mot · GK02Ju921 · 1996-10-07 00:00:00 — Våldet breder ut sig. Våldet kryper ner i åldrarna. Våldet blirallt brutalare. Våldsrapporterna avlöser varandra imassmedierna. Människor som arbetar inom sjukvård,handel, bank, socialtjänst skola, polis och buss- och tågtrafikär, enligt undersökningar, särskilt utsatta för våld.Att sexåringar sparkar sönder varandra, att allt fler unga tonåringar sergrovt våld som en naturlig del av umgänget med andra, att de aggressivabarnen blir allt fler och ett allt större problem, att mer än ettusenbarn anmäldes för misshandel eller att av högstadietspojkar i en svensk mellanstor stad bär vapen, borde vara entydigasignaler till en bred och seriös diskussion om våldsproblematiken.En sådan diskussion bör syfta till en bred och gemensam nationell samlingmot våldet och våldsutbudet.Svaret på varför denna våldsutveckling ägt rum är inte entydigt.Arbetslöshet, segregation, för lite tid åt barnen, bristande vuxenansvar, ökatutbud av alkohol och narkotika allt längre ned i åldrarna, bristen på fastanormer och etisk fostran, ökat vapeninnehav, är säkert bara några avanledningarna.Den påverkan de senaste årens växande våldsutbud via TV, video, dataspelm.m. haft och har på små barn, är ytterligare en anledning till våldetsexpansion. En stor del av barns skräck, hårda kroppsspråk, aggressioner ochvåldshandlingar har med stor säkerhet sitt upphov i den mängd av våldsserieroch våldsutbud som massmedierna svarar för.Underhållningsvåldet trappas upp. Allt fler barn infiltreras av det, tar dettill sig och ges en falsk uppfattning om våldets konsekvenser. Fantasi ochverklighet flyter ihop. Gränser suddas ut och våldet fortsätter att växa ochspridas.Denna utveckling måste stoppas, på kort och på lång sikt. Gränser måstesättas, attityder måste förändras. Detta förutsätter ett brett engagemang hossåväl myndigheter och organisationer som hos den enskilde.Jag är medveten om att vi i ett öppet demokratiskt samhälle med allt störreprogramutbud inte löser frågan om det ökade underhållningsvåldet enbartmed krav på censur och förhandsgranskning. Det är en fråga om attityder ochvärderingar. Som vuxna och som nation borde vi dock hjälpa föräldrarna ochskydda barnen genom att slå fast två utgångspunkter: 1. Vi accepterar intenuvarande acceleration och spridning av våldet. Via en mängd olikaåtgärder startar vi nu en nationell "handlingsplan" mot våld i allmänhet ochmot det s.k. underhållningsvåldet i synnerhet. Regeringen bör ha ansvar fördetta.Hos en bred allmänhet finns stor respons för att engagera sig i ettsådant arbete. De nätverk och olika grupperingar som påolika sätt engagerat sig i arbetet mot våldet är ett bevis på detta. Godaerfarenheter kan hämtas från dessa grupper. Men engagemanget får interiskera att bli enbart temporärt. Ett brett, kontinuerligt och medvetet arbeteför att stoppa våldets spridning måste finnas.Regeringen bör därför tillsätta en särskild grupp med bred representationför att i samverkan diskutera det spektrum av åtgärder som på kort och långsikt behöver vidtagas för att på bred front bekämpa de tilltagandevåldstendenserna i samhället.För att få en bred samling och en vid och lokal spridning, bör i föreslagengrupp ingå representanter för regeringen, de politiska partierna, de fackligaorganisationerna, föräldraföreningar, elevförbund, ungdomsföreningar m.fl.Gruppens ledamöter bör ta ansvar för att åtgärdsförslag och diskussioner försvidare och utvecklas på ett lokalt plan.På så sätt bör arbetet inriktas på att bli ett rådslag med hela svenska folketmot våldet.Kampen mot våldet är allas fråga. Ingen nation har råd att misslyckas idetta arbete. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om nationell samling/rådslag mot våldet,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om tillsättande av en särskild "våldskommission".