mot · GK02A277 · 1996-10-07 00:00:00 — En rimlig slutsats förefaller vara attden hittillsvarande sysselsättningspolitiken i alltför hög grad kommit attförlita sig på stora åtgärdsvolymer i den aktiva arbetsmarknadspolitiken.I samma riktning pekar de studier som vidLondon gjort av den svenskaarbetsmarknadspolitiken. skriver följande iuppsatsen :Det finns starkt vetenskapligt stöd för de positiva effekter ifråga omanställningsmöjligheter som kan utläsas från förstärktaarbetsförmedlingsinsatser, medan resultaten av andra delar av den aktivaarbetsmarknadspolitiken, såsom utbildning i bästa fall är tveksamma.Också chefen för fackföreningsrörelsens forskningsinstitutFIEF, har i sin forskning försöktbedöma vilka eventuellt positiva effekter den aktivaarbetsmarknadspolitiken haft. I uppsatsen skriver AckumAgell:Hypotesen att den sammantagna volymen av åtgärder kan orsakaineffektivitet tycks styrkas av mina forskningsresultat. Deltagarna i de fyraarbetsmarknadspolitiska åtgärdsprogram som undersöktes, tycks övergå tillfast anställning i mindre utsträckning än de som inte deltog.Såväl utländska som nationella bedömningar av den aktivaarbetsmarknadspolitikens effekter pekar alltså i riktning motatt det knappt kan påvisas att den givit de positiva resultatman kunnat förvänta sig utöver vissa självklara socialaeffekter. Mot bakgrund härav och med tanke på att dennapolitik kostar , är detanmärkningsvärt att den ännu kan hyllas som framgångsrik,t.o.m. som ett internationellt föredöme.Att detta likväl kan ske kan endast förklaras med hänvisning till denkulturella slutenhet arbetsmarknadspolitiken behärskas av. Kritik motpolitiken har stämplats som okänslighet gentemot de arbetslösa.Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) har ansetts göra så gott den kunnat undersvåra omständigheter.Och det är naturligtvis korrekt att AMS i massarbetslöshetens spår ålagtsen uppgift som blivit nästintill ogörlig att lösa. De arbetslösa har varit förmånga för det centralbyråkratiska arbetsmarknadssystemet. Färre arbetslösahade sannolikt gjort träffsäkerheten i åtgärderna bättre.Bättre, men knappast bra nog. Den kritik de utanförstående bedömarnariktar mot den förda politiken är mera grundläggande än blott och bart enfråga om volym. Den aktiva arbetsmarknadspolitiken förbättrar dessvärreinte - generellt sett - arbetssökandes möjligheter att få ett nytt arbete.Vi anser för vår del att kritiken mot fundamentala förhållanden inom densvenska arbetsmarknadspolitiken är av en sådan art att den måste föranledaen ny syn på hur de arbetslösas återinträde på arbetsmarknaden skall kunnaunderlättas. Den arbetsmarknadspolitiska kommitté som vi just refererade tillskulle ha lämnat ett underlag för en sådan omprövning. Kommitténmisslyckades emellertid med att lösa sin uppgift. Från regeringsskiftet 1994fram till sin upplösning var kommittén i praktiken förhindrad attge underlag till nytänkande och konstruktiva reformer.I det följande skall vi ange ramarna för en modern arbetsmarknadspolitik.Den bör enligt vår mening genomföras gradvis under de kommande tre åren.Vid sekelskiftet bör den således vara genomförd i sin helhet.Förmedling av jobbTill grund för en bedömning av hur en effektivarbetsmarknadspolitik bör vara utformad måste ligga enanalys av hur arbetslösheten är beskaffad. var585 000 personer antingen öppet arbetslösa eller engageradei någon form av arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Av dearbetslösa hade 285 000 varit inskrivna i mer än ett år.Flertalet av de 300 000 som varit inskrivna vidarbetsförmedlingen i mindre än i följd kan betraktassom varande på väg mellan ett arbete och ett annat. Ur ettarbetsmarknadspolitiskt perspektiv utgör dessa i realiteteninte något stort problem på annat sätt än att de belastar a-kassan eller KAS de saknar arbete. Att sökaförkorta arbetslöshetens varaktighet är således viktigt.Däremot kan denna kategori arbetssökande i allt väsentligtlämnas därhän vid en bedömning av andraarbetsmarknadspolitiska insatser än förmedling. Det gäller isynnerhet med beaktande av de företagsstimulerandeåtgärder vi föreslår.Av dem som varit inskrivna får ytterligare en stor grupp ettarbete efter ett till . Det är vår bedömning att merparten av dessaarbetssökande skulle kunna hitta ett arbete om deföretagsstimulerande åtgärderna genomförs.För den egentliga arbetsmarknadspolitiken återstår därmed en väsentligtmindre grupp än den som utgör målgrupp för dagensarbetsmarknadspolitiska insatser. Vi återkommer i det följande till huråtgärder riktade till dessa borde utformas.Först vill vi emellertid diskutera hur förmedlingsverksamheten kanförändras för att korta arbetslöshetstiderna för arbetssökande utan behov avarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Enligt samstämmig svensk ochinternationell forskning är förmedlingsinsatser det mest betydelsefulla ocheffektiva inslaget i varje arbetsmarknadspolitik. Förmedlingen hjälperarbetssökande och arbetsgivare att finna varandra.Arbetsförmedling var fram till en statlig monopolverksamhet.Numera får också andra än staten bidra, men med vissa restriktioner. inte tillåtet för privata förmedlare att ta betalt för sina tjänster avdenenskilde, medan AMS, enligt vår mening felaktigt, inte tar betalt föruppgifter som i realiteten ligger nära sådant som företagenspersonalavdelningar normalt sköter.Vi vill i detta sammanhang understryka vikten av att seriösapersonaluthyrningsföretag får verka även i under konkurrensneutralaformer. Sådana företag har visat sig bedriva "god" arbetsförmedlandeverksamhet. Erfarenheten visar att dessa företag ofta har större förmåga attmatcha den anställdes kompetens mot kundernas specifika önskemål ochbehov än vad den statliga arbetsförmedlingen har eller kan ha. Vi har ingenannan uppfattning än den forskning vi just hänvisade till vad gällerbetydelsen av förmedlingsverksamhet. Den bör ges bästa möjligaarbetsvillkor. Restriktioner för en god konkurrens mellan olikaförmedlingsföretag och den statliga förmedlingen bör därför avvecklas.Staten bör tillhandahålla förmedlingstjänster över hela landet, men också -med den arbetssökandes medgivande - ställa uppgiften om honom tillförfogande för andra förmedlare. Skäl kan anföras för att tillhandahållandeav sådana uppgifter skall ses som statens huvuduppgift påförmedlingsområdet.En väl fungerande förmedling bör för flertalet arbetssökande vara detaktiva stöd som behövs, allt naturligtvis under förutsättning att denekonomiska politiken och strukturomvandlingen sköts på ett sådant sätt attnya arbeten faktiskt skapas. Sker inte detta är å andra sidan försök att skapaarbete med arbetsmarknadsåtgärder fåfänga.Den större delen av de arbetslösa bör med den politik vi förordar kunnaerbjudas nytt arbete med stöd av förmedlingen. Vi utgår därvid från attarbetssökande också skall vara beredda att acceptera arbeten på varierandelönenivåer och att lönebildningen, mot bakgrund av vad vi tidigarediskuterat, kan fås att fungera på ett mera flexibelt sätt.Behov av mera aktiva åtgärder finns framför allt för yngre som ännu intekommit in på arbetsmarknaden, bl.a. till följd av brister i utbildningen, föräldre och för arbetshandikappade. Enligt vår mening börarbetsmarknadspolitiken ges en entydig inriktning gentemot dessa grupper.Lärlingssystem för ungaAv dagens arbetslösa är en stor grupp unga. Många av dessahar också en tendens att förbli arbetslösa under lång tid.Ungdomsarbetslöshetens karaktär framgår av följande sammanställning:ÅlderÖppet arbetslösaI åtgärd18-19 år31 9895 99320-24 år116 56130 642Källa: AMSÅtskilliga av de problem som ungdomar möter vid inträdet iarbetslivet har att göra med lönebildningen. De avtaladelönerna motsvarar inte vad många unga, och mednödvändighet mindre erfarna, kan prestera. En mer flexibellönesättning skulle, som vi tidigare diskuterat, medverka tillatt flera unga skulle kunna erbjudas meningsfulla arbeten.En del av ungdomsarbetslösheten sammanhänger också medmisslyckanden i skolan. Ett tecken på att skolutbildningen inte förmår ge allaunga en god start i livet är det stora antalet ungdomar som tvingas tillkompletteringar genom komvux. Deltagandet i komvuxutbildning seröversiktligt ut på följande sätt:Nyinskrivna elever fördelade efter kursnivå och ålder v41 1993 (procent)Kursval-24 år25-34 år35-Antal nya eleverGrundvux19394223 270Gyvux53262139 390Påbyggnadsutb4719344 910Samtliga41302965 570Källa: SCBDet är enligt vår mening oacceptabelt att skolan fungerar såilla att en stor grupp unga inte klarar elementära krav påarbetsmarknaden. Att det förhåller sig så motiverar mycketbestämda åtgärder inom det ordinarie utbildningsväsendet.Vi föreslår bl.a. att förändras på ett sådant sättatt det säkerställs att elever som går vidare till gymnasiet harde nödvändiga baskunskaperna. Det gör det i sin tur möjligtför gymnasiet att fullfölja sin uppgift. Det kommer att bidratill att hålla ungdomsarbetslösheten nere genom att unga somsöker arbete kommer att ha bättre kunskapsmässigaförutsättningar. Våra förslag om en bred och kvalificeradyrkesteknisk utbildning verkar i samma riktning.En stor mängd åtgärder erbjuds arbetslösa ungdomar.Arbetsplatsintroduktion, datortek och allehanda kompletterande utbildnings-insatser utgör de vanligaste.Vi vill för vår del starkt ifrågasätta effektiviteten i de arbetsmarknads-insatser som riktar sig till unga arbetslösa. De bör därför ersättas av ett nyttsystem för att introducera unga medarbetare i företagen.Vi föreslår att ett brett modernt lärlingssystem för arbetslösa ungaintroduceras. Systemet skall i sin helhet riktas gentemot företagen, där de nyajobben måste skapas.Det nya lärlingssystemet bör byggas upp enligt följande principer: Lärlingen skall erbjudas både arbete och utbildning. Förhållandet mellande båda inslagen bör kunna variera mellan branscher och företag. Lärlingstiden bör normalt vara . Även tiden bör emellertid kunnaanpassas till olikartade behov såväl hos respektive företag som hos varjelärling. Det innebär att också sådan verksamhet som ryms i vissa avdagens ungdomsinsatser bör kunna rymmas inom den nyalärlingsutbildningen. Lärlingssystemet bör vara öppet för ungdomar mellan . skall lärlingslön utgå motsvarande det arbetelärlingen utför. Företaget ersätts för den utbildning som lärlingen erbjuds. Ersättningensstorlek avgörs i varje enskilt fall. Lärlingsutbildningen för arbetslösa ungdomar måste samordnas med denlärlingsutbildning inom gymnasieskolans ram som vi föreslår i annatsammanhang.Riksdagen bör enligt vår mening uppdra åt regeringen attföranstalta om lärlingsutbildning i enlighet med dessaprinciper.Stöd åt äldreÄldre medarbetare löper en generellt sett större risk attförlora arbetet än andra. Av den totala arbetslösheten utgörde som är 7,3 procent.Starka skäl talar för att denna grupp medarbetare kommer att mötaväxande problem på arbetsmarknaden. Det gäller desto mer somutbildningsnivån bland äldre ofta är otillräcklig för att motsvara det modernaarbetslivets krav.Liksom för många unga utgör den rigida lönestrukturen ett problem ocksåför åtskilliga äldre. Möjligheter till en mer varierad lönebildning skulle skapanya arbetsuppgifter där många äldres erfarenhet skulle kunna tas tillvara. Ensådan syn på lönen bör också påverka beskattningen och förenas med godamöjligheter till ett personligt sparande under de delar av förvärvslivet dålöneutvecklingen är fördelaktig.Det är naturligtvis så att en mer varierad lönebildning knappastkan förväntas utplåna arbetslösheten bland äldre.För äldre, som inte kan få en normal anställning, bör det prövas om inte enmöjlighet för företagen till en återbäring på arbetsgivaravgifterna medförslagsvis skulle kunna få positiva effekter. Sådan återbäringskulle kunna medges efter särskild överenskommelse med arbetsmarknads-myndigheterna. Villkoren bör vara att den arbetssökande är ochhar varit arbetslös . För att motverka att medarbetare sägsupp bara för att återanställas med skattereduktion kan vissa spärreglerbehöva övervägas.Ett förslag med dessa grunddrag skulle kunna ersätta lönebidragen tilläldre. Vi är medvetna om att vissa avgränsnings- och kontrollproblem måstelösas innan systemet kan introduceras. Fördelen med ett stimulanssystem viaskatten är enligt vår mening så stor att en sådan tekniks möjligheter måsteuttömmas innan bidragsvägen övervägs. bör uppdra åt regeringenatt utveckla ett stöd till den äldre arbetskraften i enlighet med vad vi här harföreslagit.Vi vill inte utesluta att det utöver vad vi nu har föreslagit kan finnas behovav insatser för äldre, t.ex. inom ramen för kommunernas ansvar. Det börankomma på regeringen att återkomma till med en redovisning aveventuella sådana behov med beaktande av de företagsrelaterade insatsersom vi just föreslagit.Vi vill i detta sammanhang varna för de konsekvenser en kommunaliseringav arbetsmarknadspolitiken i stort kan få. Det är visserligen sant att värdefullkompetens bättre kan tas tillvara om beslut och ansvar läggs lågt i samhället.Ett starkt lokalt inflytande inom arbetsmarknadspolitiken öppnar emellertidockså för etableringen av en mer permanent bidragsarbetsmarknad som denarbetslöse kommer att få svårt att ta sig ur. När de kommunala resurserna tilltidigare expansiva områden är mer begränsade är dessa risker särskilt stora.Det socialdemokratiska kommunalrådet i Malmöillustrerade denna risk särskilt tydligt med ett uttalande i EkonomiskaDuellen (960504):Och sedan så bestämmer vi oss för att det här inte är ett sexmånadersberedskapsarbete utan det är ett två-treårigt projekt. Där människor får varaextra resurspersoner kanske i skolan, på rasterna. Man säger att vi tycker attdet skulle vara bra om människor som talar det här språket också finns med iaktiviteterna efter skolan på fritidsverksamheter. Resursrika personer attfinnas i föreningsverksamheten. Andra tycker att vi ska göra något åt denyttre miljön.- - -Jag skulle vilja ha rätten att arbeta med a-kassans och de här olikapengarna i en pott för att arbeta med ett projekt som är två eller . Ochsjälvklart så ska människor som får ett jobb utanför det här, självklart dålämna ett sådant projekt och gå vidare. Utbildningskonton förkunskapsutvecklingPå en snabbt föränderlig arbetsmarknad kommer alla attbehöva komplettera kunskaperna i livet.Perioder av arbetslöshet kan också behöva utnyttjas för enkunskapsuppbyggnad som den enskilde bedömer nödvändig.Kunskaper kan emellertid inte erbjudas utan måste inhämtas genomsystematiskt arbete. Den komplexa, mer personliga karaktären av kunskaps-och kompetensbehoven gör helt nya system, inte minst ifråga omfinansieringen, nödvändiga. Behovet av en ny syn på kompetensutvecklingunderstryks av de otillräckliga resultat som uppnåtts inom ramen förarbetsmarknadsutbildningen. En viktig orsak härtill är att arbetsmarknads-utbildningen inte innehåller de starka personliga incitament som behövs förframgångsrika resultat.Det system för kompetensutveckling som vi vill introducera tar sikte på attskapa förutsättningar för en sådan kontinuerlig vidareutveckling avkunnandet att arbetslöshet till följd av otillräckliga kunskaper inte skallbehöva inträffa. När arbetslösheten redan inträffat är det, om än inte ,i vart fall åtskilligt svårare att få till stånd den naturligakunskapsutvecklingsom ett föränderligt arbetsliv kräver.För vår del vill vi förorda att ett system med personliga utbildningskontonges en huvuduppgift i finansieringen av utbildning efter denskattefinansierade ungdomsutbildningen i skolan och vid universiteten ochhögskolorna. Härtill kommer naturligtvis den mer företagsinterna utbildningsom det ligger i varje företags intresse att ordna och finansiera på egen hand.De personliga utbildningskonton vi vill införa bör byggas upp av denenskilde och arbetsgivaren gemensamt. Den enskilde skall medgesskattebefrielse för avsatta medel. Arbetsgivaren skall ha rätt att skattefrittavsätta lika mycket som den enskilde själv bidrar med. För låginkomsttagarekan en form av utfyllnad på kontot övervägas. Över den enskildesutbildningskonto skall fackliga organisationer inte ha något inflytande.Ett system med personliga utbildningskonton gör också att förslag om attge arbetslösa rätt att studera på a-kassa slutgiltigt kan avföras. Redan deöverväganden som regeringen låtit framskymta i denna riktning har varitskadliga för studenternas studievilja och för rättskänslan. Siktet bör varainställt på att kontosystemet skall börja introduceras den 1 juli 1997.Regeringen bör återkomma till med förslag i denna riktning.En effektivarbetsmarknadsutbildningMed ett direkt personligt ansvar för den egnakompetensutvecklingen och med ett effektivtfinansieringssystem knutet till detta, reduceras behovet avspecifik arbetsmarknadsutbildning. Erfarenheterna av denarbetsmarknadsutbildning som bedrivs är heller inteuppmuntrande. Faktum är att det finns ett svagt empirisktstöd för att denna över huvud taget har positivasamhällsekonomiska effekter. I det avseendet är värdet avden grundläggande skolutbildningen betydligt större.Trots de otillräckliga resultaten från den bedrivnaarbetsmarknadsutbildningen och trots vårt förslag om personligautbildningskonton kommer sannolikt en viss, om än begränsad,arbetsmarknadsutbildning att behövas också . Som ett led i enförnyelse av arbetsmarknadspolitiken bör den arbetsmarknadsutbildning somdet kan finnas skäl att erbjuda ges en fokuserad inriktning. Vi föreslårföljande riktlinjer för utbildningen: Utbildningen skall vara styrd mot ett klart definieratarbetsmarknadsbehov. Eftersom det är i företagen jobben måste skapas är det mot yrken avbetydelse för dessa som arbetsmarknadsutbildningen skall inriktas. Utbildningsinsatserna bör i allt väsentligt genomföras tillsammans medföretagen. Arbetsmarknadsutbildning bör kunna erbjudas arbetslösa somvarit arbetslösa . Aktivitetsstöd motsvarande a-kassaeller KAS bör utgå under utbildningstiden.Utbildning av arbetslösa bör också kunna ske i traineeform.En sådan kan finansieras med hjälp av s.k.utbildningscheckar som efter prövning kan tilldelasarbetslösa med specifika utbildningsbehov. börfastställa dessa riktlinjer till ledning för regeringens konkretaställningstaganden till arbetsmarknadsutbildningensenskildheter.Åtgärder för arbetshandikappadeVissa medarbetare har svårt att klara de gängse villkoren iarbetslivet. För erbjuds därförspeciella rehabiliteringsinsatser, Samhallanställning ochanställning med lönebidrag.För arbetshandikappade som omfattas av ovannämnda insatser har desenaste årens allt hårdare konkurrens på arbetsmarknaden ytterligareförsvårat återgång eller utslussning till den reguljära arbetsmarknaden. Imånga fall föreligger även en komplex bakomliggande problemställning, enkombination av medicinsk/psykologisk/social karaktär och bristandekunskaper/utbildning. Rehabilitering är en process och involverar ett flertalaktörer: , , kommunen och arbetsgivaren, för att baranämna några. Detta faktum pekar på behovet av samordning och krav påeffektivitet. Alternativen till rehabilitering är i förlängningenlångtidssjukskrivning och förtidspension. Samhällets sammantagnakostnader för rehabilitering av arbetslösa inom såväl socialförsäkrings- somarbetsmarknadsområdena är omfattande och har senast belysts bl.a. iArbetsmarknadspolitiska kommitténs och Sjuk- och arbetsskadekommitténsbetänkanden.Regeringen uppdrog åt Statskontoret att göra ensektorsövergripande analys av rehabiliteringsområdet med tyngdpunkt på denarbetslivsinriktade rehabiliteringen. Statskontorets arbete redovisas i enslutrapport (1994:15).Analysen har tydliggjort problem som sammanhänger med oklaraansvarsförhållanden och bristande överensstämmelse av mål aktörernaemellan, brister i samarbete och samverkan, oklara incitament, brister iresultatkrav och resultatredovisningar och svårigheter att styra verksamheten.Statskontoret anser att ingen aktör kan sägas ha en helhetssyn påindividens situation, trots samordnade roll. Aktörernasinsemellan har olika incitament att verka för en individs rehabilitering.Aktörerna har också olika finansieringskällor och ingen aktör har ansvaretför hur resurserna totalt sett utnyttjas. Var och en agerar inom sin ram.Kostnaderna kan därigenom vältras över på annan sektor.Erfarenheterna är därför inte helt entydiga och reser åtskilliga frågor. Detär svårt att få en överblick över strömmen av människor som vandrar mellanolika system och i vad mån människor förekommer i flera system samtidigt.Det är heller inte möjligt att se vad verksamheten leder till i form av varaktigåtergång i arbete.Vi anser att en samordning av olika statliga och kommunala myndighetersansträngningar att rehabilitera arbetslösa, förtidspensionerade och långtids-sjukskrivna personer till praktiskt arbete är nödvändig. Genom att geförsäkringskassan utbetalningsansvar för samtliga socialförsäkringar ochstatliga bidragssystem underlättas uppföljning och samordning. Genom ökadeffektivitet och kontroll kan genomströmningen öka och fler rehabiliteras tilllönearbete. För att en sådan samordning skall fungera väl behöver ocksårehabiliteringsorganisationen ses över.Lönebidraget har, som framgått ovan, betydelse för arbetshandikappadesmöjlighet att få och behålla arbete. Statens kostnad för lönebidrag var 1995cirka och omfattade volymmässigt cirka 50 000 personer.Införandet av det flexibla lönebidraget förväntades leda till att dengenomsnittliga bidragsnivån skulle sjunka så att fler kunde anställas inomgivna ramar och fler avgångar ske till osubventionerat arbete. Syftet varrehabilitering, inte ett permanent bidrag. Utvecklingen har pekat åt ett annathåll. Den genomsnittliga kostnaden för lönebidraget har ökat.Riksrevisionsverket har bl.a. ifrågasatt effektiviteten i arbetsförmedlingensoch arbetsmarknadsinstitutens förhandlingar om bidragsnivåer. Dessutomifrågasätts i vilken utsträckning arbetshandikappade verkligen rehabiliterasinom ramen för lönebidragsplaceringen.Rehabilitering genom arbete är den bärande tanken bakom jättekoncernenSamhall. Ca 29 000 arbetshandikappade utför arbete på över 800 olikaarbetsplatser runt om i landet. Statens bidrag till uppgicktill , vilket innebär en merkostnadsersättning peranställd på . Övriga rörelseintäkter uppgick till 4 402miljoner kronor.Förra året provade 1 301 personer att arbeta utanför . Av dessahade lönebidrag. Rehabilitering innebär alltså inte att människorefter klarar av ett arbete på normala villkor, utan innebär i bästa fallettarbete där lönen betalas med olika statliga bidrag.Slutsatsen av detta blir att man med fog måste ställa frågan om det är enändamålsenlig användning av begränsade resurser att avrehabilitering i anvisa en lönebidragsanställning. Kanske vore detbättre att mer aktivt satsa på rehabilitering ute på redan befintligaarbetsplatser i samarbete med arbetsgivare som alternativ till att flertalet fåren permanent placering inom Samhall.Det är angeläget att resurserna används så att de som är i störst behov avstöd kommer ifråga.Vi har vid ett flertal tillfällen framfört synpunkter på demål som ställts upp för och om att i namn av"affärsmässighet" tillåtits expandera utöver vad som kan sägas vara rimligt. Idenna fråga ligger ytterst, vem som skall omfattas av tjänster.Sammantaget anser vi, utifrån vad som kan komma fram av pågåendeutredning, att det är nödvändigt att på ett konstruktivt sätt ompröva de olikarehabiliteringsåtgärder som står till buds. Målet för denna omprövningskall vara att uppsätta realistiska mål utifrån ett samhällsekonomiskt hållbartalternativ.Övriga åtgärderArbetsmarknadspolitikens huvudinslag bör i princip intebehöva vara fler än de som vi nu har beskrivit. En tydligbegränsning förbättrar möjligheterna att lyckas väl med deuppgifter staten engagerar sig i. En sådan begränsningutesluter naturligtvis inte smärre kompletteringar. starta-eget-verksamheten som, trots risken förkonkurrenssnedvridning, anses ha vissa positiva effekter.Insatser för ökad rörlighet, framför allt geografiskt, är avsamma typ. Vi vill inte motsätta oss dessa åtgärder, trots attt.ex.