mot · GK02K532 · 1996-10-07 00:00:00 — har märkts en förändring i kommunernasverksamhet. Flera kommuner har börjat sälja tjänster ochvaror på marknader som var förbehållna de privataföretagen. Av flera skäl inger detta oro.För det första konkurrerar kommuner och privata företag inte på likavillkor. Kommunerna har konkurrensfördelar, främst beskattningsrätten, somger en i princip obegränsad tillgång till kapital. Det kommunala företagandetkan därför skada det privata, ibland t o m tvinga privata företag att lämnamarknaden. För det andra innefattar näringsverksamhet alltid risker,kommunmedlemmarnas tillgångar kan gå förlorade genom en kommunsföretagande.Att den ökande kommunala näringsverksamheten är ett problem har påsenare tid uppmärksammats av flera bedömare. Underprissättningsutred-ningen (se SOU 1995:105, Konkurrens i balans) ägnade stort utrymme åtfrågan och föreslog att gränserna för kommunalt företagande skulle utredas.Konkurrensverket har i flera studier (t.ex. Enstudie av landstingens tvätterier, 1996) beskrivit konkurrensproblemen medoffentlig näringsverksamhet.Flera orsaker till utvecklingen kan skönjas. Den nya kommunallagen (SFS1991:900), som trädde i kraft den , gav kommunerna större frihetatt organisera sin verksamhet efter eget huvud. På flera håll sökte kommunerskapa organisationer som bättre utnyttjade fördelarna med marknader ochkonkurrens. Detta är ett i och för sig vällovligt syfte; kommuner som harkonkurrensutsatt sin verksamhet har därigenom nått bättre resultat.Men på sina ställen har det växt fram en missuppfattning att kommunernasjälva skulle kunna söka sig ut på de öppna marknaderna. Denna tendens harförstärkts av det ökade ekonomiska trycket på kommunerna. Övertaligpersonal har sysselsatts i olika former av näringsverksamhet. I sammariktning har en annan trend - den kommunala bolagiseringen - verkat. Detfinns mer än 1 500 kommunala bolag. Dessa uppfattar sig ibland somobundna av kommunallagen, en helt felaktig föreställning.Kommunallagen medger inte att kommunerna driver kommersielltföretagande. Den godkänner bara sådan näringsverksamhet som ärallmännyttig och som drivs utan vinstsyfte (kommunallagen 2 kap. 7 §). Förall verksamhet gäller dessutom att den skall tillgodose ett intresseinom kommunen. Dessa begränsningar gäller också kommunala bolag.Sanktionerna mot kommuner som överträder de tillåtna gränserna är docksvaga. Bara kommunmedlemmar kan begära domstolsprövning avkommunens beslut, och så måste ske inom korta tidsramar. Inte sällan händerdet att en näringsverksamhet utanför lagens gränser uppmärk-sammas först sedan den är etablerad. Då är det ofta för sent att få sakenprövad. Och även om domstolen skulle finna att en verksamhet strider motlagen så finns det inga bra instrument för att få kommunen att följa utslaget.Gränserna för kommunernas näringsverksamhet måste därför ses över. Enutgångspunkt för en sådan utredning bör vara att kommersiellt företagande ärfrämmande för kommunerna. Gränserna för näringsverksamhetbör därför skärpas, likaså sanktionerna mot kommuner som inte iakttardessa. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att se över reglerna för näringsverksamhet.