mot · GK02So616 · 1996-10-07 00:00:00 — Det är en självklarhet att det politiska intresset i dagensSverige fokuseras på arbetslöshet och nedskärningar ivälfärdssystemen. Vi politiker har all anledning attkoncentrera våra ansträngningar för att tränga tillbaka deoerhörda folkhälsoproblem som arbetslösheten medför. Detär också vår oavvisliga uppgift att tillse så att intebidragsnivåerna försätter medmänniskor i social ochekonomisk misär. Debatten exempelvis angåendearbetslöshetsersättningen har följaktligen varit omfattande.Det finns emellertid grupper i vårt svenska samhälle som man faktiskt kanhävda glömts bort, grupper som ytterligt sällan omnämns, grupper somhamnat på samhällets absolut mest mörka skuggsida. Jag avser självfallet deindivider och familjer som och då får bära epitetet "utslagna".Begrepp som solidaritet och, faktiskt, demokrati fordrar att vi alla taransvar också för våra medmänniskor som fastnat i alkoholträsket. Det finnsall anledning att göra allt som står i vår makt för att ta itu med narkotika-problematiken. Det är emellertid alldeles entydigt att alkoholkonsumtionenutgör ett vida större problem och åstadkommer mycket större tragedi. Attblandmissbruk är vanligt förekommande är oss alla också bekant.Många ideella organisationer är inriktade på att rehabilitera miss-brukare. Det är enkelt att konstatera att stat, landsting och kommuner är iutomordentligt stort behov av alla ideella insatser på detta område. Man haranledning att fråga sig om inte detta frivilliga arbete är en förutsättning förattalkoholistvården inte helt ska kapsejsa.Frivilligorganisationerna gör ovärderliga arbetsinsatser. Familjer ochindivider som fastnat i djupaste förnedring återfår självrespekt och värdighet.Kriminalitet, prostitution, skadegörelse etc. minskar. Utgifter för omhänder-tagande, polisverksamhet, rättsväsende etc. kan hållas nere. Man torde kunnakräva att samhället knappast kan göra vare sig en större humanitär ellerekonomisk vinst än att rädda en människa från ett liv i droger.Det är min bestämda uppfattning att ideella verksamheter som är inriktadepå att hjälpa människor ur drogberoendet inte tillräckligt värdesätts avsamhället.Under flera år har jag haft tillfälle att nära följa LP-Stiftelsens beundrans-värda samhällsinsatser. LP-Stiftelsen arbetar på ett 50-tal platser över helalandet. Verksamheten har ca 550 vårdplatser, möbelindustri i samarbete medSamhall, öppethusaktiviteter m.m.LP-Stiftelsen har varit banbrytande i långa stycken, inte minst när detgäller familjevård. Inte enbart missbrukaren utan självfallet hela familjen är ibehov av vård och omsorg, läkande omtanke. Detta är LP-Stiftelsens filosofi.- När pappa super blir hela familjen sjuk. Knappast några med den ringasteinsikt om drogmissbrukets effekter protesterar mot ett sådant påstående.Socialstyrelsen slog larm om just barnens utsattasituation i missbrukarfamiljer, 150.000-200.000 barn är i behov av direkthjälp och stöd på grund av föräldrarnas drogmissbruk. Knappast någon skullevara beredd att förfäkta åsikten att dessa skrämmande siffror blivit lägresedan larmade.Låt mig återge ett par, tre faktiska fall, redovisa hur enskilda individer ochfamiljer blivit räddade till ett människovärdigt liv. Utslagna, uträknademänniskor har inte enbart kommit ur alkohol/narkotika/tablett-missbruk utanockså mäktat ta på sig ansvarsfulla arbetsuppgifter och fungera på viktigapositioner.På LP-Stiftelsen möter man exempelvis en kuratorsekreterare, ca 35år, med knarkmissbruk och prostitution bakom sig. För 10 år sedankom hon till LP-Stiftelsen. är hon en utåtriktad trygg och trevligtvåbarnsmamma.För 12 år sedan kom en 40-årig kvinna till LP-Stiftelsens familjehemi Venngarn. Hon kom ur den djupaste misär, alkoholist, narkoman,prostituerad. Hon har utbildat sig till socionom och arbetar som kuratorvid två av Stiftelsens behandlingshem.Det vore ytterligt enkelt att fylla sida upp och sida ner med exempel på hurfleråriga fängelsekunder, dömda för grov kriminalitet, för våldsdåd ochgrövsta missbruk rehabiliterats, skaffat sig rejäla arbeten och gjortoersättligainsatser i socialnämnder, KF-församlingar och förstås engagerat sig för atthjälpa medmänniskor ur miserabla förhållanden.Våren 1994 utfördes en seriös undersökning av samtliga familjer somvistats på Venngarn, där LP-Stiftelsens familjevård startades . Iundersökningen ingår 334 personer, 189 vuxna och 145 minderåriga barn.Undersökningsresultaten från familjevårdsanläggningen Venngarn är positivtuppseendeväckande. Av de som genomgått behandlingen är 72 procenthelt drogfria. Vid undersökningen önskade inte alla tillfrågade medverka ochen del var omöjliga att nå. Även om man skulle anta att alla dessa som intesvarat lever kvar i sitt missbruk, kan konstateras, att är heltdrogfria. Därtill bör förstås fogas att många som inte är helt drogfria likvälidag, efter behandlingen, lever under mer ordnade förhållanden.LP-Stiftelsen säger aldrig nej till en vårdsökande, även om kommunen sommissbrukaren tillhör vägrar betala vårdavgiften, /dygn, vilket är enjämförelsevis låg avgift. Detta faktum att kommunerna inte tar, enligt minmening, sitt ansvar, innebär självfallet att LP-Stiftelsen får en merkostnad.Under 1996 beräknas denna merkostnad belöpa sig på 9,5 miljoner för 1996.Förhållandet har varit likadant . Man kan således med fullt foghävda att LP-Stiftelsen tar och bär samhällets ansvar och kostnader, någotsom givetvis kan äventyra Stiftelsens möjligheter att arbeta effektivt.Stiftelsen vidtar givetvis även egna åtgärder i avsikt att rationalisera ocheffektivisera verksamheten. Ett mycket ambitiöst åtgärdsprogram genomförsf.n. Det kan inte vara rimligt att profitera på en ideell verksamhet. Jag kanomöjligt föreställa mig att parlamentariker kan känna sig till fredsmed att vårt lands mest utsatta individer och familjer inte får den hjälp somstår till buds för att rehabiliteras.Det torde exempelvis relativt enkelt kunna arrangeras så att socialutskottetsledamöter kan göra besök på LP-Stiftelsens Venngarn. Det är min fastaövertygelse att insikter i Stiftelsens verksamhet skulle visa att det är direktekonomiskt kontraproduktivt och humanitärt oförsvarligt att inte viastatsbudgeten garantera LP-Stiftelsen ekonomisk trygghet och fortsattamöjligheter att bedriva en nödvändig verksamhet. Det bör i sammanhangetpåpekas att LP-Stiftelsens avläggare i , som startade , av norskastaten erhåller 20 miljoner i årligt direkt statligt stöd. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att under utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och socialomsorg anslaget C 1. Bidrag till ungdomsvård och missbrukarvård samtalkohol- och drogförebyggande arbete anvisar utöverregeringens förslag eller , för att ge utrymme för ett stöd tillLP-Stiftelsen.