mot · GJ02U33 · 1996-03-27 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:140 Havsrättskonventionen och tillämpningsavtalet Begränsning avtillämpningen av svensk lagvid vissa brott begångna påutländska fartygRegeringen har föreslagit att en särskild lag införs medbestämmelser som begränsar svensk lags tillämplighet i frågaom vissa miljöbrott när dessa begås på utländska fartygutanför svenskt inre vatten. Bakgrunden till regeringensförslag är artikel 230 i havsrättskonventionen. Artikelninnehåller nämligen bestämmelser som begränsar en stats rättatt döma till strängare straff än ekonomiska påföljder förförorening av den miljön som skett från utländsktfartyg inom den statens territorialhav eller utanför detta.Innebörden av föreslaget blir att det inte går attmed fängelse bestraffa t.ex. oljeutsläpp från främmandefartyg på svenskt territorialvatten, om utsläppet inte äruppsåtligt utan beror på grov oaktsamhet och det även omutsläppet förorsakat allvarliga skador på den miljön.Således skall endast bötesstraff kunna ådömas förexempelvis brott mot vattenföroreningslagen, som begåtts avfrämmande fartyg bortom svenskt inre vatten.Ett bötesstraff innebär inte någon särskilt kännbar reaktion på en gärningsom kan ha förödande konsekvenser. Den typ av böter det kan bli fråga om,nämligen dagsböter, begränsar i princip storleken av penningstraffet enligtvad som följer av 25 kap. 2 § till högst 150 dagsböter à 1 000kronor. Detta bötesstraff är lägre än vad som kan följa i vissa andra länder.Följden blir att en svensk medborgare kan straffas med högre bötesstraff förbrott i ett annat lands territorialvatten än vad en medborgare i det landetriskerar för motsvarande gärning i det svenska territorialvattnet. Regeringensförslag innebär även att likartade gärningar straffas olika beroende på om detär en svensk eller utlänning som har begått den åtalade gärningen.Vi vill i detta sammanhang speciellt rikta regeringens uppmärksamhet påden skrivning som förekommer på sidan 163 sista stycket i propositionen:"Som påpekats av Riksåklagaren kan nämligen ett fall av förorening frånfartyg utanför svensk kust normalt inte anses utgöra ett brott som är riktatmot i den mening som avses i bestämmelsen. Härav följer således atti de allra flesta fall av förorening från ett utländskt fartyg i Sverigesekonomiska zon kommer bestämmelserna i 2 kap. ge vid handenatt saknar domsrätt över brottet." Denna hållning är minst sagtmotsägelsefull och då bl.a. med hänvisning till vad som sagts i tidigarelagstiftningsärenden. När härom året införde en ekonomisk zon varett av de bärande motiven att värna om den miljön. Beslutet ansågs gebättre möjligheter att ingripa mot olika former av förorening i vårt närområde.Tillämpningsområdet för viss miljölagstiftning (bl.a. om vattenföroreningfrån fartyg) som tidigare bara gällt inom sjöterritoriet sträcktes därför ut izonen.I proposition 1992/93:54 s. 43 om en ekonomisk zon sägs bl.a. följande:Även om havsområdet utanför territorialhavet inte hör till statsterritorietbehandlas brott som begås inom fiskezonen och kontinentalsockelområdetsom brott som begåtts i . När det gäller fisket framgår detta av deallmänna domstolarnas praxis i fråga om brott mot fiskelagen och föreskriftersom utfärdats med stöd av lagen.Enligt kontinentalsockellagen gäller att svensk domstol är behörig att dömaför brott om olovlig utforskning eller utvinning av kontinentalsockeln. Dennabestämmelse stödjer sig konvention om kontinentalsockeln.De bestämmelser om kuststatens rätt till jurisdiktion som följer av artikel56 i havsrättskonventionen innebär att en motsvarande straffrättslig lagstift-ning som den som gäller för kontinentalsockeln kan införas för brott motlagen om en svensk ekonomisk zon.Vi ifrågasätter den bedömning regeringen gjort ipropositionen och förordar i stället att uttalar attförorening från fartyg utanför svensk kust inklusive denekonomiska zonen skall anses utgöra ett brott som är riktatmot Sverige.Regeringen hänvisar i propositionen såvitt avser förorening i form av ut-släpp av olja till den särskilda vattenföroreningsavgift som kan tas ut av far-tygets redare eller i vissa fall av annan person enligt bestämmelserna i 8 kap.lagen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Regeringen framhåller atten sådan avgift är en betydligt effektivare och ingripandesanktion än böter. Tyvärr verkar det som regeringen saknar kunskap ominstrumentets betydelse. För det första så är bestämmelserna om vatten-föroreningsavgift en rent administrativ åtgärd. Det stämmer visserligen attrederier och andra ansvariga har visat stor vilja att betala ifrågavarandeavgift. Detta beror dock på att avgiften varit så låg att rederierna inte harbryttsig om att ställa till med besvär. Men när avgiften har höjts tillminst ett basbelopp har det visat sig, enligt uppgift från bl.a.Kustbevakningen i , att rederierna inte är lika betalningsvilliga.Kustbevakningens beslut om vattenföroreningsavgift överklagas nu i störreutsträckning vilket innebär att rederierna slipper att betala något allseftersombevisen inte räcker till i den rättsliga prövningen. Dessutom har flertalet avrederierna försäkrat sig mot denna typ av avgifter. Den ekonomiskasanktionen drabbar således inte rederiet.Brott som innebär skador eller störningar i miljön är objektivt sett avmycket allvarlig art. När det gäller den subjektiva sidan kanske det finns endel som talar för att det är ett uppsåtligt handlande eller en uppsåtligunderlåtenhet som ligger bakom det inträffade. Erfarenheten säger att det ärmycket svårt, när det gäller brott mot miljön, att på den subjektiva sidankunna styrka annat än oaktsamhet. Som exempel kan nämnas att under år1993 var antalet bekräftade oljeutsläpp i svenska farvatten 281, och år 1994steg antalet till 415. anmälde 43 oljeutsläpp . Avdessa gick 28 vidare till åklagare och ett fall ledde till åtal och fällandedom.Resten lades ned i brist på bevis.En av anledningarna till att ytterst få fall av t.ex. brott mot vatten-föroreningslagen leder till åtal och fällande dom är åklagarnas bristandekompetens vad gäller denna typ av brottslighet. finns varkenresurser eller tid att ägna åt dessa brott. Vi anser därför att regeringenskyndsamt skall se över bristerna i rättstillämpningen och speciellt då vadgäller åklagarrollen i denna typ av brottslighet. Regeringen bör härvid kommamed förslag till åtgärder som t.ex. leder till en ökad kompetens förmiljöbrottslighet hos åklagarna. Vidare bör det framgå att miljöbrotten skallprioriteras i större utsträckning än vad som förekommer i dag.Regeringens förslag innebär en ytterst allvarlig begränsning i påföljds-hänseende. Ett bötesbelopp har i dessa sammanhang ringa om ens någonpreventiv verkan. Vattenföroreningsavgiften har inte heller någon verkan ochspeciellt inte när försäkringsbolagen går in och täcker avgiften. Regeringenmåste inse att många av dem som berörs av reglerna struntar i dem. Alltförofta tar de ansvariga för sjöfarten ingen hänsyn till havet, regeringar saknarvilja eller möjligheter att kontrollera och följa upp utsläppen juridiskt. Detfinns tyvärr fortfarande många som vistas på havet som betraktar havet somen soptunna som aldrig kan fyllas.Man kan till och med ställa frågan om det är meningsfullt att upprätta inter-nationella avtal kring t.ex. olja och avfall när det saknas möjligheter attkontrollera efterlevnaden. En underskrift på ett avtal kan missbrukas ochanvändas som ett politiskt vapen. Med det i händerna kan regeringarna hävdaatt de gör något för miljön och det internationella samarbetet utan att detbehöver kosta ett öre.Vi anser därför att regeringen bör ser över möjligheterna att markant skärpade ekonomiska påföljderna för brott mot lagen om åtgärder mot vatten-förorening från fartyg eller mot lagen om förbud mot dumpning av avfall ivatten. Regeringen bör även framföra ändringsförslag till konventionenbeträffande artikel 230 så att möjlighet ges för stat att utdöma annat straff änekonomisk påföljd även vid brott mot nationella lagar som förorsakats avoaktsamhet eller bristande tillsyn. bör också fortsättningsvis i olikainternationella fora arbeta för en strängare syn på förorening av den marinamiljön. Det är vidare viktigt att vid ett tillträde till FN:shavsrättskonventionsamtidigt markera att en eventuell "nedväxling" i påföljdssystemet inteinnebär att de straffbelagda förfarandena i sig anses mindre straffvärda.Åtgärder för att uppfyllakonventionens bestämmelserpå fiskeområdetRegeringen har föreslagit att det i fiskelagen (1993:787)införs en särskild påföljdsbestämmelse som innebär att brottmot fiskebestämmelserna som begås i den ekonomiska zonenendast kan straffas med böter.Ett tillträde till havsrättskonventionen inskränker möjligheten att döma tillannan påföljd än böter vid överträdelser av fiskebestämmelser i den ekono-miska zonen. På motsvarande sätt som anförts ovan motsätter vi oss förslagetatt begränsa användningen av fängelsestraff vid brott mot fiskelagstiftningen.Ett tydligt påföljdssystem och en väl fungerande fisketillsyn är viktigakomponenter i den fiskevård som syftar till ett uthålligt fiske. Enbart enanslutning till havsrättskonventionen bör rimligen inte påverka den svenskasynen på straffvärde av olika former av fiskebrott. Vi förordar därför i förstahand att regeringen verkar för en ändring av artikel 73 på så sätt att det skallvara möjligt att utdöma fängelse för brott mot fiskelagen. Slutligen föreslår viatt regeringen uttalar sig för en allmän skärpning av praxis i fråga omförverkande av fångst, redskap och fartyg. Dessa möjligheter utvidgades 1994och torde inte vara oförenliga med vare sig eller deregler som gäller inom EU. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om svårigheterna att åtala och döma personer sombegått brott mot t.ex. vattenföroreningslagen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att regeringen bör se över möjligheterna attmarkant skärpa de ekonomiska påföljderna för brott mot bl.a. lagen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att bör framföra ändringsförslag tillhavsrättskonventionen beträffande artikel 230 så att möjlighet ges förstat att utdöma annat straff än ekonomisk påföljd även vid brott motnationella lagar som förorsakats av oaktsamhet eller bristande tillsyn,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att även skall verka i olikainternationella fora för en strängare syn på förorening av den marinamiljön,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om att bör verka för en förändring i artikel73 havsrättskonventionen på så sätt att det skall vara möjligt attutdöma fängelsebrott mot fiskelagen.