mot · GK02Fö501 · 1996-10-07 00:00:00 — Motionen delad mellan flera utskottFrågan om försvarets fortsatta modernisering och därmedockså dess tekniska förnyelse tillhör det som står allra högstpå dagordningen vid höstens försvarsbeslut. Försvarsbeslutet1992 innebar en kraftig ambitionshöjning på detta område.Idag uppgår den andel av Försvarsmaktens budget somanslås till materielanskaffning till . Enligtmoderat uppfattning får inte denna andel minska. Det ärdessutom angeläget att tillse att de pengar som avsätts tillmaterielanskaffning i ännu högre grad bidrar till denmateriella förnyelsen. Av den totala anskaffningen tillFörsvarsmakten utgör olja, drivmedel, ammunition ochreservdelar tillsammans med renovering, reparationer ochanskaffningskostnader - en stor del. En del av detta är iegentlig bemärkelse driftskostnader och bidrar inte tillförnyelsen av försvaret.Materielförnyelsen fortgår ännu , främst som resultat av de initiativoch beslut som togs under den borgerliga regeringsperioden . Detgäller , stridsvagnsanskaffningen, nya ubåtar och ytstridsfartygsom anskaffas som enklare splitterskyddade fordon, nytt luftvärnmed medellång räckvidd (Rb 23 BAMSE) andningsskydd och nya uniformertillförs försvaret.Det allvarligaste i materielhänseende är att denna förnyelse inte följs avnya projekt. Efter det att förnyelse fullföljts står försvarsindustrinistort sett utan nya projekt och förnyelsen av försvaret riskerar att avstanna.Viktiga behov som identifierats men som skjutits på framtidenkommer inte att täckas. Detta gäller såväl nya stridsfordon, artilleri ochattackhelikoptrar som ytstridsfartyg och ubåtar. I vissa fall - t.ex. vad gälleranskaffningen av ytterligare stridsvagnar av typen 122 LEOPARD - harregeringen dessutom valt att inte fullfölja den förnyelseinriktning som fanns i1992 års beslut.Svensk försvarsindustri har haft en unik bredd. Sverigesalliansfria politik har inneburit ett behov av självständig förmåga tillanskaffning av i det närmaste samtliga i det svenska försvaret förekommandesystem. Detta har också inneburit att en, för ett litet land unik,systemkompetens kunnat upprätthållas. försvarsbeslut gavsFörsvarsmakten en organisation som medgav såväl särskilda tekniksatsningarsom en acceptabel nivå på den volym försvarsmateriel som behövde tillföras.Viss industriell kompetens gick emellertid förlorad också som en indirektföljd av detta beslut.Regeringens förslag till ny krigsorganisation och de ytterst begränsademedel som avsätts till materiell förnyelse ökar problemen. Åtskilliga av våramest framstående försvarsindustrier står utan utvecklingsprojekt och medtomma orderböcker när modernisering är genomförd.Regeringen försöker i sitt förslag till inriktning av försvarsindustri - ochförsvarsmaterielförsörjning - i någon mån motverka detta genom särskildatekniksatsningar bl.a. på ubåtsområdet. Man lägger också i storleksordningenen tredjedel av på åtgärder särskilt avsedda attsäkra anpassningsförmågan hos försvaret och försvarsindustrin. Det handlarinte om stora summor per projekt. Enligt regeringen rör det sig sammantagetom en volym på . harföreslagit att avsätts för särskilda tekniksatsningar ochangivit som en undre gräns för vad som behövs för attupprätthålla en rimlig kapacitet för framtiden.Med vår politik blir krigsorganisationen något större och avsevärt vassare.Av de ytterligare medel som vi föreslår anslås till Försvarsmakten kommercirka hälften att användas till en större krigsorganisation under det att denandra hälften helt syftar till att uppnå en acceptabel materiell förnyelse somvi menar är en absolut förutsättning för den inbyggda anpassningsförmågaregeringen helt bygger sin försvarspolitik på. Men oavsett vårt förslag tillförsvarspolitisk inriktning, som skulle innebära att fler försvarsindustrier kanleva på de beställningar Försvarsmakten ges möjlighet att göra, behövssärskilda satsningar på materielområdet. I stället för 550 miljoner kronorårligen bör avsättas för detta ändamål.MaterielprocessenDen svenska modellen för upphandling av försvarsmaterielär framgångsrik. Det nära samarbetet mellan och försvarsindustrin samt mellan industrin ochanvändarna är omistliga fördelar. haranskaffningsmodellen visat sig ge vapensystem och annanutrustning av hög kvalitet och till mycket konkurrenskraftigapriser.Anskaffningen som pendlat mellan 15 och 20 miljarderkronor kan emellertid effektiviseras ytterligare. Flera studier visaratten politisk process med mer styrfart och en mer konsekventmaterielplanering möjliggör lägre kostnader. De återkommande politiskaambitionerna att kortsiktigt spara genom att dra ut på "betalningslinjaler" ochsänka leveranstakter är inte bra. De senaste årens exempel är den avlikviditetsskäl genomförda flyttningen av till2000/2001 och förra höstens långbänk kring anskaffningen av YSS 2000som resulterade i 2 beställda fartyg, trots att flottans behov var sådant attsamtliga fyra fartyg utan olägenheter kunde ha beställts.Genom en bättre politisk framförhållning och ett fasthållande vidplanerade inköp skulle en bättre ekonomi uppnås. På så sätt skulleskattebetalarna få avsevärt mer försvarsmateriel för pengarna. Siffran 1miljard kronor har figurerat i debatten. Det finns anledning attuppmärksamma regeringen på olägenheterna med dagens arbetsmetodik. Enövergång till mer accepterande av civil standard skulle kunna öka andelencivila komponenter även i avancerade system. Med dagens teknikutvecklingär det inte bara en önskvärd utan också nödvändig utveckling. Det förbättrarsåväl prestanda som förhållandet pris/prestanda.OmvärldenEfter kollaps och Warszawapaktensupplösning har stora förändringar skett på den internationellamarknaden för försvarsmateriel. Marknaden har som helhetstagnerat under det att främstUSA kraftigt förstärkt sin position som ledande exportland.Europeisk försvarsindustri har ännu inte till fullo genomfört sammanödvändiga men smärtsamma omstrukturering som genomförts i USA.Mycket återstår innan europeisk försvarsindustri som helhet blir fulltkonkurrenskraftig. Bland annat utgör de nationellt fragmenterademarknaderna en nackdel.På en vikande marknad med generellt avsevärt lägre volymer och enkommersiellt osäker framtid ökar betydelsen av internationellt samarbete pådet industriella området. Genom samarbete med andra ländersförsvarsindustri kan samtliga länders industrier stärka sin konkurrenskraftförutsatt att förändringar kan ske vad gäller upphandling.Samarbete innebär också att höga utvecklingskostnader kan delas på fleradeltagande länder och industrier samt att synergieffekter kan uppnås. Längreserier innebär självfallet också att utvecklingskostnaderna kan bäras av flerenheter. Styckpriset blir sammantaget lägre. De uppenbara nackdelar somibland belastar stora internationella samarbetsprojekt är att svårigheter attkomma överens ofta leder till förseningar som i sin tur är kostnadsdrivande.Olika uppfattningar om var olika delar av projekten skall utvecklasrespektive tillverkas kan vara hämmande på det naturliga samarbete somskulle bli följden av en något mindre reglerad samverkan.I beslut angav regeringen att detinternationella samarbetet skulle ske på initiativ av företagen. Att man nuändrat sig är klokt. Försvarsmateriel har till skillnad från vanliga varor ochtjänster mycket få kunder. De nationer som upphandlar materiel har en såstark ställning att samverkan dem emellan normalt bör inleda samarbete påolika områden. Det handlar om såväl projektinventering som beslut om attpåbörja ett utvecklingsarbete och starta serieleveranser. Eftersom kundenavgör vilka projekt som skall förverkligas kommer samverkan mellan staterpå detta område att resultera i mål och ramar för de företag som önskarifrågakomma i en upphandling. Självklart måste dylika initiativ stå isamklang med försvarsindustrins egna möjligheter. Syftet med internationelltsamarbete är att uppnå en "vinna-vinna"-situation där flera länder och derasförsvarsindustrier gynnas mer av samarbetet än av en situation utansamarbete.Regeringen angav att konkurrensupphandling i störreutsträckning skulle tillämpas inom landet. Också här har eftertanken lett tillslutsatsen att detta är en klok politik om andra länder gör detsamma. Enensidig tillämpning av principen att "köpa från hyllan" utan att tänka på densvenska industri som är basen i anpassningsfilosofin är naturligtvis orimligt.Ett långsiktigt bevarande av industriell kompetens kräver att hänsyn tasockså på kort sikt.Frågan om konkurrensupphandling har också aktualiserats på europeisknivå. har bl.a. fört en diskussion kring denna fråga ochmenar att den är en nyckel till lägre kostnader (enligt en studiesom genomfört) och stärkt konkurrenskraft för europeiskförsvarsindustri som helhet. Problem med att tillämpa samma regler föroffentlig upphandling på detta område är att kunderna är få samt delångsiktiga säkerhetspolitiska hänsyn som länderna, vid sidan avarbetsmarknads- och regionalpolitiska skäl, tar och måste ta vid beställningarav försvarsmateriel. Sålunda finns anledning att varna för möjligheterna strikt tillämpning av upphandling av försvarsmateriel i konkurrens. Engemensam marknad också för försvarsmateriel är ett långsiktigt mål med endel inneboende problem. Konsekvenserna för svensk försvarsindustri är inteheller belysta.Intimt förknippad med frågan om internationellt samarbeteförsvarsindustriföretag emellan är frågan om exportregler och exportkontroll.På detta område skiljer sig samtliga aktuella länder åt såväl vad gällerregelverk som tillämpning. För de flesta med jämförbara länder (denordiska länderna , och ) är emellertidrestriktiviteten ett genomgående drag. Snarare än att vissa länder är hårdareän andra så skiljer sig tillämpningarna och prioriteringarna åt. Attåstadkomma en harmonisering av i första hand tillämpningen och i andrahand regelverket för de länder som är aktuella för samarbete med svenskförsvarsindustri är svårt men viktigt.Export - en förutsättningExportberoendet är i delar av försvarsindustrin redan idagmycket högt. Detta beroende kommer att öka ytterligareeftersom de svenska beställningarna med regeringens politikkraftigt minskar.Lagen om krigsmaterielexport var modern vid tillkomsten 1992.Huvuddelen av den harmonisering som är önskvärd går, i ett kortaretidsperspektiv, enligt vår mening att genomföra inom ramen för dagenslagstiftning.Sedan lagen antogs har emellertid utvecklingen fortsatt. En kraftig ökningav samarbetet med utländska företag ställer liksom medlemskapet i EU vårtregelverk i en delvis annan dagen. har konkurrensen påexportmarknaderna ytterligare skärpts varför de förhållanden som rådde 1992inte längre gäller.Sverige skall även fortsättningsvis ha en restriktiv politik vad gäller exportav krigsmateriel. De principiella avvägningar som gäller bör ävenfortsättningsvis vara gällande. Till de förändringar som kan komma attaktualiseras hör frågan om industrins rätt att producera enbart för export somenligt vår mening bör införas. På något kan hela lagen behövaomarbetas om gemensamma europeiska handelsregler för krigsmaterielförhandlas fram.Motiven för en ökad export från är många. Ett sällan använt motivär nödvändigheten att öka den svenska försvarsindustrins serier. Det lederinte bara till lägre kostnader för utan också till att basen för denindustri som skall vidmakthålla systemen i avsevärt ökas. Genom attefterfrågan på underhåll, renovering, modifiering och hotbildsanpassning kangrundas på flera länders intresse skapas en större marknad för att upprätthållaoch bibehålla kompetensen.Till exportfrågorna hör hur dessa skall hanteras av statsmakter ochmyndigheter. Enligt vår uppfattning bör försvarsindustrin få allt det stöd sombehövs för att kunna göra affärer med de länder som regeringen godkännerförsäljning till.Regeringen bör inrätta en organisation för exportstöd där personal på"fältet" och ansvariga i ingår. Uppgiften bör vara att samordnaexportansträngningarna inklusive det referensstöd som Försvarsmakten ochandra myndigheter ger. Till exportstöd hör också politiskt stöd genom tillexempel besök på regeringsnivå. Så länge en svensk försvarsindustri har såframgångsrika och kompetenta leverantörer som är fallet bör självfallet alltstöd ges i form av deltagande i mässor m.m. Försvarsministern bör också,oavsett den formella departementsindelningen, ge ett kontinuerligt stöd förförsvarsindustrin och dess exportansträngningar.AnpassningI det föregående har anpassningsfrågan berörts i flerasammanhang. Att starta en anpassning med officerare utanteknisk kompetens och erfarenhet av vad ett modernt kriginnebär i tekniskt hänseende och utan en försvarsindustrisom kontinuerligt upprätthållit kompetens på nyckelområdenär enligt vår uppfattning omöjligt. Regeringens redovisningtill av vad anpassningsdoktrinen innehåller ärbristfälllig. Detta gäller särskilt de försvarsindustriellaförutsättningarna som behövs för att bedöma om det ärmöjligt att i detta avseende fortsätta på den inslagna vägen.Därför bör regeringen till återkomma meden redovisning av dessa förhållanden och förslag tillytterligare åtgärder.Utred försvarsindustrinsförutsättningar och villkorRegeringens överväganden kring försvarsindustriella frågorpå grundval av försvarsberedningens rapport, är översiktliga.I flera avseenden saknas såväl inriktning som medel attförverkliga det regeringen säger sig vilja värna av industriellkapacitet. En naturlig slutsats av de stora förändringar somskett och bristerna i underlaget vore attregeringen tillkallar en parlamentarisk utredning -alternativt ger försvarsberedningen i uppgift - att göra engenomgripande översyn av förutsättningarna för den svenskaförsvarsindustrin och dess betydelse särskilt ianpassningsperspektivet.Inför försvarsbeslut saknas ännu ett tillräckligt underlaggällande försvarsindustrin. Det är inte ansvarsfullt att ta ett försvarsbeslut ihöst, utan att de kort- och långsiktiga förutsättningarna för försvarsindustrinsöverlevnad och utveckling utreds. Men beslut om försvarsindustrinsförutsättningar och villkor skulle kunna tas redan under vårriksdagen om denutredning vi föreslår tillsätts snarast.Vi menar att en utredning om försvarsindustrins förutsättningar och villkorbör: Göra ytterligare översyn av prioriteringarna om försvarsindustrinskompetens och struktur Närmare utreda förutsättningarna för internationellt samarbete med andraländers försvarsindustrier Granska hur exportmöjligheterna kan förbättras genom förändradtillämpning av gällande lag, samt genom en eventuell översyn avnuvarande lagstiftning Analysera möjligheterna att skapa gemensamma exportregler förförsvarsmaterielföretag inom hela den europeiska unionen Granska för- och nackdelar med en inre marknad för försvarsmateriel HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utredning av försvarsindustrins villkor,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om internationellt samarbete på försvarsmaterielområdet,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om tillämpning av lagen om krigsmaterielexport,14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om eventuell översyn av lagen om krigsmaterielexport,15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en fast organisation för exportstöd,16. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om betydelsen av teknisk förnyelse för försvaretsanpassningsförmåga,7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om redovisning av behovet av anpassningsåtgärder vad gällerförsvarsindustriell kompetens,8. att hos regeringen begär en utredning om försvarsindustrinsförutsättningar och villkor i enlighet med vad som anförts i motionen.