mot · GK02A305 · 1996-10-07 00:00:00 — Arbetsmarknad och arbetslivAnslag RegeringensAnslags- förslagförändringA ArbetsmarknadA 1 förvaltningskostnader 4 418 118A 2 Arbetsmarknadspolitiska åtgärder 25 456 727 3 000000A 3 Särskilda åtgärder för arbetshandikappade 6 486 527 300000A 4 Europeiska socialfonden 1 981 265A 5 Vissa kostnader för avveckling av AMU-gruppen 14 917som myndighetA 6 083utvärderingB ArbetslivsfrågorB 1 371 194B 2 212 308B 3 25 972B 4 Forskning och utveckling inom arbetslivsområdet 522 785 10000B 5 Bidrag till 4 349 419 200000B 6 Arbetsdomstolen 15 253B 7 Statens förlikningsmannaexpedition 2 317B 8 för arbetstagares uppfinningar 57B 9 Internationella avgifter 24 195B 10 Bidrag till Stiftelsen 4 000C JämställdhetsfrågorC 1 14 039 3000C 2 Särskilda jämställdhetsåtgärder 13 706C 3 Bidrag till kvinnoorganisationernas centrala 3 432verksamhetD Statliga arbetsgivarfrågorD 1 Stabsuppgifter vid 3 000D 2 Vissa avtalsstyrda anslag 14 500D 3 Statliga tjänstepensioner m.m. 8 027 000D 4 Bidrag till förnyelsefonder på det statligt 77 685reglerade områdetTOTAL 52 046 499 3 513000Huvuduppgiften är attbekämpa arbetslöshetenDen kapitalistiska ekonomin klarar inte att lösa tidens storafördelnings- och resursproblem. Massarbetslösheten utgör ettofantligt samhällsmisslyckande. Den innebär enmisshushållning av resurser och ekonomiska tillgångar.Enskilda människor drabbas hårt och tvingas bära bördornaav djupgående ekonomiska omställningsprocesser.Samhällsmakten förskjuts ytterligare till kapitalägarnasfördel. Demokratin urholkas, klass- och könsklyftor växer.Att bekämpa arbetslösheten måste vara huvuduppgiften i enpolitik för rättvisa, välfärd och hållbar utveckling. I dagsaknar regeringen denna prioritering.Vänsterpartiet har i omfattande motioner analyserat den alltvärre situationen på arbetsmarknaden och lagt en serie förslag i syfteatt ökasysselsättningen och bekämpa arbetslösheten. Vår kritik av regeringenspolitik har visat sig vara välgrundad. Regeringen har varit passiv ochhar iflera fall fört en destruktiv politik. Utvecklingen på arbetsmarknadenär nudjupt oroande.Behov av en ny inriktning påsysselsättningspolitikenVår utgångspunkt är att sysselsättningspolitiken till stor delmåste vara integrerad i övriga politikområden. Det går inteatt öka sysselsättningen om den övergripande ekonomiskapolitiken verkar i motsatt riktning. Den hårdförainflationsbekämpningen och EMU-anpassningspolitiken somregeringen driver håller ner den inhemska efterfrågansamtidigt som den offentliga sektorn successivt minskar sinpersonal. Den höga realräntan är en starkt bidragande orsaktill återhållen efterfrågan på hemmamarknaden. Regeringenlägger inga förslag som mer rättvist skulle omfördela detprivata sparandet till gagn för att öka köpkraften hoskonsumtionsbenägna grupper som saknar tillgångar.Dagens penning- och finanspolitik är kontraproduktiv - denmotverkar kampen mot arbetslösheten. Det är beklagligteftersom regeringen därmed inte drar nytta av den godagrund som åstadkoms vad gäller budgetsaneringen genomsamarbetet med Vänsterpartiet.Även regeringens välfärdspolitik som omfattar både den kommunalakonsumtionen och de olika bidrags- och trygghetssystemen har inverkatnegativt på såväl rättvisa som sysselsättning. Trots allt tal om attprioriteravård, omsorg och skola sker i kommuner och landsting drastiskanedskärningar och fortlöpande personalminskningar. Allt fler människorharsvårt att klara sin försörjning. Effekten har blivit ett allt hårdaretryck påsocialbidragen vilket urholkar kommunernas ekonomi. Utvecklingen harmedfört allt större svårigheter för kvinnor, dels på grund av denkönssegregerade arbetsmarknaden och dels på grund av kvinnors rentfaktiskt större ansvarstagande för familjens välfärd. Den allt osäkraresituationen för pensioner och trygghetssystem har gjort att hushållenhållerhårt i pengarna. Regeringens politik motverkararbetslöshetsbekämpningen.Regeringen har varit senfärdig när det gäller att stimulera enomställningav näringsliv och infrastruktur. Att lyfta det svenska näringslivetkompetensmässigt med en större andel av verksamheten förlagd tilltillväxtbranscher och därmed återta förlorad mark i förhållande tillandraOECD-länder är angeläget. Ett massivt program för miljöomställning iproduktionen och vad gäller bostadsbestånd, transportsystem ochenergisystem är grunden för att åstadkomma de gröna jobben och därmeden nödvändig och hållbar tillväxt. Det gäller också att öppna för enkompetensinriktad utveckling där tjänstesektorn får en än störrebetydelse.Det kräver skattemässiga förändringar. Regeringen kom med en del förslagisysselsättningspropositionen men det mesta är ännu ogjort. Det gällerattaktivt utveckla näringslivet, inte passivt hoppas på att valutafördelarytterligare skall gynna den befintliga svenska exporten. Här finns detstorplats för politiska initiativ till strukturförändringar som dekortsiktigamarknadsmekanismerna inte klarar av.Det krävs nya strukturella grepp för att utveckla sysselsättningen merjämlikt och jämställt. Begränsning av övertidsuttag och en successivarbetstidsförkortning är vitala delar av Vänsterpartietssysselsättningsstrategi.Det handlar om att stimulera försöksverksamhet i olika branscher och attinleda en lagstiftad arbetstidsförkortning. Både försysselsättningsökning ochför en jämlik och jämställd fördelning av lönearbetet måste dennaprocessinledas . Arbetstidslagens utformning är också viktig när det gällerinflytandet över arbetstidens förläggning och övertidsuttag.Vänsterpartietpresenterar förslag i särskild motion.I samband med detta bör arbetsrätten utvecklas och inte nedmonteras. Denflexibilitet i arbetslivet som marknadskrafterna och konkurrenstrycketdriverfram får inte innebära att arbetsgivarmakten ytterligare förstärks.Tvärtomkan även de anställdas intresse av flexibla lösningar kombineras medkrav påverksamhetens inriktning förutsatt att parternas gemensamma intresse tastillvara. Signalerna från regeringens arbetsrättsliga initiativ liksomförslagenfrån majoriteten i arbetstidsutredningen talar för att regeringen nu geruppinför arbetsgivarnas kampanj. Mytbildningen om att en försämradarbetsrättär medlet för att åstadkomma mer sysselsättning måste avvisas. Tvärtommedför utvecklingen ett ökat behov av att förstärka arbetsrätten för attkunnahävda löntagarintresset. Denna fråga belyser vidare i ensärskild motion.Vänsterpartiet har kritiserat regeringen för att lägga för stort ansvarpåparterna. Det gällde arbetsrätten men också lönebildningen. Regeringenmåste se till att inte omotiverat höga vinstnivåer och storalöneskillnaderverkar mot en lönebildning som underminerar sysselsättningsmålen.Regeringen har varit påfallande passiv i detta avseende vilket inteskapatgoda förutsättningar för avtalsrörelserna. Existensen avlönediskrimineringinom många kvinnodominerade yrkesgrupper är oacceptabel och måste gesen snar lösning.I många fall har regeringen påverkats av marknadsliberala incitaments-resonemang. Inte minst har det gällt a-kassan och dess samverkan medarbetsmarknadspolitiken. Stora försämringar och ogenomtänkta regel-förändringar har skapat stor oro hos alla berörda. Det har funnits entendenstill att angripa de arbetslösa snarare än arbetslösheten. Det finnsstarka inslagav systemskifte i det svenska samhället där acceptansen av massarbets-lösheten breder ut sig. De låga ersättningsnivåerna omvandlas alltmertillersättningsnivåer för sysselsättning som organiseras i kommuner isamarbetemed arbetsförmedlingarna. Nya klyftor växer fram som kommer att påverkaförhållandena på den reguljära arbetsmarknaden. Diskussionen om sub-ventionerade pigjobb visar på faran.Vänsterpartiet har länge påpekat att arbetsmarknadspolitiken inte fåröverbelastats. Den skall bara vara en del i en övergripandesysselsättnings-politik som har sin grund i den ekonomiska politiken. tar detreguljäraarbetslivet alltför lite ansvar och lastar över kostnaderna på staten,kommunerna och socialförsäkringarna. Det leder till sämre effektivitetochen orimlig fördelning av kostnader mellan privat och offentlig sektor.Vänsterpartiet har lagt flera förslag som vi menar ger en bättreeffektivitetoch större rättvisa. Introduktionen i arbetslivet för de nytillträdande,somungdomar och invandrare, borde till stor del kunna avarbetsgivarna.Vänsterpartiets förslag om obligatoriska praktikplatser grundade påkollektivavtal är en väg. Praktik och lärlingssystem bör ses som eninvestering inom arbetslivet.Kompetensutvecklingen i arbetslivet släpar fortfarande efter och ärstarktojämlikt fördelat mellan olika personalgrupper. Huvudintrycket är att desombäst behöver utbildning och kompetensutveckling är de som får minst.Arbetslivsfondens erfarenheter var att det krävs ett målmedvetet arbetesomkombinerar arbetsorganisations- och personalutvecklingsarbete. Vänster-partiets förslag om framtidsfonder, finansierade genomvinstdispositioneroch bolagsskatter, är ett nödvändigt komplement. Regeringen har varittotaltpassiv i dessa frågor, trots det växande intresset förutbildningsfrågor.Omhändertagandet av människor drabbade av arbetsskador och arbets-sjukdomar vilket innefattar rehabilitering och inrättande av anpassadearbetsplatser måste vara ett reellt ansvar för arbetsgivarna. läggsför storfinansiell börda på , , socialförsäkrings-ochförtidspensionssystemet.Med dessa förutsättningar, som omfattar såväl en hållbar tillväxtpolitik,enoffentligt grundad välfärdspolitik, och en aktiv konjunkturpolitik somennyskapande strukturpolitik där arbetstidsfördelning, förstärktarbetsrätt, ochen förändrad fördelning av kostnadsansvaret i samhället står i centrumkanen aktiv arbetsmarknadspolitik spela en viktig roll. Vänsterpartietlägger i sinbudgetmotion fram ett 20-miljardersprogram för sysselsättning.Programmetomfattar riktade skattesänkningar till privat tjänstesektor, stöd tillkommunerna, sänkta egenavgifter för egenföretagare, kreditstöd tillsmåföretag, en bred försöksverksamhet med arbetstidsförkortning, ett"grönt" investeringsprogram, allergisanering, näringspolitiskasatsningar ochvissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Utvecklingen på arbetsmarknadenVänsterpartiet har senast i motion med anledning avprop.1995/96:222 analyserat situationen på arbetsmarknaden.Vi förutspådde då att utvecklingen skulle bli negativ vilkettyvärr besannats. Statistik från både SCB och AMS gergrund för fortsatt pessimism. När det gäller varseltal ochnyanmälda platser är situationen dyster. Sysselsättningensjunker och arbetskraften har minskat. Den totalaarbetslösheten låg en halv procentenhet högre än förett år sedan. Inte ens i fall där regeringen uppställt särskildagarantier har politiken lyckats. Ingen ungdom skulle varautan meningsfull sysselsättning i . Dennasommar var dock 19 000 personer i åldern öppetarbetslösa, dvs. av åldersgruppen.Den mest dramatiska utvecklingen gäller dock kvinnorna. Aldrig tidigarehar så många kvinnor varit arbetslösa eller i arbetsmarknadspolitiskaåtgärdersom denna sommar!Regeringen är medveten om att arbetslösheten håller på att ändra strukturvad gäller könsfördelningen. Under höstens lopp kommer arbetslöshetenförkvinnor att överstiga männens. Tar vi hänsyn till deltidsarbetslösheten,vilketman bör göra, så har den redan gjort det. Den stigandekvinnoarbetslöshetenhar en strukturell bakgrund inte minst när det gäller fortsattrationaliseringinom kontorsadministration och fortsatta neddragningar inom denoffentligatjänstesektorn.Särskilt utsatta grupper, som personer med funktionshinder och olikainvandrargrupper, har svåra problem på arbetsmarknaden. Utomnordiskainvandrare har en relativ arbetslöshet som i genomsnitt är fyra gångerhögreän för svenska medborgare. För vissa nationaliteter är situationen långtvärre.Även om den uppmätta långtidsarbetslösheten har minskat något till drygt90 000 personer ökar problemen med långtidsinskrivning och den s.k.rundgången mellan öppen arbetslöshet, arbetsmarknadspolitiska insatserochtillfälliga anställningar. Bara har delångtidsinskrivna() ökat med 11 000 personer. En femtedel av alla över 40 årsomär inskrivna vid arbetsförmedlingen har varit det i över tre år.AMS har i en rapport visat att antalet personer kommer att stiga kraftigt. Med tanke på attföretagen i första hand rekryterar yngre, och att gruppen har enförhållandevis svag utbildningsbakgrund och arbetar i yrken därefterfråganlångsiktigt minskar, talar allt för ökade arbetslöshetsproblem för dennagrupp. Det finns en uppenbar risk för att kvinnor kommer att drabbasvärst.Ökningen av äldre på arbetsmarknaden gäller i hög grad kvinnor. Kvinnorärdessutom överrepresenterade i de yrkesområden där sysselsättningenminskar.Arbetsmarknadspolitikens inriktningVänsterpartiet har i tidigare motioner (bl.a. i sambandmed propositionerna 1995/96:150 och 1995/96:222)diskuterat arbetsmarknadspolitikens roll och inriktning.Principerna och prioriteringarna för denna politik ligger fastoch skall inte upprepas i detalj. Här ges endast någrasammanfattande kommentarer.Först och främst kan inte den formella arbetsmarknadspolitiken bära ettalltför stort ansvar för sysselsättningspolitiken. Här har regeringens politik i grunden misslyckats. Dock måstearbetsmarknadspolitiken ha tillräckliga resurser för att upprätthålla enarbetslinje med god kvalitet. Att regeringen drog in cirka 3miljarderkronor av budgeterade åtgärdsmedel utan hörande har haft enradnegativa effekter i många län och bidrog till dagens höga siffra föröppenarbetslöshet.Även i budgetförslaget räknas åtgärdsmedlen alltför lågt efter allabesparingar som beslutats. Volymkraven och tilldelade medel kommer attstyra inriktningen. Regeringen förelägger inte några underlagsomfördelar medlen på olika arbetsmarknadspolitiska insatser. Men avtidigarebeslut och enkla överslagsberäkningar att döma synes dock"styckkostnaden"bli låg och kvaliteten kommer sannolikt att fortsätta att sjunka.Arbetsmarknadsutbildning, utbildningsvikariat, beredskapsarbeten ochrekryteringsstöd får en allt mindre del av insatsvolymerna medan ALU ochAPI åter blir de stora volymåtgärderna.Medel för otraditionella insatser är otillräckliga vilket förhindrarkraftfullainsatser för invandrare och ungdomar där alternativasysselsättningsprojektkan göra stor nytta. Med små medel för kringkostnader minskarmöjligheterna till nyskapande alternativ tillsammans med kommunerna. Detfinns uppenbarligen allt mindre ekonomiskt utrymme för att med s.k. förhindra uppsägningar och bidra till kompetensutveckling framföralltför kvinnorna inom den offentliga sektorn. Ingen riktad satsning för attstödja kvinnors möjligheter på arbetsmarknad finns med i regeringensförslag. Tvärtom innebär försämringen av villkoren förutbildningsvikariatenatt denna åtgärd, som framför allt utnyttjas av kvinnor, sannoliktkommer attfortsätta att minska i volym.Detta är särskilt anmärkningsvärt eftersom kvinnors arbetslöshet ökar,något som varnat för i många motioner.Minst 80 000 kvinnor har lämnat kontorsadministrativa yrken ,deras arbetsuppgifter har ofta ersatts av ny teknik. Dessa kvinnor harenrelativt hög ålder och en utbildning som är föråldrad, deras yrkeärbortrationaliserat.De senaste åren har över 100 000 (de flesta kvinnor) lämnat denoffentligasektorn.Nyanmälda platser vid arbetsförmedlingarna tillsätts i stor utsträckningmed manliga sökande som den kvinnliga arbetslösheten ökar.Kvinnliga arbetssökande har inte "rätt" yrkes- ellerutbildningsbakgrund.Deltidsarbetslösheten ligger kvar på en fortsatt hög nivå.Enligt prognoser försvinner ytterligare kvinnojobb under de närmasteåren.Skall alla dessa kvinnor ges en reell möjlighet att komma tillbaka tillarbetsmarknaden krävs en bred och djup kompetenssatsning. De har allaställts inför det faktum att deras yrken är bortrationaliserade ellerderasarbetsmarknad har krympt. Arbetsmarknaden ställer andra krav påutbildning, eftersom ny teknik och ny arbetsorganisation har förändratarbetslivet. har länge drivit kravet på ett särskiltkompetensutvecklingsprogram för dessa grupper.Sammanfattningsvis innebär regeringens politik i mycket en återgång tillden borgerliga regeringens arbetsmarknadspolitik. Passivare ochbilligareåtgärder där kostnaderna till största delen utgörs av utbildningsbidrag,dvsförsörjningsmedel. Utbildningsinsatserna minskar liksom stimulansernaattkomma in på den ordinarie arbetsmarknaden med rekryteringsstöd. Den såomtalade ökade friheten begränsas starkt av volymkrav, ramar ochhögstbestämningar. Det finns en välgrundad oro för att det inte går attupprätthålla den kvalitet som arbetsmarknadspolitiken måste ha för attvaraett verksamt medel i den ekonomiska politiken. Inriktningen måste varaatthöja kompetensen och agera i nära anslutning till den ordinariearbetsmarknaden.Decentraliseringen av politiken med ett allt större kommunalt ansvarmedför nya samordningsmöjligheter men det är viktigt att de nationellamålen upprätthålles. råder en viss förvirring i en del s.k.frikommuneroch även i de förnyade arbetsförmedlingsnämnderna. Vilken frihet råder?Vilka ekonomiska medel är åtkomliga? Hur hårt skall olika volymkravstyra?Det är viktigt att de arbetsmarknadspolitiska ambitionerna hålls uppeochinte endast de socialpolitiska. Detta måste följas upp väl, vilket kanförsvårasav den pågående kraftiga personalreduktionen inom AMS ochlänsarbetsnämnderna. Det måste slås fast att staten har ansvaret förarbetslöshetsbekämpningen.Under budgetåret avses neddragningen av insatser för arbetshandikappadefortsätta. Antalet lönebidragsanställda har minskat med nästan 5 000 påettår, och färre får anställning hos som en följd av de kraftigabesparingsbetingen. Detta är inte en rationell politik eftersom densamladesamhällsekonomiska besparingen i praktiken uteblir genom att andraanslagsposter belastas.Vänsterpartiet har lagt förslag som innebär att arbetsmarknadspolitikenskulle avlastas genom att arbetsgivarna får ett större finansielltansvar fört.ex. praktik, kompetensutveckling och inrättande av anpassadearbetsplatser.I kombination med strukturella åtgärder för att begränsa övertid ochgenomföra successiva arbetstidsförkortningar skulle en sådan politiksamverka med en tillväxt- och välfärdsinriktad politik som konsekventskulleförstärka sysselsättningen.Regeringen har fört en ryckig och inkonsekvent politik med mycket retorikom att ta ned arbetslösheten tiondel för tiondel somverklighetenvisat på motsatsen. Regeringen säger sig vilja prioritera kvinnorssituation påarbetsmarknaden men presenterar inga konstruktiva förslag. Samtidigtökarantalet arbetslösa kvinnor, tiondel för tiondel. Regeringen har ägnatsig meråt att försämra a-kasseregler och luckra upp arbetsrätten i ett oklartsyfte att"förbättra arbetsmarknadens funktionssätt" än att genomföra en förstärktarbetsmarknadspolitik. Spektakulära insatser som RAS, arbetsföretag ochEuropastipendier har blivit misslyckanden eller inte genomförts alls.Debatter om pigtjänster och friår har på ett ytligt plan framstått somförsöksballonger utan seriösa underlag. Över huvud taget har arbetsmark-nadspolitiken på ett förvirrat sätt fått bära hundhuvudet för attregeringensallmänna ekonomiska politik inte har prioriteratsysselsättningstillväxt.Arbets- och kompetenslinjen inom arbetsmarknadspolitiken är därför svåratt urskilja . Regeringen talar i allmänna ordalag medoptimism om att kvaliteten skall upprätthållas eller förbättras, men detfinnsinte mycket grund för detta. Hur de individuella handlingsplanerna ochdendecentraliserade målstyrningen i allt närmare samarbete med kommunernakommer att fungera med det reducerade ekonomiska utrymmet är tveksamt.Som tidigare påpekat torde också en övergripandemålstyrninggrundad på individuella handlingsplaner och skärpta avstängningsreglerförutsätta tydligare regler som garanterar individens rättstrygghet.Det finns en uppenbar risk för att massarbetslösheten uppfattas som detnaturliga tillståndet och att de arbetslösa låses in i projekt på lokalnivå meden låg ersättningsnivå. Den höga arbetslöshetsnivån för äldre ochinvandrareförskräcker. Det får inte handla om attendastförvara/försörja människor i syfte att undvika ett passivtsocialbidrags-beroende. Det får inte heller handla om att ersätta kraftiga personal-nedskärningar i den offentliga sektorn med lågavlönade "tjänster"finansierade över anslagen för a-kassa och arbetsmarknadspolitik. Det ärintepå det sättet viktigt arbete med vård och omsorg, miljö och kultur m.m.skallorganiseras och finansieras. kan inte acceptera detsystem-skifte som med grund i massarbetslösheten utnyttjar trygghetssystem ocharbetsmarknadspolitik för att fördjupa klassamhället. Det är inte på detsättetden öppna arbetslösheten skall halveras.Förslag på områdetarbetsmarknadVänsterpartiet menar att de övergripande målen förarbetsmarknadspolitiken och AMVs verksamhet skallkompletteras med ett fjärde mål, kravet att bryta denkönssegregerade arbetsmarknaden såväl horisontellt somvertikalt, såväl vad gäller yrkestillhörighet ochbefattningskategori som löner, arbetstider och andraarbetsvillkor. Utan denna fokusering kommer denkönssegregerade arbetsmarknaden att leda till just dediskriminerande effekter som vi nu bevittnar.Vänsterpartiet föreslår ett ökat ekonomiskt utrymme för ett riktat stödtillkompetensutveckling för kvinnor som drabbats avstrukturrationaliseringeninom bl.a. kontorsadministration och vård och omsorgsarbete. Det handlardels om att kunna fortsätta systemet med , men också att iolikaformer finna utbildnings- och praktikformer som drar nytta av kunskapocherfarenheter som leder till nya arbetsmarknader. Omfattningen på dennariktade satsning på kvinnors arbetsmarknad är . Medlenavsätts öronmärkta under anslaget A 2.Enligt vår uppfattning var det ett misstag att minska ersättningsnivåernaför utbildningsvikariat som bidrar till att denna volym sjunker.Kvinnorhar speciellt dragit nytta av åtgärden och såväl kommunsektorn sommindreföretag är känsliga för kostnadsökningen. Kombinationen av utbildningochpraktik är värdefull. föreslår att de tidigare reglernaåterinförsför utbildningsvikariaten.Vänsterpartiet menar att det är olyckligt att högstsätta volymen förrekryteringsstöd till . menade att deregelbegränsningar som tidigare beslutades om inte heller varmotiverade.Det är egendomligt att särskilt begränsa en åtgärd som genomsnittligtkostarendast två tredjedelar av ett utbildningsbidrag och som dessutom ärinriktadpå den reguljära arbetsmarknaden. Det bör också noteras attrekryteringsstödoch utbildningsvikariat är de två effektivaste åtgärderna.Vänsterpartiet hävdar att de aktiva åtgärdsvolymerna måste kunna läggaspå en högre nivå för att minska belastningen påarbetslöshetsförsäkringeninom utgiftsområde 13. Vi föreslår dessutom att skall utgå ia-kassan . Detta medför ytterligare kostnader förutbildningsbidragen.Det är särskilt viktigt att inte den upphandladearbetsmarknadsutbildningentillåts gå ner alltför lågt. I många lägen är det den absoluteffektivasteinsatsen inom ramen för en individuell handlingsplan, särskilt ompraktikkan anordnas i anslutning. Vi fruktar att regeringen har räknat påmycket låganivåer och förlitar sig på den allmänna utbildningssatsningen.Vänsterpartiet menar också att de otraditionella medlen måste förstärkasför att i ett utvecklat samarbete med kommunerna kunna riktasysselsättningsprojekt till invandrare och till ungdomar inom ramen fördetAgenda 21-program som upprepade gånger föreslagit.Regeringen har visserligen inte redovisat hur mycket som tänkts förotraditionella medel men det visar sig att en stor del går åt tillkringkostnadertill arbetsmarknadsutbildningen sedan det särskilda utbildningsbidragetupphörde.Vänsterpartiet har kritiserat förslaget om offentliga tillfälliga arbeten(OTA) som tidigareläggs. Vår kritik kvarstår även om regeringendelvisgått oss till mötes vad gäller ersättningen. Att beredskapsarbeten fårså lågavolymer som ALU och OTA ökar kraftigt är en del i detsystemskifte som vi varnat för.