mot · GK02Fi211 · 1996-10-07 00:00:00 — Men i huvudsak bedrevsarbetet enligt tydliga riktlinjer, som vi redovisat före valet.Socialförsäkringarna försågs med självrisker.Ersättningsnivåer justerades ner så att överutnyttjandeundveks men karaktären av inkomstgaranti ändå bibehölls.De mest utsatta skyddades i möjligaste mån och i t exhandikappolitiken och jämställdhetspolitiken gjordes viktigareformer trots de kärva tiderna. Socialförsäkringarnareformerades en efter en för att bli mer aktuariska.Detta metodiska arbete ersattes 1994 med ett principlöst ändrande, delvismed en närmast total okänslighet för de sociala konsekvenserna. Dit räknarvi t ex förslagen på handikappområdet och de förslag som lagts omminskade änkepensioner.Pensionsreformens framtid tycks oklar. Överskottet i sjukförsäkringenskapar ständiga missförstånd i samhällsdebatten. Egenavgifterna till a-kassanhar avskaffats trots att arbetslöshetsförsäkringen går med ett våldsamtunderskott. Den allmänna arbetslöshetsförsäkringen har avskaffats. Medjämna mellanrum kommer nya förslag till försämringar från en regering somkom till makten på löften om att det skulle vara slut på försämringar.Ibland behandlas ekonomi och välfärd skilda från varandra. För oss är detuppenbart att så inte kan ske. Bristen på förtroende för välfärden och desslångsiktiga finansiering bidrar i hög grad till bristen på framtidstro iSverige.Vi väjer inte för att det behövs ytterligare besparingar på socialför-säkringsområdet. Sjuk- och arbetsskadeutredningens arbete har t ex lett tillförslag som vi till stor del står bakom. Men det som görs måste bygga påbegripliga principer och ske med känsla för grundläggande rättvise-värderingar.Ekonomin och naturenSveriges natur är fantastisk. Den är en enorm tillgång för osssom lever här. De allra flesta svenskar anser det mycketviktigt att bevara vår natur - de rena sjöarna, de majestätiskafjällens orördhet, de djupa blåbärsskogarna, de blommandehagarna och allt det andra som är - och att återställadet som förstörts av obetänksamhet eller ohämmadvinningslystnad.Folkpartiets politik är en helhet. Vår miljöpolitik och vår ekonomiskapolitik hänger samman. Det är därför vi i denna motion också talar om t exskatteväxling och avvisar förslaget till sänkta skatter på tjänstebilar. Och detär därför vi i våra miljömotioner talar om ekonomiska styrmedel ochbetydelsen av ekonomisk tillväxt för att hantera miljöproblemen.Vi är långt ifrån omedvetna om miljöproblemens dimensioner, men vi ärtrots det i grunden optimistiska. Tillväxt kan nu och - i långtstörre utsträckning än - ske inom de ramar naturen sätter upp.Gårdagens tillväxt var förbrukning av ändliga resurser och föroreningar.Morgondagens tillväxt är framför allt kunskaper, information ochupplevelser. De materiella livsbetingelserna behöver förbättras för mångamänniskor på jorden men det kan ske i former som bygger på kretslopp ochsom inte äventyrar våra långsiktiga överlevnadsmöjligheter på den härplaneten.Det finns också starka ekonomiska skäl att slå vakt om våra naturvärden.Renheten, den biologiska mångfalden, tystnaden, skogens reproduktions-förmåga, flora och fauna - allt är i olika avseenden viktiga konkurrens-faktorer för i en värld som blir alltmer överbefolkad och därmiljöproblemen oftast är större än i Sverige.Miljöaspekter har vägt tungt när vi utformat vår energipolitik. Vi bedömerkoldioxidutsläppens klimatpåverkan som ett större och mera akut miljö-problem än kärnkraftens miljöeffekter. Därför är vi inte beredda attmedverka till en avveckling av kärnkraften som ökar användningen avfossilbränslen.En del i vår miljöpolitik är betoningen av personligt ansvarstagande.Genom information, miljöavgifter och rätt utformade skatter kan människoruppmuntras till en livsstil som är bra för miljön. Sopsortering, val avmiljövänliga produkter och ett minskat bilåkande är exempel på sådant somkan uppmuntras genom både information och ekonomiska styrmedel.Personligt och lokalt ansvarstagande är nödvändigt för att kretslopps-samhället skall kunna utvecklas. Det ansvar som inte är personligt finns inte.Personlig initiativkraft är en nödvändighet. Därför måste miljöpolitikenutformas så att den uppmuntrar ansvarstagande i hushållen, på företagen ochi kommunerna. Ett utmärkt exempel på detta är hur vägning av sopor i mångafall fått sopmängden att minska till hälften, som mängden råvarorsom återvinns ökar. Ett led i en politik som uppmuntrar lokal resurshus-hållning kan vara att kommunerna ges möjlighet att införa miljöavgifter påknappa miljöresurser.Det ekonomiska lägetStrukturproblemen i fokusKonjunkturavmattningen 1995/96 blev av allt att dömakortvarig. Därmed kan intresset koncentreras på destrukturella frågorna kring svensk ekonomi.Finansplanen präglas av en betydande förnöjsamhet över den fram-gångsrika ekonomiska politik som regeringen anser sig bedriva. Konjunktu-ren förbättras, inflationen är låg, exporten stark, investeringsökningen storoch saneringen av de offentliga finanserna har gått bättre än prognosticerats.Det "enda" allvarliga problem som återstår är den stora arbetslösheten.Vi tror att denna bild av svensk ekonomisk verklighet starkt avviker frånmedborgarnas uppfattning om sin egen ekonomi. Människor känner inte igensig. Alltför många människors vardag kännetecknas av att allt inte är bra isvensk ekonomi. Många är oroliga - över det egna jobbet, över någon väneller släkting som är arbetslös, att pengarna inte räcker, att pensionen är förliten, att vården inte fungerar eller att skolan inte ger tillräckligakunskaper.Denna oro och osäkerhet speglas också i den information om hushållensförväntningar som SCB redovisar, där de som tror att den svenska ekonomin,den egna ekonomin och framför allt arbetslösheten utvecklas till det sämre ärmånga fler än de som tror motsatsen.Regeringen skriver att utsikterna är goda för att den ekonomiska tillväxtenåter skall ta fart. Detta tycks bygga på en förväxling av konjunkturutvecklingoch långsiktig tillväxt. I de egna prognoserna ligger den underliggandetillväxten i huvudalternativ kring för resten av 1990-talet. Vi haringen allvarlig invändning mot denna prognos, givet den föreslagnaekonomiska politiken, men vi anser inte att den nivån kan betecknas som högtillväxt och än mindre motsvarar vad som krävs för att lösa det allvarligasteproblemet - bristen på nya jobb.Regeringen glädjer sig åt en förbättrad konjunktur. Men grundproblemetför är att vårt land inte ens i högkonjunktur når tillväxttal som görattvi kan lösa obalansen på arbetsmarknaden. I själva verket fortsätter svenskekonomi både att något halka efter jämfört med övrigaOECD-länder. BNP-ökningen i OECD-området under båda dessa år är någotstörre än i . I huvudalternativet fortsätter denna eftersläpning underhela 90-talet. Tillväxten i OECD-området väntas bli2,jämfört med i . Ett par tiondelar kansynas litet, men över summerar de till betydande relativaförsämringar för de svenska hushållen.Regeringens huvudalternativ bygger på en snabb ökning av den privatakonsumtionen och motsvarande minskning av hushållens sparkvot. Så harockså varit fallet i varje tidigare prognos, och man har successivt tvingatskorrigera detta. Vid varje nytt prognostillfälle har tidpunkten för minskathushållssparande skjutits framåt i tiden. Sparkvoten väntas nu minska med 1procentenhet och med ytterligare , sammantaget från till . Dettaär förvisso mer realistiskt än tidigare prognoser där hushållens sparandeantogs sjunka till . Vi tror icke desto mindre att det är riskabeltatt i så hög grad bygga prognosen på minskat sparande och ökad privatkonsumtion. Med den inriktning regeringen ger den ekonomiska politikenoch den därav följande kvarvarande massarbetslösheten bedömer vi atthushållen förblir försiktiga och i högre grad upprätthåller sitt sparande.Utrymmet för privat konsumtionsökning blir därigenom mindre, vilket skulledra ner BNP-ökningen.Regeringen har räknat upp prognosen för löneutvecklingen de närmasteåren. Löneglidningen bedöms nu bli högre än antagandet i vårpropositionen.Sammantaget ligger löneökningarna klart över den s k ochockså klart högre än i våra konkurrentländer. Man konstaterar också attlönerna ökar mer inom den offentliga sektorn än i näringslivet - t ex blevavtalen inom kommunsektorn högre än inom industrin,trots finansiella underskott i kommunerna och god lönsamhet inom industrin.Prognosen innebär att näringslivets lönsamhet försämras och att svenskindustri tappar marknadsandelar på de internationella marknaderna.Reallöneökningarna är större än produktivitetstillväxten. Huvudalternativet idet medelfristiga scenariot bygger på att denna trend bryts och attlöneökningarna dämpas som man förutser en ökad efterfrågan påarbetskraft. I högtillväxtalternativet är detta trendbrott än mer explicit. Omlöneutvecklingen inte skulle dämpas uppstår negativa effekter på sysselsätt-ningen, dvs inte ens regeringens förhållandevis blygsamma prognos förantalet nya jobb kan infrias. Prognosen illustrerar således den stora betydelsesom lönebildningen och löneutvecklingen har för att skapa balans påarbetsmarknaden. Med hänsyn till att den föreslagna ekonomiska politikensaknar förslag som skulle underlätta en sådan ny lönebildning finns enbetydande risk att lönerna fortsätter att öka mer än produktiviteten och attdärför sysselsättningen utvecklas svagare än i basprognosen.Investeringarna har ökat kraftigt . förutserregeringen en dämpning till en blygsam ökning på . Industrinsinvesteringar antas minska . förutses åter enstigande investeringskvot. Sammantaget beräknas investeringskvoten ökafrån till . Exklusivebostadsinvesteringar antas dock investeringskvoten under hela periodenunderstiga nivån för 1980-talet, dvs ligga under 14 procent.Det allvarligaste felet i regeringens prognos gäller sysselsättnings-utvecklingen. Huvudalternativet resulterar i att ännu är dentotala arbetslösheten . Regeringen tycks nu acceptera detta läge.Man har visserligen räknat fram ett högtillväxtalternativ där den totalaarbetslösheten sjunker till , men en ekonomiskpolitik som skulle kunna göra denna utveckling sannolik saknas helt.För innevarande år räknar regeringen med en öppen arbetslöshet på 7,7procent och därtill av arbetskraften i olika arbetsmarknads-politiska åtgärder. Sammantaget bedöms således den totala arbetslöshetenuppgå till . antas den öppna arbetslöshetensjunka till medan andelen personer i olika åtgärder ökar till 5,4procent och den totala arbetslösheten således sjunka marginellt till 12,3procent. Vi befarar ändå att regeringen är för optimistisk i sinarbetsmarknadsprognos. räknar med att den öppnaarbetslösheten blir och knappast någon utomståendeprognos förutser en sådan minskning av den öppna arbetslösheten nästa årsom regeringen gör. Vi ställer oss också frågande inför den prognosticeradeökningen av antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder somenligt regeringen präglas av bättre konjunktur. Erfarenheten visar att det ärmycket svårt att nå en sådan omfattning på de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna, i synnerhet när man förutser en visserligen blygsammen ändå ökning av den reguljära sysselsättningen.En orosfaktor är att en stor del av Socialdemokraternas medlemmar ochriksdagsmän inte tycks tro på den politik finansministern talar för. Hur tydligkommer inriktning mot budgetsanering och låg inflation att vara när valetnärmar sig? För långsiktiga utveckling är det - särskilt om vårtEMU-inträde skulle dröja - oerhört viktigt att statsmakterna visar uthålligheti antiinflationspolitiken. Lättsinniga förslag om efterfrågestimulanser ochandra ofinansierade utgiftsbeslut kan verka lockande, men skulle, om deomsattes i politiska beslut, snabbt hota tilltron till svensk ekonomi och pånytt höja räntenivån.Utvecklingen på penning- ochkapitalmarknadenUtvecklingen på de finansiella marknaderna är starktberoende av tilltron till låginflationspolitik i . Det ärbra att regeringen betonar betydelsen av att hålla låginflation, och vi hoppas att man även fortsättningsvis kan ståemot krav från socialdemokratin närstående grupper som avoch till förespråkar en mindre strikt syn påinflationsbekämpning. Om någon osäkerhet skulle uppstå pådenna punkt skulle det straffa sig mycket snabbt i form avstigande räntor och sjunkande valutakurs. Vi vill för vår deluttala ett starkt stöd för fortsatt låginflationspolitik.Under innevarande år har räntorna sjunkit och kronan stärkts. Riksbankenhar kunnat sänka den s k reporäntan som styr de korta räntorna. De långaräntorna fortsatte emellertid att ligga högt , och det ärförst som även dessa har sjunkit. Med hänsyn till attinflationstakten avtagit har emellertid de reala räntenivåernafortsatt att ligga mycket högt. Realräntan är högre i än i mångajämförbara länder. De långa räntorna ligger ca 1,3procentenheter högre än i och högre än i t exFinland. Detta tyder på viss kvarvarande förtroendebrist för den svenskaekonomiska politiken.För ett år sedan skrev Riksbanksfullmäktige till och begärdeförslag om lagändringar i avsikt att stärka sin förmåga att självständigt drivaen politik som värnar penningvärdet. redovisade detta tillregeringen och förutsatte att regeringen skulle lägga fram sådana lagförslag.Sådana har emellertid ännu inte presenterats. Vi vill påpeka att de önskadeförändringarna inte har något samband med deltagande i tredjefasen av den ekonomiska och monetära unionen EMU, utan enligt våragjorda åtaganden måste genomföras under fas två, som pågår. Enligt vårbedömning skulle beslut om ökad självständighet för , ett lagfästmål att värna penningvärdet och ett förbud att begära eller ta emotinstruktioner annat än via lagstiftning öka förtroendet för att driveroch avser att fortsättningsvis driva en låginflationspolitik. Detta skulleunderlätta en fortsatt nedgång av räntenivåerna, vilket vore till stor fördelfören bra ekonomisk utveckling. bör därför begära sådana lagförslaghos regeringen.Regeringen har intagit en "vänta-och-se"-attityd beträffande Sverigesdeltagande i tredje fasen av EMU. Detta riskerar att försvåra en fortsattnedgång av räntenivåerna. Enligt de flesta bedömare har sannolikheten ökatatt valutaunionen startar planenligt . anser attdet skulle vara till fördel om vi kunde delta i detta samarbete redanfrån början. Vi noterar att även har denna uppfattning. Vi göremellertid bedömningen att med den ekonomiska politik som regeringen förnärvarande bedriver kommer många allvarliga strukturproblem att finnaskvar , vilket försvårar ett svenskt deltagande redan frånbörjan. Det är också ett allvarligt problem att många medborgare har enskeptisk eller rent av negativ inställning till den planerade valutaunionen,liksom för övrigt EU-samarbetet som helhet. Regeringens passivitet harnaturligtvis inte bidragit till att stärka opinionen.Om uppfyller kraven att delta i valutaunionen, men ändå väljer attställa sig utanför - i varje fall tills vidare - kommer detta att tolkas så attvivill ha kvar möjligheten att låta växelkursen sjunka. Detta skapar osäkerhetoch priset vi får betala är högre räntor. Regeringen har uppenbarligen självräknat med detta, eftersom man bygger sin medelfristiga prognos på enfortsatt räntedifferens gentemot på ca 1 procentenhet.Inför den planerade starten av valutaunionen diskuteras nu regler förfinanspolitisk stabilitet för både de länder som är med och de som är utanförliksom vilken form av växelkurssamarbete som bör gälla mellan inne- ochute-länderna. Enligt vår uppfattning borde vara mer aktivt ochpådrivande för att få till stånd en sådan stabilitetspakt.Något om historiebeskrivningenEftersom en korrekt verklighetsbeskrivning är viktig tvingasvi något kommentera de skrivningar i budgetpropositionensom behandlar hur problem vuxit fram.I regeringens mycket politiserade tideräkning börjar försämringen av detekonomiska läget, den ekonomiska politiken i allmänhet liksombudgetpolitiken påfallande ofta . Förbättringarna anses allabörja . Det är lätt att genom studier av tabeller och annanekonomisk statistik se att detta är helt fel.Vi vill peka på tre viktiga komponenter i en korrekt verklighetsbild av denallmänna ekonomiska utvecklingen i Sverige.För det första: var det tredje rikaste landet räknat i BNPper innevånare. hade vi (köpkraftkorrigerat) sjunkit undergenomsnittet. har vi sjunkit ytterligare, till plats 17 i dennavälståndsliga, således klart under genomsnittet för de 25 OECD-länderna.För det andra: ökade en genomsnittlig industri-arbetarårslön från till , eller . Men efterskatt och prisökningar hade ökningen reducerats till fem (5) procent!För det tredje: ökade sysselsättningen i vissa s kspjutspetsbranscher (datorer, elektronik, telekommunikationer, instrument-industri) inom . I var motsvarandeökning noll (0) procent! Om hade utvecklats som skulle vi haft 100 000 fler sådana - välbetalda - jobb. Dettaillustrerar enligt vår uppfattning att den ekonomiska politiken under dennatid misslyckats med att skapa förutsättningar för ökat välstånd och i ställetresulterat i att halkat efter andra länder. Därav följer att mycket avdet som gjordes var fel och således att den ekonomiska politiken framöverbör läggas om i annan riktning.I fråga om budgetsaneringen är regeringens budskap enkelt: denborgerliga regeringen raserade statsfinanserna och den socialdemokratiskaregeringen har sanerat dem. Regeringen utnämner sig själv till världsmästarei budgetsanering. Även denna bild är i flera avseenden fel.För det första bortser regeringens bild från de omfattande obalanser sombyggdes upp i den svenska ekonomin under främst slutet av . Deninflations- och låneuppblåsta konsumtionen gav t ex temporärt höga och ilängden ohållbara momsinkomster. Korrigeringen gavmed nödvändighet ett stort skattebortfall liksom en nedgång i inhemskefterfrågan. Denna sårbarhet var med andra ord en direkt följd av densocialdemokratiska regeringens dåliga politik , vilket ocksådåvarande finansministern hade varnat för.För det andra innebar de regelsystem på inkomst- och utgiftssidan somSocialdemokraterna skapat att den svenska statsbudgeten var extremtkonjunkturkänslig. När konjunkturen försvagades blev effekterna på deoffentliga finanserna avsevärt större i än i andra länder.För det tredje drev Socialdemokraterna under tre års oppositionkonsekvent linjen att besparingar i de offentliga utgifterna var onödiga för attnågra veckor före valet göra helt om och i stort sett acceptera varjegenomförd utgiftsminskning. Man motsatte sig i opposition ca 60 miljarderkronor i besparingar, men byggde i regeringsställning vidare på dessa. Enmycket stor del av budgetsaneringen är med andra ord en följd av denborgerliga regeringens mot Socialdemokraternas motstånd genomfördabesparingar. Det gäller t ex besparingen inom arbetsskadeförsäkringen, därutgifterna utan de regelförändringar som den borgerliga regeringengenomdrev skulle ha ökat dramatiskt till . Ettannat exempel gäller bostadsfinansieringen, där det system som denborgerliga regeringen drev igenom nu ger besparingar på mångmiljardbeloppvarje år. Sammantaget rör sig detta om mer än , som densocialdemokratiska regeringen räknar sig tillgodo, trots att man röstade emotbeslutet. Ett tredje exempel gäller statsbidragen till kommuner och landsting.Den borgerliga regeringen beslutade hålla dessa nominellt oförändrade,vilket Socialdemokraterna motsatte sig och så sent som under valrörelsen1994 utmålade som "indragningen på ". Därefter harregeringen helt sonika fullföljt denna linje och statsbidragen är fortfarandenominellt oförändrade.Slutligen bör nämnas att kriget i det under denborgerliga regeringstiden medförde en extremt stor flyktingström till ,vilket skapade stora och oförutsebara utgiftsökningar både för staten ochkommunerna.Sammantaget visar även denna korta genomgång att regeringens budget-sanering i hög grad vilar på den borgerliga regeringens grund. Den väsent-ligaste förändringen därefter är att Socialdemokraterna driver budget-saneringen vidare genom mycket omfattande skattehöjningar.Även i fråga om sysselsättningen försöker Socialdemokraterna påstå attden utvecklades positivt fram till regeringsskiftet , därefterrasade och sedan vände uppåt vid regeringsskiftet . Även dennabild är fel. Sysselsättningen vände nedåt , dvs före regerings-skiftet. Den började öka i alltfler sektorer med början . Undervalrörelsen tillkom ungefär tusen nya jobb per vecka.Ökningen fortsatte , men därefter har den socialdemokratiskapolitiken slagit igenom och minskar sysselsättningen. Mer äntusen jobb faller bort . Fler människor än vid regeringsskiftethösten är utan jobb och utan möjlighet att försörja sig på egetarbete.Folkpartiets budgetförslagNathalie-planenDen borgerliga regeringen presenterade den s k Nathalie-planen för saneringen av de offentliga finanserna. Förslagetmötte stor kritik från den dåvarande oppositionen, både förinnehållet och för att det inte var skarpa förslag utan enlångsiktig plan. Vi konstaterar nu att Socialdemokraterna iregeringsställning angripit budgetsaneringen på liknande sätt,med en flerårsplan, byggd i huvudsak på de besparingar somingick i Nathalie-planen.Den stora skillnaden är de enorma skattehöjningar som ingår i Social-demokraternas plan. Dessa ger kortsiktigt en positiv effekt på budgeten, menpå har de en mycket skadlig inverkan på företagsklimatet ochekonomins utvecklingskraft. Detta framgår också av regeringens egnaprognoser, där både arbetslösheten och utgifterna för arbetslöshetsersättningoch arbetsmarknadspolitiska åtgärder ligger kvar på hög nivå hela 90-talet.Därmed trängs andra viktiga välfärdsutgifter bort. Medborgarnas välståndreduceras, både därför att många förblir utan jobb och därför att fortsattabesparingar framtvingas inom väsentliga välfärdsområden, som vård, omsorgoch utbildning.Folkpartiets budgetförslag utgår från att den viktigaste uppgiften för denekonomiska politiken är att skapa förutsättningar för fler jobb. Detta skallske med fortsatt låg inflation och med fortsatt budgetsanering.Den nya budgetprocessenDet är bra att regeringen fullföljer den nya budgetprocesssom initierades av den borgerliga regeringen. Ioppositionsställning var Socialdemokraterna tvehågsna tilldessa reformer, medan de nu i regeringsställning tillskriverden nya budgetprocessen betydande vikt i saneringen av deoffentliga finanserna.Den nya budgetprocessen gör det naturligtvis inte omöjligt för regeringenatt upprätthålla en totalt sett för hög omfattning på de offentliga utgifterna,men den gör det svårare med oförutsedda överskridanden. Det är bra att des k förslagsanslagen avskaffas och det är bra att regeringen avser återkommatill med uppföljningar av anslagsutvecklingen.Budgetprocessen bygger i hög grad på att de underliggande prognoserna ärtillförlitliga. Det största frågetecknet i dessa gäller utvecklingen på arbets-marknaden, där vi befarar att regeringen har varit för optimistisk i fråga omden öppna arbetslösheten. En felbedömning på detta område innebär att mankan befara överskridanden på anslaget för ersättning till de arbetslösa.Vi anser också att det vore värdefullt med en tydligare redovisning avbudgetens konjunkturkänslighet. Det är oomtvistat att den offentligainkomst- och utgiftsutvecklingen är mycket känslig för variationer i konjunk-turläge. Känsligheten kan ha minskat på utgiftssidan som följd av genom-förda förändringar i socialförsäkringssystem m m, men känsligheten påinkomstsidan torde ha ökat genom de skattehöjningar som drivitsigenom. Vi anser att regeringen bör återkomma till med enredovisning av de offentliga finansernas konjunkturkänslighet i nästa årsvårproposition, inte minst med hänsyn till att regeringens medelfristigascenario saknar någon konjunkturavmattning.Inriktningen av budgetpolitikenDe principiella utgångspunkterna för den budgetpolitik viförordat har varit följande principer: Underskottet i de offentliga finanserna skall understiga avBNP och de offentliga finanserna skall vara i balans senast år1998. Skuldkvoten skall stabiliseras . Skatterna för företagande och tillväxt skall sänkas.