mot · GK02So802 · 1996-10-07 00:00:00 — Motionen delad mellan flera utskottGrundläggandeståndpunkterMan kan mäta graden av civilisation hos ett samhälle genomatt titta på hur man tar hand om de svaga, de som inte längrekan klara sig själva. vill arbeta för ettsamhälle som ligger i topp vad gäller att vara civiliserat. Vimåste fokusera debatten om välfärd och hög standard till attden i första hand handlar om en god tillgång på vård ochomsorg för alla individer oberoende av var man bor, ålder,social status och ekonomiska förutsättningar.Behoven inom hälso- och sjukvården är väldokumenterade. Den statligaPrioriteringsutredningen, under ledning av professor , har i sittslutbetänkande "Vårdens svåra val" (SOU 1995:5) visat på betydelsen av attresurser finns för de patientgrupper som har svagast röst men oftast de mestuttalade behoven. Detta gäller inte minst patientgrupper som gamla ochlångvarigt sjuka.Vår bedömning är att de ökande behov som finns av hälso- och sjukvårdinte bara kan mötas av landstingen genom en fortsatt rationalisering ocheffektivisering. Det finns gränser för hur mycket vård man kan pressa ut urvarje satsad krona. Under vårriksdagens behandling av regeringens förslag tillpreliminär ram för de olika utgiftsområdena föreslog vi kristdemokrater enpolitik som i förhållande till regeringens förslag skulle ge kommuner ochlandsting ca mer att röra sig med. I föreliggande motion anvisas nu också totalt mer änregeringen till utgiftsområde Hälsovård, sjukvård och social omsorg. De extraresurser som vi vill låta kommuner och landsting få del av ska användasfrämst till att säkerställa en god vård och omsorg för svårt och långvarigtsjuka. Vård och omsorg måste ges en särställning i samhället och tillförsäkrastillräckliga resurser.Jämfört med de flesta andra länder har den svenska hälso- och sjukvårdenhitintills haft en hög klass, tillgängligheten har varit god och kvaliteten hög.Främst beror detta på att de anställda i vården har hög kompetens, hög moraloch en vilja att göra nytta. En majoritet av befolkningen har en stark tilltrotillvården, det visar bland annat undersökningar som Statistiska centralbyrångenomfört.Nu ser vi dock riskbilder inom hälso- och sjukvården. Svensk hälso- ochsjukvård står inför stora utmaningar och människor har stora förväntningar påsjukvården.Framtidens utmaningarAllt eftersom den medicinska forskningen och utvecklingengått framåt har det skapats möjligheter att bota fler och flerav de sjukdomar som var obotliga. Detta ärnaturligtvis mycket positivt. Många har på det sättet räddatstill livet. Det innebär att stora ekonomiska resursertagits i anspråk. Vi vill nämna detta inledningsvis eftersomdet ofta förekommer synpunkter i sjukvårdsdebatter attvårdresurserna skulle kunna minskas radikalt. Även om detkan finnas vissa rationaliseringsmöjligheter är nu behovengenerellt sett så stora att det fordras mer resurser för attkunna upprätthålla en god vård.En stor del av de äldre behöver vård. går cirka 40 procentav vårdresurserna till människor som är eller äldre. ökarantalet äldre markant. 1973 fanns det 441 000 personer som var över 75 år.1993 hade den siffran stigit till 713 000 personer. beräknas antaletäldre vara 792 000 personer och 1 000 036 personer.Andelen personer i de högre åldrarna i , det vill säga ,kommer att öka med . Detta är den gruppmedborgare som har störst behov av vård och omsorg.Detta ställer stora krav på utveckling av såväl hälso- och sjukvård som aväldreomsorgen. har de samhällsekonomiska restriktionerna blivitallt mer uppenbara. Detta ställer höga krav på fortsatta åtgärder för att ökakostnadseffektiviteten liksom på den politiska processen när det gäller attåstadkomma folklig förankring för de grundläggande prioriteringarna inomsjukvården, men också mellan olika samhällssektorer.Sjukhusvårdens utvecklingSedan mitten av har vi haft en organisation medindelning i nivåer inom sjukvården, med riks- ochregionsjukhus, länssjukhus samt länsdelssjukhus. Tanken harvarit att den mest elementära sjukvården ska ges pålänsdelssjukhusen, den mer kvalificerade på länssjukhusenoch den mest specialiserade på region- eller rikssjukhusen.Utvecklingen , bland annat på grund av de medicinskaframstegen, har inneburit en ökad specialisering också inom länsdels-sjukvården och länsdelssjukhusen har numera specialister inom i stort settalla områden. Det har enligt vår bedömning varit till stor fördel förpatienterna och förkortat handläggningstiderna och därmed även väntetiderna.Det har även inneburit ekonomiska vinster.I takt med att länsdelssjukhusen blivit allt mer självförsörjande harlänssjukhusen utvecklats till "små regionsjukhus" i de egna länen. Detta kanpå sikt hota även regionvården. Vissa behandlingsformer är så sällsynta attdet krävs ett större befolkningsunderlag än vad ett län utgör.Förändringar isjukhusvårdenPå senare tid har länsdelssjukhusens verksamhet och framtidvarit föremål för debatt. Hot om nedläggning eller krav påändrad struktur av de mindre sjukhusen har framförts.Motiven är ökad kostnadseffektivitet och bättre kvalitet.Hälso- och sjukvården har förändrats över tiden.Arbetsinsatser som förr betraktades som nödvändiga attutföra på sjukhus utförs rutinmässigt inom primärvår-den. Inom den slutna vården har metoder utvecklats sommöjliggör tidig hemgång. Dagkirurgi används i allt störreutsträckning. finns även praktiska förutsättningar för attfå kvalificerad sjukvård i hemmet. Strukturåtgärder harhittills ofta handlat om att lägga ned delar av eller helasjukhus. är på väg att genomföra ensjukhuscentralisering som saknar motstycke.Under perioden 1985 till 1991 har av landets vårdplatser lagtsned. har antalet intagningar ökat med . Medelvård-tiderna har därmed minskat från att har varit förinternmedicin till att 1994 vara . För allmän kirurgisk vård gällde för1970 och 1994 i medelvårdtid. Detta har naturligtvisbåde positiva och negativa aspekter. Ett bra exempel är den så kallade"titthålskirurgin" Vidare är det positivt för många att få tillfriskna ihemmiljön.Till de negativa konsekvenserna hör att många, särskilt ensamboende äldre,som har behov av att få tillfriskna på sjukhuset innan de kommer hem, intefår den möjligheten. Genom den kraftiga minskningen av antalet vårdplatseruppstår också problem i samband med toppar, dvs då belastningen blirsärskilt stor. Då visar sig bristen i flexibilitet. Resultatet bliröverbeläggningar och att vårdbehövande människor hamnar i korridorer ochandra utrymmen. Vi kristdemokrater anser att det är viktigt att den enskildefår vara med i beslutet om var och hur vården ska ske. Det är viktigt att mantar hänsyn till den enskildes speciella önskningar och behov. Det politiskasystemet får inte skapa fyrkantiga regler om vårdtider vid olika diagnoser ochvar den enskilde behöver sin vård.Primärvårdens uppgifterJämfört med andra länder går en stor andel av resursernainom den svenska hälso- och sjukvården till slutenvårdmedan primärvården har en mer begränsad omfattning. Dettatrots den kraftiga utbyggnaden av primärvården som skeddefrämst i början av 1980-talet.En av primärvårdens kvaliteter är att med närhet och lättillgänglighet skapatrygghet för befolkningen. Primärvårdens uppgifter skiljer sig inte från hälso-och sjukvårdens uppgifter generellt men skiljer sig dock från sjukhusvårdgenom sättet att arbeta och att patienter med problem från medicinens alladelområden behandlas av samma personal.För att detta ska vara möjligt krävs en bred kompetens hos personalen ochett utvecklat teamarbete mellan olika yrkeskategorier. Vårdpersonal iprimärvård har också med sin närhet till människorna kunskap om socialavillkor och förutsättningar i lokalsamhället. Befolkningens hälsoproblem kansättas in i ett större sammanhang. Detta ger också goda möjligheter att arbetaförebyggande.Primärvården ska vara en del av den sammanhållna vårdkedjan. Distrikts-sköterskor, sjukgymnaster och arbetsterapeuter ska arbeta i en egenorganisation utifrån ett geografiskt områdesansvar. Det är viktigt att bibehållaoch utveckla den roll som distriktssköterskan har. Vi tror på en samverkanmellan distriktssköterskor och primärvårdsläkare. Primärvården ska medläkare, sjuksköterskor, undersköterskor, läkarsekreterare, arbetsterapeuter,sjukgymnaster och kuratorer erbjuda service med hög kompetens. Det gälleratt få fungerande vård- och rehabiliteringskedjor, men också en effektivsamordning av förebyggande insatser.Att få välja sin egen distriktsläkare/husläkare är en grundläggande rättighet.Samtidigt finns det behov av ökade läkarinsatser vid det särskilda boendetvilket såväl prioriteringsutredningen som har pekat på.FolkhälsaI diskussionen om vården är folkhälsan ochförebyggande åtgärder en viktig del. Det räcker inte att baragöra "brandkårsutryckningar", man måste också långsiktigtarbeta för att förebygga sjukdom och ohälsa. Detta tankesättmåste genomsyra vårdarbetet.Alkoholen är vårt största sociala och medicinska samhällsproblem. Den,och andra droger, är orsak till många av de sjukdomar och skador somsjukvården har att ta hand om, såväl genom direkt påverkan, som näralkoholen blir utlösande faktor för våld. Att minimera dessa verkningar ärdärför av största vikt i folkhälsofrämjande arbete. Alkohol-politiken behandlas i en särskild motion.Tobaksrökning är den främsta enskilda orsaken till sjukdom och för tidigdöd. har det tagits ett beslut om åldersgräns för tobaks-inköp vilket efterlyst . Men vi får inte slå oss till roefter det beslutet. Tobaksfrågan behandlas i en separat motion.Olycksfallsprevention har, förutom de mänskliga vinsterna i form avminskat lidande, en direkt och positiv ekonomisk effekt genom minskadevårdkostnader.Den medicinska vetenskapen har haft mannen som norm förforskning, mediciner och behandling. har emellertid kvinnorshälsoproblem uppmärksammats på olika sätt. Det är en nödvändig ochglädjande utveckling att kvinnoperspektivet blir tydligare i all vårdplanering.VårdstrukturenI och med Ädelreformen 1992 har kommunerna det samladeansvaret för långvarig service och vård till de äldre medanlandstingen ansvarar för den medicinska insatsen.Ädelreformen har medfört förbättringar, men också nyaproblem. Ett är att begreppen "klinikfärdig" och "medicinsktfärdigbehandlad" feltolkas. Patienter i uppenbart behov avinstitutionsvård skrivs ut från sjukhusen och tas hem avkommuner till gruppboende eller sjukhemsvård som intehunnit byggas ut, inte alltid fungerar eller inte räcker tilldärför att vårdnivån är för låg.Människor förväntar sig att det ska finnas tillgång till sjukvård av godkvalitet på nära håll, och de medicinska framstegen har ställt oss införnödvändiga förändringar av vårdstrukturen. Omstruktureringar får inte styrasav tillfälliga trender utan ske på en reell ekonomisk och medicinsk grund.Kristdemokraterna känner oro för att förändringen av vårdstrukturen har gåttallt för snabbt.Det är en mycket angelägen uppgift att finna en vårdstruktur som håller förhögt ställda medicinska kvalitetskrav och som är kostnadseffektivoch praktisk. När sjukvården organiseras är det viktigt att alltid utgå frånpatienterna. Det finns gränser mellan primärvård, sjukhusvård, hem-och socialtjänst som saknar förankring i patientens verklighet och som därförskapar bekymmer för den enskilde. Det är därför viktigt att ett nära ochnaturligt samarbete med patienten i centrum byggs upp mellan vårdens olikanivåer och medansvariga huvudmän. Ett nära samarbete är till exempelnödvändigt mellan sjukvården och den kommunala , när detgäller rehabilitering, vård i livets slutskede och vid utskrivning av patienterfrån sjukhusen till eget boende, ålderdomshem eller sjukhem.Med en kristdemokratisk grundsyn är det naturligt att låta de småvårdenheterna, primärvården och de små länsdelssjukhusen, vara basen förden medborgarnära sjukvården. Vi ser fördelar med ett nät av mindre sjukhus.För patienten handlar det om tillgänglighet och trygghet. Det är däremot intenödvändigt att alla sjukhus behåller alla sina specialiserade kliniker ochaktiviteter.Mål och medelHuvudfrågan för all verksamhet inom hälso- och sjukvårdenär hur vi ska kunna tillförsäkra alla en trygg och individuelltanpassad vård och omsorg av hög kvalitet.En ökad mångfald av vårdgivare ger patienterna större valmöjligheter ochkan stimulera, utveckla och tillföra vården nya dimensioner. Privata,kooperativa och ideellt drivna alternativ bör därför ges förutsättningar att ut-vecklas. Kraven på insyn och kvalitetsuppföljning måste däremot varadensamma oavsett om verksamheten är fristående eller offentlig.Frivilliga insatser inom vården kan utgöra en värdefull resurs och tillföravården en ny viktig dimension och bör få stöd i strukturerade former.Frivilliga insatser kan dock inte ersätta sjukvårdspersonalen.Konkurrensutsättning av olika verksamheter är inte något självändamål,utan är ett medel för att skapa ett effektivt utnyttjande av begränsaderesurser,stimulera nytänkande och god kvalitet, samt ge patienterna en högre grad avvalfrihet. En given fördel med att alternativa aktörer uppstår är attkvalitetssäkringen kommit i fokus på ett helt annat sätt . Vi menaratt alla landsting ska sträva efter att förnya sin organisation och skapaförutsättningar för personal och andra alternativa huvudmän att genomavknoppning skapa nya verksamheter. Detta är en bra strategi för att sättapatienten i centrum. När landstingsdriven verksamhet ska konkurrensutsättasså måste den ges rimlig möjligheter till anpassning till de nya förutsätt-ningarna.På samma vis kan ekonomiska styrmedel användas för att få resurserna atträcka till så mycket som möjligt och för att garantera att prioriterade områdenfår tillräckligt med resurser. De ekonomiska styrmedlen måste dock användasmed försiktighet annars finns risk för att ekonomiska incitament skapar enovärdig vård.Alldeles oavsett hur den ekonomiska situationen ser ut kommerprioriteringar att behöva göras. Gapet mellan behov och resurser har alltidfunnits, och kommer alltid att finnas. Gapet har ökat , vilketresulterat i en intensivare debatt när det gäller prioriteringar. Det har iblandframställts som om valet står mellan å ena sidan att inte göra någraprioriteringar alls och å den andra sidan att göra prioriteringar. Det är docksnarare fråga om att göra omedvetna eller medvetna och uttaladeprioriteringar.Prioriteringsutredningen klargör att samhället måste ha instrument för attförhindra att rationaliseringar och ökade inslag av konkurrens, prestations-ersättningar och valfrihet leder till försämring av sjukvårdens kvalitet. Krist-demokraterna har länge arbetat för att ett ackrediteringssystem ska införas pånationell eller regional nivå. Detta finns i flera länder . Ett ackredite-ringssystem innebär att en vårdproducent, privat eller offentlig, måste varagodkänd kvalitetsmässigt för att få tillstånd att verka för pengar.Systemet skulle också fungera som en form av konsumentupplysning tillpatienterna.Sverige har genom en överenskommelse med WHO inlett ett arbete med attta fram ett effektivt kvalitetssäkringssystem för hälso- och sjukvården.Kristdemokraterna anser att detta arbete bör påskyndas och konkretiseraseftersom de senaste årens utveckling mot mångfald, konkurrens ochekonomistyrning inom sjukvården ställer helt nya krav på kvalitets-uppföljning och kvalitetssäkring. Vid organisationsförändringar är det viktigtatt ha kontroll över att vården är av samma höga kvalitet och att den ges pålika villkor.Enligt vår mening bör dessutom en förstärkt tillsyn över hälso- ochsjukvården kopplas samman med de frågor som bereds inom ramen för detuppdrag som Hälso- och sjukvårdsutredningen (HSU 2000) har. Vi ärövertygade om att en lagstiftning som syftar till att säkerställa hälso- ochsjukvårdens kvalitet och säkerhet för patienterna måste kopplas samman medfrågan om de resurser som sjukvårdssektorn tilldelas. HSU 2000 bör därför fåett tilläggsdirektiv om att närmare analysera tillsynsfrågorna kopplat tillfrågan om vårdens resurser.PrioriteringsutredningenSvensk hälso- och sjukvård bygger på principen om allas likavärde och rätt till vård. Om denna princip och förtroendet försjukvården ska kunna upprätthållas, är det viktigt attgrunderna för vidtagna åtgärder och prioriteringar redovisasoch diskuteras öppet. En sådan diskussion eller debatt hartagit fart under senare år.Mot bakgrund av detta tillsatte den förra regeringen en utredning meduppdrag att bland annat diskutera hälso- och sjukvårdens roll i välfärdsstatenoch lyfta fram grundläggande etiska principer som kan ge vägledning ochligga till grund för öppna diskussioner om prioriteringar inom hälso- ochsjukvården. Utredningen kom att kallas prioriteringsutredningen.Det finns en stark koppling mellan frågan om prioriteringar och de etiskaperspektiven. Bakom de val som görs inom sjukvården finns värderingar sombör göras tydliga och diskuteras öppet. Ambitionen måste vara attåstadkomma ett etiskt försvarbart hushållande med resurserna inom hälso-och sjukvården. Sjukvårdens nytta är omöjlig att ange i ekonomiska termer,vården måste få kosta. Det står dock inte i motsatsförhållande till behovet avatt hushålla med tillgängliga resurser. Ett effektivt resursutnyttjande är ocksåmotiverat ur etiska perspektiv.Om gapet blir för stort mellan behov och tillgängliga resurser står valetmellan att välja bort viss vård eller acceptera kvalitetssänkningar.Utredningen menar att om vården av svårt kroniskt sjuka och döende sänks,kommer den samhällsfinansierade sjukvården att framstå som avhumaniseradoch den solidariska finansieringen av sjukvården att ifrågasättas.Prioriteringsutredningen lyfter på ett tydligt sätt fram att alla ska ha rätttilllikvärdig vård. Utredningen redovisar tre etiska grundprinciper:Människovärdesprincipen; alla människor har lika värde och samma rätt.Oberoende av personliga egenskaper och funktioner i samhället. Principen ärgrundläggande.Behovs- och solidaritetsprincipen; resurser bör satsas på de människa ellerverksamhet som har de största behoven.Kostnadseffektivitetsprincipen; man bör eftersträva en rimlig relationmellan kostnader och effekt i form av förbättrad hälsa och höjd levnads-standard.Dessa tre principer är rangordnade så att människovärdesprincipen går förebehovs- och solidaritetsprincipen, som i sin tur går före kostnads-effektivitetsprincipen. Med dessa etiska grundprinciper som bas utesluterprioriteringsutredningen att efterfrågan ska få styra prioriteringar inomvården. Det är den enskildes behov av vård som ska styra hur resursernafördelas.Eftersom behovs- och solidaritetsprincipen går före kostnadseffektivitets-principen ska svåra sjukdomar och väsentliga livskvalitetsförsämringaröverordnas lindrigare. Kostnadseffektivitetsprincipen kan därför inte försvaraatt man avstår eller försämrar kvaliteten av vården av döende, svårt ochlångvarigt sjuka eller utvecklingsstörda.Utredningen föreslår att dessa etiska principer skrivs in i hälso- ochsjukvårdslagen. Utredningen anser att dessa principer bör vägleda dem sommåste fatta prioriteringsbeslut på såväl politisk/administrativ nivå som påklinisk nivå. delar denna slutsats.Prioriteringar mellan olika grupperI Vård av livshotande akuta sjukdomar och sjukdomar somutan behandling leder till varaktig invaliditet eller för tidigdöd. Vård av svåra kroniska sjukdomar. Palliativ vård i livetsslutskede. Vård av människor med nedsatt autonomi.II. Prevention med dokumenterad nytta. Habilitering/rehabilitering.III. Vård av mindre svåra och akuta och kroniska sjukdomar.IV. Gränsfall, så som ofrivillig barnlöshet och kortväxthet.V. Vård av andra skäl än sjukdom eller skada, såsom skönhetsoperationer.Utredningen anser att det främst är grupperna I-III som skafinansieras gemensamt och solidariskt. Kristdemokraternadelar denna slutsats och menar att det är efter dessa riktlinjersom landstingen ska bedriva sin verksamhet.Karakteristiskt för utredningen är att den prioriterar vård i livets slutskedeoch vård av svårt och kroniskt sjuka lika högt som akut livräddande insatser.Ingen annan utredning har tidigare prioriterat dessa grupper lika högt. Detfinns två skäl till att den gjort det. Det har, för det första, underutredningensgång tydligt framkommit genom utfrågningar, enkäter osv att dessapatientgrupper far illa och i praktiken är lågt prioriterade i vården . Detandra skälet utgår från den etiska plattform som innebär att samhället har ettsärskilt ansvar att i en solidariskt finansierad sjukvård slå vakt om de svagaoch utsatta grupperna som har stora behov och svårigheter att hävda sin rätt.Kristdemokraterna välkomnar att utredningen slår fast att också lindrandetskonst är viktig. Undersökningar utredningen låtit göra visar att svenska folketi allmänhet håller med utredningen i denna och andra bedömningar.De stora förväntningarna satta i relation till vad sjukvården kan göra ochtill vad tillgängliga resurser medger, aktualiserar frågan om vad som är hälso-och sjukvårdens ansvarsområde. Utredningens förslag innebär inte en striktavgränsning av hälso- och sjukvårdens ansvarsområde. Utredningen betonardock starkt vikten av ett ökat samspel mellan olika verksamheter inomsamhällets välfärd.När man diskuterar om äldre människor ska få tillgång till kvalificeradebehandlingar eller operationer även i hög ålder så är det viktigt att ha med attdet aldrig enbart är den faktiska åldern som är avgörande. Det är "kroppensålder", andra sjukdomar etc som måste tas hänsyn till. Likaså blir det oftabåde humanitära och ekonomiska följder om man avstår från behandling.Många av de operationer och behandlingar som görs resulterar i ett betydligtmindre vårdbehov längre fram i livet. Även här måste det finnas helhetssyn!Sjukvården ur den enskildesperspektivEn grundläggande princip är att alla ska kunna kännatrygghet när de är sjuka. Därför tillhör också hälso- ochsjukvården den del av välfärden som en bred allmänhetprioriterar allra högst. Detta bekräftas i deopinionsundersökningar som har gjorts.När den svenska allmänheten fick ange inom vilka områden nödvändigabesparingar ska göras undantogs polis och kriminalvård, äldrepensioner samthälso- och sjukvård nästan helt från besparingar. ansåg atthälso- och sjukvården helt borde undantas från besparingar, och 42 procentanser att hälso- och sjukvårdsresurserna bör ökas (SCB 1994)En studie som FSI, Forskningsgruppen för samhälls- och informations-studier, gjort bekräftar att sjukvården nu är det avbudgetområdena där motståndet mot besparingar är som störst och där manhellre tar skattehöjningar än inom andra områden. Få vill dock fördelaresurserna till primärvården, utan en stor majoritet vill lägga resurserna påsjukhusvården.I en utredning som gjorde pekar enkätsvaren ut treområden som särskilt angelägna att inte utsätta för besparingar: långtids-sjukvården, barnhälsovården och kroppssjukvård som kräver sjukhusvård.I en annan enkätundersökning gjord i hösten1994 uttryckte merparten tacksamhet över att personalen trots högarbetsbelastning orkade uppträda så vänligt och omtänksamt. Många önskademer personal på avdelningen. Något som många nämnde som de inte varnöjda med var bristen på information, framför allt vid och efter utskrivningen.Den bristande respekten för patientens tid vid kontakten med sjukhusetkritiserades av många. Även om den effektiva tiden för provtagning,behandling och samtal med läkare kan vara kan patienten fåtillbringa en hel dag på sjukhuset på grund av väntetiderna mellan de olikainsatserna.I dag är många patienter, deras anhöriga och personalen inom sjukvårdenstarkt oroade. Denna oro måste vi som politiskt ansvariga respektera. Detkrävs också inom detta område en stor ödmjukhet från beslutsfattare på allanivåer i samhället.De sociala skyddsnäten byggs av människor i samverkan, i olikagemenskaper, och är en naturlig del i de flestas liv. När människor mötersvårigheter, sätts skyddsnäten på prov. Familj och grannar, arbetskamrateroch andra närstående känner och tar ofta ansvar att lösa vardagslivets behovav socialt stöd.