mot · GJ02A49 · 1996-06-10 00:00:00 — Dessutom leder lönegarantibestämmelserna till att riskernaför snedvridning av konkurrensen genom bekvämlighetskonkurser består,trots de försök att stävja dessa problem som gjorts de senaste åren.Vi föreslår mer omfattande förenklingar av lönegarantibestämmelserna,vilka innebär ett fortsatt gott grundskydd för arbetstagarna, eliminering avriskerna för konkurrenssnedvridning, förenklad administration och minskadeutgifter för staten totalt sett.Förslaget går i korthet ut på att de medel som inbetalats avarbetsgivarna till lönegarantifonden i stället skall inbetalas tillförsäkringskassan som i händelse av konkurs betalar ut samma belopp till denuppsagde som denne skulle ha erhållit i händelse av sjukdom . Ersättningenfrån sker som gäller enligt LAS.Konkursförvaltaren skulle vid konkursutbrottet endast ha att anmäla antaletanställda till med angivande av namn och derasanställningstider i företaget.Om den anställde arbetar åt konkursförvaltningen vid avvecklingen avkonkursboet eller vid en rekonstruktion, ankommer det på förvaltaren attträffa särskild uppgörelse med de anställda om fortsatt arbete och lön underuppsägningstiden. Ersättningen till den anställde dådenne arbetar i konkursboet skall minskas med vad han uppbär frånförsäkringskassan som det ankommer på förvaltaren att betala indetta belopp till . Dessutom bör den koppling som idagfinns mellan lönegarantibestämmelserna och bestämmelserna om förmånsrättupphävas.Vi föreslår alltså att statens skatteförmånsrätt vid konkurser skall tasbort (23) samt att systemet med lönegaranti reformeras (24).Privatisering för nya jobbStaten bör inte äga företag. Statens främsta uppgift inomnäringspolitiken bör i stället vara att ange ramar ochregelverk för företagens verksamhet och bidra till att skapagynnsamma förutsättningar för fler arbetstillfällen och flerföretag. Om staten både bestämmer spelreglerna påmarknaden och själv uppträder som en aktör på densamma,uppstår en rad problem, bl.a. en uppenbar risk för osundkonkurrens.Offentligt ägda företag kan lätt bli redskap för politiska ambitioner somhämmar deras utveckling. Företag, som inte tillåts att utvecklas enligtnormala företagsekonomiska principer, utan i stället tvingas ta andra hänsyn,hamnar i ett sämre läge. I sin tur innebär detta att jobben i dessa företaghotaspå sikt.Privatiserade bolag har möjlighet att växa snabbare. I där ca50 företagsgrupper privatiserats har de privatiserade företagenexpanderat snabbt och ökat lönsamheten. Även i visarerfarenheterna att de privatiserade företagen vuxit fortare.De svenska privatiseringarna har givit många positiva effekter. På dettafinns det åtskilliga exempel.SSAB:s problem med de amerikanska tullmyndigheternas synpunkter påpåstådda dolda statssubventioner till bolaget har i princip försvunnit i ochmed privatiseringen. har genom börsnoteringen fått heltandra möjligheter att skapa allianser, samarbetsavtal och konsortier.Förvärvet av hade aldrig kunnat genomföras utanbörsintroduktionen och tillgången till börskapital. Skogsföretaget inte kunnat bildas av helägda och jämte börsnoteradeNCB utan en börsnotering av den nya företagsgruppen.Av erfarenhet fungerar inte staten bra som ägare av företag. Staten tenderaratt skjuta till kapital till företag i kris, medan företag med utvecklings- ochexpansionsmöjligheter blir utan kapitaltillskott. De privatiserade företagenbefrias däremot från politisk styrning och kan skapa medel för expansionunder normala företagsekonomiska villkor.De utvecklingshinder som finns för offentligt ägda företag är en viktigförklaring till stagnationen i den svenska ekonomin, där det offentliga ialltförhög utsträckning frångått sin ursprungliga roll för att istället ägna sig åtföretagande och spekulation. Den svenska ekonomin, som de senastedecennierna inte lyckats skapa ett enda nytt nettoarbetstillfälle i den privatasektorn, måste få mindre inslag av sammanblandning. Statens roll måsterenodlas.Ett spritt ägande innebär att marknadsekonomin vitaliseras. Riskkapital-marknaden kan breddas till nya ägarkategorier och det privata sparandet, somi trängts tillbaka till förmån för den offentliga sektorns sparande, kanbli mer omfattande. Om fler sparar i aktier innebär det att tillgången påriskvilligt kapital ökar. Privatiseringarna under förra mandatperioden är en avförklaringarna till att riskkapitaltillförseln ökade. 1994 vartillförseln av kapital till Stockholms-börsen tio gånger större än under ettnormalt år på 1980-talet.Ett högt privat sparande i aktier är en förutsättning för att nya företag skallkomma fram, eftersom den viktigaste finansieringskällan för nya företagutgörs av närstående människor till entreprenören. Det är också bra förvitaliteten i ekonomin om många människor engagerar sig som ägare i hurföretagen utvecklas.Vi anser att det framgångsrika privatiseringsarbetet från förra mandat-perioden bör återupptas. Det ger positiva effekter på sysselsättningen av fleraskäl. Ekonomin vitaliseras, de statliga företagen ges expansionsmöjligheter,riskkapitalmarknaden breddas och statens skuldsättning minskas. Det sänkerräntan och avkastningskraven på riskkapitalmarknaden.I samband med privatiseringen kan företagen ges en konkurrenskraftigstruktur och kompetenta ägare. Företagen får genom privatiseringarnatillgång till riskkapitalmarknaden via börsen, vilket kan bana väg förytterligare kapitaltillskott för expansion och nya arbetstillfällen. I vissafallkan de anställda erbjudas att köpa aktier i företaget, vilket leder till attderasmotivation ökar. Privatiseringsarbetet leder också till att kunder ochleverantörer uppmärksammas på företaget. Ökad vitalitet i ekonomin ochförbättrad livskraft i företagen leder till att arbetstillfällen i företagensäkras.Privatiseringar ger också statskassan tillskott av kapital som kan användastill andra, mer angelägna ändamål än ägande i företag. Genom privatiseringarav statliga företag kan staten byta en förmögenhet - ägande i företag - mot enannan förmögenhet som bara staten kan ta ansvar för, t.ex. fysiskinfrastruktur eller utbildning. Inkomsterna från privatiseringarna kan ocksåanvändas till att minska statens skuldsättning. Därmed bidrarprivatiseringarna till att hålla nere räntorna genom att minska utbudet avobligationer på marknaden. Det minskar i sin tur avkastningskraven påaktiemarknaden, vilket skapar möjlighet för fler investeringar och fler nyaarbetstillfällen.Vi förordar alltså att privatiseringen av statliga företag återupptas.Telia och bör härvid ges förtur (25).En enklare arbetsmarknadGenomreglerad arbetsmarknadDen meddelade regeringens attden inte kunnat enas om förändringar av arbetsrätten.Ansvaret återgick därmed till regering och riksdag, där dessafrågor rätteligen hör tillsattes efter det att riksdagenssocialdemokrater och vänsterpartister först beslutat återkalla de begränsadeförändringar av arbetsrätten som införts fr.o.m. 1 januari 1994.Kommissionen skulle fullfölja ett socialdemokratiskt vallöfte, nämligen attnågra arbetsrättsliga förändringar inte skulle genomföras i strid med defackliga organisationernas kom, skulle det visa sig, att fastna redan påmycket begränsade revideringar av arbetsrätten. Turordningsregler ochprovanställningstider är förvisso betydelsefulla frågor, men ändock knappastavgörande för företagens expansionsmöjligheter. För att anpassaarbetsmarknaden till den nya tidens mer föränderliga villkor krävs merfundamentala reformer än de som kommissionen uppenbarligen övervägt.I ett internationellt perspektiv framstår den svenska arbetsmarknaden somextremt reglerad. Reglerna utgörs delvis av lagstiftning, men också av ett nätav kollektiva avtal mellan arbetsmarknadens huvudorganisationer. Det totalaregelverket blir för många företagare nästan omöjligt att genomskåda.Arbetsrätten bidrar därmed till att i onödan öka företagens osäkerhet. Denverkar därmed avhållande på företagens benägenhet att nyanställa.Det samlade regelverket på arbetsmarknaden kan sägas ha två, delvisolikartade ursprung. Det första kan symboliseras med det s.k.Saltsjöbadsavtalet . Det andra utgörs av 1970-talets fackligt-politiska ambitioner att åstadkomma en mer allmän maktförskjutning isamhället.Saltsjöbadsavtalet och den tradition detta kom att grundlägga stämde välöverens med det konventionella industrisamhällets krav. Det byggde påföreställningen att medarbetare i stor utsträckning var utbytbara. Arbetsfredenkunde genom de för hela landet eller hela branscher gemensamma avtalentryggas till en rimlig kostnad.1970-talets fackligt-politiska offensiv utgjorde ett slags sista fas inomramen för det gamla industrisamhällets produktionsvillkor och dessförhållningssätt till företagande och medarbetare. Offensiven kan emellertidknappast i grunden förstås i något annat perspektiv än önskan hossocialdemokrater och viktiga delar av de fackliga organisationerna attåstadkomma en ideologiskt motiverad maktförskjutning. Lagen omanställningsskydd, medbestämmandelagen med flera lagar åstadkom ocksådet som avsågs. Priset härför blev emellertid mycket högt, även om detta intedirekt behövde betalas av lagstiftningens arkitekter och tillskyndare.För alla företag och företagare, men särskilt för de små, är nyanställningarstora investeringsbeslut. Varje sådant beslut är därmed förknippat medautomatiska trögheter. Ju större ansvaret för att engagera fler medarbetare är,desto större blir också trögheterna.1970-talets arbetsrättsliga lagstiftning ledde till att trögheterna ökade.Anställningsbesluten blev större, mera bindande och därmed mera riskfyllda.Det skedde, till synes paradoxalt, som samhällsutvecklingenbörjade peka på behovet av förändringar i rakt motsatt riktning. 1930-taletsavtalskonstruktioner visade sig inte passa i ett samhälle med helt nyaförtecken.Det hävdas att ifråga om villkoren på arbetsmarknadeninte på något avgörande sätt avviker från vad som är vanligt i i stort.Det är både sant och osant.Osant är det i så måtto att genom kombinationen av lagar omkollektivavtal gått längre än andra jämförbara europeiska länder. Möjligenkan det hävdas att den arbetsrättsliga lagstiftningen i , med sina rötterlångt tillbaka i Franco-tidens traditioner, kan göra den svenskaarbetsmarknaden rangen stridig som mest sönderreglerade. Spaniensarbetslöshet tillhör också de högsta i . På annat sätt förhåller detsig, intressant nog, med grannen där arbetslösheten är avsevärt lägre.Sant är det emellertid att hela , med något undantag, präglas avandra arbetsmarknadsvillkor än andra regioner i världen, t ex Nordamerikaoch . Det har emellertid, som vi tidigare pekat på, också resulterati påtagliga skillnader ifråga om förmågan att skapa nya riktiga arbeten.I stora delar av förändras nu arbetsrätten i liberaliserande riktning.Enigheten blir allt större om att sådana förändringar är angelägna omdynamiken skall kunna stärkas och tillväxten av arbetstillfällen främjas.Grundläggande förnyelseKlart är att nu måste inleda en period som bringarförhållandena på arbetsmarknaden i samklang medrörlighetens och det växande företagandets krav. Slutmåletför en nödvändig reformverksamhet bör vara enarbetsmarknad som ger medarbetare och företag ettvidsträckt eget ansvar för sina gemensamma angelägenheteroch där arbetsmarknadens parter blir till stödjandeorganisationer för enskildas personliga strävanden, snarareän bärare av egna rättigheter.En sådan utveckling gör rikare. Förändringarna skall alltså inte sessom något påtvingat och oönskat utan snarare som ett sätt att frigöra mänskligförmåga och utvecklingspotential.I detta syfte vill vi förorda en radikal förenkling av den lagstiftning somidag reglerar förhållandena mellan medarbetare och arbetsgivare. Merpartenav den arbetsrättsliga lagstiftningen bör enligt vår mening ersättas med ettfåtal stadganden som alltid skall iakttas i anställningsförhållanden. Till dessaskall den enskilde personligen, eller den organisation till vilken denneuppdragit att föra talan, kunna förhandlingsvägen addera andra villkor avbetydelse.En lång rad lagar och förordningar kommer med en sådan ordning att saknaen meningsfull funktion. Det kommer, utöver den ökade flexibiliteten, ocksåatt leda till att arbetsrätten blir mer överblickbar. Redan detta faktum kommeratt öka många företagares säkerhet och därmed benägenhet att anställa. De grundläggande stadgandena om villkoren i arbetslivet skall medgeolikartade lösningar på praktiska förhållanden, men skall vara såutformade att arbetstagare och arbetsgivare skall kunna föra talan i domstolom stadgandena inte iakttas.De förändringar vi förordar innebär bl.a. att de omdiskuteradeturordningsreglerna avskaffas. En sådan förändring understryker att varjemedarbetare är unik och skall behandlas därefter. Att en uppsägning får skeendast när det föreligger saklig grund är en viktig rättssäkerhetsfråga. Enregel av denna innebörd skall därför finnas i den indispositiva arbetsrättsligalagstiftningen, men naturligtvis ges en innebörd som inte i praktiken likvälomöjliggör den rörlighet vi vill främja.Som vi just framhöll skall den enskilde naturligtvis kunna överlåta åt t.ex.en facklig organisation att företräda dennes intressen. Det sker emellertid i såfall på den enskildes uppdrag och på de villkor denne själv anger.Vi är för vår del principiellt tveksamma till specialdomstolar ochpartsammansatta domstolar. Sådana bör inte förekomma. Arbetsdomstolensfunktioner bör därför övertas av de allmänna domstolarna. Detta gäller destomera med de förändringar av arbetsrätten som vi föreslår.Liksom vid andra tvister där parternas överenskommelser kan ersättadomstolsdom finns naturligtvis också på arbetsrättens område möjlighet förarbetsmarknadens parter och för enskilda arbetsgivare och arbetstagare attinrätta permanenta eller tillfälliga organ för rådgivning, konfliktlösning,avtalstolkning etc. På detta liksom på så många andra områden finns det skälatt studera ordningen på Nya Zeeland.Vad vi här har angivit för förhållandena i stort mellan arbetstagare ocharbetsgivare är tillämpligt också ifråga om lönesättningen.Vi är övertygade om att en mera varierad lönesättning är nödvändig, omalla de arbetsuppgifter som skulle behöva komma till utförande också skallgöra det på en öppen marknad. En mer dynamisk lönesättning skulledessutom kunna förstärka den enskildes motiv för att utveckla sig själv ochsin förmåga i arbetslivet.För att en lönebildning av detta mer varierande slag skall kunna etablerasmåste den enskilde medarbetaren och dennes arbetsgivare också i praktikenha det avgörande inflytandet över lönesättningen. Det kan knappast uppnåsmed mindre än att kollektivavtalens roll förändras.Vi vill etablera en ordning där den enskilde själv avgör huruvida han ellerhon i lönehänseende önskar vara företrädd av den fackliga organisationen -respektive arbetsgivare av arbetsgivarorganisation - eller vill svara förförhandling och uppgörelse på egen hand. Praktiskt innebär detta attkollektivavtalens räckvidd begränsas till att omfatta dem som uttryckligenutbett sig om att bli företrädda på detta sätt.För att ett avtalssystem med utrymme också för individuella avtal skallkunna förverkligas i praktiken måste styrkeförhållandena mellan arbetsgivareoch fackliga organisationer vara sådana att den enskildes rätt inte blirillusorisk. Det aktualiserar problemen med den maktförskjutning till defackliga organisationernas favör som vi tidigare påpekat och som förstärks avde förändringar arbetsmarknaden i stort genomgår.Vi tror att det nu är nödvändigt att omvärdera relationen mellan aktörernapå arbetsmarknaden för att säkerställa att en för alla skadlig obalans intebestår.För att uppnå mer jämbördiga förhållanden kan fler åtgärder tänkas. Hit hörförbud mot sympatiåtgärder och krav på medlemsomröstning innankonfliktåtgärder utlöses.Omedelbara åtgärderDe förändringar av arbetsmarknaden som vi förordar skullebehöva introduceras genast för att gearbetslöshetsbekämpningen nödvändig kraft. Flera av våraförslag kräver emellertid viss ytterligare precisering, innande kan genomföras.Mot denna bakgrund förordar vi att delar av den nuvarande arbetsrättsligalagstiftningen sätts ur kraft av . börett preciserat utredningsarbete bedrivas enligt de riktlinjer vi här harskisserat.Förhållandena innan en ny lagstiftning kan vara i kraft kanövervakas av ett särskilt organ i vilket bl.a. fackliga organisationer ocharbetsgivarorganisationer ingår.Vi förordar att lagen om anställningsskydd (LAS) tillfälligt, från den 1september 1996-1 januari 1999, sätts ur kraft för nyanställningar. Det bör skegenom ett tillägg till 1 § LAS enligt följande:§ 1 Till utgången av skall gälla de avvikelser frånbestämmelserna om anställningstrygghet i lagen (1982:80) om anställnings-skydd som anges i denna lag.§ 2 Ett avtal är ogiltigt i den mån det avviker från denna lag.§ 3 Från tillämpningen av lagen (1982:80) om anställningsskydd undantasde arbetstagare som omfattas av anställningsavtal ingångna under den tiddenna lag gäller.Vi vill understryka att detta förslag för vår del skall uppfattassom en krisåtgärd. Hade regeringen drivit förnyelsearbetetvidare, hade det nuvarande kristillståndet inte behövt uppstå.Att vi nu är beredda att förorda också en ovanlig åtgärd sammanhängermed att något resolut blivit ofrånkomligt. Att tillfälligt sätta LAS ur kraftkanverksamt bidra till nyanställningar och är en bättre åtgärd än det i och för sigmöjliga alternativet att skräddarsy en lösning för de mindre företagen.Härutöver är det angeläget att återintroducera de förändringarav arbetsrätten som gällde till . Det innebär bl.a. attprovanställning underlättas, att turordningsreglerna blir något mindre rigidasamt att entreprenader underlättas.Redan nu bör också möjligheterna att anställa äldre medarbetareunderlättas. Viktigt för vem ett företag skall anställa är vilken uppsägningstidsom en anställd har rätt till. Enligt 11 § lagen om anställningsskydd varieraruppsägningstiden efter sex månaders anställning mellan en och sex månaderberoende på ålder. Längst är uppsägningstiden för medarbetare i åldern 45-65år, . Enligt 33 § LAS är uppsägningstiden efter fyllda enmånad.En arbetssökande måste ha möjlighet att erbjuda sina tjänster utan attautomatiskt sätta arbetsgivaren i större åtaganden när han jämför en äldrearbetssökande med en yngre. En arbetssökande skall därför ha rätt att träffauppgörelse om anställning med samma uppsägningstid som en person över 65år, således en månad, eller den han kan avtala.Under de två åren innan en helt ny arbetsrätt kan träda i kraft är det enligtvår mening också nödvändigt att säkerställa att småföretag utan kollektivavtalinte binds av orimliga regler som andra företag med kollektivavtal i realitetenkunnat förhandla bort.Det finns till slut anledning att beröra de uppgifter EU kommit att få ifrågaom villkoren på arbetsmarknaden. Inom ramen för vad som kallas den socialastadgan och det sociala protokollet har en europeisk arbetsrätt börjat ta form.Som ett led i IGC-processen förordar också vissa länder och politiskagrupperingar att EU:s engagemang för att bekämpa arbetslösheten skallförstärkas.Vi vill för vår del varna för en utveckling där en omodern nationellarbetsrätt, istället för att avvecklas, flyttas upp till Europanivå. En sådanutveckling skulle ytterligare försvåra den revitalisering bordegenomgå för att kunna erbjuda andra delar av världen en utvecklandekonkurrens.De beslut som fattas inom ramen för den sociala stadgan och det socialaprotokollet, liksom i form av direktiv i gängse ordning, blir omedelbartbindande för . Enligt vår mening bör den inom EUverka för att unionens regelverk på det arbetsrättsliga området begränsas tillvad som kan motiveras från strikta hälso- och säkerhetsrelateradeutgångspunkter.Parallellt med en nödvändig reformering av den arbetsrättsligalagstiftningen måste, som vi redan i annat sammanhang påpekat, också andraregler som styr företagens arbete förenklas. Särskilt för små företag utgörkrångel och uppgiftskrav ofta en så stor reell och psykologisk belastning atten annars möjlig expansion uteblir.Vi föreslår alltså en omfattande liberalisering av dagensarbetsrättsliga lagstiftning. Från skall en nyarbetsrätt gälla där lagstiftningen inskränks till vissa grundläggandestadganden. Kollektivavtalens roll förändras och individuella avtaluppmuntras (26).Med verkan från vill vi avdrygt , som reformarbetet kan beräknas ta, sätta den nuvarandelagen om anställningsskydd ur kraft för nyanställningar (27). Frånsamma tidpunkt vill vi i övrigt återintroducera den arbetsrätt som gälldetill (28).Arbetsdomstolen bör enligt vår uppfattning upphöra från den 1januari 1999 (29).Möjligheter bör öppnas att träffa avtal om kortare uppsägningstid föratt främja äldres möjligheter på arbetsmarknaden (30).Sverige bör slutligen inom EU verka för återhållsamhet påEuropanivå vad gäller arbetsrätten för att i sin helhet skallkunna utveckla en angelägen konkurrenskraft (31).Utbildning och forskning förkonkurrenskraft ochrörlighetBetydande förnyelseSom vi inledningsvis framhållit talar starka skäl för attkunskaper blir allt viktigare för konkurrensförmågasom nation. En hög nationell kunskapsnivå påverkarföretagens vilja att investera och verka i vårt land. För att påen gång upprätthålla lönenivån i stort och klara en angelägenexpansion av antalet arbeten är betydande och långsiktigainvesteringar i det samlade kunnandet nödvändiga.Att det förhåller sig så är emellertid inte detsamma som att alla arbeten iframtiden vare sig kan eller måste vara högkunskapsarbeten. Också detsamhälle som kommer rymmer arbeten på alla kompetensnivåer. Utanarbeten på avancerad nivå saknas emellertid möjligheten att utveckla vårtlands ekonomi och arbetsmarknadens möjligheter att möta också andrabehov.Att hävda internationella konkurrensförmåga kan sägas vara ett avutbildningsansträngningarnas huvudsyften. Ett annat är att medverka till attalla kan bli delaktiga i den sociala rörlighet som i så hög grad måste bli detmoderna . En större variation ifråga om löner öppnar för attarbeten som inte utförs, i vart fall inte öppet, kan komma till utförandepå marknaden. För många kommer emellertid sådana arbeten att först ochfrämst vara genomgångsyrken. Utbildningsmöjligheter livet igenom är ettverktyg som kan göra en fruktbärande rörlighet enklare.En betydande förnyelse av kunskapsutvecklingen i är nödvändigom denna skall kunna ge ett långsiktigt stöd till ambitionen att skapa flerjobb. Det gäller den grundläggande skolan och universiteten, lärandet senare ilivet och de behov äldre med enbart begränsad tidigare utbildning har attkunna komplettera sina kunskaper.En god kunskapsutvecklingsförutsättningarGod kunskap produceras inte automatiskt genom attutbildningsplatser görs tillgängliga för unga och vuxna. Föratt utbildning också skall leda till kunskap, och dessutom tillkunskap som kan bidra till den enskildes och landetsutveckling, måste den ekonomiska och samhälleliga kulturenge besked om att utbildningen är betydelsefull.I ger denna den bakomliggande kulturen inte tillräckligt tydligabesked om att kunskap värdesätts. Särskilt tydligt märks detta, som vi tidigareunderstrukit, ifråga om lönesättningen. En civilingenjör tjänar i Tysklanddubbelt så mycket som i , en lärare i så mycketsom sin svenska kollega.Ett annat sätt att illustrera samma förhållande är att jämföra ingångslönen iyrket och den lön som utgår efter vunnen erfarenhet. I är skillnadernai dessa hänseenden extremt små.Är drivkrafterna för att lära svaga, påverkar det hela den mentalitet somutbildningsansträngningarna, för att bli framgångsrika, måste präglas av.Utbildningen blir en sysselsättning istället för en personlig investering. Denpersonliga motivationen, viljan att lära och att veta mer, är avgörande förgoda studieresultat.Det är bl.a. av detta skäl som det är svårt att med framgång bekämpaarbetslöshet med utbildningsinsatser.