mot · GK02Fi201 · 1996-10-07 00:00:00 — SammanfattningSverige är ett samhälle med stora möjligheter. Aldrig tidigarehar de teknologiska, ekonomiska och socialaförutsättningarna för medborgarna varit bättre.Globaliseringen av ekonomin och den nya tekniken har gjortvärlden mindre och ökat den enskildes möjligheter att självforma sitt liv efter just sina behov, förutsättningar ochönskemål. Därigenom individualiseras vårt samhälle. Mensamtidigt stärks vår förmåga att hantera vardagens problem igemenskap med de nära och kära.Trots alla nya möjligheter befinner sig det svenska samhället i kris. Det ären ekonomisk och social kris. Samhällsekonomin släpar efter och otrygg-heten i samhället sprider sig. Men det är framför allt en politisk kris därpolitiken försummat sin uppgift att upprätthålla ett tryggt och växandesamhälles institutioner.Denna motion handlar om hur politiken skall kunna återupprättas, hur denåterigen skall kunna ombesörja genuint gemensamma angelägenheter somdet var tänkt. Den visar på den inriktning som det svenska samhälletoch politiken måste få om skall bli ett växande samhälle och om viskall kunna dra nytta av de nya förutsättningar som utvecklingen i omvärldenger.En värld av möjligheter -ett i stagnationSverige skulle kunna vara ett samhälle präglat av sinamedborgares initiativkraft och uppfinningsrikedom, av allasvilja och strävan till växt, arbete och företagande. Ettsamhälle där medborgarnas vilja till ansvarstagande,ekonomins utvecklingskraft och en växande arbetsmarknadär grunden för en ekonomisk och social dynamik som gårhand i hand med människors skapar- och upptäckarglädje.Ett samhälle där en verklig gemenskap växer ur varjemänniskas rätt att få utvecklas som individ och att få taansvar för sina nära och kära.För medborgarna skulle kunna vara ett samhälle där viljan tillarbete och förkovran får komma till produktivt uttryck och där dengrundläggande tryggheten bygger på att vi själva fattar de avgörande besluteni livet.För företagarna skulle kunna vara ett samhälle där hårt arbete,initiativkraft och förmåga att leda och inspirera lönar sig. skullekunna vara ett i ordets verkliga bemärkelse företagandets samhälle.För unga skulle kunna vara ett samhälle med framtidsutsikter, medarbetstillfällen, med världsledande akademiska institutioner. Men framförallt med möjligheter att själv få forma det liv man vill leva. skullekunna vara de många olika livsprojektens samhälle.För gamla skulle kunna vara ett samhälle där ekonomins styrkaoch utvecklingskraft lägger en stabil grund för en trygg ålderdom, men ocksåför god sjukvård och omsorg. Vårt land skulle kunna vara ett samhälle därväxtkraften och dynamiken skapar möjligheter för ett aktivt deltagande isamhällslivet långt upp i åldrarna.För de grupper som känner sig leva i samhällets marginaler skulleSverige kunna vara ett möjligheternas samhälle där arbete värdesätts, därentreprenörskap är en viktig väg till samhörighet och integration och där ettväxande välstånd gör dem till vinnare i ett växande i stället förförlorare i stagnationens nollsummespel.Allt detta är möjligt. Det finns ingenting som säger att inte kanfyllas av livskraft och mångfald. Tvärtom är de yttre villkoren för ett rikt ochtryggt liv bättre . Utvecklingen skapar nya förutsättningar förarbetets utformning och förläggning, för utbildning och studier, för tillgångpå kunskap och information. Arbetslivets individualisering ger den enskildemöjligheter att utnyttja sin fulla potential på ett sätt som saknar motstycke ihistorien. har människorna haft bättre förutsättningar.Välstånd, teknologisk utveckling, utbildning och kunskaper öppnar tillsam-mans med historiskt låga ekonomiska och legala hinder för att röra sig ivärlden helt nya horisonter för enskilda, familjer och företag.Vårt land har goda förbindelser med en fredlig omvärld. Vi lever i en delav världen där ekonomiskt, men i allt högre grad också socialt och kulturelltutbyte berikar samhällslivet i en omfattning som ingen tidigare generationhar upplevt. Möjligheterna att resa, bo, studera och arbeta i andra länder ärstörre . Svensk företagsamhet, svensk teknik och svenskaprodukter har alltjämt ett gott renommé i andra länder. Svenska företag harutan större hinder tillgång till världens viktigaste marknader. Vi är en del aven gemensam europeisk marknad med en befolkning på 370 miljonermänniskor och en sammanlagd produktion värd 50 000 miljarder kronor.Men trots dessa goda förutsättningar är ett samhälle som växerlångsammare än andra. Vårt land befinner sig i en kris som är mångfasetteradoch djupgående och som påverkar och genomsyrar i stort sett allasamhällslivets områden. Den blockerar och förkväver förutsättningarna förmedborgare och företag att ta till vara den dynamik och de möjligheter somutvecklingen erbjuder. I en värld av möjligheter tycks vi sakna förmåga ochföretagsamhet nog att till fullo utnyttja dem. Det handlar om ekonomisk stagnation. Från en topposition i världensvälståndsliga har vi under stadigt halkat efter och viplacerar oss i bottenskikt. Under det senastekvartsseklet har de allra flesta jämförbara länder utvecklats bättre än vårt. Det handlar om social stagnation. Allt fler människor kopplas bortfrån arbetsmarknad och företagande. Allt fler ställs inför dystra och imånga fall hopplösa framtidsutsikter. Allt fler upplever att framgångaroch misslyckanden i livet avgörs av andra. En ny sorts otrygghet håller påatt sprida sig i samhället. En otrygghet som har en kuslig dimension i detatt individer och familjer inte bara utsätts för ekonomiska och socialapåfrestningar utan dessutom är fråntagna möjligheterna att själva hanterasvårigheterna. Antalet socialbidragsberättigade familjer ökar. Känslan avatt inte ha kontroll över sin egen vardag omfattas av allt fler.Så här behöver det inte vara. Det är inga naturkrafter som harförflyttat oss bort från positionen som ett av världens trerikaste länder. Utvecklingen beror inte heller på att svenskarär sämre, latare eller mindre begåvade än andra eller att viskulle ha mer otur än andra. Också vårt samhälles utvecklingbestäms av de institutioner och politiska beslut sommedborgarna har att leva med och anpassa sig till, av statensförmåga att upprätthålla och - inte minst viktigt - undvikaatt överskrida sina uppgifter. Länder vars institutionerfungerar illa stagnerar, medan de som förmår att upprätthållagoda institutioner som främjar individens och helasamhällets växt utvecklas och ökar sitt välstånd. Så har detvarit historiskt och så är det . Det är politiska beslut iregering och riksdag, kommuner och landsting som avgörsamhällets utveckling. Den svenska krisen handlar därför också om politikens stagnation. Omatt de politiska församlingarna under mer än ett halvt sekel övergått frånatt ombesörja de genuint gemensamma angelägenheterna till att övertafunktioner och uppgifter som bättre kan handhas av den enskilde,familjen eller företaget. Den politiska makten har gått från att vara denkonstruktiva garanten för det civiliserade samhällets institutioner till attalltför ofta bli en destruktiv kraft som hämmar människors ochekonomins utveckling.Under utvecklades Sverigesynnerligen starkt. Från att ha varit ett fattigt samhälle därsvält och intolerans drev över en miljon människor ut urlandet växte välståndet i en omfattning som endastöverträffades av . Det sekellånga svenska undret, somgrundlagts i det politiska reformarbetet under mitten av1800-talet, visar att dagens stagnation inte är ödesbestämd.Andra länder har lyckats bryta ekonomisk stagnation och vända nedgång iuppgång. Ekonomier i som för bara några decennier sedantillhörde världens växer numera med tvåsiffriga tal . I ,som brottades med en stagnerande tillväxt ochtilltagande balansproblem, har arbetsmarknadenutvecklats mycket starkt. Om vi i hade haft samma utveckling skullehundratusentals nya riktiga jobb ha skapats i den privata sektorn. NyaZeeland har lyckats vända en ekonomi som befann sig vid avgrundens randoch är en av de snabbast växande och mest dynamiska nationerna i denindustrialiserade världen.Det som har gått i andra delar av världen kan naturligtvis gå också iSverige. Vad vi har gjort tidigare kan vi göra igen. Men det kräver en politiksom tar tillvara all den kraft som finns i människors initiativförmåga,uppfinningsrikedom och nyfikenhet. Det handlar om mer än den ekonomiskaeller sociala dagspolitiken. Det handlar om en politik som ser som sinfrämsta uppgift att återupprätta och upprätthålla de institutioner som i varjesamhälle skapar förutsättningar för utveckling och växt.Utgångspunkten för reformarbetet för förnyelse är en koncentra-tion av politiken till det som skall vara statens grundläggande uppgifter i ettfritt och civiliserat samhälle. Om staten misslyckas med att ta sig an sinafundamentala skyldigheter riskerar stagnationen att fortsätta, eftersläpningenatt förvärras och vårt samhälles gemensamma värden att hotas.Ett samhälle i krisEn kris för människornaDet svenska samhällets problem drabbar den enskilde ochfamiljen på många olika sätt, men krisens olika uttryck är iallmänhet intimt sammankopplade med den ekonomiskastagnationen. När ett samhälle slutar växa ekonomiskt är detalltid de svagaste grupperna med de smalaste ekonomiskamarginalerna som drabbas hårdast.Den ekonomiska pressen på individer och familjer är trefaldig:För det första leder den svaga ekonomiska utvecklingen till att allt flerställs utan möjligheter att själva ordna sin utkomst - en miljon människorsaknar ett riktigt arbete - och att reallönen för den som har ett arbetestagnerar. Kostnaden för ekonomiska eftersläpning bärs av alla mentyngst blir bördan för dem som redan är svaga och utsatta.För det andra betalar alla oavsett inkomstnivå bland de högsta skatterna ivärlden. Med matematisk nödvändighet bärs huvuddelen av skattebördan vidett skattetryck på av de breda medborgargrupperna. Svenskalöntagare betalar följaktligen mycket höga skatter redan vid mycket lågainkomster. Stigande skatter urholkar hushållens sociala trygghet.För det tredje har den offentliga sektorn fått allt svårare att leverera detstöd som utlovats. Sänkta ersättningsnivåer, sänkta bidrag och höjda avgifterblir i högskattesamhället mycket hårda slag mot den enskildes ekonomi.Sammantaget får allt fler det allt svårare att klara den ekonomiska vardagen.Den ekonomiska krisen har således en social dimension som gör den extraoroväckande och stötande. Svenska löntagare betalar allt högre skatter på alltsämre inkomster och får tillbaka en allt sämre service.Ett illustrativt exempel på hur utsatta människor kan vara i dagens Sverigevar när socialbyråerna kunde märka en tillströmning av klienter efterregeringens beslut att skjuta på utbetalningen av barnbidraget med femdagar. Många svenska familjer visade sig leva under så knappaomständigheter att de inte klarade mindre än en veckas förskjutning av enutbetalning på några hundralappar utan att behöva begära socialhjälp. I ettsådant samhälle saknar begreppet trygghet en reell innebörd. Tillvaronpräglas av en ständig oro för om man skall få ekonomin att gå ihop och föratt något oförutsett skall inträffa. För de familjer som är så beroende av attinkomsterna flyter in exakt kan en oförutsedd utgift för etttandläkarbesök, en bil- eller TV-reparation vara liktydigt med katastrof.Högskattesamhället undergräver därmed den trygghet som det en gång utgavsig för att upprätthålla.Den mänskliga dimensionen av den svenska krisen är emellertid inte baraekonomisk. Otryggheten tar sig också andra uttryck som aldrig låter sigmätas i kronor och ören. Den handlar lika mycket om hur individer ochfamiljer saknar kontroll över sin tillvaro, om människor som inte kan varasäkra på att själva klara av att möta besvärliga och oväntade situationer, kortsagt om känslan av att det inte är ens egna beslut som formar vardagen.Många av det svenska samhällets institutioner formades i då mantrodde att människor hade ungefär likartade behov och önskemål och detfanns en medveten strävan att använda politiken för att göra samhället merenhetligt. Folkhemsmetaforen speglar drömmen om politikern som det godasamhällets patriark. Den enhetliga skolan, den uniforma offentliga servicen,men också de nationella och statskontrollerade etermedierna var alla verktygför att hålla vårt samhälle samman, för att motverka slitningar ochsegregation. Alla skulle ha samma referensramar och behandlas lika. När allahade gått i samma skola och besökt samma vårdcentral skulle solidaritetenmellan människorna växa.Denna kollektivistiska syn på samhället var fel redan när den formades ochhar spelat en allt mer destruktiv roll för vårt lands utveckling. Den fästerliteteller inget värde vid alla de andra uttryck för omtanke och solidaritet somfinns i ett fritt samhälle. Familjen och andra frivilliga sociala gemenskapergavs därmed en alltmer underordnad roll för den enskildes trygghet ochvälfärd och uppfattades ibland t o m som socialt destruktiva och hämmandeför individens utveckling.Idag är det tydligt att individers och familjers trygghet är intimt förknippadmed deras möjligheter att själva bestämma inriktningen av sina liv. I en alltmer föränderlig värld blir det uniforma och stela hinder för anpassningen tillnya förutsättningar. När rätten att välja annorlunda saknas kommer hellerinte samhället att kunna ta till vara en ny tids förutsättningar. Stelhetenföderstagnation och ökad otrygghet.Men otryggheten ökar också när medborgarna märker att staten inte längremäktar upprätthålla det grundläggande skyddet för liv och egendom. Närkriminaliteten når in i människornas vardag undergrävs den tillit tillomgivningen som kännetecknar ett civiliserat samhälle. Samhället sluter siginåt. Människorna blir oroligare, misstänksammare och hårdare.Också dessa uttryck för den svenska krisen speglar behovet av förändring.Den sociala orättfärdighet och de spänningar som blir ofrånkomliga i ettsamhälle där ekonomin stagnerar och där människorna har fråntagitskontrollen över sin tillvaro uppmanar till handling och förnyelse. Detreformarbete som behövs för att förnya har sitt kanske starkastemotiv i insikten om att det svenska samhället i stagnationens spår blir alltmer fyllt av spänningar och konflikter mellan människor och grupper somredan har förlorat eller riskerar att förlora fotfästet.En kris för ekonominSveriges ekonomi har befunnit sig i mereller mindre permanent kris. Även i tider av tillväxt och fullsysselsättning har ekonomin plågats av kroniska obalanser.Under 1970-talet var inflationen snabb, tillväxten låg och deoffentliga finanserna svaga. Skattesystem, subventioner,regleringar och en hög inflationstakt gjorde att realräntanunder var negativ. Sparande bestraffades och de somkunde låna pengar var privilegierade. Svenskarna slutade attinvestera för framtiden och valde istället att konsumera fördagen. Tillväxttakten var i genomsnitt nästan 1 procentlångsammare än OECD-genomsnittet.Den ekonomiska tillväxten långa internationellahögkonjunktur fortsatte att vara svag. Tillväxten var eller0,under OECD-genomsnittet.1980-talets inflationsekonomi skapade den kostnadskris som kulminerade ibörjan av . inflationstakt var stadigt högre ängenomsnittet i och avsevärt högre än i . Till slut blevutvecklingen ohållbar och det blev uppenbart att inflationen måste nedbring-as en gång för alla.I likhet med vad en rad andra länder hade gjort sedan det tidiga 1980-taletbörjade också att driva en hårdvalutapolitik.Inflationen drevs gradvis ur systemet och den stramare politiken spelade enavgörande roll för den starka produktivitetsutvecklingen i svensk industri.I början av 1990-talet gick världsekonomin in i den svåraste låg-konjunkturen sedan trettiotalsdepressionen. I de flesta industrialiseradeländer stagnerade ekonomin och i många länder sjönk till och med den totalaproduktionen. I var utvecklingen extra alarmerande. Nedgången sominleddes accelererade till ett fritt fall. föll industri-produktionen och arbetslösheten steg. trädde in i en kostnads-,konkurrens- och arbetslöshetskris kombinerad med en mycket omfattandefinanskris. försvann det tusentals jobb i svensk ekonomivarje vecka.Konjunkturella svängningar kan till en del förklara varför aktiviteten iekonomin sjönk , men de kan inte förklara allt i denmycket djupa recessionen. Under loppet av minskade densammanlagda produktionen och hundratusentals arbetstill-fällen slogs ut. Förklaringen till denna mycket kraftiga nedgång måste sökas igrundläggande strukturella missförhållanden och i den strukturella anpass-ning som till slut hade blivit oundgängligen nödvändig.Enskilda år, eller till och med enskilda perioder , kan kanske den svenska ekonomin ha upplevts vara i god ordning, mensett över tiden framstår dessa perioder endast som tillfälliga avvikelser i enenda lång balanskris.Den långsiktiga trenden med tilltagande makroekonomisk obalansbekräftar att lider av en rad strukturproblem som gör att ekonomininte förmår att växa i samma takt som andra länder utan att inflationen tarfart, Det är också uppenbart att vårt land drabbas extra hårt vidinternationella nedgångar. En jämförande studie av den ekonomiskautvecklingen i och i våra viktigaste konkurrentländer talar ett tydligtspråk.Diagram 1Statsbudgetens saldo 1970-1995 (mdr kr)har den svenska statsbudgeten bara kunnatbalanseras två gånger: 1988/89 och 1989/90 i samband medden starka högkonjunkturen i slutet av 1980-talet.Kostnadsutvecklingen och inflationen i den svenska ekonomin har undersamma period varit snabbare än i den industrialiserade världen i genomsnittoch gentemot några av våra viktigaste konkurrentländer har utvecklingenvarit avsevärt sämre.Diagram 2Prisstegringen i och 1970-1996 (konsumentprisindex)Diagram 3Prisstegringen i och 1970-1996 (konsumentprisindex)Den svaga ekonomiska utvecklingen och den högainflationstakten har avspeglats i upprepade devalveringar.Mellan 1976 och 1982 devalverades den svenska kronan medsammanlagt . är exempelvis merän så dyr som sedan.Diagram 4Valutautveckling gentemot (Kr/D-mark)Den svaga svenska kronan och de ständiga devalveringarnahar helt följdriktigt tagit sig uttryck i en högre ränta, vilketvarit priset för att den svenska kronan inte har uppfattats somtillförlitlig. av ett stadigt försämrat penningvärdehar visat att välstånd aldrig kan byggas på attkonkurrenskraften bevaras genom att valutan minskar ivärde.Om man jämför köpkraften för den svenska bruttonationalprodukten övertiden har denna beskrivit en stadigt sjunkande kurva i förhållande till OECD.1970 hade medborgarna en köpkraft som överskred genomsnittet med etttiotal procent. hamnade vi under genomsnittet och 1996har en svensk medborgare en köpkraft som ligger klart under och kraftigt under den köpkraft människor har i världens ledandeekonomier.Tabell 1Den internationella välfärdsligan 1970-1995 (BNP/invånare)RangLandIndex1970LandIndex1980LandIndex1990LandIndex19951Schweiz145USA133USA128Luxemburg1582USA141Schweiz129Schweiz123USA1383Sverige108Kanada113Luxemburg116Schweiz1274Luxemburg108Tyskland108Kanada111Norge1215Tyskland105Frankrike104Tyskland107Danmark1126Kanada102Luxemburg104Japan103Japan1107Nederländerna101Sverige102Frankrike101Kanada1098Danmark100Island101Sverige99Österrike1099Frankrike100Nederländerna99Österrike97Belgien10810Australien99Österrike97Danmark97Tyskland10611Nya Zeeland98Belgien97Island97Island10412Storbritannien93Australien96Finland96Frankrike10413Belgien90Danmark96Belgien95Italien10214Österrike86Italien93Norge94Nederländerna10115Italien85Norge93Australien93Australien9916Finland82Finland90Italien93Storbritannien9517Japan80Storbritannien89Nederländerna93Sverige9518Norge77Japan88Storbritannien93Finland8919Island75Nya Zeeland87Nya Zeeland79Nya Zeeland8720Spanien64Spanien65Spanien69Irland8521Irland50Irland55Irland63Spanien7422Portugal42Grekland48Portugal49Portugal6723Grekland41Portugal48Grekland43Grekland6124Turkiet17Turkiet18Turkiet20Turkiet29Källa: OECDTabellen visar kontinuerliga eftersläpning gentemotvår omvärld. Men också att eftersläpningen inte ärnaturbunden. Av de fyra länder som 1970 toppadevälståndsligan är det bara som har halkat efter. Deövriga tre har behållit sina toppositioner.Även om bedömningen av den svenska ekonomins utveckling under dekommande åren för tillfället har ljusnat något, går det inte att bortse från attförbättringen till stor del kan förklaras av kronans nedskrivning hösten 1992.Vi saknar ännu avgörande bevis för att skulle lyckas bryta denolycksaliga raden av devalveringar, kostnadskriser och underskott. Det ärdäremot tydligt att den svenska ekonomin alltjämt befinner långt ifrån enlångsiktigt stabil och snabb ekonomisk tillväxt och att arbetslösheten har nåtten nivå som varken är ekonomiskt eller socialt acceptabel. Regeringensbedömning av den ekonomiska utvecklingen visaratt inte kommer att nå en tillväxttakt som är tillräckligt hög för attarbetslösheten skall kunna sjunka ordentligt.Tabell 2Regeringens prognoser för tillväxt och arbetslöshet 1996-200019961997199819992000BNP/Sverige1,62,32,62,42,0Öppenarbetslöshet7,76,96,15,85,7Total arbetslöshet12,712,311,110,59,5Källa: BudgetpropositionenVi kan konstatera att tillväxttakten i med dennuvarande politiken kommer att vara fortsatt låg. Dettabekräftas när regeringen menar att det krävs strukturellaåtgärder för att nå en högre tillväxtbana. Förklaringen till attvi inte får bättre tillväxt ligger följaktligen i att regeringen avolika skäl väljer att inte presentera den politik som ärnödvändig.Det är naturligtvis svårt att mäta den exakta kostnaden för att vår ekonomihar vuxit långsammare än andra länders. Ingen kan veta vad som hade häntom hade valt en annan väg. Men vi kan ändå göra mer eller mindretrovärdiga antaganden.Statistiskt växte den svenska ekonomin under perioden1970-1995, vilket skall jämföras med en fördubbling i . Om Sverigehade kunnat hålla jämna steg med sina konkurrentländer skullebruttonationalprodukten ha varit 500 miljarder större än vad den äridag.500 miljarder motsvarar nästan hela den nuvarande statsbudgeten. Tilldetta skall läggas det inkomstbortfall som har drabbat ekonomin varje årsedan 1970. är visserligen ett något rikare land än 1970, men vi ärinte så välbeställda som vi skulle kunna vara. Vi betalar ett pris förvåra strukturella missförhållanden. Detta pris är, om man räknar på det sättsom vi har gjort här, drygt 50 000 per svensk och år. Om man tar hänsyn tillskillnader i befolkningstillväxt blir priset något lägre. Men det rör sigfortfarande om per svensk och år.En kris för politikenSåväl den sociala som den ekonomiska krisen har sin grund ien politisk kris. Staten har på allt fler områden blivit etthinder för friheten och ett hot mot tryggheten.I vardagen har individer och familjer fått uppleva hur deras valfrihet ochsjälvbestämmande har beskurits till förmån för likriktning och uniformitet.Skatter, regleringar och en minskande tilltro till statens förmåga attupprätthålla sina grundläggande funktioner har undergrävt medborgarnaskänsla av säkerhet och trygghet i vardagen. Dessutom växer misstron motpolitiker och - allvarligare - mot politiken som metod för att förändrasamhället. Samhällsklimatet blir apatiskt och fatalistiskt.Centraliseringen av ekonomisk makt till de politiska organen har löpt somen röd tråd i den svenska utvecklingen under större delen av . Denoffentliga sektorns expansion och det växande antalet regleringar utgick frånen blygsam nivå och till följd av den privata sektorns dominans bleveffekterna därför till en början ganska små. Tilltron till ekonomiskastyrka, till marknadsekonomins funktionssätt och till ekonomiskafundamenta fortsatte att vara stor trots den gradvisa underminering somskedde av tillväxtens förutsättningar. På samma sätt som det tar tid att byggaupp både förtroende och väl fungerande institutioner tar det tid att raseradem.Fram till var den svenska ekonomin i huvudsakfri. Skatter och regleringar avvek inte radikalt från vad som fanns i vårakonkurrentländer.