ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GK02Jo792 · 1996-10-07 00:00:00 — En kollektiv miljöskadeförsäkring infördes den 1 juli 1989.Försäkringen regleras i miljöskyddslagen (1969:387) ochförordning (1989:365) om miljöskadeförsäkring.Försäkringen är obligatorisk och omfattar, med vissa undantag enligtförordningen, all miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd eller anmälanenligt miljöskyddslagen. Genom försäkringen ska det gå att få ersättning omman har rätt till skadestånd enligt miljöskyddslagen men inte kan få utersättningen på annat sätt. Det kan t.ex. bero på att det inte går att avgöravem som bär ansvaret för skadan.Miljöskadeförsäkringen sköts av ett konsortium - Miljöskadekonsortiet -som har bildats av fem försäkringsbolag: , ,, och Trygg-Hansa.En person som skadas på grund av brott mot miljöskyddslagen kan fåersättning med , och skador på egendom kanersättas med per skadetillfälle. Konsortietsåtagande är begränsat till för sak- och person-skada tillsammans.Försäkringsavgiften varierar efter antalet anställda och verksamhetensmiljöfarlighet. Den högsta avgiften är och gäller förföretag med mer än 500 anställda och där verksamheten kräver att regeringenger lokaliseringstillstånd, t.ex. större massaindustrier och raffinaderier. Detlägsta beloppet på gäller bl.a. för mindre värmeverk ochstora bensinstationer. De årliga bidragen från de bidragspliktiga, ca 7 000företag med ca 10 000 arbetstillfällen, uppgår till sammanlagt drygt 20miljoner kronor.MiljöskadenämndMiljöskadekonsortiets skadeavdelning prövarersättningsfrågan. Om den sökande inte är nöjd medskadeavdelningens beslut kan, på begäran av den sökande,miljöskadenämnden lämna ett utlåtande i ärendet. Eneventuell tvist mellan försäkringsgivaren och denskadelidande avgörs av skiljemän enligt lagen om skiljemän(1929:145). Ordföranden i skiljenämnden utses avregeringen.Tillgångar och oregleradeskadorVid /96 fanns det ca sompremiereserv (exkl. driftskostnader m.m.). Fram tillsommaren 1996 hade drygt 40 anspråk framställts påersättning ur miljöskadeförsäkringen. Någon ersättning förmiljöskada har emellertid inte betalats ut. Dettamåste anses vara synnerligen anmärkningsvärt, inte minstmot bakgrund av att flera anmälningar rör sig om ytterstallvarliga skador i form av miljöfarliga utsläpp från tungindustri. Enskilda personer, bl.a. fiskare har drabbats avmiljöskador med stora ekonomiska förluster som följd utanatt de kunnat erhålla ersättning genommiljöskadeförsäkringen.Frågan om en miljöskadefond (som föreslogs i SOU 1987:15) eller enförsäkring är bästa metoden att skapa ett stabilt och rättvist ersättningssystemvid miljöskador har länge varit omtvistad. erfarenhet av miljöskade-försäkringen har visat sig vara helt verkningslös varför en skyndsam ut-värdering i högsta grad är påkallad. Nuvarande konstruktion innebärande attförsäkringen upphandlas för i princip obegränsad tid och helt utankonkurrens måste också starkt ifrågasättas. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om nyttförsäkringsskadesystem för miljöskador.
mot · GK02Jo797 · 1996-10-07 00:00:00 — att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att påskynda arbetet med att bevara de objekt som upptas iMyrskyddsplan för och att tillräckliga medel för detta avsätts,9. att hos regeringen begär förslag till sådana ändringar inaturvårdslagen och torvlagen att prövningen av energitorvärenden ocksåsker enligt naturvårdslagen,10. att hos regeringen begär förslag till utvidgning avnaturresurslagens skydd för vattenområden och älvsträckor som ärundantagna från vattenkraftsutbyggnad i enlighet med vad som anförts imotionen,111. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att utreda om de skyddsinstitut som finns i naturvårdslagen ärtillräckliga med hänsyn till de reservatens speciella karaktär,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om handel med hotade arter,13. att beslutar om ändring i 16 § naturvårdslagen i enlighet medvad som anförts i motionen,14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om innehåll i kommande miljöbokslut vad avser redovisning av mål,åtgärder och biologisk mångfald,15. att hos regeringen begär komplettering av bidragtill Natura 2000 med ytterligare områden för att fullt ut följa direktiven vadavser skydd av hotade arter och biotoper.
mot · GK02Jo901 · 1996-10-07 00:00:00 — Skarven - hotad fågelart eller ett miljöproblem Enligt EU:s fågeldirektiv är skarven (Phalacrocorax carbosinensis) en utrotningshotad art och kan därmed inte bliföremål för allmän jakt. Det torde för alltfler stå klart attdenna status är gällande och att arten därför kanavföras från denna röda lista.Enligt tillgängliga uppgifter har antalet häckande skarvpar tiodubblats densenaste tioårsperioden och nya kolonier rapporteras fortlöpande såväl runtvåra kuster som också i våra insjöar.Denna accelererande ökning av skarvbestånden utgör betydande problemsåväl för miljön som för fiske och fiskevård. På de platser där fåglarna bildarkolonier förändras landskapet drastiskt. Träden dör och på vissa öar, kobbaroch skär är det omöjligt att gå iland på grund av fåglarnas spillning. Föryrkesfisket innebär den ökande skarvförekomsten en betydande konkurrensom tillgången på fisk. Speciellt är fåglarnas fångst av ål ett icke obetydligtekonomiskt avbräck för näringen.Numera har även gjort framställningar om attskarvens status skall förändras så att den kan omfattas av allmän jakttid. Detär emellertid uppenbart att det i så fall krävs någon form av aktion frånsvensk sida för att få till stånd en sådan ändring.Alla viltbestånd måste vårdas - och om så är lämpligt beskattas - i syfte atttillförsäkra en uthållig stam. Detta måste också gälla en art som skarven.Jag föreslår att inom samarbetet i EU verkar för attskarven avförs från listan av hotade arter ("annex 1") i EU:s fågeldirektiv såatt den kan bli föremål för jakt under allmän jakttid. Det blir däreftersvenskamyndigheters ansvar att bedöma behovet av avskjutning som skall balanserasur bevarandeintresse för arten och utifrån de störningar som kan uppstå vid enokontrollerad utbredning. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att skarven bör avföras från listan om utrotningshotade arter.
mot · GK02Jo902 · 1996-10-07 00:00:00 — Behovet av en rovdjurspolitik i har rapporterna om möten med vårastora rovdjur duggat tätt. Vi har nästan kunnat tadel av olika kontakter mellan människor och våra storarovdjur.Den svenska björnstammen är t ex världens snabbast växande. Tillsam-mans med en kraftigt växande lodjursstam och en ökande vargstam så har viidag den starkaste rovdjursstammen på över 100 år.Ökningen har setts som positiv och har fått allmän acceptans, menförhållandet håller nu på att ändras.Björnen och lon har lämnat det stadium då de kan anses utrotningshotade.Det är därför nödvändigt att börja förvalta dessa viltarter från en nyutgångspunkt.Detta innebär att man nu måste ta hänsyn till vilken påverkan fler rovdjurkommer att få på t ex jordbruket och tamdjursskötseln, friluftsliv, männi-skors rekreationsbehov, hundars liv, jakten och rennäringen.Behovet av en samland rovdjurspolicy framstår klart.När det gäller ersättningsfrågorna vid rovdjursskador så finns tvåsystem. Ett för rennäringen där statsmedel tillförs och ett system för övrigaskadelidande. När det gäller s k övriga skadelidande har fastlagts att bidragtill förebyggande av eller ersättning till inträffade skador inte lämnas om detgår att försäkra mot skadan. Enligt vår uppfattning är det för det första etträttvisekrav att all egendom (hundar, tamboskap osv) som utsätts för skadaav våra rovdjur ersätts av allmänna medel och för det andra ett måste för attupprätthålla den allmänna acceptans som finns för att behålla våra storarovdjur i landet.Även i denna fråga framgår behovet av en samlad rovdjurspolicy klart. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av en samlad rovdjurspolicy ochersättningsbestämmelser vid rovdjursskador.
mot · GK02Jo903 · 1996-10-07 00:00:00 — , varg, lo och järv, våra fyra stora rovdjur, har i olikatider levt på gränsen till utrotning eller åtminstone betraktatssom starkt hotade arter i Sverige.Så länge människan i huvudsak levt på jordbruk ochboskapsskötsel, liksom av rennäring, har rovdjuren betraktatssom dödsfiender. Något egenvärde för den biologiskamångfalden har knappast varit aktuellt.I vårt urbaniserade samhälle kan majoriteten inta en generös hållning tillrovdjuren. Vi tycker vi har råd, att låta rovdjuren fylla sitt ekologiskautrymme - vi ger den biologiska mångfalden ett egenvärde.Samtidigt bor det människor som bedriver boskapsskötsel och jakt utanförtätorterna, människor som i stort sett har samma relationer och sammaförhållningssätt till rovdjuren som i det gamla bondesamhället. Avståndetväxer nu mellan dem som upplever de negativa sidorna av rovdjurs-stammarnas tillväxt, och dem som lägger störst vikt vid det positiva iutvecklingen.Ersättningar förrovdjursskadorNumera finns bara en samhällsgrupp som åtnjuter ekonomiskkompensation för skador orsakade av rovdjur: samerna.Samerna kan nu få ersättning för att de hyser rovdjur inomsina renskötselområden, oavsett skadeverkningar. I åretsbudgetförslag föreslås att en del av kostnaderna för dettafinansieras inom ramen för EU:s miljöstöd. Jag tillstyrkerdetta förslag.Alla andra samhällsgrupper måste antingen försäkra sig mot skador ellerförsöka leva med de skador som rovdjuren kan orsaka. Det är inte rimligt attutsatta människor i glesbygden ensamma skall bära kostnaderna för att helasvenska folket vill ha livskraftiga stammar av våra stora rovdjur. Jag anser attde regler och principer för skador förorsakade av rovdjur utanförrenskötselområdena som fanns bör återinföras. Finansieringenbör härvidlag kunna ske efter samma princip som ovan.RovdjursstrategiIdag är rovdjuren fredade, med undantag för björnen. Efteratt ha varit fredlös är vargen nu fridlyst utanundantag. Även lodjuret är helt fridlyst.Framför allt antalet lodjur har ökat markant de senaste åren.Stora delar av befolkningen i södra landsbygderupplever numera lodjuret som en belastning, både i sinnäringsverksamhet och för att kunna nyttja jakten på sinafastigheter. finns ingen beredskap och ingasamhällsinstrument för att kunna möta problemen.Frågan som ställs på sin spets är: kan rovdjursstammarna få bli hur storasom helst? Om svaret blir ja, så kan man förutsäga ett mycket sort missnöjeoch mycket hårda motsättningar i de berörda trakterna. Det skulle sannoliktinte öka förståelsen för en biologisk mångfald och egenvärdet av rovdjur.Om svaret blir nej, så krävs en strategi för hanteringen avrovdjursstammarna samt inrättandet av styrmedel för att balanserastammarna. En avvaktande politik med fridlysning tills vidare är ohållbar. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en utredning för att skyndsamt ta framunderlag för en nationell strategi för balansering av rovdjursstammarna ienlighet med vad som anförts i motionen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skador orsakade av rovdjur.
mot · GK02Jo904 · 1996-10-07 00:00:00 — Morkullejakten under vår- och försommardraget har mycketgamla traditioner i . Modern viltforskning har visatatt jaktformen är biologiskt riktig. Det är enbart på hanfågelman skjuter. Hanarna är polygama och deltar inte i ruvningeneller ungarnas uppfödning.Sverige är ett av de viktigaste produktionsländerna för arten och före EU-inträdet sköts ca 30 000 morkullor under sommarjakten, som började förstamåndagen efter . har morkullejakten liten omfattning.Jakten startar då hanarna inte längre drar. På kontinentenskjuts varje höst flera miljoner skandinaviska morkullor. Bara i Frankrikeoch fälls 2,8 miljoner morkullor. Även om det jämförelsevisskjuts få morkullor i har denna gamla jakttradition stort värde.EU-kommissionären har i ett frågesvar meddelat att detinte finns några EU-regler för morkullejakt. Morkullan får jagas enligtnationell lagstiftning. medger morkullejakt under del avhäckningstiden och garderade sig genom att i medlemsför-handlingarna begära dispens som medger oförändrade jakttider på morkulla.Eftersom EU inte har något krav på att jakttiden på morkulla i Sverigeskall förändras bör den tidigare startdagen, måndagen efter midsommar-dagen, återinföras. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om jakttid på morkulla.
mot · GK02Jo905 · 1996-10-07 00:00:00 — Den så kallade mellanskarven har sedan den inplanterades påegendomen Värnanäs söder om tillvuxit oerhört iantal. Efterhand har skarvkolonier etablerats på allt fleraplatser, numera även i insjöar. Antalet häckande skarvpar hartiodubblats . Enligt en notisi har skarvarna nu blivit ett problem förfiskarna ända uppe på i Stockholms skärgård.Det karaktäristiska för skarvkolonierna är att fåglarna genom sin spillningförstör sin egen livsmiljö. Träden avlövas och dör. Spillningen gör att vissagrynnor och skär blir omöjliga att leva på för den övriga faunan och mycketsvåra att gå iland på för människor. När ett område förstörts drar skarvflockenvidare till nästa. Ofta övertar skarvarna hägerkolonier. Man kan med foghävda att den alltför stora skarvexpansionen hotar den biologiska mångfaldeninom många områden.För yrkesfisket, särskilt ålfisket, innebär skarvarna, som gemenligenbenämns ålakråkor, ett stort avbräck.Statens naturvårdsverk har gjort framställningar om attskarven skall omfattas av allmän jakttid. Uppenbart är skarven inte längreutrotningshotad. Det bästa vore om skarven kunde avföras från listan överhotade arter i EU:s fågeldirektiv. Det bör vara den svenska regeringensuppgift att verka för att så sker. Därefter skulle det bli de svenskamyndigheternas uppgift att avväga behovet av avskjutning mot intresset av attbevara arten.Om förändringen av den så kallade röda listan (EU:s fågeldirektiv) skullevisa sig dra ut bör regeringen verka för att bestämmelserna omskyddsjakt förändras så att den oerhörda expansionen av antalet skarvkolonierkan begränsas genom utökad skyddsjakt och möjligheter att skatta beståndetgenom vårjakt och äggprickning. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna attregeringen bör verka för att skarven avförs från listan överutrotningshotade arter,2.3. att som sin mening ger regeringen till känna attregeringen i avvaktan på att så sker bör verka för att skarvensutbredning hejdas genom utökade möjligheter till skyddsjakt, vårjaktoch äggprickning..11FStockholm den 1 oktober 1996Nils ()()
mot · GK02Jo907 · 1996-10-07 00:00:00 — Ändring av 27 och 28 §§ jaktförordningen - avseende varg Den svenska vargstammen befinner sig i en expansionsfasdär djurets höga reproduktionspotential snabbt kan leda mycket stor stam. En sådan snabb utveckling leder tillökande konflikter med enskilda människors och olikanäringsidkares intressen. Får, renar och andra tamdjur hardödats av varg i en inte obetydlig omfattning.Även angreppen på jakthundar har ökat under senare år.Sådana angrepp på tamdjur leder i de flesta fall till en inflammeradvargdebatt. Med den förmodade ökningen i vargstammen kommer ocksådebattklimatet och behovet av åtgärder för att förhindra förnyade angrepp attbli större.Vargen är borttagen ur 28 § jaktförordningen. Paragrafen reglerar rätten attskydda tamdjur vid angrepp av björn, järv eller lo. Att vargen inte finns medbland de uppräknade rovdjuren är djupt otillfredsställande. Den som ienlighet med grundläggande svenska rättsprinciper skyddar sin egendom, idetta fall tamdjur, bör finna stöd för sin handling i jaktlagstiftningen. Enligtvissa jurister kan den som dödar en varg i direkt samband med angrepp gå frimed stöd av bestämmelser om skydd av egendom. Andrajurister menar att dessa bestämmelser inte är tillämpliga.Det är synnerligen otillfredsställande att den enskilde inte med säkerhetkan förvissa sig om vilka regler som gäller vid vargangreppen på tamdjur.Vidare kommer det gamla "varghatet" åter att väckas till liv i de bygder därvargen angriper tamdjur. Vargens fortlevnad och spridning är helt beroendeav att den enskilda människan, som drabbas, kan fredas sig vid direktavargangrepp på tamdjur. I annat fall minskar acceptansen och iförlängningen ökar sannolikheten för att den enskilde väljer att ta lagen iegna händer. Lagar och förordningar måste vara förankrade i människorsrättsmedvetande för att de skall efterlevas.Vad avser 27 § jaktförordningen torde det vara självklart attNaturvårdsverket skall ges möjlighet att medge tillstånd till jakt på varg, påsamma sätt som för övriga rovdjur, om stammen utvecklas på ett sådant sättatt den är till synnerligt obehag för befolkningen eller orsakar avsevärd skadaför tamdjursskötseln. Med nuvarande utformning av lagstiftningen och meden vargstam som snabbt kan öka, riskerar snabba och nödvändiga beslut omjakt på varg att bli fördröjda av en lagstiftning som inte är anpassad tillföränderliga viltstammar. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om återinförande av varg till 27 och 28 §§ jaktförordningen.
mot · GK02Jo908 · 1996-10-07 00:00:00 — Ersättning för rovdjursdödande tamdjur Regeringen har beslutat att bidrag eller ersättning inte skalllämnas för rovdjursdödade tamdjur "om det gått att försäkraegendomen mot skador", 29 a JF. Bestämmelsen trädde ikraft /96.De "fyra stora" rovdjuren har ökat kraftigt , vilket också har varit samhällets målsättning helt i enlighet medinternationella åtaganden. Man räknar med att det finns drygt 1 000lodjur, 800-1 300 björnar, 40-50 vargar och 150-200 järvar i . Detfinns således mer rovdjur i än det funnits de senaste 150 åren.Samhället har tidigare med kraftfulla medel försökt minimerarovdjursstammarna. Den enskilde tamdjursägaren har aldrig behövt lägga inrovdjursskador i sina ekonomiska kalkyler. Samhällets ändrade syn på destora rovdjuren och borttagen ersättning vid rovdjursangrepp har drastisktförändrat villkoren för många tamdjursägare. Djurägarnas ekonomiskakalkyler kan helt raseras av rovdjursangrepp eller av de höga försäkrings-premier som blir följden av ökande rovdjursstammar.För att de "fyra stora" rovdjurens framtida spridning och långsiktigaöverlevnad skall kunna tryggas i måste allmänheten ha förståelse föroch känna delaktighet i de beslut som fattas. Beslutet att ta bort ersättningenför rovdjursdödade tamdjur är ett stort steg tillbaka för dem som ute i landetarbetar med att skapa ett gott opinionsklimat för rovdjuren. Att i ett skede dårovdjuren och konflikterna ökar ta bort ersättningen för dödade och skadadetamdjur är att äventyra hela rovdjursförvaltningen. När lagstiftning ochbestämmelser inte överensstämmer med majoritetens rättsuppfattning finnsen uppenbar risk för att den enskilde väljer att ta lagen i egna händer och"löser rovdjursproblemet" utan myndigheternas inblandning. En sådanutveckling gagnar ingen! Allra minst rovdjuren!Staten utbetalade /95 totalt för rovdjurs-dödade tamdjur, exklusive ren. För rovdjursdödade renar betalade statensamma år ut . Ersättningen för tamdjur (utom ren) utgjordesåledes av de totala utbetalningarna. Regeringsbeslutet har såledesmedfört en mycket liten besparing, men lett till en stor försämring avtamdjursägarnas rovdjursacceptans. Så gott som samtliga ideella naturvårds-organisationer och har protesterat mot regeringens beslut attta bort ersättningen. Dagens starka rovdjursstammar riskerar att bli enparentes i historien om inte regeringen återinför ersättningen för tamdjur.Detta finansieras inom aktuellt utgiftsområde. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om återinförande av ersättning för samtliga tamdjur som dödas avstora rovdjur.
mot · GK02Jo909 · 1996-10-07 00:00:00 — Den svensk-norska vargstammen har under de senaste årenökat i betydlig omfattning. Stammen beräknas uppgå tilldrygt 50 djur. För att värna om den svenska vargstammenunder nyetablering utmönstrades fr.o.m den 1 mars 1990varg ur 27 och 28 §§ jaktförordningen.Naturvårdsverket kan således inte medge jakt på varg även omvargstammen skulle utvecklas så att vargarna skulle bli "till synnerligtobehag för befolkningen eller orsaka avsevärd skada för tamdjursskötseln".För de övriga tre stora rovdjuren, björn, järv och lo, liksom i fråga om örn,har denna rätt.När björn, järv eller lo ingripit och skadat eller dödat tamdjur, och det finnsskälig anledning att befara nytt angrepp, får det angripande djuret dödas omdet sker i omedelbar anslutning till angreppet. Vargen omfattas inte av dennabestämmelse.Enligt 24 kap. 3 § har emellertid den som konstaterat ettvargangrepp på sina tamdjur eller sin hund rätt att ingripa och att därvid, omnödvändigt, döda vargen. Vissa möjligheter till skyddsjakt finns således ävenför varg. Systemet med olika "skyddsjaktnivåer" är emellertid för denenskilde mer än svårförståeligt.Det torde obetingat förhålla sig så att vargen är det av de fyra storarovdjuren som orsakar de största problemen när det gäller dödade kreatur, fåroch hundar. De människor som valt att bo kvar långt från tätbebyggelse ochinom områden där vargstammar nu undan för undan etablerar sig, har intenågon förståelse för varför vargen skall särbehandlas gentemot de övrigastora rovdjuren i de fall när det för dessa människor gäller att skydda sinahusdjur och hundar.Enligt min mening föreligger betydande risker för att den inställning tillvarg som redovisas genom att vargen exkluderas i såväl 27 som 28 §§ JF,direkt motverkar det syfte dvs. skydd av vargstammen, som åtgärden syftartill. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om återinförande av varg i 27 och 28 §§ jaktförordningen.
mot · GK02Jo910 · 1996-10-07 00:00:00 — Ersättning för skador förorsakade av de fyra stora rovdjuren När det gäller ersättning för och förebyggande av viltskadorhar helt nya system införts i landet.Vad avser ersättningar förrovdjursdödade renar innebär systemet vissa specialreglermed ersättningar för dokumenterad förekomst av rovdjurm.m. Systemet har utarbetats av ochSametinget i samråd. har ställts tillförfogande.Vad gäller viltskador i övrigt och förebyggande av viltskador harNaturvårdsverket för den 1 juli 1995-den 31 december1996 av statsmedel anvisats sammanlagt , vilka avNaturvårdsverket fördelats till länsstyrelserna. Dessa medel skall alltså täckahela viltskadesektorn, allt från hackspettskador på hus till rovdjursdödadehusdjur samt förebyggande av sådana skador. Av 29 a JF framgår emellertidbl.a. "att bidrag eller ersättning lämnas inte om det gått att försäkraegendomen mot skador".Inom nuvarande och blivande vargområden torde, i vart fall , såvälpremier som inte minst självrisk vid inträffade skador komma att bli högstbetydande. De människor som lever och arbetar i vargområden eller där andrastora rovdjur ofta förekommer måste ensamma bära de ekonomiska bördorsom de stora rovdjuren åsamkar dem. Om samhället anser att de storarovdjuren skall få etablera stora bestånd bör också kostnaden för dödade ochskadade husdjur som t.ex. hundar samt boskap betalas av statliga medel.I detta sammanhang skall understrykas att samhället tidigare effektivt ochmed nyttjande av mycket kraftfulla metoder arbetat för att minimera storarovdjurstammar. Det kan således aldrig hävdas att de människor som försökerförsörja sig inom rovdjursområdena bör ha lagt in rovdjursskadorna i sinaekonomiska kalkyler.Det skall slutligen noteras att dödade eller sargade husdjur och hundar inteenbart är en ekonomisk fråga utan i hög grad också en känslomässig. Dennaaspekt har en högst avsevärd betydelse i nu förevarande sammanhang. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ersättning för skador förorsakade av de fyra stora rovdjuren.