mot · GK02Jo219 · 1996-10-07 00:00:00 — Räddandet av det kulturellaoch det biologiska arvetavseendefornnordiska/fornsvenskanötkreatursraserFjällkon, rödkullan, liksom andra allmogeraser (nästan allanu helt utrotade i ) utvecklades utifrån de mycketlokala förutsättningar som varje begränsat geografiskt ochklimatologiskt område för utkomst och överlevnad hade i detförindustriella . Samspelet mellan brukare och ko ochkoras var intimt. Dessa allmogeraser har framavlats undermer än 1 i och i ett samhälle medmycket begränsade energiresurser.Den hänsynslösa utplundringen av vår planets naturresurser, främst oljaoch fosfor, efter i huvudsak , har medfört att det därförkortsiktigt blivit billigare att låta extremt sårbara och högförädlade korasertaöver mjölk- och köttproduktionen så länge höga skördar kan fås fram medhjälp av billig energi (konstgödsel).Att spara spermier och ägg i den nordiska genbanken är i och för sig bramen är tämligen ointressant för att rädda allmogerasernas överlevnad tillnytta för kommande generationer. Det måste återigen betonas attallmogekorna utvecklas i samspel med brukaren. Det genetiska materialet kaninte bara vara musealt i form av en skatt för genetiker. Det blir som att sparastenåldersyxor och ingen vet hur de ska användas. Eller att spara gamlahästjordbruksredskap, men när man skall sätta för hästen framför redskapen iframtiden för ett viktigt ändamål så har hästarna förändrats så mycket att detinte går att använda redskapen för dessa djur.Ekologiska brukare med ekologisk mjölkproduktion, som baserar sinmjölkproduktion på utrotningshotade renrasiga allmogeraser, måste därförställas utanför det s.k. mjölk-kvotsystemet, dvs de måste få obegränsadtillgång till den nationella mjölkkvoten. Mängden mjölk och mängdenbrukare kan röra sig om någon promille av den totala mängden produceradmjölk i landet och det totala antalet brukare. Detta är dock den möjlighet somges för att rädda allmogeraserna till framtiden och framtidens människor.Kon kommer till sin rätt i ett småskaligt och naturnära jordbruk, där skogenär en naturlig del även som betesmark. Den lite mindre kon är smidig ochstark, den går och kommer på bestämda tider, har en klockinstinkt och enutmärkt orienteringsförmåga. Den livnär sig på magra marker och behövermycket lite kraftfoder, eller inget alls. Hon är tillgiven, vacker och smidigoch föder som regel sina kalvar utan komplikationer. Det är förkastligt attblanda in låglandsrasen för att öka mjölk- och köttproduktion, för dåförsvinner lätt den kulliga kons unika egenskaper. Hon är uthållig ochmiljövänlig och visar hur vi kan odla och leva ekologiskt och nära naturen,inte minst genom sin lämplighet för fäbodbruket. Men då stammen ärliten och bl.a. har en svag tendens att få sjukdomar borde man sparsamtkunna få använda sperma från andra nordiska kulliga kor, finska, öst- ochvästnorska. Man vandrade tidigare över gränserna och köpte och sålde kor, påsenare tid har man tagit in norska rödkullor, så det borde vara naturligt att serasen i lite större skala. Inga andra tjurar borde få användas i avel än avels-bedömda och de borde också undersökas, så det inte odlas fram djur meddefekter.Frågan är alltför viktig både kulturellt och biologiskt för att hamna i enåtervändsgränd. Mulbetesbetade marker bevarar en unik flora och fauna. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om mjölkkvoter för fjällkor,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om SKB och om att sparsamt använda nordisk sperma för att undvikainavel,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att för avel endast använda avkommebedömda tjurar,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att för avel endast använda tjurar som undersökts vad det angårärftliga defekter,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att även fjällkor med inslag av övriga nordiska länders kulligaboskap skall erhålla ursprungsbidraget för fjällkor.