mot · GK02U213 · 1996-10-07 00:00:00 — Också iperspektivet av att blivit medlem i Europeiska unionen bör dennafråga belysas.3. Det skall inte råda någon tvekan om att kvalitet ärviktigare än kvantitet i samarbetet med varje enskilt land.Under senare år har u-landsbiståndets värde sänkts på olika sätt. På enviktig punkt korrigerade den borgerliga regeringen med Öst- och utbetalades inte längre påu-ländernas bekostnad.Men en rad andra händelser har minskat det totala u-landsbiståndet: Socialdemokraternas beslut att räkna in flyktingkostnader i u-hjälpen. Den besparing på biståndet som ingick i krisuppgörelsen mellan denborgerliga regeringen och Socialdemokraterna. Deprecieringen av den svenska kronan. Socialdemokraternas sänkning av biståndsanslaget till av BNI iden ekonomiska vårpropositionen 1996.Biståndet präglas nu av resursknapphet på ett helt annat sättän . Mot den bakgrunden var det värdefulltatt den borgerliga regeringen budget trots enmycket hård budgetprövning i övrigt fann utrymme att höjabiståndet med 400 milj.kr.Folkpartiet liberalerna håller fast vid det s.k. enprocentsmålet för det totalasvenska u-landsbiståndet. För oss är det ett moraliskt grundat åtagande motde fattiga länderna som åter bör uppfyllas möjligt. I en situation medenorma behov av katastrofhjälp och omfattande behov av bistånd till stöd förekonomiska reformprocesser är det inte svårt att se angelägna ändamål för våru-hjälp.Men målet är givetvis inte att förbruka pengar utan att nå resultat. Isamarbetet med det enskilda landet, i utformningen av den enskilda insatsen,måste kvalitet alltid gå före kvantitet.Biståndet skall vara både högt och effektivt. Men om höjda utbetalningar idet enskilda fallet riskerar att sänka effektiviteten skall ingen tvekan råda omhur vi prioriterar. Då är kvaliteten viktigast.Men detta kräver en annan tolerans mot s.k. reservationer än vi stundtalssett i den offentliga debatten. Att en del pengar som anslagits -enprocentsmålet är om man skall vara noga just ett anslagsmål - inte kommertill användning under samma budgetår som de är avsedda för skall inte sessom ett misslyckande utan kan snarare vara ett tecken på en ansvarsfullhantering av skattebetalarnas pengar.4. I tider av stark resursknapphet är det nödvändigt attbiståndet koncentreras mera, inte bara ämnesmässigt utanockså geografiskt.När biståndet ökar ligger det nära till hands att också antaletsamarbetsländer växer. Men befinner sig nu i en ny situation.Biståndet präglas av en annan resursknapphet . Likafullt harantalet mottagarländer växt. Vilken påfrestning detta innebär förbiståndsadministrationen beror givetvis på samarbetets former och hurkapacitetskrävande det är. Vår bedömning är att en ökad koncentration nu ärangelägen att genomföra. En ämnesmässig koncentration i samarbetet medvarje enskilt mottagarland innebär att biståndet blir mindre uppsplittrat påolika projekt, vilket är till fördel både för u-landets mottagningskapacitet ochför möjligheterna att säkra hög kvalitet vid utformningen av insatserna.Men det är nödvändigt att också öka den geografiska koncentrationen.Behovet av detta kommer att bli än mer påtagligt när det bistånd somkanaliseras genom EU nu inryms inom biståndsramen. är en ökadkoncentration av det bilaterala biståndet lättare att motivera och genomföra,eftersom EU-biståndet - som vi aktivt medverkar i - bygger på samarbetemed ett stort antal länder, främst i och Karibien.Strävan efter koncentration bör givetvis prägla den verksamhet som hittillsbedrivts inte bara av SIDA utan också av de andra biståndsorganen. Störsteffekt skulle den emellertid få i det långsiktiga och kapacitetskrävandebistånd som förmedlats genom SIDA. Den princip om långsiktigt samarbetemed ett begränsat antal programländer som länge styrt SIDA:s arbete böralltså ligga fast och få starkare genomslag än . En ökad koncentrationbör också kunna innebära att personal kan frigöras för andra prioriteradearbetsuppgifter.Vi förordar en viss ökad koncentration på söder om eftersomdet är där behoven av bistånd är som störst.Det skall genast medges att dessa frågor rymmer långt fler komplikationerän enkla principuttalanden låter antyda.Begreppet fattigdomsorientering kräver till att börja med ytterligarebestämningar.Det kan lätt konstateras att biståndet har störst betydelse för de fattigaländer, som på kort sikt har små möjligheter att tillgodogöra sig frukterna aven friare världshandel. Därför är det naturligt att dessa åtgärder - vid iövrigtlikartade förhållanden - har prioritet.Väljer man denna kurs skall man ha klart för sig att man tar på sig ensvårare uppgift, än om man prioriterar något mer utvecklade . Det ärnaturligtvis mycket lättare att bedriva ett framgångsrikt bistånd i ett land somredan kommit en bit på väg än i ett land som saknar näst intill allt.Fattigdomsorientering innebär också att biståndet i hög grad skall inriktaspå fattigare grupper i mottagarländerna. Ett viktigt syfte är att dessa grupperskall kunna öka sin egen produktion och därmed ta sig ur fattigdomen. I defattigaste länderna bor mellan två tredjedelar och tre fjärdedelar avbefolkningen på landsbygden och är beroende av jordbruket för sinförsörjning. En fortsatt och förstärkt fattigdomsorientering kräver därför attjordbruket ges hög prioritet i mottagarländernas utvecklingsstrategi.Erfarenheterna av direkt produktionsstöd inom jordbruksbiståndet ärförhållandevis negativa. Liksom på många andra områden bör biståndet inomdenna sektor mer ägnas åt insatser som skapar förutsättningar för marknadenatt fungera och inte åt subventioner till produktion. Ägandeförhållandena ärofta helt avgörande för möjligheterna att öka produktiviteten i jordbruket.Biståndet till jordbrukssektorn bör inriktas på att underlätta genomförandetav jordreformer och tydliga ägande- och nyttjanderättsförhållanden.En fattigdomsorientering av biståndet påstås ibland strida mot de senasteårens starka betoning av strukturanpassning och makroekonomisk balans ivåra mottagarländer. Det är enligt vår uppfattning helt felaktigt.Ekonomiska reformer kan naturligtvis utformas på ett olämpligt ochokänsligt sätt - i precis som i utvecklade länder. Men man skall haklart för sig att den socialistiskt orienterade ekonomiska politik som fördes imånga efter självständigheten bröt samman just därför att den inteförmådde lägga grunden för välstånd utan bara ledde till en allt djupare misär.Fattiga människor kan aldrig få det bättre i länder vars ekonomi befinner sig ikaos.Vid beslut om prioritering av biståndsinsatser finns det självfallet andrafaktorer som spelar in än den fattigdomsorientering vi förespråkar.Ambitionen att främja en demokratisk utveckling kan t.ex. tala för stöd tillvissa medelinkomstländer. är exempelvis på papperet ettmedelinkomstland men måste likafullt bli föremål för ett betydande biståndde närmaste åren. Det kan också finnas starka skäl för enstaka strategiskainsatser i demokratistödjande syfte i en bredare krets länder.Huvudlinjen bör ändå vara en ökad koncentration. Mot den bakgrunden villvi aktualisera en utfasning av SIDA-samarbetet med och . Detbör noteras att och är kommunistiska diktaturer,vilket visserligen inte hindrat att framgångsrika biståndsinsatser har kunnatgenomföras men som rimligen måste vägas in i ländervalsprocessen. Medtanke på den snabba ekonomiska utvecklingen vore det naturligt att Vietnamsuccessivt upphörde att vara programland.Det förtjänar således att påpeka att vår prioritering av fattiga länder intestår i motsats till att, som vi anser, länder som går mot demokrati skall varprioriterade som mottagare av svenskt statligt bistånd.Vi noterar att trots att såväl utrikesutskott som regeringenuttalat sig för en ökad koncentration återfinns varken sådana resonemangeller konkreta åtgärder i budgetpropositionen.5. "Biståndsbombardemang" bör motverkas främst genomatt stöd i högre grad ges till hela program och i mindreutsträckning till enstaka projekt.Följderna av att mottagarländer med svaga förvaltningar "bombarderas"med tusentals olika biståndsprojekt finansierade av en stor mängd givare harunder senare år uppmärksammats.I sin bok påpekar exempelvis biståndsexperten att det i finns 150 biståndsgivare, alla med sina egnaprojekt och idéer om hur dessa skall genomföras. Han refererar också enundersökning som visar att antalet vid ett och samma tillfälle existerandeprojekt i uppgick till 10 000.Det krävs ingen större fantasi för att inse att administrationen av alla dessaprojekt innebär stora påfrestningar för mottagarlandets förvaltning.Om mottagarländerna hade besuttit hög administrativ kompetens, om derasförvaltningar hade varit välorganiserade, professionella och okorrumperadeskulle påfrestningen varit lättare att hantera. Men i de flesta afrikanskaländerär det precis tvärtom. I själva verket är statsmaktens och den offentligaadministrationens svaghet ett av deras allra största problem. Det är i dettaperspektiv som biståndsbombardemanget skall ses.Man kan dra olika slutsatser av denna problembild. Allra viktigast ärkanske att erkänna att den faktiskt existerar. I framfördes underflera år, bl.a. från moderat håll, krav på en ökad projektorientering avbiståndet. Det vore alltså ett steg i fel riktning.Men man kan självfallet inte heller dra slutsatsen att allt projektbistånd böravvecklas. Sanningen är ju att ordet biståndsprojekt står för en stor mängdmycket olikartade aktiviteter.Formerna för överföring av biståndsresurser skall vara enkla ochadministrativt klara. Det talar för en starkare inriktning på stöd till helaprogram snarare än projekt - i kombination med tydliga krav på politikensinnehåll.En sådan biståndsform är det som kallats betalningsbalansstöd till ländersom genomför marknadsorienterade reformprogram. En annan möjlighet äratt ge programstöd till hela sektorer, t.ex. hälsovård eller primärutbildning.Den här sortens sektorstöd kommer sannolikt att spela en mer framträdanderoll de kommande åren.Förutsättningen för sådant bredare stöd är att som givare känner ettrimligt mått av förtroende för den politik som förs - den ekonomiskapolitiken i stort eller politiken inom den berörda sektorn. Här måste det alltsåmed nödvändighet finnas ett betydande inslag av villkor, s.k. konditionalitet,i biståndsgivningen. Vi väjer inte för en sådan utveckling. Kravlöshet ärförödande i all hjälpverksamhet.En kompletterande lösning på problemet med biståndsbombardemangborde vara en ökad samordning mellan olika givare, både multilaterala ochbilaterala. Vi förespråkar självfallet en sådan utveckling. Men vi är också välmedvetna om att detta är lättare sagt än gjort.Mest angeläget är självfallet att de policykrav som ställs bygger påinternationell samordning. Tendensen har i allt störreutsträckning varit att denna koordination har skett genom de olikautvecklingsbankerna, särskilt . bör spela en mycketaktiv roll i detta arbete, särskilt som vi ju ibland funnit att Världsbankensrekommendationer varit alltför schablonartade.Det är lätt att förstå att en reformprocess som enbart uppfattas sompåtvingad utifrån har små chanser att lyckas, särskilt som bådemarknadsekonomiska och demokratiska förändringar innebär att man i höggrad måste tänka i nya banor, acceptera nya system och delvis nyavärdemönster.Men slutsatsen av detta kan inte gärna bli att vi i högre grad än de senasteåren skall vara beredda att sänka kraven, att bistå i processer som vi inte trorpå. I stället bör vi fästa större avseende vid processer som bidrar till attreformprogrammen förankras bättre i mottagarländerna. Det är exempelvisangeläget att mottagarländernas kapacitet att vara en kompetent motpart ipolicydiskussioner kan förstärkas.6. Biståndet bör så långt möjligt ges i former som inte ledertill snedvridningar i mottagarländernas ekonomier.På denna punkt har många misstag tidigare begåtts.Industriföretag har subventionerats. Administrativavalutafördelningssystem har befästs genom missriktatimportstöd. I viss mån har bistånd också bundits tillupphandling i Sverige.Den utveckling i rätt riktning som pågår bör fullföljas. Krav bör alltidställas på motvärdesbetalningar till u-landets statsbudget från mottagarna avvaluta. Subventioner av produktion skall inte förekomma. Bindning avbistånd till krav på inköp i skall i princip inte förekomma.Denna ståndpunkt motiveras inte av någon kritisk inställning till vadsvenskt näringsliv har att komma med inom biståndet. Tvärtom tror vi att dehar viktiga kunskaper att bidra med. På områden av stor betydelse ibiståndet, inte minst infrastruktur, är svenska företag ofta konkurrenskraftigaleverantörer. Vi är anhängare av ett närmare samarbete mellanbiståndsmyndigheterna och svenskt näringsliv för att ta vara på det somföretagen kan bidra med.Det vi motsätter oss är att svenska egenintressen - snarare än vårbedömning av vad som faktiskt är bäst för mottagarna - börjar styrabiståndets innehåll och utformning. Även om i ett internationelltperspektiv har en mera återhållen inställning måste en sådankommersialisering av biståndspolitiken minimeras. bör äveninternationellt verka för att så sker.7. Kunskapsöverföring och investeringar i "det mänskligakapitalet" bör prioriteras. I det sammanhanget börkvinnorna särskilt uppmärksammas.De samlade erfarenheterna av de gångna årens internationellabiståndsverksamhet tyder på att investeringar i "detmänskliga kapitalet" dvs. undervisning och hälsa gett godaresultat - bättre än insatser på andra områden såsom industrioch jordbruk där bl.a. subvention av produktion ofta varit ettbekymmersamt inslag.Dessa resultat är inte särskilt överraskande. Utveckling är inte något somkan kommenderas eller regleras fram. Den åstadkoms av enskilda människor- individuellt och i samverkan med andra. I detta perspektiv är omfattandeinsatser för en fungerande primärutbildning och alfabetisering självfallet avcentral betydelse.Då jämställdhet blivit ett av biståndsmålen finns det ännu starkare skäl attsärskilt uppmärksamma kvinnornas utbildningssituation, först och främst medtanke på att de ofta är diskriminerade. Men det måste också konstateras att enhöjd utbildningsnivå och förbättrad hälsovård för kvinnor är en av deviktigaste metoderna att begränsa befolkningsökningen. Vikten av attkvinnors behov av tillfredsställande hälsovård tillgodoses kan inteöverskattas, eftersom det påverkat hälsoläget i hela befolkningen.Det är angeläget att preventivmedel blir mer tillgängliga. Det måste ocksåslås fast att restriktiva abortlagar utgör ett allvarligt problem, eftersom deintebidrar till att färre aborter utförs utan bara skiftar över från legala tillillegalaaborter med den riskökning detta innebär för kvinnor.Befolkningsfrågan bör prioriteras allt högre i det svenska biståndet. Det ärofta lämpligt att kombinera insatser för familjeplanering och åtgärder motsexuellt överförbara sjukdomar - särskilt aids. Enskilda initiativ i u-ländernaär viktiga komplement till de statliga familjeplaneringsprogrammen.Alla kvinnor måste få makt och vinna respekt för sina rättmätiga krav attbestämma över sin egen framtid, sin egen hälsa och att bedöma sina egnaförutsättningar att ta ansvar för sina barn. hindras åtskilliga kvinnorfrånatt bidra till den sociala och ekonomiska utvecklingen, eftersom de förnekastillgång till utbildning och hälsovård. De förnekas också möjligheten att taaktiv del av det politiska beslutsfattandet och inflytande över såväl offentligsom enskild sektor.Det pågående arbetet med att integrera kvinnofrågor i biståndet måsteintensifieras. Det kan ske genom direkt kvinnoinriktade insatser iprogramländerna samt genom kvinnors ökande deltagande i planering,genomförande och utvärdering av enskilda biståndsinsatser. Ett s.k.genderperspektiv är också en fråga vi har all anledning att driva inom ramenför EU.8. Det mentala och faktiska biståndsberoende som fleraafrikanska länder fastnat i måste bekämpas bl.a. genominsatser som bidrar till inhemsk resursmobilisering.Biståndet skall vara hjälp till självhjälp. Därför ärutvecklingsbiståndets mål att skapa förutsättningar för sinegen avveckling. För denna del av biståndet - som inte är avkortsiktig och humanitär karaktär - skulle man egentligenkunna tala om ett nollprocentsmål.En lång rad mottagarländer i står utomordentligt långt fråndetta mål. Det mentala och faktiska biståndsberoende som där har utvecklatsmåste erkännas som ett av stora problem.En rad skäl kan anföras för att detta biståndsberoende har utvecklats. Enviktig förklaring är självfallet misslyckandet för den socialistiskt orienteradeekonomiska politik som många tidigare förde - med bl.a. ineffektivastatliga företag, reglerade jordbrukspriser och övervärderade växelkurser somviktiga inslag. Resultaten av denna politik var förödande. Exempelvis sjönkBNP per capita (enligt ) i söder om med 15 %mellan 1977 och 1985. I halverades hushållens inkomster underNyereres tid vid makten.I ett land som har självfallet den förödande krigföringen frånRenamo-gerillan - understödd av den dåvarande apartheid-regimen iSydafrika - också spelat en viktig roll. Ytterligare en förklaring är denenorma skuldbörda som fortfarande tynger en lång rad (bl.a. för attderas ekonomiska politik misslyckats men också till följd av utvecklingen iden globala ekonomin). I motsvarade skulden av BNP1992 och 1 av det årets export av varor och tjänster.Som SIDA framhåller i sin mycket värdefulla rapport är det centrala för att undvika ett växande biståndsberoende attdet inhemska sparandet växer och att detta successivt kan ersätta biståndetsom finansieringskälla till privata och offentliga investeringar. Att utvecklau-ländernas kapacitet för sådan självfinansiering borde således vara en starktprioriterad uppgift för biståndet. Skatteuppbörd är ett sådant område.Ett uppmuntrande exempel i detta avseende är som infördemervärdesskatt . Detta beslut har givit ökade statsintäktermotsvarande av BNP. Viktiga förutsättningar för att detta skall fungeraär att det finns fungerande redovisnings- och revisionssystem i företagen ochen administration som förmår att organisera skatteuppbörden.Skuldsituationen bidrar självfallet starkt till de fattigaste u-ländernasekonomiska problem. De mest skuldtyngda länderna måste komma ur densituation som gör att all eventuell tillväxt uppslukas av räntor på lån. Dåmånga länder nu tas över av ansvarsfulla regeringar kan inte den förstareaktionen från i-världen vara att straffa dem för avtal ingångna av fornasjälvutnämnda härskare som skuldsatt sina länder. De initiativ som hittillstagits för att minska på skuldbördan har inte varit tillräckliga. Ytterligareinternationella insatser för skuldavskrivning måste genomföras. börfortsätta hålla en hög profil i detta arbete. Skulderna till multilateralainstitutioner som IMF och är ett betydande problem. Nyainitiativ måste nu tas även på det området.Principen om hjälp till självhjälp sätter kunskapsutveckling ochkunskapsöverföring i centrum. Ambitionen bör vara att alla biståndsinsatser iskilda former innehåller sådana inslag, särskilt av institutionsuppbyggandekaraktär. har SIDA alltmer strävat efter att mottagarnasnarare än givarna skall ansvara för biståndets praktiska genomförande. Ävenom det är ett arbete som rymmer åtskilliga komplikationer är detta enprincipiellt riktig väg som man bör gå vidare på. Det skärper givetvis kravenpå att bygga upp en bättre fungerande administration i mottagarlandet, vilket isin tur bl.a. förutsätter att staten förmår betala konkurrenskraftiga löner tillsina anställda.Utvecklingssamarbete med fattiga länder kräver oftast ett stort mått avlångsiktighet. Men ett inslag i denna långsiktiga process måste också vara attplanera och skapa förutsättningar för biståndets avveckling och övergång iandra former av samarbete. Detta avvecklingsperspektiv måste hållas levandeom det faktiska och mentala biståndsberoendet skall kunna bekämpas. Vi börpå svensk sida i högre grad än göra klart för oss i vilkettidsperspektivvi ser vårt samarbete med olika mottagarländer.Det finns en inneboende spänning i utvecklingsbiståndet mellan kravet pålångsiktighet och på avveckling av biståndsinsatser som misslyckas.Resultaten visar sig ofta , vilket talar föruthållighet.Å andra sidan finns exempel på att biståndet lagts om alltför sent.Det finns ingen enkel tumregel för hur detta dilemma skall hanteras. Vi villinte rubba den grundläggande ambitionen att bedriva ett långsiktigtutvecklingsbistånd. Men vi tror att en ökad benägenhet att avsluta stöd tillprojekt och program som uppvisar tvivelaktiga resultat skulle understrykakraven på kvalitet i biståndet och minska risken att mindre lyckade insatserdrivs vidare av slentrian eller i en fåfäng förhoppning om långsiktigaförbättringar. Ytterst gäller detta givetvis också det samlade samarbetet medenskilda länder. Vi vill rekommendera en viss förskjutning i denna riktning.Samspelet mellan bistånds-och flyktingpolitikenBistånds- och flyktingpolitiken bör vara närasammankopplade främst i tre avseenden. För att förebyggaflyktbehov är en ökad satsning på demokratifrämjande mestangelägen. I akuta massflyktsituationer krävs omfattandehjälpinsatser i närområdet. Även vid repatriering ochåteruppbyggnad är bistånd av stor betydelse.Vi bör satsa mycket på olika former av humanitärt bistånd såsomkatastrofhjälp och insatser för flyktingar i konflikthärdarnas närhet - även iett läge när resurserna för biståndet totalt sett har krympt. måste äveni fortsättningen vara berett att göra mycket omfattande humanitära insatser,antingen tragedierna inträffar i Bosnien eller på horn.I såväl svensk som internationell debatt har frågan om ettsamband mellan å ena sidan flykting- och migrationsfrågor och å andra sidanbiståndspolitik kommit i fokus. Sambandet torde vara klart i den meningen attett lands ekonomiska och sociala utveckling och kanske framför alltutvecklingsnivå har betydelse för såväl flykting- som migrationsströmmar.Men det är ändå viktigt att skilja på flyktingar och migranter. En flyktingsöker skydd undan förföljelse eller hot. Migrant är den som söker en bättre,tryggare eller rikare, framtid i ett annat land.Biståndspolitiska insatser som främjar ekonomisk och social utvecklingkan långsiktigt minska migrationstrycket. Det gäller både förmågan attförsörja sig och ländernas möjligheter att få kontroll över sinbefolkningsutveckling. Behovet av sådana insatser är mycket stort menverkar främst på något . På kortare sikt kan en genomsnittligstandardförbättring i ett u-land enligt olika studier tvärtom stimulera tillmigration.Demokratibistånd torde kunna medverka till att flyktsituationer förmänniskor i tredje världen förhindras. Den satsning på bistånd som främjardemokrati och respekt för mänskliga rättigheter och för minoritetersrättigheter som förordas i denna motion är alltså motiverad även i ettflyktingpolitiskt perspektiv.När flyktsituationer äger rum i större omfattning är behovet avbiståndsinsatser mer uppenbart. I de flesta fall i tredje världen tar flyktingarsin tillflykt till grannländer. Sådana massflyktsituationer ställer oerhörtstoraanspråk på mottagarländerna, som ofta också tillhör gruppen av fattigare . Detta kan dessutom ha en direkt destabiliserande inverkan har en rad långvariga massflyktsituationer kunnat upplösasgenom att människor kunnat återvända till sina hemländer. Såväl det fysiskarepatrieringsarbetet som de enorma insatser för återuppbyggnad somerfordras för att flyktingarna skall ha något att återvända till kräver storabiståndsinsatser.Vid massflykt och repatriering kämpar UNHCR och andra internationellahjälporgan ständigt med otillräckliga och framför allt sena resurser. Störstnytta kan ofta göras genom snabba och flexibla insatser. Vi föreslår senare imotionen en viss höjning av UNHCR:s anslag i förhållande till regeringensförslag.EU och u-ländernaFolkpartiet liberalerna argumenterade länge för ett svensktEU-inträde. Ett av de främsta skälen för Folkpartietliberalerna var att ge rösträtt och inflytande över debeslut som fattas inom EU och som i stor utsträckning bådepolitiskt och ekonomiskt berör landet.