mot · GK02U214 · 1996-10-07 00:00:00 — Sammanfattning avVänsterpartietsbiståndspolitiska motionUO 7. Internationellt biståndAnslagRegeringens förslagAvvikelseA Internationellt utvecklingssamarbeteA 1 Biståndsverksamhet9 779 0931 400 000A 2 Biståndsförvaltning412 307B Samarbete med Central- och ÖsteuropaB 1 Samarbete med Central- och Östeuropa795 800400 000B 2 Avsättning för förlustrisker för täckandeav eventuella förluster med15 000TOTAL11 002 2001 800 000Klyftorna i världen ökar, den fattigaste femtedelen avvärldens befolkning har fått sin andel av världens tillgångarsänkt från 2,3 till . I det läget har den svenskaregeringen upprepade gånger frusit och sänkt biståndet, tillatt nu föreslå en nivå på 0,7.Vänsterpartiet kräver en snabb återgång till den av en gångbeslutade enprocentsnivån. Vi gör det genom att i vårt förslag till budget för1997 anslå av BNI eller 1,4 miljarder mer till Internationellt utveck-lingssamarbete än vad regeringen gör. Vi föreslår vidare att regeringensnarast skall ta fram en plan för återställande av enprocentsmålet vid år 2000.Vi vill klargöra att ökade biståndsmedel inte innebär att vi sägerja till slöseri eller låg effektivitet i biståndet. Varje biståndsskrona skallanvändas effektivt.De extra anslag som lägger på anslagsposten Biståndsverk-samhet fördelar sig i stort enligt följande:700 miljoner till multilateralt arbete, t.ex. , UNHCR m.m.700 miljoner till bilateralt samarbete, framför allt till ochLatinamerika, men också katastrofbistånd och bistånd genom enskildaorganisationer.Under anslagsposten Samarbete med Öst- och anslårVänsterpartiet 300 miljoner till ökade insatser, framför allt på miljöområdet iSt. samt100 miljoner till samarbetet i . (Beträffande anslagsposten Samarbete med Öst- och seäven motion - en del av vårt närmaste grannskap. )Mot att klyftorna vidgasKlyftorna mellan fattiga och rika fortsätter att växa. De växermellan länderna men också inom länderna. Gapet mellan denrikaste och den fattigaste femtedelen av jordens invånarefördubblades . Den fattigaste femtedelen fick sinandel av världens tillgångar sänkt från 2,3 till 1,4 procent.Medan en fjärdedel av jordens befolkning finns i länder därtillväxten varit snabb - främst i - lever en miljardmänniskor i de 70 länder, där ekonomin gick bakåt under1980-talet. De flesta fattig lever i , i länder söder omSahara. har sålunda utvecklats mycket olika. är utvecklingsländer, andra är underutvecklade.Trots att betydande resultat har uppnåtts i kampen mot fattigdom, svält,undernäring och okunnighet, är fortfarande en halv miljard människorkroniskt undernärda. Andelen barn som går i primärskolor har på trettio årökat från - men fortfarande finns det 130 miljoner barn sominte får gå i skolan. Till det gamla fattigdomseländet har också kommitaids - av de hivsmittade finns i u-länder.Jämställdheten mellan kvinnor och män går framåt men mycket långsamt.Fortfarande är endast en tiondel av världens parlamentariker kvinnor.Flickorna är oftare utestängda från skolan. Analfabetismen är dominerandebland kvinnorna.Miljöförstöringen fortsätter. 200 miljoner människor drabbas av ökenspridningen.Regeringens frysning avbiståndetMer måste göras för att bekämpa fattigdomen, och merskulle kunna göras. Men den rika världens bistånd har i rasktakt minskat. Det är nu lägre än någonsin - avOECD-ländernas BNP. är nere i . EndastDanmark och ökar sitt bistånd. Men i fallet ärdet från en mycket låg nivå. Detta svek mot de fattiga folkenfaller på de politiker som bär ansvaret för denna utveckling.Deras politik avviker klart från folkopinonen, som stödjer biståndet. 60procent av befolkningen inom vill ha bevarat eller ökat bistånd.Detsamma gäller i Sverige.Det är i detta sammanhang man skall se nedskärningarna av det svenskabiståndet. De skall ses som ett uttryck för hur svenska regeringar - oavsettpartifärg - har sett och ser på relationer till u-världen. Argumentetatt inte har råd att infria löftet till de fattiga förrän vi förbättratvåregen ekonomi förmedlar ett budskap till regeringar i andra i-länder, att deockså i första hand skall se till sina egna finanser. För regeringarna i EU-länderna är det viktigare att klara konvergenskraven för EMU.Men varken i eller i de övriga biståndsnedskärande länderna - inteens i - har regeringarna folket med sig. Det är utifrån denna verklighetsom vägrar deltaga i sveket mot de fattiga.Vänsterpartiet kräver att enprocentsmålet återställs.Återställ enprocentsmålet!Att skulle anslå en procent av sin BNP var ett löftevi gav de fattiga i världen. Att frångå detta genom att hänvisatill de svenska statsfinanserna är att skjuta över ansvaret förvåra egna tillkortakommanden på världens fattiga. Det varsamma mekanismer som låg bakom uppkomsten av densvårbemästrade svenska statsskulden som skapade och ficku-ländernas skuldfälla att slå igen. Det var petrodollarna somsvämmade över marknaden och gav negativa realräntor.Låntagarna - såväl de svenska småhusbyggarna som finansministrar - ingavs falska förespeglingar ochtrugades att ta lån.Enligt riksdagsbeslutet skall biståndet ligga kvar på 0,7 procentav BNI under den innevarande mandatperioden, dvs . Enprocents-målet skall återställas när de svenska statsfinanserna tillåter det, förklaraderegeringen. Vi menar att detta var ett olyckligt beslut. Det är att hålla i fortsatt osäkerhet. De behöver klara utfästelser. Biståndet måstevara långsiktigt om det skall vara verkningsfullt.Vänsterpartiet föreslår att ändrar beslutet att frysa biståndet ochistället antar en treårsplan för att stegvis öka biståndsanslaget till avBNI , dvs 1,4 miljarder utöver vad regeringen föreslår, avBNI 1998 och en procent 1999. För bör sålundaanslå till Internationellt utvecklingssamarbete.EffektivitetNär vi begär höjning av biståndet, vill vi framhållaatt sträng sparsamhet måste iakttas, exempelvis vidrepresentation. Kampen mot korruptionen skulle kunnabedrivas effektivare om kvinnorna finge mer ansvar inomförvaltningen. Även om Sidas administration är mycketbilligare än exempelvis FN:s och , måste dethela tiden finnas en medvetenhet om att det är de fattigaspengar man hanterar; att biståndsviljan hos svenska folketpåverkas av exempelvis den kritik som Riksrevisionsverketriktat mot avgångsvillkoren för anställda vidsammanslagningen av de olika biståndsmyndigheterna.Vänsterpartiet kritiserade Sidas flyttning till mycket dyrare lokaler. Dettaförsvarades då av regeringen med att Sida med bland annat sitt bibliotekskulle bli mer tillgängligt för allmänheten i nya och mer centralt belägnalokaler. Men när Sida flyttat in i dem, visar det sig att de dels inte äröppnaför allmänheten på kvällstid, dels att någon försäljningen av litteratur inteförekommer.Vänsterpartiet föreslår att regeringen begär åtgärder från Sida för att ökatillgängligheten. bör det rikliga utrymmet i utnyttjas förförsäljning av litteratur, framförallt analyser, rapporter och utvärderingar somSida producerat.Vänsterpartiet noterar med tillfredsställelse att avräkningen avasylkostnader från biståndsramen skall minska. Regeringen skriver ibudgetpropositionen att endast kostnader för asylsökande från skallkunna inräknas i biståndsbudgeten. har tidigare enträget begärtdetta.Samtidigt bör man överväga att återgå till att beräkna biståndsprocenten påBNP. När man övergick till BNI var det ett sätt att utan större uppmärk-samhet sänka biståndsnivån. Men fick sänkningen en förmodligenobeaktad och oväntad effekt. Eftersom BNI mäter det svenskakonsumtionsutrymmet, öppnade man för resonemang om att vi "avstår",rentav lånar för att ge bistånd. Därmed ställdes de av nedskärningar svagagrupperna i mot de fattiga i världen. Med detta beräkningssätt döljsockså den viktiga aspekten att biståndet till stor del består i produktion avsvenska varor och tjänster. Det är alltså fel att framställa biståndet som"tärande".En jord som snurrar alltfortareGlobaliseringen av världsekonomin har gått i rasande fart. På25 år har varuhandeln tredubblats och tjänstehandeln ökatfjorton gånger. Finansflödena har nått en otrolig omfattning.I jakten på högsta möjliga avkastning flyttas mer en biljondollar runt i världen.Utfallet av denna globalisering är mycket ojämnt. De fattigaste länderna,vars befolkning uppgår till av jordens hela befolkning, har fått enminskad andel av den växande världshandeln - mindre än en procent 1990.De privata investeringarna växte från fem till mellan1970 och 1994 - men av dem gick tre fjärdedelar till tio länder, de flesta iÖst- och och . söder om fickpraktiskt taget ingenting med av detta kapitalflöde. Istället växte dessaländers skulder. De uppgår till . Bara sedan1988 har de vuxit - trots alla skuldlättnader ochstrukturanpassningsprogram.För innebär globaliseringen ett hot om att bli marginaliserade.Men den kan också ge dem chanser att hoppa över det slags industrialiseringsom kallas fordism och direkt kliva på IT-tåget. med sin omfattandeexport av datatjänster är ett exempel. Utfallet kommer i hög grad att bero påom EU, och kommer att öppna sina marknader för dessa nyaproducenter. Det är hög tid att inse att protektionism inte är den rätta vägentill utveckling. Asean med sina 400 miljoner människor som producerar ochkonsumerar i den mest dynamiska delen av världen, vill få in investeringarfrån små och medelstora företag. Sådana satsningar är medel att bekämpa denför dem och oss gemensamma - och för demokratin farliga - arbetslösheten.I denna alltmer globaliserade och alltmer orättvisa värld ökar behovet avinternationellt samarbete. Inga länders ekonomier är isolerade frånomvärldens, och miljöhoten riktar sig mot hela regioner, ja helamänskligheten. De stora och svåra problem, som fattigdomen föder, fåråterverkningar vida omkring i form av miljöförstöring, massflykt,internationell brottslighet, narkotikahandel och spridning av hiv. I-ländernakan inte avskärma sig. måste agera aktivt i FN och EU för att skall få tillträde till i-ländernas marknader för sinajordbruksprodukter, industrivaror och tjänster. Här kan vi också samarbetamed den alliansfria rörelsen.Vårt viktigaste forum för detta samarbete är FN. Det är här sominternationella spelregler ställs upp - även om det saknas medel att fåregeringarna att följa dem. En viktig uppgift i FN-arbetet måste bli attförstärka folkrätten och skapa medel att få den efterlevd, exempelvis genomatt inrätta en permanent domstol för folkmordsbrott och krigsförbrytelser. (framlägger förslag om det svenska reformarbetet i FN i ensärskild motion och om den globala ekonomin i en annan. )Svenska företags ansvarPå kort sikt har biståndet stor betydelse, därför att det kanskapa förutsättningar för ökade investeringar och ökadhandel. Det har också stor betydelse, då det kan styraspolitiskt och underordnas i demokratisk ordning fattadebeslut. Utan bistånd tar ekonomisk utveckling mycket längretid. Generellt sett och på betyder investeringaroch handel mycket mer för ekonomi än självabiståndet. Även de svenska företagen globaliseras. Menderas investeringar i styrs inte av några etiskanormer. Vi kan se hur svenska företag i länder, till vilkaSverige ger bistånd, agerar stick i stäv med de svenskabiståndspolitiska målen. Hur skall vi kunna övertyga dessaländers regeringar om att de skall leva upp till de av densvenska och regeringen fastställda biståndsmålen,när de svenska företagen investerar imiljöförstörande projekt? När ABB och statliga Vattenfallbygger ut vattenkraften på ett sätt som ödelägger väldigaskogsarealer, förstör fisket och driver bort befolkningarna?Det här illustrerar ett etiskt problem för näringslivet, och vi föreslår attbiståndsministern tar initiativ till en dialog med företagen om debiståndspolitiska målen som allmängiltiga för utveckling. Vi tror att företagenkommer att inse att det ligger i deras egenintresse att beakta debiståndspolitiska målen, när de investerar i . Dessa mål har arbetatsfram för att främja hållbar ekonomisk tillväxt och bygger på ingåendeanalyser och erfarenheter; erfarenheter, som också behövs för sunda affärermed länder som det kan vara tveksamt att engagera sig i, därför attförhållandena verkar osäkra.Men - och detta är oerhört viktigt - för att vinna trovärdighet både hosföretagen och i omvärlden är det ett oeftergivligt krav att regeringen i alladelar själv efterlever biståndsmålen. Den får inte göra fler avsteg fråndemokratimålet genom att av näringspolitiska skäl anslå u-krediter till en sånotorisk MR-förbrytare som eller ge tillstånd för export av krigsmaterieltill och andra länder med regimer, som vi av samma skäl inteanser oss kunna bedriva biståndssamarbete med.Biståndets rollDen svenska biståndspolitiken har tagit time-out. I ett lägedär villkor förändrats snabbt och radikalt, läggerregeringen inte fram några innovativa idéer om hur de nyamöjligheterna skall tillvaratas och de nya hoten mötas. Dennöjer sig med att avisera en rad studier, översyner ochkommande skrivelser till . Trots att det gått två årsedan regeringen tillträdde, verkar hela biståndspolitikenbefinna sig på utredningsstadiet. Landstrategier och liknandegeografiskt orienterade styrdokument skall utarbetas. Sidaförbereder en rad strategier. En handlingsplan utarbetas förområdet demokrati, mänskliga rättigheter ochkonfliktlösning. En ny strategi för skall utarbetas.Regeringen säger att biståndsberoendet skall minskas ochden strategiska styrningen av biståndet skall stärkas avsevärt.Detta tolkar vi som en följd av den kraftiga nedskärningen av biståndet -det finns inget utrymme för nya initiativ. gäller det endast att värna omdet som redan igångsatts.Inför allt detta vill lägga fram följande synpunkter:Vi ifrågasätter om det ofta använda uttrycket "trade not aid" numera harnågon täckning i verkligheten. Skulle det vara så att uttrycket blivit ettslagord utan innehåll måste vi erinra oss vad det betyder. Samarbete med är mycket mer än bistånd. Det handlar också om att stimulerainvesteringar och handel. Det kräver ett aktivare svenskt uppträdande (ochbättre parlamentarisk kontroll) när EU utformar sin handelspolitik. (Sesärskild motion från om EU och biståndet. )I konsekvens med detta bör biståndskontoren engageras i ett bredareekonomiskt samarbete. De gör redan nu kvalificerade ekonomiska analyser.Men var sker kopplingen till , Arbetsmarknadsdeparte-mentet och det svenska samhället?Bistånd är samverkanNu gäller det att utveckla samarbete med u-ländernaunder nya villkor. Vi måste ta ett samlat grepp när det gällerde utländska investeringarnas effekter på , deglobala företagen roll, FN:s kris och de rika biståndsarbete har givit erfarenheter. Den utvecklingsteoretiskakontrarevolutionen avsatte en biståndsdebatt som mesthandlade om misslyckandena, problemen. Men det är själva problemlösandetsom är kärnan i ett effektivt bistånd. Det handlar om att gemensamtidentifiera, analysera och lösa problem. Vårt mest utskälldaprojekt är Bai Bang. Likafullt är det sannolikt ett av de mest lyckade även ien internationell jämförelse. Ett av alla de hinder som den gången gavnegativa rubriker i pressen var stölderna som pågick , därför inte kunde sätta upp ett stängsel runt anläggningen. Biståndskontoretkämpade tappert med ministeriet om detta. Men också regeringen i Hanoigick bet på det. Jo det fanns ett gammalt servitut som gav traktensbönder rätt att fösa sina bufflar över området. Hindret låg sålunda i eninformell institution. Den striden, som ytligt sett handlade om kampen motstölderna, gällde i realiteten institutioner, som måste utvecklas och förändrasför att ett land skall kunna gå från agrar- till industriland. "Empowerment" betyder att de berörda deltar aktivt. I allt störreutsträckning börjar man i givarländerna att inse att det handlar om attsamarbeta med de fattiga, och att sådant samarbete är till ömsesidig nytta. Vii givarländerna ställs själva inför fattigdomens och maktlöshetens problem.Sverige är ett land med växande inkomstklyftor och sociala problem.Arbetslösa ungdomar och särskilt invandrarungdomar känner ingensamhörighet med det samhälle vi byggt upp. Nog har vi behov av inspirationutifrån för att utveckla vårt samhälle? Biståndet kan helt enkeltinte vara en nådegåva utan måste handla om ömsesidig utveckling och utbyteav idéer. har gått i spetsen för detta synsättet och har tecknatformella kontrakt med mottagarländer om hur ett utbyte av idéer ocherfarenheter skall ske.Dessa förslag fördes 1994 fram i en motion av och fick ettmycket positivt gensvar i riksdagsbehandlingen. fickinformation om att dessa idéer övervägdes inom Sida. Men av detta finns detinga spår i regeringens plan för att utveckla biståndet. föreslårdärför att regeringen får utarbeta en plan för ömsesidiga kontraktinom biståndet. Det behövs en bred debatt om utvecklingens villkor.BiståndsmåletHur skall vi formulera målet för biståndet i dagens värld?Riksdagen har fattat beslut om att införa ett sjättebiståndsmål, jämställdhet. Det var ett riktigt beslut. Men attha ett övergripande biståndsmål kombinerat med sex delmålleder till att delmålen blir till medel för att uppnå detövergripande målet. Sex mål blir i realiteten ett smörgåsbord,varifrån regeringen/Sida kan plocka ut något som passar denbiståndsinsats de vill göra. I praktiken har målet"resurstillväxt" blivit dominerande och då tolkat som BNP-tillväxt. Det gäller framför allt u-krediterna ochstrukturanpassningsprogrammen.Det övergripande målet är "att höja de fattiga folkens levnadsnivå". Vi kan inte höja deras levnadsnivå, det kan de bara görasjälva. Vi kan däremot stödja deras strävanden att höja sin levnadsnivå.Det har visat sig att utvecklingen i världen inte handlar om växande klyftormellan fattiga och rika länder utan om fattiga regioner och fattigafolkgrupper. Det är klyftan mellan rika och fattiga inom länderna och mellanregioner som växer.Detta sammantaget gör det angeläget att se över hela målformuleringen fördet svenska biståndet. En sådan översyn måste föregås av en bred diskussionbland folkrörelser och allmänhet.Att bekämpa fattigdomenVad beror fattigdomen på?Ekonomen och forskaren resonerar kring begreppenfattigdom och rikedom i sin tänkvärda essä Om fattigdomen och rättvisan ivärlden och skriver följande:Före 1900-talet var det endast en liten minoritet av befolkningen även i våraländer i som undgick fattigdomen. Att inte vara fattig var enklassfråga, som de enskilda individerna i mycket liten utsträckning kundepåverka. Både fattigdom (för de många) och rikedom (för de få) gick i arv.Detta vara också en helt uppenbar orättvisa: tur eller otur med föräldrarnabestämde i mycket hög utsträckning den enskilda människans öde.Att tala om rika och fattiga länder var länge obegripligt och meningslöst,såvida man inte syftade på ländernas naturtillgångar - som var, och är, enusel mätare på hur rika människorna i landet är - eller på ländernas innehavav guld, silver och välutrustade arméer.Först i modern tid har de enskilda människornas levnadsstandard kommit iförgrunden vid jämförelser mellan nationers välstånd. Och först under dettasekel har det utsöndrats en grupp länder där majoriteten av människornafaktiskt kan betraktas som rika. Eller åtminstone "ofattiga".Fortfarande är arvet - klassmässigt och geografiskt - den viktigasteförklaringen till nationers och människors fattigdom eller rikedom.En liten minoritet av jordens befolkning har haft förmånen att födas i rikaländer...Vi vill gärna tro på att vår egen duktighet förklarar våra höga inkomster.Men det mesta har vi fått gratis. Vi föds helt enkelt rika: en ackumuleradrikedom som ger avkastning i form av höga inkomster för oss som haft turenatt ärva...Det synliga arbetet i är de gigantiska fysiska investeringar somgjorts under generationer: gärdsgårdar i , flottrännor i ,vägar, järnvägar, skolor, sjukhus, hamnar, broar, telekommunikationer,fabriker, bostäder etc. I de rika länderna är varje nyfött barns andel av dettaarv en förmögenhet. I de fattiga länderna är arvslotten mer blygsam. Inte föratt föräldrar i de fattiga länderna varit lata, utan för att deras slit - av enradolika skäl - inte resulterat i kapitalackumulation och tekniska framsteg påsamma sätt som i våra länderna. (Om fattigdomen och rättvisan i världen,Forum Syd, 1995, s. )Fattiga människor skall inte betraktas som utvecklingshinderutan som resurs. Mot alla konventionella uppfattningar kande fattiga spara eller för att använda de Vylders uttryck skapasig ett arv i form av jord, kapital, bättre hälsa ocharbetsförmåga. Det är klarsynt av Sida att stödja GrameenBank och Action Aid och likartade insatser. Det har varitsmå experiment och de har fallit väl ut. Men de har enbegränsning. De kanaliserar inte sparandet till samhälleligainvesteringar. I motsats till vad som ibland hävdas kan defattiga spara, t.ex. i postsparbanker som i och Sverige.Lånecirklarna är i realiteten sparcirklar. Det handlar för defattiga om att finna vägar att organisera och planera förframtiden. Också vad det kostar att skaffa många barn.Sparande är en sådan planerande verksamhet.Satsa på bondenFattigast är ofta jordbrukarna: småbönder, arrendatorer ochlantarbetare. Första förutsättningen för deras försörjning ärjordinnehav. Det behövs ofta jordreformer. Fasta arrenden ipengar istället för andel av skörden är vanligen något somhöjer produktiviteten. Det är viktigt att få markrättenjuridiskt fastlagd.Bönderna behöver banktjänster. Dessa tjänster måste vara lätt tillgängliga,finnas i byarna och fungera obyråkratiskt. Detta är särskilt viktigt förkvinnorna, eftersom de har sämre tillgång till kommunikationsmedel. (Det ärmännen som tar motorcykeln och far till stan. )Det behövs kunskaper. Kanske det finns något att lära av vår egen historia,om hur Fattigsverige blev ett industriland, som kan användas i bistånds-arbetet. Vi kan lära av hushållningssällskapen, jordbrukskooperationen,lantmanna- och hushållsskolorna. Det viktiga här är att det var jordbrukarnasjälva som byggde upp sina egna institutioner.Det behövs vägar, postkontor, el och telefoner. Vägen till marknadenmåste öppnas. Då blir det också möjligt att starta lokal produktion av varoroch tjänster och utnyttja lågsäsongen i jordbruket. Industrier på landsbygdenär förutsättningen för att människor skall kunna stanna där och inte drivas intill städernas slum.Bönderna måste få tillträde till världsmarknaden och frigöras uragribusiness grepp. Man bör ompröva inriktningen på jordbruket - skalljorden användas till att odla matgrödor eller exportgrödor? I-ländernasdumpning av livsmedel i u-världen måste stoppas. Det är en uppgift förSverige att arbeta med i bland annat EU.Satsa på meningsfullutbildningAtt läskunnigheten var så tidigt spridd i spelade enväsentlig roll för snabba industrialisering. Sammaerfarenhet har man dragit av de asiatiska miraklen.Framförallt gäller det att bygga ut primärskolan så att denblir tillgänglig för alla barn. Det behövs utbildning av fleranya lärare och fortbildning av de nuvarande. Att finansieraprimärskolan för alla förmår de fattigaste länderna emellertidinte att göra via statsbudgeten.Men innehållet i undervisningen är lika viktigt, och i många - kanskeflertalet - behövs skolreformer med inriktningen och ambitionen attge eleverna kunskaper som eleverna och deras familjer sätter värde på. Närmånga föräldrar i tar barnen ur skolan, beror det inte bara påatt de inte har råd att betala skolavgifterna, utan också på att pluggskolan medutantilläxor (och inte sällan med en pedagogik och kunskapssyn, som manärvt från kolonialtiden) inte ger de kunskaper som hushållen behöver för attkunna öka sin produktivitet och sin makt som producenter.Ett intressant experiment gjordes i - som dessvärre senareförsvunnit - med att kombinera studier och praktiskt arbete. infördesproduktivt arbete på skolschemat. Skolorna fick en bit mark av kooperativenatt odla. Här bedrevs försöksverksamhet med ny odlingsteknik och nyautsäden. I kooperativen organiserades eleverna på mellanstadiet jämte enlärare i "självstyrande arbets- och studiebrigader", som läste ocharbetade den andra halvan.