mot · GJ02Fi103 · 1996-05-14 00:00:00 — med anledning av skr. 1995/96:194 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Regeringen lämnar i skrivelsen en översiktlig redovisning avhur den kommunala verksamheten utvecklas i förhållande tillde nationella mål som statsmakterna har satt upp. I skrivelsenges också en beskrivning av kommuners och landstingsekonomiska ställning och utvecklingen av organisations- ochverksamhetsformerna.Rädda välfärden - lägg omden ekonomiska politikenDen helt övervägande delen av de skattefinansieradevälfärdstjänsterna produceras inom kommunsektorn.Verksamheten i kommunerna är därför inte bara av centralbetydelse för medborgarna, utan hänger också intimt sammanmed den allmänna samhällsekonomiska utvecklingen. Delsfår kommunsektorn mindre resurser då tillväxten är svag ocharbetslösheten hög, dels påverkar kommunsektorn i sig BNP-utvecklingen genom den stora andel av BNP som passerargenom den offentliga sektorn. Av dessa samband följer ocksåden centrala slutsatsen att mycket hänger på den nationellaekonomiska politikens utformning; med hög arbetslöshet ochdålig tillväxt försämras kommunernas ekonomi och därmedserviceutbudet för medborgarna. Omvänt förbättras villkorenockså för kommunerna och välfärden om den politik somförs leder till en sundare ekonomisk utveckling.I vår partimotion (1995/96:Fi79) med anledning av regeringensvårproposition (1995/96:150) beskrev vi den omläggning av den ekonomiskapolitiken som vi vill göra och de effekter detta skulle ha förbl a välfärden.Om liberal politik präglade beslut skulle förändras.- Utrymmet för entreprenörer skulle vara större - och tillväxten därmedhögre.-- Det skulle vara mer lönande och mindre krångligt att driva företag - ochfler därmed ha arbete.-- Villkoren för arbete, sparande och investeringar skulle vara goda ochlångsiktigt stabila - och vårt land därmed attraktivt för utländska invest-eringar.-- Välfärdspolitiken skulle även den vara stabil och ha höga ambitioner närdet gäller att skapa rättvisa - och skulle därmed ha kunnat bryta tendensenmot ökad segregation.-- Utrymmet för fria folkrörelser och ett vitalt civilt samhälle skulle varastort - och grunden därmed lagd för mer av sammanhållning och mindreav våld i vårt samhälle.-Om vi fullföljer tankeexperimentet att den ekonomiskapolitiken nu skulle läggas om i den riktning vi förordar i vårekonomisk-politiska motion, tror vi att läget för islutet av nästa valperiod, dvs , skulle vara mycketannorlunda än om den nuvarande politiken fullföljs. Vi kannaturligtvis inte veta exakt vilka effekterna blir men våraegna bedömningar och beräkningar ger följande bild:- En halv miljon människor fler är i arbete som entreprenörer elleranställda.-- Den öppna arbetslösheten ligger och den totala på 5-6procent.-- BNP är större än den annars skulle vara (genomatt den årliga tillväxten 1997-2002 blivit i genomsnitt högre).Det motsvarar per invånare. Ungefär halva den summanfinns hos hushållen i form av högre köpkraft. Andra halvan finns i statensoch kommunernas budgetar, i praktiken främst i form av lägreskuldsättning.-- Statens budget visar överskott, liksom den samlade offentliga sektorn.Den totala skattekvoten har sjunkit till strax av BNP -lägre om hänsyn tas till att medlemsavgiften till då intelängre ingår i skattekvoten.-- av hårda besparingar har uppsägningarna i kommuner ochlandsting kunnat upphöra och äntligen ersättas av vissa nyanställningar ide mest eftersatta verksamheterna, som äldreomsorgen och sjukvården.-- Genom att flexibiliteten i arbetslivet ökat och vissa fackföreningar ochindivider prioriterat fritid framför högre lön har den genomsnittligaårsarbetstiden sjunkit något.-- Valfriheten har ökat på många samhällsområden.-Bättre villkor för välfärdens utförareVi liberaler tillmäter den kommunalt finansieradeverksamheten stor betydelse. Från liberalernas engagemangför folkskolestadgan tillbarnomsorgslagen 1994 har vi byggt vår politik på en insiktom den lokalt förankrade verksamhetens vikt för välfärden.En väl utbyggd och i huvudsak skattefinansierad service,utförd i eller enskild regi, inom vård, omsorg ochutbildning är (tillsammans med ett fungerandesocialförsäkringssystem) fundamentet i välfärdssamhället.Men enorma expansion i konkurrensskyddade formerskapade överkostnader, t ex i form av ineffektivitet och onödig byråkrati.Därför är det ett mycket befogat arbete som vi har engagerat oss i på 1980-och 90-talen för att genom förnyelse av den kommunala verksamheten se tillatt skattebetalarna får mer valuta för skattepengarna.Vi är alltså på en gång mycket engagerade för den kommunalaverksamheten som vi tycker att den bör utsättas för samma krav påsparsamhet och effektivitet som ställs på andra verksamheter. En gammalsanning är att resultatet av en verksamhet beror både på vilka resurser somsätts in och på hur dessa används. Det går med andra ord inte att, som så oftasker, utgå från att resultatet av verksamhet i form av välfärd står iexakt proportion till det antal kronor som sätts in i verksamheten. Storaskillnader i resultat och kostnader mellan kommuner med liknandeförutsättningar illustrerar detta tydligt.Vi har hävdat att kommunerna kan klara kvaliteten i verksamheten på ettacceptabelt sätt om de får större frihet att organisera verksamheten. Vi varunder slutet av pådrivande för avreglering och avmonopoliseringav kommunerna under fältropet "Gör alla kommuner till frikommuner! ".Kommunerna har utsatts för ett mycket starktomvandlingstryck. Kombinationen av skattestopp, minskade statsbidrag ochden allmänna ekonomiska avmattningen framtvingade ett nödvändigtförändringsarbete. Det borde ha kommit igång men med icke-socialistiska majoriteter i många beslutandeförsamlingar sköt det fart i kommunerna. Vår bedömning var och ärfortfarande att kommuner och landsting i allmänhet hanterade omvandlings-trycket bra och att oacceptabla välfärdsförluster kunde undvikas. Iregeringsskrivelsen konstateras också att inom flera områden, t.ex.barnomsorg och grundskola, visar den offentliga statistiken att prestations-volymen ökat. Verksamhetens kvalitet och effekter är dock svårare attvärdera på nationell nivå.Folkpartiets besked i fråga om kommunernas ekonomi kan uttryckas på tvåolika sätt, men den ekonomiska innebörden är likartad. Vi stod bakomNathalie-planens inriktning, som var att kommunernas utgifter skulle vararealt oförändrade under resten av 1990-talet, och vi skrev i vårt valprogram1994 att statsbidragen till kommunerna skulle ligga fast i nominella tal.För att kunna bedöma om statsbidragen till kommunerna ligger på enrimlig nivå måste en rad faktorer vägas in: hur kommunernas övrigainkomster utvecklas, vilken frihet kommunerna har att disponera stats-bidragen så ändamålsenligt som möjligt, hur utjämningssystemet utformas,hur mycket kommunerna väljer att spara, t ex i form av pensionsavsättningar,hur behoven av service utvecklas m m.Förutom den låga tillväxten och den höga arbetslösheten harsocialdemokraterna förvärrat situationen för kommunerna och deras med-borgare genom tvärstoppet för den kommunala förnyelsen. Signalen frånriksdagen var efter regeringsskiftet entydig: sluta med konkurrens-utsättningen och återgå till det gamla! Fackets vetorätt mot entreprenader iMBL har återinförts, rätten att starta fristående daghem har inskränkts,villkoren för friskolorna har försämrats och etableringsrätten på vårdområdetär kringskuren. Socialistiska majoriteter i kommunerna har varit raska attfölja upp den nya linjen: entreprenadavtal har sagts upp, enskilda daghemhar stoppats, husläkaretableringar har hindrats etc.Denna kursomläggning är förödande för produktiviteten och därmed förverksamhetens utflöde i form av utbildning, vård och omsorg. Den motsvarari praktiken en resursminskning till den kommunala verksamheten.Korta vårdköernaUnder flera decennier var svensk sjukvård plågad av långaköer till många viktiga behandlingar. Men mellan åren 1991och 1994 lyckades den borgerliga regeringen att korta köernadrastiskt. Den s k vårdgarantin infördes och landstingenerhöll av staten stimulanspengar till rehabilitering istället försjukskrivning. Tillsammans med nya organisationsformeroch en effektivare resursanvändning gav detta resultat ikortare köer och bättre rehabilitering.År 1991 kompletterades med en särskild ersättning förrehabilitering, kallad för 400. Bakgrunden var att staten ochsjukvårdshuvudmännen var överens om vikten av att förbättra rehabi-literingen och medicinsk behandling. Sjukvården fick på så sätt mer resurser.Utvärderingar har visat att dessa pengar har gjort nytta. Köerna minskade.Men hopar sig åter hoten. Köerna har åter börjat att växa.Det är nu viktigt att arbetet med att åter korta köerna tar fart. Vi har i vårekonomisk-politiska motion (1995/96:Fi79) lagt förslag som innebär att densamordning mellan försäkringskassorna och sjukvårdshuvudmännen somfinns inom ramen för 400 får resurser för att fortsätta ochintensifiera sitt arbete. Det är både samhällsekonomiskt och mänskligtlönsamt att korta köerna och det ger direkt effekt i minskade sjukskrivnings-kostnader. Vi anser att verksamheten både i fråga om rehabiliterings-insatserna och samverkan mellan försäkringskassorna och sjukvårds-huvudmännen har fått så goda konsekvenser att en fördubbling av anslagenär motiverad. Årslånga köer till medicinsk behandling är inte värdigt svensksjukvård. Inte heller är det samhällsekonomiskt eller rent mänskligtförsvarbart att underlåta att påskynda en bra rehabilitering av människor.Kommunala bolag - en dålig hybridEnligt SCB fanns det 1 459 aktiva kommunägda företag år1994. Deras omsättning uppgick till ca 105 miljarder kronoroch den sammanlagda balansomslutningen var närmare 400miljarder kronor. I snitt hade kommuner femföretag var, men variationerna är självfallet stora. Värstingär med hela 72 bolag, följt av med 63kommunägda företag.Vi har en negativ inställning till denna rika flora av kommunala bolag somdrivs i form av aktiebolag. Från såväl demokratiska som ekonomiskautgångspunkter finns nackdelar för medborgarna med dessa bolag.Konkurrens på lika villkor sätts ur spel vilket skadar det privata näringslivetpå orten och är till men för skattebetalarna. Det stora antalet kommunalaskandaler som avslöjats , där generös representation,kvittolösa utgifter och annat oacceptabelt beteende och hanterande avkommunala medel, har ofta haft sitt ursprung i kommunala bolag.Förtroendevalda som inom aktiebolagets ram tappar förnuft och omdömehar gjort större dumheter än som hade varit möjligt utan dessa bolag, i varsstyrelser kommunalpolitiker spenderat andras pengar.Folkpartiet liberalerna har en restriktiv inställning till kommunaltföretagande inom vanlig kommersiell verksamhet. Eftersom mångakommunala bolag bedriver en verksamhet som kommunen som sådan intebehöver äga och i regel heller inte är bäst på att driva, är vi i principavvisande till nybildningar och skulle helst vilja avveckla merparten av detkommunala ägande som redan finns. Ekonomiskt mer försvarbara ochdemokratiskt mer tilltalande lösningar bör väljas: De allra flesta kommunalabolag kan antingen säljas, vilket gagnar konkurrensen och skattebetalarna,eller övergå i förvaltningsform, vilket gagnar medborgarnas insyn ochdemokratiska kontroll.Nya småföretag i stället förkommunala monopolDen valfrihetsrevolution på det kommunala serviceområdetsom sattes igång av borgerliga majoriteter i riksdag ochmånga kommuner 1991-94 har stoppats och rullats tillbakaav socialdemokraterna. Medborgarnas möjligheter att göraegna val inom det sociala serviceområdet ochutbildningsområdet begränsas. Personalen inom barnomsorg,skola och sjukvård har inte längre samma frihet att starta egeteller välja en annan än monopolarbetsgivaren.Förnyelsen gav mer välfärd för pengarna: under början av 1990-taletkunde en ökad produktivitet - mer välfärd för pengarna - mätas i denoffentliga sektorn. För samhällsekonomin och kommunerna kommer densocialdemokratiska dogmatismen att visa sig vara en dyr affär. I ettsysselsättningsperspektiv är effekterna dessutom ett mycket allvarligt stegtillbaka: inte nog med att kommunerna skär ned och tvingas säga upp folk.Nu läggs till detta signalen att det inte är någon idé att starta eget, att blisinegen och locka med kvalitet, annorlunda pedagogiska idéer, bättre öppettidereller något annat som de privata alternativen profilerat sig med. Också blandmänniskor som jobbar med vård och omsorg, med barn och gamla, medundervisning och fritidsverksamhet finns entreprenörer vars idéer ochdriftighet skulle kunna bli ett eget företag. Denna form av nyföretagandehejdas effektivt av s-politiken.Konkurrensutsättning av verksamhet är bevisligen ett mycketverksamt medel för att åstadkomma effektiviseringar och höjd produktivitet.Exempelvis har oberoende forskare vid vidStockholms universitet i en studie av konkurrensutsättning i stadkommit fram till dels att blotta "hotet" om att konkurrensutsättas betyttminskade kostnader i de kommunala verksamheterna, dels - och framför allt- att de enheter som faktiskt konkurrensutsatts inom äldreomsorgen har givitbibehållen service till lägre kostnad.Konkurrens och valfrihet är således bra oavsett om man har ettskattebetalar-, medborgar- eller personalperspektiv.Rättvisarefördelningssystem avstatsbidragenSegregationen håller på att gräva djupa diken i vårt samhälle.Dagens boendesegregation är ett resultat av framför allt1960-talets storskaliga samhällsplanering. Detta har lett tillatt det i vissa kommuner och kommundelar bor en storandel människor som är mer socialt utsatta än i andraområden. Hög arbetslöshet, lågt arbetskraftsdeltagande,många invandrare med språksvårigheter, långtidssjuka ochförtidspensionärer ger kommunen låga skatteintäkter ochhöga sociala utgifter. är det just dessa utsattaområden som mest behöver resurser inom framför allt barn-och ungdomsverksamheterna i barnomsorg, skola och fritidsamt vuxenutbildning. För oss är det uppenbart attutvecklingen i dessa områden, som givit anledningtill bekymmer, rymmer en potentiell social bomb. I den högaarbetslöshetens spår kommer denna bomb att brisera, medvanmakt, utanförskap, social oro och våld i sitt släptåg.Idag fokuseras alltmer på de problem som följer i segregationens spår. "Lösningarna" handlar alltför ofta om utredningar, kommittéer, projekt ochprogram. Vi tror att det allra viktigaste för att bekämpa segregationen är attmänniskor får makt över sina egna liv. Perspektivet måste förskjutas fråncentralt planerade, kollektivistiska lösningar till att utrusta enskildamänniskor de med verktyg de behöver för att själva vara med ochtillsammans skapa lokal utveckling i de utsatta bostadsområdena. Dit hör t exreell valfrihet. För att detta ska vara möjligt krävs en lång rad förändringar iregelverk såväl i det statliga maskineriet som i det kommunala.En viktig förutsättning för att människor ska få makten över sina liv ochtillsammans skapa lokal utveckling är att de måste kunna ta makten över deviktiga verksamheterna inom framförallt skolan och barnomsorgen. Valfrihetär ingen lyx som endast ska unnas de välbeställda! Självstyrande skolor,elev- och föräldramedverkan och enskilt drivna skolor i olika former är minstlika angelägna i utsatta bostadsområden. Att människor tilltros såväl attkunna välja det som passar dem bäst, som att kunna vara med och utformaverksamheterna är en viktig i vårt arbete för att bekämpautanförskap och vanmakt. Det aktuella regeringsförslaget att ytterligareförsämra villkoren för friskolorna är i detta sammanhang ett allvarligt steg ihelt fel riktning.Föräldrakooperativ, föreningsdrift, personalkooperativ, privatägda ellerkommunala skolor och dagis med brukarstyrelser måste också ges stabila ochbra spelregler för att kunna verka även i utsatta bostadsområden.En viktig förutsättning för att de utsatta kommunerna skall kunna ges enbättre ekonomisk möjlighet är att de problem som finns i de utsattastorstadsområdena - precis på samma sätt som de problem som finns iglesbygden - betraktas som hela ansvar. Det införda utjäm-ningssystemet är i stort sett bra, och ett steg i rätt riktning. Den kommunalaekonomin, statsbidragen till kommunerna och utjämningssystemet mellankommunerna har utretts oavbrutet . System har införts,ändrats, utretts igen och ändrats igen. Den stora omläggning av systemensom beslutades , och bl.a. innebar att statsbidragen blev generella enligtden s k påsprincipen, drevs fram av bl a liberalerna.Det utjämningssystem som då infördes var provisoriskt, och gav redan frånbörjan oacceptabla konsekvenser för många kommuner genom att vissa typerav kostnader inte togs med i beräkningen. Den fortsatta beredningen harsedan dess syftat till att finna ett mer heltäckande system för intäkts- ochkostnadsutjämning. Betänkandet från beredningen för statsbidrag ochutjämning i kommunsektorn, med (), tidigarestatssekreterare vid som ordförande, presenteradeshösten 1994 och accepterades i huvudsak av remissinstanserna. Riksdagensbeslut har emellertid vissa brister, särskilt från tillväxtsynpunkt.Sverige behöver ekonomisk tillväxt - tillväxt som kommer ur en lång-siktigt hållbar utveckling.Då måste alla sektorer dra åt samma håll. Bra utbildningsvillkor,transportmöjligheter, bostäder, kommersiell och offentlig service är någraviktiga faktorer där kommunerna har ett avgörande inflytande. Det är intelämpligt att ur arbetet med att skapa en dynamisk ekonomi med fler jobb ipraktiken utesluta hela den kommunala sektorn från egna ekonomiskaincitament. Den lokala mobiliseringen måste bejakas. Det är rimligt att enkommun inte bara har den allmänna samhällsekonomin som drivkraft när detgäller att arbeta för höjd skattekraft för kommunens invånare, utan även harnågon egen kommunalekonomisk vinst av ökad skattekraft. Detta gällersärskilt i de socialt utsatta kommunerna. Genom att sätta utjämningsnivån till90 i stället för av skillnaden mellan den egna skattekraften ochmedelskattekraften får kommunen en egen drivkraft som de s kPomperipossaeffekterna undviks för de allra flesta kommuner.Även denna nivå är givetvis en avvägning mellan graden av utjämning ochgraden av egna incitament, men på 90-procentsnivån råkar avsevärt färrekommuner ut för att de förlorar på ökad skattekraft, vilket blir fallet med dennuvarande nivån.De modeller för kostnadsutjämning som ligger till grund för utredningensförslag är noga genomarbetade och väl underbyggda, antingen genomempiriska data eller jämförande studier. De justeringar som gjordes avregeringen och riksdagsmajoriteten om kompensation för de ickeverksamhetsrelaterade kostnaderna avseende befolkningsminskning, arbets-löshet och små landsting är ett resultat av politisk kohandel - inte av faktiskastrukturkostnadsskillnader. Vi anser att kostnadsutjämningen bör återgå tillde faktorer som föreslogs i utredningen.Klara spelregler och kortareövergångstidKommuner och landsting måste ha klara spelregler. Detgäller finansieringsprincipen såväl som principer förinkomst- och kostnadsutjämning. Den långa införandetidensom lagts i systemet är oacceptabel. Detta leder garanterat tillatt omvandlingstrycket för "förlorarkommunerna" minskar.Inget system för intäkts- och kostnadsutjämning haröverhuvudtaget överlevt !En införandetid är därför detsamma som ett besked attkommunen aldrig kommer att behöva anpassa sig till fullt genomförande.Införandetiden bör därför ändras till en maximal förändring om perinvånare och år. Det skulle göra att de flesta kommer att vara infasade isystemet , och att de kommuner som tidigare förlorat mest dåsnabbast får en förbättring. Även för landstingen bör införandetidenbegränsas till maximalt , genom att följa utredningens ursprungligaförslag.Folkpartiet förordade 1995, då beslut togs, att inkomstutjämningen skullesättas till av medelskattekraften och att kostnadsutjämningen skullegenomföras helt i enlighet med den s k Henstrandska utredningens förslag.Anpassningen skulle göras för alla kommuner. Demedel som inom ramen för statsbidraget till kommunerna och inom ramenför inkomst/kostnadsutjämningen på detta sätt bör tillföras potten ochfördelas efter samma kriterier. Det skulle vara positivt för de kommuner istorstadsområdena som är mest utsatta eftersom denna modell skulle tillföradem ytterligare medel inom ramen för ett stabilt system.Vi föreslår återigen att regeringen återkommer i budgetpropositionen meden sådan förändring.Stoppa godtycket - nej tillkommunakutVår strävan efter klara spelregler för kommuner och derasintressenter innebär att vi finner det olyckligt att inrätta en"kommunakut". Kraven på kommuner och landsting kommeräven framgent att vara stora, men de löses inte genom en pottatt fördela efter särskilda kriterier.Kommuner och landsting måste i stället ställa in arbetet på att klara sinkärnverksamhet inom ramen för de resurser de har. Även de pengar somavsätts till kommunakuten bör tillföras den pott som fördelas efter degenerella principerna, med de förändringar som vi föreslagit. De har deneffekten att de allra flesta av de kommuner som rymmer de segregeradeförorterna får större resurser. Om så gjordes skulle det sammantaget ge enresursförstärkning med större anslag till socialt hårt utsatta kommuner ochdärmed större möjligheter för dessa kommuner att ge barn och ungdomarsom växer upp där bättre livschanser.Kommunal ekonomi i balansRegeringen aviserade tidigare ett förslag om ett balanskravför kommuner och landsting. Medan var finansminister skulle det föreskrivas fr o m1997. När han skulle utses till statsminister och densocialdemokratiska partikongressen närmade sig, förskötskravet framåt i tiden och signalen till kommunerna var enhelt annan. Till exempel ansågs behovet av avsättningar tillde anställdas pensioner nu plötsligen vara mindrebrådskande, utan att några nya rön eller kalkyler i denriktningen framkommit. Vi anser det olyckligt attkommunerna på detta sätt givits motstridiga och orealistiskasignaler.Folkpartiet liberalerna värnar om det kommunala självstyret. Det är bl.a.därför vi vill ha ett hållbart och rättvist utjämningssystem, utan godtyckligkommunakut. Statsmakterna har emellertid ett ansvar för helheten som denenskilda kommunen inte kan ha. Av samhällsekonomiska skäl är detangeläget att kommunerna inte höjer skatterna. Statsmakterna har prövatolika metoder för att förmå kommunerna att bete sig samhällsekonomisktriktigt. Detta är en svår avvägning mellan självstyre och centralmakt. Idén attde kommuner som höjer skatten själva inte skall få behålla helaskatteintäkten är en mjukare variant av anti-skattehöjningsfaktor än ettfortsatt kommunalt skattestopp. Även detta förslag (prop. 1995/96:150 s. 8) kan självfallet kritiseras från konstitutionella utgångspunkter och vianser det därför angeläget att Lagrådet granskar förslaget. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av nya spelregler och avreglering för attfrämja det kommunala förnyelsearbetet,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om avveckling av kommunala bolag,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om betydelsen av konkurrens och avskaffandet avkommunala monopol,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ett rättvisare statsbidragssystem,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om den s.k. kommunakuten,6. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om metoder att bekämpa segregation,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ekonomi i balans.