges sådan utrustning,organisation och utbildning som krävs för denna uppgift.Formellt kan det ses som ett brigadförband, men man börutveckla en sådan lösning ifråga om antal bataljoner ochledningsorganisation som är bäst lämpad för försvar, ävenmot kuppanfall, av just detta område. På förbandet bör inteställas krav att med egna transportresurser kunna förflyttastill andra delar av landet. Det är kanske riktigare att beskrivaförbandet som ett integrerat försvar tillsammans medterritorialförsvar i området (där även polisen i ettinledningsskede är en viktig resurs). Ledningen för förbandetska ges stor frihet att driva metodutveckling och föreslåmaterielanskaffningar. Vid ett anfall mot Stockholmsområdetska självfallet också andra brigader kunna sättas in, men fördessa senare är denna uppgift bara en av flera tänkbara.Krigsförbanden på ska på motsvarande sätt kunna skräddarsys föröns behov och dess förstärkta roll i södra . Krav ska inte finnas attkunna användas i andra delar av landet, varför utrustning och utbildning skakunna avvika från vad som gäller övriga förband. Försvaret på börinnehålla ett förhållandevis starkt luftvärn. Enheter ur de olikaförsvarsgrenarna bör ses som en integrerad organisation för försvar.Grundorganisationen för de åtta allsidigt användbara brigaderna ska ha såmånga yrkes- och reservofficerare att man kan sätta upp ytterligarefyra brigader. Genom möjligheten att utbilda två brigader per fredsförbandfinns en långsiktig förmåga hos denna organisation att i allvarligaste fallutbilda upp till 16 brigader. De åtta brigaderna ska kunna användas i helalandet. Oavsett var en angripare anfaller måste han utgå från att merparten avvåra markstridsförband kan sättas in mot honom. Den tid är förbi, när varjelandsända mer eller mindre hade sitt eget försvar och man inte behövde varaberedd att flytta svenska förband längre sträckor. JAS-systemet innebär attvarje division är användbar i såväl jakt- som attackuppgifter, och ett sådantflygvapen är därmed mer flexibelt än ett med flygslagsuppdelade divisioner.På samma sätt bör markstridskrafterna vara flexibla.I finns styrkor avsedda att kunna sättas in på krigsskådeplatser i olikavärldsdelar. Vi ska åtminstone kunna ställa kravet att vanlig svenska förbandska kunna nyttjas varhelst i landet de behövs. Denna inriktning gör att iprincip alla förband bör ha vinterutbildning. Det behöver inte betyda att allagrundutbildas i norra halvan av landet, men under snöfattiga vintrar bör manför resterande förband kunna förlägga vissa övningar längre norrut.