mot · GK02Jo722 · 1996-10-07 00:00:00 — Det finnsmiljöproblem som inte kan lösas utan statens medverkan.Äganderätter kan av olika skäl saknas, vilket öppnar dörrenför slöseri och skövling. Miljöproblemens orsaker kan ocksåvara så diffusa att det inte finns möjlighet att tydligtidentifiera vems verksamhet som orsakar problemen. I dessafall bör staten ingripa, t.ex. med lagstiftning, ekonomiskastyrmedel och överlåtelsebara utsläppstillstånd.Staten har också en roll att fylla inom naturvården som ägare avnationalparker och områden som man vill lämna helt orörda. I övrigt börstaten inte äga mark. På de ställen där staten lägger speciella restriktioner påmarkanvändningen bör avtal slutas med markägaren och intrångsersättningerläggas.En annan viktig statlig uppgift är att driva det internationellamiljösamarbetet framåt. Miljösituationen i är mycket beroende påutsläpp som sker i andra länder. Enbart nationella åtgärder och nationellmiljölagstiftning kan därför inte avhjälpa de problem vi upplever i dag.Omkring 90 procent av det försurande nedfallet över kommer frånandra länder. När det gäller miljöproblemen i är relationernalikartade: av näringstillförseln kommer från andra länder.Det Östersjösamarbete och det miljöbistånd till och övriga länderi Öst- och som inleddes under den förra mandatperiodenmåste fortsätta. bör också driva på miljöarbetet i EU och särskiltbetona frågorna om de gränsöverskridande utsläppen. bör verka fören ökad miljöharmonisering av miljöreglerna i EU i syfte att ökaeffektiviteten i den inre marknaden och i den gemensamma miljöpolitiken.Inom FN:s ram är det viktigt att trycker på för att få till ståndbegränsningar av koldioxidutsläppen och för att få till stånd marknads-ekonomiska reformer i tredje världen.Men statens roll i naturvårdsarbetet måste också renodlas, vilket redanbetonats. Staten skall inte ägna sig åt detaljreglering utan skapa rättsregleroch tillhandahålla institutioner som gör att miljöproblemen löses smidigtgenom individernas samarbete på en marknad.När det gäller att ta fram ny teknik och att effektivt utnyttja naturensresurser kan staten aldrig ersätta marknaden.En ansvarsfull miljöpolitikEn politik för minskade utsläppUtsläpp av föroreningar i luften och i vattnet sprids mycketsnabbt över stora områden. I vissa fall, t.ex. när det gällerförsurande svaveldioxid, kan utsläppen förflyttas flerahundra mil på . Vissa utsläpp kan orsaka globalamiljöproblem. Ett exempel är skadorna på ozonskiktet somorsakas av utsläppen av s.k. freoner. En mycket stor andel avluft- och vattenföroreningarna i och omkring härrörfrån källor i andra länder.De svenska utsläppen av skadliga ämnen till naturen har i de flesta fallminskat kraftigt . Utsläppen av svaveldioxid harexempelvis minskat med . Men drabbasSverige fortfarande hårt av stora utsläpp i andra länder.Utsläppen av föroreningar till naturen måste minska. Utsläppen skadarmänniskor och människors egendom. Vissa utsläpp medverkar till storahälsoproblem, exempelvis cancer. Utsläppen förstör och sänker värdet pånatur och annan egendom. Skogsskadorna till följd av olika utsläppuppskattas till flera miljarder. Utsläppen leder också till utslagning av vissadjur och växter.Utan minskade utsläpp i hela kommer inte luftproblem attminska nämnvärt. Det är därför viktigt att gemensamma regler förutsläppskrav skapas inom EU. Utsläppen från de baltiska staterna ochländerna i Öst- och måste minskas genom åtgärder, sommoderniseringar, ekonomisk tillväxt och integration med övriga Europa.Sverige bör ha höga nationella miljökrav för att kunna vara pådrivande idet internationella luftvårdsarbetet. Kraven på rening av utsläpp börsuccessivt skärpas. Hårdare krav på rening driver på utveckling av ochinvesteringar i ny miljövänlig teknik. En skarpare miljölagstiftning med etteffektivare sanktionssystem mot miljöbrott bör införas. Snabba,lätthanterliga och effektiva sanktionssystem med s.k. miljöskyddsavgifter börinföras mot företag som bryter mot uppsatta miljövillkor. De seriöstarbetande företagen kommer att vinna på det.Olika typer av utsläppsavgifter bör användas om det på ett ändamålsenligtoch effektivt sätt medverkar till att lösa miljöproblem. Därigenom kankostnaden för miljöskador läggas över på den som släpper ut föroreningar.Samtidigt får staten intäkter som i första hand bör användas till åtgärder påmiljöområdet.System med handel i utsläppsrätter bör införas för att göra miljöarbetetmer kostnadseffektivt. har, på moderat förslag, uttalat sig positivtom införande av utsläppsrätter. Tyvärr ledde den socialdemokratiskaåterställarpolitiken efter maktskiftet 1994 till att ett liggande förslag tillsystem för överlåtelsebara utsläppsrätter drogs tillbaka.Om företag får möjlighet att köpa och sälja utsläppsrätter styrsmiljöinvesteringarna dit stora utsläppsminskningar kan åstadkommas tillliten kostnad. Med ett sådant system får också miljöorganisationer och andraintressenter möjlighet att köpa upp utsläppsrätter i syfte att minska de totalautsläppen.Äganderätten är central i allt framgångsrikt miljöarbete, inte minst påutsläppsområdet. Rättsreglerna måste vara sådana att de som skadas avutsläpp har möjligheter att få ersättning. Klart definierade äganderätter ochett starkt skydd av den privata äganderätten skapar effektiv resurshushållningav naturens resurser.Äganderätten får inte urholkas. Införandet av fritt handredskapsfiske är ettexempel på en mycket olycklig åtgärd från miljösynpunkt. Det omintetgjordemöjligheterna att skapa en vettig hushållning av fisket på marknadsmässigavillkor och vattenägarnas incitament och möjligheter att hävda sin rätt tillersättning vid exempelvis miljöskador till följd av utsläpp. Det är viktigt attny, kommande lagstiftning inte urholkar äganderätten. I Miljöbalksutred-ningen föreslås tyvärr att rätten till intrångsersättning inskränks. En sådanåtgärd förstör förutsättningarna för frivilliga överenskommelser ochpersonligt engagemang. bör uttala att det kommande miljöbalks-förslaget inte skall innehålla förslag som urholkar äganderätten genom attbegränsa rätten till intrångsersättning för markägare.FörsurningenFörsurningen är ett av de allvarligaste miljöproblem somdrabbar . Orsaken till försurningen är utsläpp avsvaveldioxid och kväveoxider. Gemensamt för dessa utsläppär att merparten, , härrör från källorutanför Sverige.Sveriges natur är känslig för surt nedfall. Mycket känsliga områden iVästsverige drabbas av det största nedfallet. Försurningen leder till direktaekonomiska förluster i form av minskad skogstillväxt, ökad korrosion ochskador på byggnader samt minskad artrikedom i sjöar och marker mednedsatt pH-värde. Även skadorna på naturen ger naturligtvis också negativaekonomiska efterräkningar i form av ökad miljöskuld och sämre betingelserför turism, jakt och fiske. Nedfallet av kväve leder dessutom till svåraövergödningsproblem, bl.a. i Östersjön.Mot bakgrund av att vårt land drabbas hårt av försurande nedfall är detviktigt att i internationella sammanhang understryker attförsurningsfrågan måste lösas. Vi ska därför ställa hårda krav både på osssjälva och på andra länder. Fram till har de svenska utsläppen minskatrejält. En fortsatt allt renare vägtrafik möjliggör minskade utsläpp avframförallt kväveoxider.I dag står sjöfarten för en oproportionerligt stor andel av utsläppav försurande ämnen. Av transportsektorns svaveldioxidutsläpp svararsjöfarten för . Sannolikt är det just inom sjöfartssektorn som destörsta möjligheterna finns att kostnadseffektivt reducera utsläppen,exempelvis genom avgasrening och bättre bränslekvaliteter. De nu aviseradeplanerna på att miljödifferentiera farledsavgifterna är därför lovande. Vi hartidigare föreslagit att utsläppskrav införs för sjöfart inom EU. börfortsätta att driva denna fråga.Formerna för energiproduktion har ofrånkomligen en stor betydelse förSveriges möjligheter att ytterligare minska de försurande utsläppen. Enförtida avveckling av kärnkraften måste inte minst av denna anledningbestämt avvisas. Enbart ett byte av det minsta kärnkraftverket motdet renaste alternativet gaskraft medför en ökning av kväveoxidutsläppenmed per år.ÖvergödningenSverige är geografiskt sett den dominerande Östersjöstaten,men tack vare en relativt väl utbyggd svensk vattenrening -eller på grund av miljöförsummelser i det före dettaöstblocket - står enbart för av denfosfor- och kvävetillförsel som orsakarövergödningsproblemen i Östersjön.På vissa håll har det funnits en naiv tro att om bara de gamlasocialiststaterna inför en modern miljölagstiftning kommer problemen snabbtoch smidigt att lösas. Dessvärre är det inte så enkelt. Många avmiljöproblemen är intimt förknippade med ett ekonomiskt system som byggtpå rovdrift, storskalighet, centralism och avsaknad av personligt ansvars-tagande. Övergången till en fungerande marknadsekonomi kan undanröja degrundläggande orsakerna till miljöförstöringen i dessa länder.Det engagemang som med start under den förra mandatperiodenhar visat för dessa länder är därför utomordentligt viktigt. måste medkraft verka för att omvandlingen mot marknadsekonomi och stabiltdemokratiskt styre fortskrider och att integrationen med EU fullföljs.I diskussionen om det svenska närsaltläckaget har tyvärr handelsgödsel-användningen blivit en symbolfråga. De sammantagna utsläppen från andrakällor är dock långt större. Läckaget från svensk svarar endast fördrygt en procent av närsalttillförseln till . Av detta stårhandelsgödsel bara för en del. Stallgödseln utgör ett större läckagehot, p.g.a.lagrings- och doseringsproblem. Vidare står nedfallet av kväve från luftenför en betydande del av problemet.Även om all handelsgödselanvändning helt upphör i kommerövergödningssituationen att vara i stort sett helt oförändrad. Den extremthöga svenska skattenivån går inte att motivera från miljösynpunkt.Påståenden om att ännu högre svenska punktskatter på handelsgödsel skullelösa övergödningsproblematiken i är direkt oseriösa. Sådanapåståenden är ett hot mot miljön, eftersom de förespeglar enkla lösningar påkomplicerade problem. Genom fortsatta informationsinsatser och införandeav moderna elektroniska hjälpmedel vid gödslingen kommer användningenav handelsgödsel i att minska ytterligare.Sverige behöver se över sin politik för att minska näringstillförseln tillhaven. föreslog vi att kommunerna skulle reducera kväve-utsläppen från reningsverken inom en "kvävebubbla". Härigenom kaninvesteringar i reningsverk och annan vattenrening styras så att de sker därmarginalkostnaden för att reducera utsläppen är lägst. Möjligheterna attinföra ett sådant system bör utredas.Till följd av redan långt genomförd rening av avloppsvattnet kräverytterligare reduceringar av fosfor- och kväveutsläppen från reningsverkenofta dyra investeringar. Därför finns goda skäl att studera andra möjligavägar att minska läckaget av näringsämnen.Enligt beräkningar gjorda av blir kostnaden för reduceratkväve upp till fem gånger lägre om man i stället investerar i anläggandet avvåtmarker och skyddszoner utmed vattendrag. Det finns alltså goda skäl attfrån statligt håll stimulera denna typ av rening för att snabbare och till enlägre kostnad uppnå en kväveminskning. Dessutom är utdikningen avlandskapet styrd av staten genom stimulanser och rådgivning,vilket gör det rimligt att staten också tar ett visst ansvar för återställandetavvåtmarker på strategiskt valda platser.Genom våtmarksinvesteringar och skyddszoner fångar man inte bara uppeventuellt närsaltläckage från handelsgödsel utan också näringsläckage frånstallgödsel och utlakning av kvävenedfallet från luften - den kanskeviktigaste orsaken till övergödningsproblemen. Utöver reduktionen avnäringsämnen skulle landskapet tillföras fler värden vid anläggandet avvåtmarker, nämligen ökad biologisk mångfald samt jakt- och fiskemöjlig-heter.När det gäller våtmarksinvesteringar i direkt anslutning till jordbruks-landskapet har EU-medlemskapet givit nya möjligheter. Medel från EU:smiljöprogram för jordbruket kan stimulera återställandet av våtmarker utmedvattendrag med höga halter av näringsämnen. EU:s definition på våtmarkerlägger dock hinder i vägen.Sverige bör verka för att reglerna i EU:s våtmarksstöd bör anpassas så attde tillfredställer svenska krav och principer för anläggandet av våtmarker.Oljespill och oljeutsläppDen svenska kusten drabbas ofta av oljespill och läckandetankbåtar. Risken för en större oljekatastrof av den typ vi setti andra delar av världen är överhängande.Problemen beror till största delen på brister i hanteringen avolja och oljerester, samt på bristande standard på fartygen.Den ökning av små oljeutsläpp i svenska vatten som skett under de senasteåren misstänks till stor del bero på att rederier i smyg väljer att rengöra sinatankar till havs i stället för att göra detta i hamnar med särskild utrustningföromhändertagande av avfallet. I bakgrunden finns ekonomiska skäl och bristpå hamnar i östra som kan ta hand om oljerester. Genom EU:sstödprogram PHARE och TACIS, vilka syftar till att stödja omdaningeninom bl.a. miljö- och energiområdet i Öst- och samt f.d.Sovjetunionen, skulle resurser kunna satsas på hamnar i östra föratt förmå rederierna att lämna tankavfall. bör driva detta förslaginom EU.Den bristande kvaliteten på fraktfartygen har ofta sin orsak i attfraktköparna saknar incitament att efterfråga en högre säkerhetsnivå till etthögre pris. En ändrad ansvarsfördelning, vilket rent tekniskt kanåstadkommas på flera sätt, där även fraktköparna tvingas ta ett ekonomisktansvar för följderna av ett oljeutsläpp, skulle skapa sådana incitament förfraktköparna. Det bör utredas vidare hur en sådan ny ansvarsfördelning kanskapas på EU-nivå.En ansvarsfull energi- ochklimatpolitikDe svenska koldioxidutsläppen har minskat med nästan 40procent sedan kärnkraften började tas i drift. Utsläppen varsom störst omkring 1970 då de låg på 100 miljoner tonårligen. Tack vare kärnkraftsutbyggnaden, utfasningen avolja inom elproduktionen och en ständigt pågående naturligeffektivisering har utsläppen sjunkit rejält ner mot en nivåkring . Bland jämförbara industriländerligger utsläpp per capita på en låg nivå, ungefär tvåtredjedelar av den genomsnittliga nivån inom OECD.Sveriges situation kännetecknas av, jämfört med andra i-länder, lågakoldioxidutsläpp. Detta beror framförallt på att vår elproduktion till den heltövervägande delen sker med vattenkraft och kärnkraft. (Klimatdelegationens rapport , SOU 1994:138)beslutade på moderat initiativ attkoldioxidutsläppen inte skulle tillåtas öka.Socialdemokraterna motsatte sig som enda parti detta beslut.Enligt nuvarande riksdagsbeslut skall koldioxidutsläppenstabiliseras nivå för att därefterminska. Genom undertecknandet av FN:s klimatkonvention1992 har förbundit sig att begränsakoldioxidutsläppen.Kärnkraften svarar för ungefär hälften av elproduktion. , närSverige upplever elbrist, svarar kärnkraften för mer än hälften av energi-produktionen. , , bedömer attannan elproduktion än kärnkraft, vattenkraft eller fossila bränslen intekommer att kunna bidra med några större tillskott . Enfortsatt användning av kärnkraftverken är därför en nödvändig förutsättningför en stabilisering eller minskning av koldioxidutsläppen. Denna bedömningfår också stöd av klimatdelegationen:Om kärnkraften behålls blir potentialen för koldioxidreduktion större(SOU 1994:138)Skulle all svensk kärnkraft ersättas med kolkraft, vilket ärbasen för elproduktionen i många europeiska länder, skullekoldioxidutsläppen fördubblas. Med gaskraft i stället förkolkraft skulle utsläppsökningen ändå bli eller 30miljoner ton.En fortsatt användning av kärnkraften ger goda möjligheter att inte barastabilisera, utan också sänka koldioxidutsläppen från energisektorn. Framtidaenergibesparingar genom allt effektivare teknik samt den nya elproduktionfrån vindkraft och biobränsleeldade kraftvärmeverk som kan tillkommakommer då att kunna användas för att ersätta fossilbränslebaserad elproduk-tion i eller - genom elexport - i våra nära grannländer. Kärnkraftenär ett offensivt verktyg i klimatvårdsarbetet.Förbränning av fossila bränslen för uppvärmning, fjärrvärme ochindustriprocesser står för ungefär hälften av koldioxidutsläppen. Ersättsolja och kol med biobränsle och avfall kan koldioxidutsläppen minska.Biobränslen skall dock inte betraktas som en miljövänlig energikälla i allaavseenden. Även om koldioxidutsläppen i ett längre perspektiv är försum-bara ger eldning med biobränslen upphov till högre utsläpp avförsurande kväveoxider än vad de fossila alternativen gör. Ersätts det minstakärnkraftverket med elproduktion från biobränslen blir visserligenkoldioxidutsläppen försumbara på , men utsläppen av försurandekväveoxider samt svaveldioxid skulle öka med 3 perår.Trafiksektorn, som ökat koldioxidutsläppen,kommer att stabilisera utsläppen. Dagens bilar är drygt tioprocent effektivare än . Medelbilen 1978 förbrukade 0,93liter/mil mot /mil 1992. har bensin-försäljningen minskat . Detta visar att trafiksektornkan utvecklas i rätt riktning tack vare teknisk förfining och styrmedel.Bilindustrin bedömer att fordonens effektivitet kommer att öka ytterligare.Nya drivmedel vinner sakta insteg, exempelvis i lokala fordonsflottor. IMalmö har 115 stycken metangasdrivna taxibilar tagits i bruk och iStockholm kör allt fler bussar på etanol.Med olika typer av energieffektivitetsnormer för fordon kan utsläppen fråntrafiken minska ytterligare . En möjlighet är att sätta en gräns förett fordons förbrukning av fossil energi, vilket möjliggör högre totalenergiförbrukning om ett blandbränsle med viss ickefossil andel används.Genom avreglering, privatisering och standardisering kan järnvägen iEuropa återvinna mycket av sin konkurrenskraft och öka sina marknads-andelar av transportsektorn, vilket sänker trafiksektorns koldioxidutsläpp.Sverige bör skärpa sitt koldioxidmål. Med bibehållen kärnkraft, merbiobränslen för uppvärmningsändamål och energieffektivisering bör det varamöjligt att minska de svenska koldioxidutsläppen . Flera andraländer har målsättningen att minska sina utsläpp. Ett fast formulerat mål fören minskning av utsläppen bör slås fast även för del fram till år2010. Regeringen bör återkomma till med ett förslag tillsådant mål.NaturvårdNaturvården berör bevarandet av det traditionellakulturlandskapet och värnandet av den biologiskamångfalden. I naturen råder mångfald och det är genomdenna variation som naturen lever vidare. I vårt bruk avnaturen ger det enskilda ägandet förutsättningarna förmångfalden. Det är de olika ägarna som funnit de skildabrukningsformerna. Med det egna ägandet följer också ettansvar och man lär sig respektera vad andra äger.Centralplanering, exempelvis av den typ som fanns i dentidigare svenska skogspolitiken, leder till likriktning av denbrukade naturen.Mångfalden i ägandet är inte bara nödvändig för variationen i naturen.Utan en skyddad privat äganderätt blir naturvården kortsiktig och ryckig.Politikens planeringshorisont är sällan längre än . En långsiktighushållning med naturen och dess resurser kräver ett starkt skydd föräganderätten.För att naturvårdsåtgärderna skall ge naturen ett långsiktigt skydd måste degrundas på kunskaper. Nästan varje naturtyp och varje art kräver en anpassadskötsel. Forskning och utvecklingsarbete måste härvid vara vägledande ochges tillräckliga resurser. Naturskyddet skall vila på saklig grund och varaobjektivt. Vi måste ta tillvara de praktiska kunskaperna i markernas skötselsom brukarna genom generationer förvärvat. Detta kan ge stimulans ochbidra till ett ökat naturengagemang. Naturvårdens mål måste vara långsiktigt,annars förvaltar vi ej på rätt sätt. I skolan bör naturvården ges stort utrymme.Naturvården är alltför socialiserad. Därför hotar en vårdkris. Det finnstecken som tyder på att statens förmåga att vårda och övervaka natur-reservaten är begränsad. Naturvården måste avsocialiseras i den meningen attenskilda personer eller ideella föreningar kan ta över förvaltarskapet ochvårdansvaret.Naturreservat skall kunna ägas av enskilda, organisationer, företag,kommuner eller staten. När ägaren ej är offentlig skall reservatets restrik-tioner berättiga till ersättning om de försvårar markanvändningen. Andralösningar som markbyten bör också eftersträvas.När det gäller tillsyn och skötsel av reservaten bör markägaren, ennärboende eller en förening mot ersättning kunna erhålla ett sådant ansvar.Det är ofta en fördel att enskilda markägare äger värdefulla naturområden.Därmed kan man kombinera det privata ägandets ansvarstagande mednaturvårdens vetenskapliga krav. Då uppnås också ett personligt ansvar föruppgiften och kostnaderna kan minskas.Genom att markägare får utökat förvaltaransvar blir förutsättningarnastarkt förbättrade att rädda och bibehålla äldre typer av svenskt kultur-landskap. De som skött dessa marker är jord- och skogsbrukare.Som naturvårdare är de oöverträffadeEn decentraliserad skogspolitikGenom tillkomsten av den nya avreglerade skogsvårdslagenstärktes möjligheterna till ökade miljöhänsyn i skogsbruket.En rad regleringar som varit negativa för den biologiskamångfalden togs bort. Den ensidiga inriktningen motbarrskog upphörde. Röjning och gallring blev frivilligt.Tvånget att slutavverka upphörde. Dessutom gavs dennaturvårdsmässiga målsättningen i skogsvårdslagen en störretyngd.Bland skogsbolag och privata skogsägare finns tydliga tecken på att manhörsammat de nya signalerna och inlett en ny epok inom skogsbruket medstörre hänsyn till ömtåliga naturvärden. kommer sannolikt en nyfrivillig miljömärkning av produkter från extra hänsynsfullt skogsbruk attinföras. De stora skogsbolagen satsar stora summor på naturvårdshänsynen.Nyligen avsatte ett stort skogsområde i Norrbottenslän i syfte att bland annat rädda fyra individer av fågelarten blåstjärt. Vianser att arbetet för ett ökat ansvar för den biologiska mångfalden inomskogsbruket måste fortsätta, t.ex. genom informationsinsatser och utbild-ningar i naturvårdsfrågor för dem som brukar skogen.På den största delen av yta måste flera intressen samsas.Skogsbruket och skogsindustrin är från exportsynpunkt mestbetydelsefulla näring. Kommersiellt utnyttjande av marken måste pågåparallellt med att marken utnyttjas för rekreationsändamål och på ett såhänsynsfullt sätt att naturen eller landskapsbilden inte tar onödig skada.Inom alla områden skall vissa generella aktsamhetsregler gälla.Restriktioner mot dikning och förbud mot aktivt skogsbruk på ickebrukningsvärd mark, s.k. impediment, bör bilda ramarna för markanvänd-ningen även utanför skyddade områden.En mycket stor del av skogsmarksarealen i är belagd medlångtgående restriktioner som hindrar ett intensivt skogsbruk. Genomreservatsavsättningar, generella aktsamhetsregler och andra åtgärder är i dagca av skogsareal undantaget från aktivt skogsbruk.Ett stort mörkertal när det gäller områden med särskilt skydd utgörssannolikt av alla informella privata markavsättningar för naturvårdsändamål.Många markägare avstår frivilligt, och utan att meddela detta, från aktivtskogsbruk på områden med särskilda naturvärden, exempelvis äldrelövskogsområden och skogsområden som tillsammans med bebyggelse utgören enhet i kulturlandskapet.Ur artbevarandesynpunkt är dessa avsättningar lika viktiga som avsätt-ningar under statligt skydd. Staten bör därför inventera omfattningen avsådana avsättningar för att få ett bättre underlag för bedömningen av behovetav fler skogliga reservat.I en särskild kommittémotion om skogspolitiken redogör vi i detalj för demoderata förslagen inom det skogliga området.JordbrukslandskapetI är många arter starkt beroende av att landskapethålls öppet. Utan en starkt och lönsam jordbruksnäring ibotten kommer möjligheterna att bevara de frånnatursynpunkt mest värdefulla delarna avjordbrukslandskapet att försvinna. Det lönsamma,kommersiella jordbruket är basen för närvaron av bådemänniskor och betande djur på landsbygden.Säkrandet av gamla hag- och betesmarker måste därför utgå från en politiksom möjliggör lönsamhet i svensk djurhållning.