mot · GK02Fö38 · 1996-10-04 00:00:00 — Det inbegriper också de förslag som kommit frånutredningen för utvärdering av försvarets ledning ochstruktur (UTFÖR). UTFÖR konstaterar att avsikterna medden s k LEMO-reformen av försvarsmaktens ledning iviktiga avseenden endast delvis förverkligats.Mot bakgrund av förslagen i UTFÖR föreslår vi en renodling avfunktionerna i Försvarsmaktens högkvarter så att krigsorganisations-funktionen får ett renodlat ansvar för krigsorganisationens utveckling ochförmåga och produktionsfunktionen får ett renodlatproduktions- och produktivitetsansvar. Försvarsmakten bör ha en samladfunktion för styrning av produktion.Vidare bör Försvarsmaktens kompetens och förmåga att styra förstärkas och integreras över den traditionella försvarsgrens-indelningen. Vi anser också att försvarsmaktens resurser, inklusive personal,för drift och löpande underhåll av fastigheter bör överföras till förvaltaren,. Det är också mycket angeläget att åtgärder vidtas för attförstärka möjligheterna till ekonomisk uppföljning av totalförsvarsmyndig-heterna.I takt med att försvarets organisation minskar bör även Försvarsmaktenscentrala ledningsorgan anpassas till omfång och antal därefter. Regeringenföreslår att de 3 militärområdena bibehålls, att fördelningsstaberna minskasfrån 6 till 3 och att marinkommandon och flygkommandon bibehålls.Antalet militärområden bör enligt vår uppfattning minskas från 3 till 2. Detskulle innebära en anpassning till den minskade organisationen. Genom denförändrade hotbilden utgör de nuvarande och geografisktett område inom vilket befintliga försvarsförband måste kunna operera ochkoncentreras utifrån uppkomna situationer. Det föreligger därför ett stortbehov av samlad operativ ledning av denna verksamhet. Verksamheten i MiloNorr är i allt väsentligt koncentrerad till verksamheten i övre . Enligtvår uppfattning bör därför och gå samman i ett nytt MiloSyd.Redan i regeringens förslag är vi nu nere på identiskt samma antal ochsamma geografiska område för arméns fördelningsstaber, som flygoch marinkommandon bibehålls. En fortsatt anpassning och rationalisering avde centrala ledningsorganen skulle innebära att verksamheten vidfördelningsstaberna integreras i milostaberna. De resterande tre fördelnings-staberna bör därför kunna avvecklas.6.2 Ett län - ett försvarsområdeFör uppsattes egna försvarsområdesstaber iKalmar och , som då saknade egna militäraförband. Skälet att man frångick "dubbel-FO" var att detansågs angeläget att förbättra samverkan mellanförsvarsmakten och de civila delarna av totalförsvaret. Nuföreslås i propositionen att tio försvarsområden läggs nedoch att dubblering sker över länsgränser. Därmed frångåsprincipen att län och försvarsområde ska sammanfalla. Det ären ännu sämre lösning än i de gamla "dubbel-FO", där manåtminstone hade varsin krigstida chef.Förslaget hade varit begripligt om man menar att behovet av samverkanmellan militära och civila delar av totalförsvaret minskat. I stället harbehovetav sådan samverkan ökat bl a genom att försvarsmakten gjort sig av medåtskilliga underhållsresurser för att i stället bygga på det civila samhälletstillgångar. Sjukvården är ett område, där samverkan mellan civila ochmilitära enheter är viktigare än . En tidigare misskött fråga har gällthanteringen av pliktpersonal, där det är viktigt att nyckelpersonal verkligenhar rätt krigsplacering. För personer som har både militär utbildning ochviktiga civila uppgifter måste man från fall till fall besluta vad som gårförst.Dessa beslut kan inte fattas centralt utan bör ligga i länen.Både för planläggning och övningar i fred och för ledning i krig är detangeläget att de civila organen i respektive län har ett ansvarigt militärtorganatt samverka med. Förslaget om indragning av FO-staber kommer utan egentligen vägt in de negativa följderna på civil sida.Principen bör vara att det finns ett försvarsområde (FO) i varje län, så attden civila och militära försvarsindelningen överensstämmer. Minskar antaletlän ska självfallet också antalet försvarsområden minska. Därför bör redan nulänsreformen i medföra att ett försvarsområde skapas för det nyaSkånelänet. Likaså ställer vi oss bakom att de tre försvarsområdena iNorrbotten läggs ihop till ett. Redan nu kan således antalet försvarsområdenminskas med tre. I takt med fortsatta förändringar i den civila regionalaindelningen bör den militära anpassas i omedelbar anslutning härtill. Att manpå militärt håll "går före" och skapar nya indelningar över befintligalänsgränser medför tvärtom stor risk för nya organisatoriska förändringar närnya länsindelningar sker. Det kommer med all sannolikhet inte automatisktatt följa den nya militära administrativa indelningen. Indelningen avförsvarsområden bör således följa den förändrade civila indelningen, inteföregå den.7 Personal och pliktfrågor7.1 PlikttjänstgöringSedan 1978 har varit pådrivande för kravet på entotalförsvarsplikt. Värnpliktiga skall kunna tas ut såväl tilldet militära som civila försvaret, men det skall endast tas utså många som man verkligen har behov av. Detta var längeen mycket kontroversiell linje och mycket stora summor gicki stället åt för att utbilda värnpliktiga, som man sedan intehade någon som helst användning för i krigsorganisationen.I och med Pliktutredning som blev klar och beslut omtotalförsvarsplikt skedde det en fullständig omsvängning i synen påvärnpliktssystemet. De viktigaste inslagen var att de tidigare separatapliktlagarna ersattes av en totalförsvarsplikt. Direktrekrytering till detcivilaförsvaret infördes och principen slogs fast att utbildningskullarnas storlek ochutbildningens längd skall utgå från krigsorganisationens behov. Den gamladogmen att alla personer av hankön måste göra militär värnplikt var därmedavskaffad.Den proposition som regeringen nu presenterat innebär olyckligt nog försöker ta tillbaka till tiden för pliktutredningen. Borta ärtanken att behoven ska styra utbildningen och tillbaka är den doktrinärainställningen att försvarets uppgift är att utbilda så många som möjligt av desom mönstrar. Resultatet har också mycket riktigt blivit att man bibehåller enför stor krigsorganisation och att kvaliteten kommer att bli lidande.Det är fel att inkalla enskilda till flera månaders utbildning för enkrigsuppgift där vederbörande i själva verket inte behövs. En pliktlag skallinte användas för att uppnå andra målsättningar än att upprätthålla ettfungerande totalförsvar. Regeringens önskan att hålla uppe antaletvärnpliktiga kommer i praktiken att verkställas på bekostnad av att en stormängd unga människor får avstå många månader av sina liv för att genomgåen utbildning för något de aldrig kommer att göra. Detta är inte moralisktförsvarbart.Statsfinansiellt är det orimligt att utbilda fler värnpliktiga än vad sombehövs för den årliga omsättningen av krigsorganisationen. När den militäraorganisationen halveras går faktiskt också behovet av värnpliktiga ned med50 %. Staten kräver av landsting och kommuner att de ska spara ochrationalisera. Inom försvaret som står för statens största egna konsumtionfrångår man principen att utbildningsbehovet skall vara styrande ifråga om värnpliktsutbildningen. Det är en oacceptabel ineffektivitet.Frågan har också en klar könsrollsaspekt. Om staten genom att utbilda flermanliga värnpliktiga än som behövs för uppgiften till en tillkommandekostnad av , blir det ett märkligt budskap till dekvinnor som tas bort från vården, där få ifrågasätter behovet av derasuppgifter. Kan det vara en rimlig fördelning inom offentlig sektor?Jämställdhetsaspekterna på regeringens förslag om det framtida totalförsvarethar helt förbisetts under regeringens behandling av förslaget.Socialt finns det en mycket stark invändning mot tanken att sökaåteruppväcka "värnpliktstanken" från tiden års riksdagsbeslut.Genom att på detta sätt underblåsa föreställningen att det ingår i mansrollenatt ha gjort lumpen blir det desto mer utpekande att inte ha gjort den. Ävenmed regeringens politik kommer många tusen unga män att väljasbort. Det är i synnerhet i ett läge med stor arbetslöshet djupt allvarligt attenpliktlag förstärker sociala utslagningsmekanismer. var starktmedveten om detta och det var anledningen till att den menade attutbildningsreserven måste bestå av ett tvärsnitt av de prövade, inte av ettnegativt urval. Av samma skäl avvisade också utredningen tankar om att"höja ribban" för att färre skulle klara inskrivningen. Om staten med enpliktlag endast tar in så många som behövs kommer man ifrån mekanismenatt den som inte tagits ut därmed också betecknas som olämplig ochoanvändbar.Regeringen vill genom denna proposition föra oss tillbaka till detförsvarspolitiska moras som vi efter mycken möda och precis tagitoss ur. liberalerna motsätter sig bestämt att en tidigare enigriksdags beslut om krigsorganisationens behov som styrande förvärnpliktsuttaget skall frångås.Det tidigare förslaget om kortare utbildning för t ex bevakningsuppgifterfinns nu inte längre med i regeringens förslag. Det är bra. haringen principiell invändning mot kortare utbildningstider när det är sakligtmotiverat. Däremot vore det fel att göra f n när neddragningen av försvaretgör, att det finns många tusen redan utbildade värnpliktiga, som kan användasför dessa uppgifter. Mot denna bakgrund skulle ett behov av direktutbildningför sådana uppgifter tidigast uppstå . På samma sätt finns redanidag ett färdigutbildat och yngre rekryteringsunderlag för hemvärnet, varförnågon särskild korttidsutbildning ej behövs för detta.7.2 Könsneutral tjänstgöringspliktI den nya lagen om totalförsvarsplikt finns det engrundläggande brist. Man räknar fortfarande bara med atthälften av befolkning skall omfattas av plikten.Trots att behovet skall styra antalet och att varje plats skallfyllas av den bäst lämpade har man valt att avstå från attkalla den kvinnliga halvan av befolkningen till mönstring.Att på detta sätt avstå från en betydande kompetensresursinnebär att vi får ett sämre totalförsvar än vad som skullevara fallet om såväl kvinnor som män kallades till mönstring.Under de som liberalerna pläderat för entotalförsvarsplikt, har partiet envist hävdat att denna bör göras könsneutral.Man skulle då tillgodose de samlade personalbehoven inom civilt och militärtförsvar genom att utgå från hela befolkningen. Det hittillsvarande talet om"allmän värnplikt" har ju i verkligheten varit en manlig värnplikt. Vi anser attdet skall vara hela folkets försvar - inte halva.Kvinnor har rätten att frivilligt fullgöra värnplikt utan att behöva bindasig för en fortsatt officerskarriär och kvinnor som mönstrat kan numera ocksåingå i utbildningsreserven. Det är bra men det räcker inte. Samma grundkravpå deltagande av rikets totala försvar måste ställas på både kvinnor och män.Vi måste nu likställa flickor med pojkar även inom försvarsmaktens område.Vi måste som ett litet land tillvarata all den kompetens som vi förfogar överoch inte välja bort halva årskullen 18-åringar innan vi ens har prövatdugligheten. Därför menar vi att underlaget för värnpliktstjänstgöring skallutökas att gälla såväl kvinnor som män.Erfarenheterna visar på ett tydligt sätt att ökningen av antalet kvinnor i detmilitära försvaret har varit i stort sett odelat positiv. Av de många problemsom försvarsmakten trodde sig förutse innan, har de allra flesta kommit påskam. De allra flesta talar nu istället om att så snabbt som möjligt öka antaletkvinnor i försvaret.Både regeringen och försvarsmakten delar denna inställning. Det är bra.Allt fler inser nu att den kompetens som kvinnor besitter berikar och stärkerförsvarets förmåga att lösa sin uppgift. De olikheter som finns mellan könenoch som förut sågs som problem ses istället som fördelar. Ett projekt inomförsvarsmakten kallat "Den kreativa olikheten" visar nu väg för detta nyaförhållningssätt. Erfarenheter från våra moderna krig eller krigssituationervisar att en av de viktigaste komponenterna i det militära ledarskapet handlarom att hantera soldaternas känslor före, under och efter strid. Den modernaledaren förväntas i fred leda genom motivering, delaktighet och tillit. I enkonfliktsituation reduceras däremot de mellanliggande leden kraftigt, heltnaturligt.Regeringen anser att för att öka antalet kvinnliga officerare i försvaretmåste också basen, dvs de som genomgår pliktutbildning breddas. Detframgår också av propositionen att de fördelningsbara totalförsvarspliktigatill lång grundutbildning minskat och sannolikt kommeratt minska ytterligare. Båda dessa påståenden ser vi som ytterligare bevis påatt rekryteringsunderlaget måste öka.Med dagens totalförsvarsplikt finns alla möjligheter att övergå till enkönsneutral tillämpning i urvalsprocessen. Antalet värnpliktiga påverkas inte,eftersom det är krigsorganisationens storlek som styr det årliga rekryterings-behovet och inte ett fixerat antal.De värnpliktiga kommer från många skilda verksamheter i samhället. Debidrar med sina olika kunskaper och erfarenheter till mångfalden i denmilitära verksamheten. Detta är själva styrkan i folkförsvarstanken. Vilkenförankringstanke ligger bakom att vi utestänger halva befolkningenserfarenheter och kompetens?Pliktutredningen var helt enig när den föreslog att "behovet ska styra" ochatt man genom den nya totalförsvarsplikten skulle ta ett samlat grepp på helatotalförsvaret. Den första principen hade godtagits av i 1992försvarsbeslut medan totalförsvarsplikten utifrån utredningens förslag beslötsav en enig riksdag på grundval av propositionen 1994/95:6. Totalförsvars-plikten innebär, att man kan få en rationell personalförsörjning oavsett hurpersonalbehoven kan komma utvecklas , såväl kvantitativt somifråga om utbildningsbehoven för olika uppgifter.Den förändring det skulle innebära är att rekryteringsunderlaget breddasoch därmed ökar möjligheten till en kvalitativ förbättring. Detmönstringssystem som finns skulle sannolikt behöva omstruktureras ochmoderniseras i samband med en övergång till en reell allmän värnplikt. Idagtestas ca 50.000 pojkar, med vårt förslag skulle den siffran dubbleras.Erfarenheterna visar dock att den kvalitativa delen av bedömningen vidmönstring inte utgör mer än av de två mönstringsdagarna.Den övervägande delen av tiden förläggs vid teoretiska prov och fysiskatester av olika slag.Dessa båda delar skulle med fördel kunna utföras redan innan denvärnpliktige inställer sig hos mönstringsförrättaren. De fysiska testerna skullekunna utföras av skolläkare, husläkare, vårdcentraler eller annan praktisklösning. Den tid som varje värnpliktig får med mönstringspersonalen för attdiskutera just sina möjligheter i en plikttjänstgöring, skulle därmed kunna ökadramatiskt både i kvantitet som kvalitet. Detta skulle också med allsannolikhet innebära att färre skulle placeras i felaktig eller olämpligttjänsteställe och därför också resultera i färre avbrutna tjänstgöringar. Storapengar skulle därmed sparas för försvaret och mycket lidande för denenskilde värnpliktige. Större uppmärksamhet skulle då också kunna ägnas åtproblemet med värnpliktiga med dolda eller uttalade rasistiska inställningar,som inte alls hinns med i dagens hantering.För att få fler kvinnor till officershögskolorna föreslår regeringen att defysiska kraven skall ses över. Röster har höjts även inom försvarsmakten attdenna översyn är nödvändig. Många av de fysiska krav som finns angivna fördagens kravprofil för de olika befattningarna, motsvaras inte av reella kravför att kunna lösa uppgiften. Ett modernt försvar som vill utgå ifrån kvalitet iallt det gör måste också vinnlägga sig om att rätt kravspecifikation sätts förvarje enskild uppgift. Detta är en kvalitets- och moderniseringsåtgärd sommåste genomföras oberoende av könsperspektivet i värnplikten.7.3 Utbildning för civilförsvaretFolkpartiet har länge varit pådrivande för att kunna rekryterapliktpersonal för utbildning direkt för civilförsvaret. Ävenhär ska utbildningsbehovet vara styrande. Den gamlacivilförsvarsorganisationen bestod huvudsakligen av män iåldrarna utan egentlig utbildning för uppgiften. Enrationell framtida ordning skulle kunna vara att eftersträva enjämn personalomsättning och utnyttjande av pliktpersonal iåldrarna . I ett sådant system skulle det behövas enårlig nyrekrytering och utbildning av kanske 3.000 personerper år. En sådan utbildning bör främst knytas tillräddningstjänsten i den egna kommunen.Regeringens förslag på detta område har vi alltså ingen principiellinvändning mot. har länge haft ett sådant system med godaerfarenheter. Däremot är vi mycket kritiska mot att regeringen även härfrångår tanken att behovet skall vara styrande. När man i propositionen pekarut en inriktning på 10 000 pliktuttagna till civila delar avtotalförsvaretgörs detta inte utifrån någon analys av behovet. Med en sådan hållning är detstor risk att man utbildar för många och sannolikt också att utbildningstidernariskerar att bli onödigt långa.Även här tycks tanken att män ska göra en viss utbildningstid oavsettbehov och vad utbildningen är inriktad mot ligga i botten. En följd av dettablir att det civila totalförsvaret blir ett slags manligt reservat.Könsuppdelningen i samhället ska motverkas inte förstärkas. Vi saknarregeringens jämställdhetsprövning av förslaget till framtida totalförsvar ocksåi det här avseendet. Vi avvisar således förslaget och kan också konstatera attregeringen i allt väsentligt skjuter frågan till kontrollstationen 1998.8 Civilförsvar ochbefolkningsskyddGång på gång har uttalat attskyddsrumsproduktionen bör begränsas och inriktas motområden där riskerna bedöms som störst. En tydligiakttagelse har varit att berörda myndigheterogillat denna inriktning från sida och på olika sättsökt behålla det gamla systemet. Verkligheten äratt det finns starkt sannolika mål för flygbekämpning, därskyddet för personalen är ringa eller inget alls. hargenom åren skyddsrum byggts i områden, som inte mednågon rimlighet kan antas bli föremål för omfattandeflygbekämpning.En tydlig tendens är att precisionen i flygattacker ökar, mest extremtgenom precisionsvapen, som träffar på få meter när men också genom attnavigeringssystemen ger större precision också vid insats av ostyrda bomber.Bakom denna utveckling ligger naturligtvis att flygstridskrafter är mycketdyra, och att man därför inte vill använda slumpmässigt utan på ett sätt därverkligen de avsedda målen nås.Under arbetet med s k mål- och riskanalyser har försök gjorts att ensabedömningar av, vilka objekt som kan anses vara mest sannolika bombmål.Tidigare fanns en tendens att i län med få reella mål sökte man i stället förafram andra mål för att motivera fortsatt skyddsrumsbyggande. I flertaletkommuner finns inget eller enstaka objekt av sådan betydelse förförsvarsförmågan, att objekt kan antas bli utsatt för separat bekämpning. Detbör slås fast att risken för markstrid, som i princip kan tänkas i mycket storaområden, inte i sig motiverar skyddsrumsbyggande, men väl kan föranleda planerar enklare skydd. Dessa senare bör då inte finansieras med statligamedel.Även inom län med många mål är den sammanlagda ytan för dessa likvälytterst begränsad. Grundregeln bör vara att personalen, som måste tjänstgöravid målet ifråga, ska ges skydd, och ofta behöver då hela arbetsplatsen läggasi berg för att verksamheten ska kunna pågå kontinuerligt. Man kan i viktigafall inte avbryta för att personalen ska uppsöka skyddsrum. Nästa regel börvara att bostäder, daghem, skolor, butiker etc separeras från sådana mål. Manbör alltså inte förlägga en viktig teleanläggning inom ett bostadsområde, ochman bör inte bygga bostäder nära befintliga sannolika mål. Att så långtmöjligt förhindra sådan sammanblandning bör ingå i kommunernas fysiskaplanering. Att flytta verksamhet som redan bedrivs mitt inne i bostads-bebyggelse skulle däremot i de flesta fall bli mycket dyrt.Det är av statsfinansiella skäl viktigt att skyddsrumsbyggandet kraftsamlasjust till de arbetsplatser som innebär stora risker för bekämpning. Däremotbör det bli slut med skyddsrumsbyggande i områden utan sådanatydliga risker. I propositionen redovisar myndigheterna fortfarande en brist på1,5 miljoner skyddsrumsplatser. Det är uppenbart att en så hög siffra bara nåsgenom att man räknar hela områden som utan att göra en merdetaljerad bedömning kvarter för kvarter.Antag att det inom en region finns tio sannolika mål. Skyddsrum bör dåbyggas inom dessa mål och även i byggnader som ligger inom t ex 200 meterfrån målet. Men tyvärr har långt mer oprecisa mätmetoder använts, hittillshemskyddsområden som sammanfallit med äldreomsorgens hemtjänst-områden. föreslås att denna helt irrelevanta metod ersätts med att man istället använder de "nyckelkodsområden" för vilka SCB på uppdragsbasislevererar befolkningsstatistik åt kommunerna. Även dessa senare områden äri sammanhanget irrelevanta, och skulle leda till att skyddsrum byggs utanförde rimliga riskområdena runt varje viktigt objekt.Den enda rationella metoden är att mål för mål - det är som nämnts iflertalet kommuner ett mycket ringa antal - mäta upp riskområden och sevilken befintlig och eventuellt kommande bebyggelse som finns inom dem.Finns det t ex två sådana mål på i eller Malmösinnerstad, bör man beakta fastigheterna som ligger närmast, men inte byggaskyddsrum i hela stadsdelen. Alltför stora belopp har under senare årtiondenlagts på skyddsrumsproduktion. En kraftig nedskärning är angelägen. Viföreslår att bemyndigandet till regeringen för tiden efter budgetåret 1997begränsas till 250 miljoner kronor.9 FörsvarsindustriellafrågorDen säkerhetspolitiska utvecklingen i sedan det kallakrigets slut och aviserade omfattande reduktioner ochomstruktureringar av försvarsmakter har lett till enkraftigt minskad marknad för krigsmateriel. Detta hargivetvis lett till stora påfrestningar för särskilt europeiskkrigsmaterielindustri. I grunden kan denna utveckling barahälsas med tillfredsställelse. Minskad efterfrågan på vapen äralltid önskvärd och bör därför understödjas.Svensk krigsmaterielförsörjning har stor säkerhetspolitisk betydelse sedd bla mot den svenska militära alliansfriheten. I rådande utveckling främst iEuropa är det naturligt att förändringarna leder till ett ökatförsvarsindustrielltsamarbete med andra demokratiska stater i , i övriga och medUSA i syfte att trygga nödvändig försörjning med krigsmateriel, utan attdärför öka efterfrågan.Omstrukturering och anpassning av europeisk krigsmaterielindustri skaparinrikespolitiska problem i berörda länder med regionala och sysselsättnings-svårigheter. Det leder lätt till en politisk strävan att lätta på restriktionerförexport av krigsmateriel för att på så sätt minska påfrestningarna på deninhemska sysselsättningen. Ett svenskt deltagande i ett vidgat europeisktsamarbete om krigsmateriel bör därför bygga på en fortsatt restriktivexportpolitik och att motsvarande restriktioner införs inom det europeiskasamarbetet. I princip bör export av krigsmateriel endast ske till demokratier.Frågor om ökat internationellt försvarsmateriellt samarbete såsom t exregeringens förslag om svenskt medlemskap i kommer att få storbetydelse framöver. Dessa frågor är av stor säkerhets- och utrikespolitisk viktoch bör därför inte undergå stegvisa förändringar utan att de långsiktigakonsekvenserna klarlagts. En samlad översyn av detta och villkoren därförbör göras innan förändringar genomförs.10 Övriga frågor10.1 SjuktransporterDet är enligt vår mening bra att samordna försvarsmaktenshelikopterresurser i ett gemensamt program. Skapandet av enFörsvarsmaktens helikopterflottilj kommer att underlättasamordning av såväl inköp, underhåll samt utbildning inomhelikopterverksamheten. Det är också bra att de olikaförsvarsgrenarna nu sammanförs i denna del, för en fortsattharmonisering.Däremot finns det anledning att fundera över om de helikopter-divisionerna skall koncentreras till enbart två orter. Det finns uppgifter somvisar att en fördelning på tre orter är en lika kostnadseffektiv lösning.