mot · GK02Ju901 · 1996-10-07 00:00:00 — Många föräldrar tenderar också att brista isin förmåga att utöva tillräcklig uppsyn över sina barn.Oavsett vad det beror på så är detta ett faktum, i annat fallhade vi inte haft de problem med ungdomsbrottslighet somvi faktiskt har.Som föräldrar - eller över huvud taget som vuxna - har vi en skyldighet attdels fungera som goda förebilder för de unga, dels "lägga oss i" så fort viupptäcker att unga människor i vår närhet genom sitt beteende signalerar attde är på väg att spåra ur. Detta innebär bl.a. att vi alla har ett ansvar förattmed ord och handling tydligt visa att vi inte accepterar kriminalitet ellerandra hänsynslösa beteenden.Den borgerliga regeringen gjorde en viktig markering i synen på föräldra-ansvaret genom att precisera och utöka föräldrarnas skadeståndsansvar försina barns handlingar. Lagändringen, som trädde i kraft ,innebär att föräldrar eller annan vårdnadshavare kan bli skadeståndsskyldigaom de uppsåtligen eller av oaktsamhet brister i sin skyldighet att se till attbarnet står under uppsikt eller att andra nödvändiga åtgärder vidtas. Syftetmed lagändringen var främst preventivt, d.v.s. genom att tillerkänna föräldrarett ökat ansvar för sina barns utveckling skulle skadegörelse och andra brottsom är vanliga bland ungdomar bättre kunna förebyggas. syftarden moderata familjepolitiken till att generellt stärka föräldrarsförutsättningar att leva upp till detta ansvar.Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning bör regeringen tainitiativ till en bred kartläggning av hur nuvarande lagstiftning allmänt settkan förbättras i syfte att tydliggöra och stärka föräldrars och andravårdnadshavares ansvar i rollen som goda fostrare, normöverförare ochbrottsförebyggare.Polisstöd till föräldrarSå gott som alla föräldrar önskar inget hellre än att se sinabarn växa upp till hela människor med förmåga att leva ett såfullödigt liv som möjligt, men trots det upplever vissaföräldrar maktlöshet inför sin fostrande uppgift. Manmisslyckas helt enkelt och barnet kan redan i mycket unga åruppvisa tendenser till ett aggressivt och våldsamt beteendesom - om det inte bryts - kommer att leda rakt in imissbruk, våld och annan kriminalitet.Ett sätt att stödja föräldrar eller andra vårdnadshavare - som av olika skälupplever att de inte fullt ut i alla situationer klarar att leva upp till detansvarstagande som fostrarrollen kräver - kan vara att införa en laglig rätt förvårdnadshavaren att begära hjälp av polisen och/eller med attfå hem sitt barn när barnet vistas ute sena kvällar utan föräldrars eller annanvårdnadshavares tillåtelse. Införandet av en rätt till polisstöd då föräldrarbeslutat att barnet inte får vara ute skulle kunna framstå som ett komplementtill det utökade skadeståndsansvar som åvilar den förälder somuppsåtligen eller av oaktsamhet brister i uppsikten över sitt barn. Införandetav ett föräldrastyrt utegångsförbud skulle kunna tjäna två goda syften. Delsgenom att ge föräldrar en bättre möjlighet att utöva kontroll över sina barn,dels genom att verka brottsförebyggande. Frågan om vilken åldersgräns ochvilka tider som skulle omfattas bör lämpligtvis överlåtas till den lokala nivånatt avgöra.Enligt Moderata samlingspartiets uppfattning bör inte tanken på att ge ettextra polisstöd för föräldrar i deras fostrande roll kategoriskt avvisas.Regeringen bör i stället uppdra åt BRÅ att närmare utreda förutsättningarnaoch detaljerna.Skolans ansvarEfter familjen är det skolan som har den viktigaste uppgiftendå det gäller att förebygga brott. Det är här inte endast frågaom att skolan skall förmedla grundläggande kunskaper omvad som är tillåtet och otillåtet i samhället. Det gäller i likahög grad att se till att skolarbetet fungerar. Märker elever attde inte behöver följa lärarnas anvisningar eller att de kanskada andra elever eller skolans egendom utan att de möts aven reaktion är detta ett svek både mot de elever som drabbasoch mot den normöverföring som familj och lagstiftarebedriver.I detta sammanhang vill vi lyfta fram ett föredömligt initiativ som tagits aven gymnasieskola i . /96 införde Bäckadalsskolanett system med "studieavtal" som upprättades mellan Bäckadalsskolan ochsamtliga elever. Skolledningens syfte med avtalet var att tydliggöra föreleverna att de nu hade valt en utbildning och att eleverna genom attunderteckna avtalet också förväntades ta ansvar för sin egen utveckling ochför fullföljandet av sin utbildning. Härutöver innehåller avtalet en radpunkter som bl.a. beskriver ordningen på skolan, vilka möjligheter till hjälpoch stöd som finns samt - inte minst viktigt - att skolan är en arbetsplats påvilken det ställs samma krav på ömsesidig respekt och gott kamratskap som iarbetslivet i övrigt.Även den verksamhet som bedrivs på i böruppmärksammas. 1993 tog närpolisen initiativ till ett samarbete med skolanselever i syfte att komma till rätta med de extrema ordningsproblem sområdde på skolan. I stället för att satsa alla resurser på de stökiga elevernasökte man upp de skötsamma eleverna som aktivt och frivilligt ville försökaförändra skolmiljön. Man bildade , som är en ideellungdomsförening som finansieras genom bidrag från fonder ochRosengårdsskolan samt genom medlemsavgifter. En skallunder skoltid fungera som föredöme och kamratstöd, informatör och fadder.Polisen utbildar eleverna och i samarbete med polisen, lärare, skolpsykologförsöker att motverka skolk, mobbing, droger, kriminalitet,rasism och främlingsfientlighet. Resultatet har inte uteblivit. Situationen påskolan är väsentligt bättre än 1993.Det initiativ som Bäckadalsskolan och polisen i samverkan medRosengårdsskolan tagit utgör goda exempel på hur man i skolan på ettföredömligt sätt kan arbeta brottsförebyggande både på kort och lång sikt.Regeringen bör notera detta och på olika sätt stödja och uppmuntra enutveckling i denna riktning.Närpolisverksamhetens betydelseFör att uppnå de kriminalpolitiska målen krävs bådetraditionella kriminalpolitiska åtgärder inom rättsväsendetoch nytänkande. Den förra regeringen lämnade flera viktigabidrag efter sig. Framför allt såg den borgerliga regeringentill att påbörja arbetet med att förverkliga ett gammaltmoderat krav, nämligen återinförandet av kvarters- ellernärpoliser. En av närpolisens viktigaste uppgift skulle justvara att fungera brottsförebyggande. Närpoliser kan t.ex.informera de boende om hur de skall göra hemmen merinbrottssäkra. kan de boende informera närpolisenom sådant som försiggår i området och därmed underlätta förpolisen att upptäcka och ingripa när något egendomligt elleravvikande sker. En stor del av vardagsbrottsligheten skulledärmed kunna förebyggas och upptäckas.Närpolisverksamheten skulle enligt den borgerliga regeringens intentionerfrämst inriktas på att öka polisens synlighet på gator och torg genomfotpatrullering. Även brottsutredningsarbetet skulle i stor utsträckning skötasav närpolisen. Brottsuppklaringen antogs bli mer framgångsrik när polisenfick bättre möjligheter att i sina dagliga kontakter med de boende direktfånga upp tips och iakttagelser om inträffade brott och misstänkta personer.Närpolisverksamheten förväntades också bli framgångsrik i det viktigabrottsförebyggande arbetet som går ut på att upptäcka unga människorsom är på väg att spåra ur i allmän stökighet, narkotikamissbruk eller annanbrottslighet.Den socialdemokratiska regeringens tunga sparkrav på den lokalapolisverksamheten har emellertid lett till att utbyggnaden av närpolisverk-samheten runt om i landet allvarligt försvårats eller rent av stannat av.Landets länspolismästare, som var för sig har att svara för utbyggnaden avrespektive läns närpolisverksamhet, har vid upprepade tillfällen påtalat attpolisverksamheten inte kan fungera som den borde med de otillräckligaresurser som står till buds. I åtskilliga polisdistrikt lever man påsparlåga och och semestertid är bemanningen minimal, iblandobefintlig. I strid mot allt brottsförebyggande tänkande tvingas närpoliser lämna kända orosområden obevakade och nätter. Så serverkligheten ut.I juni 1996 beslutade regeringen om ett nationellt brottsförebyggandeprogram, vilket närmare kommenteras nedan. I programmet framhålls särskiltatt närpolisverksamheten har en huvudroll i vidareutvecklingen av detbrottsförebyggande arbetet och att verksamheten har sin största betydelse förförebyggande av och ingripande mot vardagsbrottslighet, såsom inbrott,misshandel, skadegörelse och gatulangning av narkotika samt att närpoliseninom sitt område i princip svarar för alla slag av polisverksamhet, ocksåutredning av brott (s. 35 i "Allas vårt ansvar", Ett nationellt brottsföre-byggande program, stencilerad version, ) .Regeringens förväntningar på vad närpolisverksamheten framöver skalloch kan uträtta under nuvarande begränsade ekonomiska förhållanden ärminst sagt orealistiska jämfört med vad polismyndigheterna faktiskt klarar avunder rådande förhållanden. Alla - såväl socialdemokrater som moderateroch polisen - verkar dock vara införstådda med att det finns ett starktsamband mellan utvecklingen av den framtida brottsligheten och hur detbrottsförebyggande arbetet kommer att utvecklas. Just därför anser vimoderater att regeringen måste vara beredd att satsa tillräckligt med resurserför att möjliggöra den fortsatta utbyggnaden och vidareutvecklingen avnärpolisreformen. Längre fram i motionen behandlas regeringensbudgetförslag avseende polisväsendet . Redan här måstedock understrykas att Moderata samlingspartiet inte kan ställa sig bakomregeringens anslagsförslag avseende bl.a. polisen.Ett nationellt brottsförebyggandeprogramDe brottsförebyggande och brottsbekämpande åtgärdernainom rättsväsendet, närmast åklagar- och polisväsendet,måste samordnas med insatser från andra myndigheter,kommuner, organisationer och näringsliv samt från enskildamedborgare. Mot denna bakgrund beslutade den borgerligaregeringen att ge BRÅ i uppdrag att utarbetaunderlag för ett nationellt brottsförebyggande program. Encentral fråga i detta arbete var vilka åtgärder som krävs föratt förhindra att barn och unga människor dras in ikriminalitet och missbruk. Avsikten var att programmetskulle föreslås . Så skeddeemellertid inte. Först informerades ominnehållet i regeringens brottsförebyggande programsamtidigt som det deklarerades att programmet omgåendeskulle verkställas.Moderata samlingspartiet ifrågasätter starkt regeringens agerande i dettaärende. Sedan regeringsskiftet har ledamöterna i riksdagensjustitieutskott diskuterat frågan om innehållet i ettnationellt brottsförebyggande program. Några beslut har emellertid intefattats eftersom ett förslag till ett sådant program, enligt uppgift, var attväntafrån regeringen. Frågan om hur landets brottsförebyggande arbete skallutformas är mycket omfattande och viktig, dessutom av helt central betydelseför den framtida brottsutvecklingen i vårt land. Det hör dessvärre tillvanligheten att frågor av betydligt lägre dignitet och av betydligt mindreintresse för landets medborgare än den nu aktuella behandlas av . Av flera olika skäl - inte minst av demokratiska - är det därföruppseendeväckande att regeringen ännu inte gjort det möjligt för riksdagenatt behandla dess nationella, brottsförebyggande program. En förklaring kanvara att regeringen inte kan utgå från att programmet i dess nuvarandeutformning har stöd av en majoritet i riksdagen.Mot denna bakgrund är det enligt Moderata samlingspartiet befogat attkräva att regeringen återkommer till med ett förslag som riksdagenkan ta ställning till på sedvanligt sätt. Först då kan vi börja tala om ettnationellt brottsförebyggande program och inte som , ett enbartregeringens brottsförebyggande program. Unga brottslingarBakgrundI BRÅ:s undersökning om vilka omvärldsfaktorer som kanvara styrande för brottsligheten i landet (Brottsförebyggande rådets framtids- och omvärldsanalys,BRÅ 1994:1) understryks behovet av att ingripa mot en litengrupp (pojkar till ) i nedre tonåren som, omingenting görs, blir den kärna på ett parhundra återfallsförbrytare som svarar för den övervägandedelen av den grövre brottsligheten.Av detta kan vi alla dra slutsatsen att det är bättre att reagera , än attbehöva låsa in dem när de passerat vissa åldersgränser och lämnatsocialtjänsten för gott. Så som det är kommer reaktionen ofta för sentoch saknar dessutom ofta verkan. Den unge upplever att han har fåttsamhällets tillstånd att fortsätta att begå brott. Först då den brottsligaverksamheten har pågått tillräckligt eller tagit sig synnerligenallvarlig form och han dömts till fängelse upptäcker den unge plötsligt attsamhället har reagerat på hans brottslighet. En sådan ordning är minst sagtotillfredsställande. Det är ett i högsta grad inhumant system att låta ungamänniskor slippa ifrån ansvaret för brottsliga handlingar. Som straffsystemeti dag är utformat sviker samhället den unge när man tydligt visar att manmisstror dennes förmåga att ta ansvar för sina handlingar.Krav som måste ställas på ett nyttpåföljdssystemVid i pågår ett forskningsprojekt kringRåby ungdomsvårdsskola, som är största institutionför tvångsvård av ungdomar och vars verksamhet faller inomsocialtjänsten. Även om projektet ännu inte är slutfört harresultatet av de intervjuer som genomförts med 200ungdomar som vistats på Råby redan hunnit uppmärksammas. 84procent av de tillfrågade ungdomarna ansåg attungdomsvårdsskolor skapar fler problem än de löser. 67procent ansåg att vistelsen på Råby antingen förvärrat ellerinte förändrat deras brottsliga vanor, och hadebegått brott efter tiden på Råby. Råbyvistelsens effekter pådrogmissbruket är enligt undersökningen små. avde tillfrågade svarade att de antingen inte ändrat sinadrogvanor eller att de snarare ökat missbruket påRåby. En majoritet av de tillfrågade, , hade efterRåby hamnat på andra anstalter, dömts till fängelse ellervistats på psykiatrisk klinik eller på ungdomsvårdsskolor.Siffrorna talar för sig själva.I en rad uppmärksammade fall har tonårspojkar somhamnat i bråk gått långt utöver gränserna för ett vanligt slagsmål och brutaltmisshandlat sin antagonist till döds. I vissa fall har domstolen dömt till vårdenligt socialtjänstlagen, i andra fall har man dömt till fängelse. Attdomstolarna enligt vårt nuvarande påföljdssystem tvingas dömapersoner till fängelsestraff är ett nederlag för rättssamhället ochockså av andra skäl tveksamt. Bl.a. har ifrågasatts om bryter motFN:s barnkonvention, vars regler rör personer . Konventionenuppställer inte något absolut förbud mot frihetsberövande av barn under 18år, men om det sker skall barnet inte placeras tillsammans med vuxna omdetta inte är till barnets bästa, vilket det självfallet sällan är. harförbundit sig att följa konventionen även om den inte är direkt tillämplig somsvensk lag.I regeringens brottsförebyggande program tillmäts insatserna mot ungalagöverträdare en viktig brottsförebyggande roll. Av programmet framgår attdet inom pågår en översyn av påföljdssystemet för ungalagöverträdare som regeringen avser att presentera resultatet av i slutet av1996. Trots att översynen ännu inte är klar har justitieministern redanklargjort att huvudansvaret för ungdomar som begår brott även fortsättnings-vis skall ligga inom socialtjänsten.Kritiken mot nuvarande ordning kräver dock att vi skapar ett nytt, bättrepåföljdssystem för unga människor som både är tydligt för den unge och tarhänsyn till allmänhetens uppfattning om vad som är rätt och rättvist. Hur illavi än tycker om att låsa in unga människor i fängelse så måste vi vararealister och inse att vi även kommer att behöva beröva personerunder friheten på grund av brott. Det rör sig om en förhållandevis litengrupp som oaktat det måste mötas av en handfast och tydlig reaktion frånsamhället. Enligt statistik från iseptember 1996 återfanns åtta ungdomsbrottslingar i åldern 15-17 inomkriminalvården, antalet 18-20-åringar var 157. För båda ålderskategoriernagäller att antalet varit relativt stabilt över åren. Antalet 15-17 - åringar och18-20-åringar (inom parentes) som avtjänade fängelsestraff var 1990: 42(1063), 1991: 35 (800), 1992: 45 (818), 1993: 48 (778), 1994: 34 (752) samt1995: 41 (711).Moderata samlingspartiet har i olika sammanhang angående ungdoms-brottsligheten utvecklat vad som behöver göras. Bl.a. kräver vi följandeförändringar:I ett första steg avskaffas påföljden vård enligt socialtjänstlagen och istället överlåts till domstolen att bestämma längden av ett frihetsberövande.När frihetsberövandet inte kan undvikas, d.v.s. då det föreligger synnerligaskäl enligt 30 kap. 5 § , skall ungdomar kunnaavtjäna straffet, benämnt ungdomsstraff, på särskilt inrättade kriminalvårds-hem i kriminalvårdens regi. Härigenom undviks eventuella konflikter medFN:s barnkonvention. För de personer som är skall i fortsättningenpåföljdsvalet i större utsträckning ske i överensstämmelse med de regler somgäller för vuxna lagöverträdare. Är man myndig nog att rösta, bör man varavuxen nog att svara för sina handlingar i övrigt.Vid verkställighet av ungdomsstraff bör straffrabatter (villkorligfrigivning) kunna ges av domstol, men aldrig i förskott utan först när denunge har visat prov på gott uppförande under strafftiden.Kriminalvårdshemmens personal skall ha särskilda erfarenheter av arbetemed ungdomar, och personaltätheten skall vara högre än inomkriminalvården i övrigt. Vidare är det angeläget att inom ramen förverkställigheten av fängelsestraffet också tillgodose ungdomars särskildabehov av sociala och kurativa insatser. Det handlar både om att erbjudarelevant vård och rehabilitering samt om att ta igen förlorad skolgång.Eftersom ungdomsstraff skall vara en frihetsberövande påföljd måste detfinnas möjlighet att begränsa rörelsefriheten. Kriminalvårdshemmen bördärför utnyttjas på ett flexibelt sätt, t.ex. genom att hålla en avdelning inomhemmet låst.Utformningen och lokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunktfrån behandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet.Enligt Moderata samlingspartiet är det angeläget att dessa förslag beaktasinom ramen för det arbete som pågår inom med att seöver påföljdssystemet för unga brottslingar.Härutöver behöver det alternativa påföljdssystemet ses över ochkompletteras för att bättre anpassas till unga brottslingar. Det moderataförslaget i denna del behandlas nedan.Registrering av minderårigalagöverträdareVad som saknas i det samlade arbetet mot våld ochannan brottslighet är förutsättningar för snabba ingripandenmot unga människor som är på väg att utveckla ett kriminelltbeteende. Detta är en helt avgörande förutsättning för ettsnabbt ingripande. Det har länge varit ett moderat krav attäven den som är och skäligen misstänkt för brottskall registreras. Enligt vår uppfattning är det av storbetydelse för polisens kartläggning av brott ochbrottsbekämpning i stort att även brott som begås avminderåriga lagöverträdare kan omfattas av polisensmisstankeregister. Därmed skulle bl.a. möjligheterna tillsnabba ingripanden mot unga som är på väg att spåra utförbättras betydligt, vilket måste tillmätas storbrottsförebyggande effekt. En 15-åring som grips avpolisen kan till synes ha ett alldeles "rent" förflutet, medanhan i själva verket kan ha gjort sig skyldig till ett flertal brott.Ofrånkomligen skulle en möjlighet till registrering ge polisenoch andra rättsvårdande myndigheter en betydligt klarare bildav den gripne och den situation han befinner sig i. Vidareskulle en registrering möjliggöra en mer rättvisande statistiköver brott som begås av barn . Att så kan ske ärnaturligtvis av stor betydelse vid planering avbrottsförebyggande åtgärder i allmänhet och insatser motungdomsbrottslighet i synnerhet.Införandet av ett registreringsinstrument skulle vara mycket värdefullt ipolisens arbete med att kartlägga och bekämpa ungdomsbrottsligheten. Detär förvånande att regeringen inte tillmätt detta faktum betydelse,särskilt som regeringen i proposition 1994/95:144 Riktlinjer för registreringav påföljder uppgav att misstankeregister skall användas främst församordning av olika brottsutredningar beträffande samma person. Ikonsekvens härmed bör regeringen ta initiativ till lagstiftning som gerpolisen möjlighet att registrera även personer som skäligen kanmisstänkas för brott.Sekretesslagen får inte försvårasamarbetet mellan myndigheterRedan år 1990 konstaterade i enrapport (BRÅ:s utvärdering av ändringarna i lagen medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och avförsöksverksamheten) att samarbetsproblem förelåg mellanpolisen och , framför allt beroende på desekretessbestämmelser som var tillämpliga för de olikamyndigheterna. Bl.a. hade polisen opponerat sig mot att mani det brottsförebyggande arbetet inte fick tillgång till viktigauppgifter från om unga personer. Ävenskolväsendet hade påtalat att det fannssekretessbestämmelser som försvårade detbrottsförebyggande arbetet mellan myndigheterna.Frågan om sekretessbestämmelsernas utformning har därefter uppmärk-sammats i olika utredningssammanhang. framhölli sitt betänkande SOU 1993:35, Reaktioner mot ungdomsbrott, att det var ensynnerligen viktig uppgift att komma till rätta med samarbetssvårigheter sompå sina håll fanns mellan polis och socialtjänst. Utredningens förslagresulterade i att den dåvarande moderata justitieministern uppdrog åt ensärskild utredare att överväga vilka ändringar som skulle behöva göras isekretessreglerna för att underlätta samarbetet mellan de myndigheter somhandlägger ungdomsmål. Utredaren stannade vid en lösning som innebar attuppgifter hos om ungdomar och deras närstående skulle kunnalämnas till polisen om det fanns en påtaglig risk att den unge skulle begåbrott och uppgifterna dessutom kunde antas bidra till att förhindra brott, seJu 1994:E , Sekretess vid samarbete mot ungdomsbrott och ekobrott.Enligt vår uppfattning är det nu hög tid att regeringen visar att den taruppgiften att minska ungdomsbrottsligheten och förhindra att ungamänniskor fastnar i kriminalitet på allvar. Detta kan ske bl.a. genom attsekretesslagen ändras enligt det konkreta lagförslag som redan finns.Familjegruppskonferenser ochmedlingsverksamhetEtt förslag som vi moderater fört fram , ochsom också närmare beskrivs i en kommittémotion av GunHellsvik m.fl. (m) angående åtgärder motungdomsbrottsligheten, är införandet avfamiljegruppskonferenser efter förebild från bl.a. NyaZeeland. kan vi också med glädje konstatera att detinom vissa kommuner pågår eller planeras olika projekt meddenna inriktning. Bl.a. har inletten försöksverksamhet med s.k. familjerådslag som i mångtoch mycket påminner om den nya zeeländska modellen,d.v.s. man samlar den unges nätverk och försöker gemensamtkomma fram till en plan för tillrättaförande.Förutom familjegruppskonferenser anser vi moderater att s.k. medling kanvara ett effektivt sätt att tydliggöra för den unge vilka skador han orsakatgenom sitt brott som brottsoffret och den unge får en möjlighet attkomma överens om hur skadan bäst kan kompenseras. På vissa platser ilandet pågår försöksverksamhet med medling, men något klart ställnings-tagande från regeringen i fråga om den fortsatta utvecklingen av medlings-verksamhetens omfattning m.m. finns ännu inte. I sammanhanget kan erinrasom att den borgerliga regeringen gav Riksåklagaren i uppdrag att utarbeta enmodell för hur medlingsverksamhet skall kunna bedrivas. Riksåklagarenskulle enligt uppdraget redovisa sina överväganden till regeringen senast den31 . Någon redovisning har ännu inte presenterats.Från moderat håll efterlyser vi nu fortsatta initiativ från regeringen bådenär det gäller utvecklingen av medlingsverksamheten och den fortsattautvecklingen av familjegruppskonferenser. Enligt vår mening bör regeringenbeakta även dessa förslag inom ramen för det pågående arbetet med att tafram ett nytt påföljdssystem för ungdomsbrottslingar.NarkotikapolitikenBakgrundNarkotikamissbruket är ett av samhällets allvarligaste ochsamtidigt mest svårlösta problem. Missbruket orsakar stortlidande för missbrukaren och dennes anhöriga. Medmissbruket följer ofta en grov kriminalitet, som drabbarenskilda och förorsakar samhället stora kostnader.