mot · GK02Jo795 · 1996-10-07 00:00:00 — Sanering efter kärnkraftsolyckor m.m. Sanering vidkärnkraftsolyckaVi vet att alla s.k. slutna processer förr eller senare läcker. Vivet att våra tolv kärnkraftverk läcker. Vi vet att allvarligakärnkraftsolyckor har hänt både i väst och i öst. Frågan ärvem som vill och skall sanera vid en sådan eventuellkärnkraftsolycka i . Det naturliga är att folk flyr,vilket vi såg exempel på efter Tjernobyl, där toppskiktetinom verket flydde med sina familjer till . Eftersomsvenskarna är betydligt mer upplysta, inte minst efter att habevittnat , kan det bli än svårare attrekrytera saneringspersonal här vid en eventuellkärnkraftsolycka.Tjänsteplikt iRäddningstjänstlagenRäddningstjänstlagen 28 § säger att är skyldigoch skall ansvara för insatserna vid en större olyckshändelse,att kommunen skall ansvara för hälsoskyddet och är skyldigatt göra planer för utsläpp av radioaktiva ämnen. Det som ärkontroversiellt är emellertid lagen om tjänsteplikt. Den sägeratt "när det behövs är var och en som under kalenderåretfyller lägst 18 och högst skyldig att medverka iräddningstjänst, i den mån hans kunskaper, hälsa ochkroppskrafter tillåter det". Räddningstjänstlagen omtjänsteplikt, 44 §.Vi anser att det är orimligt att de som aldrig velat ha kärnkraft, som harröstat emot densamma, som inte var födda eller hade rösträttsåldern inne föratt kunna protestera mot kärnkraften, skall tas ut i saneringsarbete efter enkärnkraftsolycka. Vi anser därför att de som är angelägna att ha kärnkraftenkvar, skall skriva på en försäkran att ställa upp vid en kärnkraftskatastrof föratt sanera.Miljökonsekvensbeskrivning av högaktivt avfallI pågår för fullt en process ommiljökonsekvensbeskrivning av djupförvar av högaktivtkärnavfall. Mellan och provinsen inrättadesett forskningsprogram för att utveckla och demonstrera enavfallsteknik, som garanterar att det inte uppstår någonpåtaglig skadlig effekt på människor eller miljö vid någontidpunkt. Vi anser att det i praktiken är en fullkomligtomöjlig uppgift, eftersom alla system läcker förr eller senare,men något måste göras för att förbättra den process som justnu pågår i . Vi anser f.ö. att det kärnavfall som finns,skall förvaras i CLAB, Centrala Laboratoriet för AnväntKärnbränsle, under uppsikt för att kunna kontrolleras ochinte gömmas. Det viktigaste är givetvis att avbryta allproduktion av nytt kärnavfall och det kan bara ske genom ensnabb total avveckling av kärnkraften!Två grundprinciper gäller för den kanadensiska miljökonsekvens-beskrivningen (MKB): Kärnavfallet måste handhas på ett säkert sätt och garantera att faror ärnegligerbara. Kärnavfallet måste handhas ansvarsfullt så att behovet av engagemangoch bekymmer för kommande generationer minimeras.Tydlig, detaljerad ochstringent process och lagEn jämförelse mellan den svenska MKB-lagen och denkanadensiska EIA-lagen, the Canadian EnvironmentalAssessment Act, visar på stora skillnader. Svenska regler ärotydliga och det saknas helt regler för MKB-proceduren.Dessutom tycks det som att de krav och riktlinjer, somändock kan skönjas, inte efterlevs.Svenska regler om MKB står i skarp kontrast till den stringenta,detaljerade och tydliga kanadensiska EIA-lagen. Hela tillvägagångssättetmed open house och avgränsningsmöten för att få delaktighet - även avallmänheten - vid framtagandet av underlagsrapporter, är unikt. Lagen ställerupp regler för proceduren, som bl a skall säkra allmänhetens deltagande,(vilket i just kärnavfallsfrågan har kommit att få en särskild betydelse) samtminimikrav på MKB-dokumentet. Det förhållandet att den är just en lag ochatt den klargör rättigheter och skyldigheter, torde inverka på förut-sättningarna att uppfylla själva målet med EIA.Det arbete som redan i ett tidigt skede lades ned på att engageraallmänheten genom t ex information och andra aktiva åtgärder, tyder på enstark önskan att göra allmänheten delaktig i lösningen på detta stora problem.Erfarenheterna från EIA-förfarandet i satte ljuset inte bara påkärnkraftsindutrins utan även myndigheternas oförmåga/ovilja att ta till sigoch i grunden förstå EIA-förfarandet och därmed själva syftet med EIA.Dessa parters gamla inkörda mönster hur "saker och ting" skall skötas ochplaneras, tycks försvåra EIA-förfarandet i praktiken. Så förefaller det vara iflera länder och sannolikt särskilt påfallande i länder utan tydlig EIA-lagstiftning.Ovilja och oförmågaOviljan/oförmågan hos Atomic Energy of ,, att göra ett fullgott dokument (EIS) efter givnariktlinjer blev också tydlig. Därmed uppstod ocksåfrågetecken kring AECL:s koncept. Den dåliga kvaliteten pådenna EIS/MKB, har sannolikt dessutom undergrävt tilltrontill AECL:s koncept, något som bl a indianerna påpekar ochsom sannolikt kommer att visa sig i nästa etapp.Att myndigheterna riktade allvarlig kritik mot EIS och samtidigtuttryckligen ansåg att AECL:s koncept kunde godkännas, förvirradedessutom bilden och torde ha bidragit till att många blev misstänksammamot både kärnkraftsindustrin och myndigheter.Vidare visade det nu beskrivna EIA-förfarandet vad allmänheten kan antasbegära av ett beslutsunderlag för att det skall anses fullgott. Detta framkombl a vid avgränsningsmötena och framgår också av de senare riktlinjerna.Det blev tydligt att den öppenhet etc som kärnkraftsindustrin m fl poängteratvara eftersträvansvärd, ställer krav på kärnkraftsindustrin själv, men framförallt på att myndigheterna har integritet och är lyhörda även mot tredje man.Allmänhetens uppfattningDen kanadensiska över AECL:s koncept ledde ocksåtill att det visade sig att de antaganden om allmänhetensuppfattning i kärnavfallsfrågan, som man utgick ifrån, närman formade inriktningen på konceptet , nuinte längre stämmer.Erfarenheterna från ger vidare ytterligare näring åt det i och för siginte ovanliga antagandet att en god EIA-procedur ger olika parter möjlighetatt samtala/diskutera på relativt lika villkor. Dvs kärnkraftsindustrin ochmyndigheter sätter inte ensamma dagordningen och bestämmer inte övervillkoren för deltagande. Att detta i ett längre perspektiv kan gynnaförutsättningarna för att lösa problem och kanske specielltkärnavfallsproblemet, tycks man anse åtminstone inom Hydro.Allmänheten var nöjd fram till hearingen (som än så länge endast fullgjortsi sin första etapp), vilket sades explicit under hearingen, bl a avindianerna. Grunden för den positiva inställningen torde vara reglerna förproceduren, vilka ledde till riktlinjerna för EIS.SkeptikerAtt sedan AECL inte levde upp till kraven i EIS-riktlinjernaoch att myndigheternas agerande i vissa hänseenden föllutanför EIA-ramarna, uppskattades naturligtvis inte. Dessamisslyckanden kan dock inte ses som ett uttryck för attMKB-förfarandet i detta fall var illa utformat, utan snararetvärtom: Just förfarandet och förfarandereglerna medfördeatt bristerna kom i dagen.Samtidigt illustrerar det som beskrivits ovan, vilket ansvar myndigheterhar för att intentionerna med /MKB uppfylls. Ansvaret är inte bara ettprincipellt viktigt ansvar utan ett ansvar för att beslutsunderlag blir gott ochdärmed inte strider mot förutsättningarna för uthållig utveckling m.m. Mentill detta kommer kanske också ansvaret mot projektören. Det är inte heltuteslutet att AECL:s misslyckande med att uppfylla kraven på MKB-dokumentets innehåll och ovilja att avhjälpa bristerna, kan kasta enmisstänksamhetens skugga över själva avfallshanteringskonceptet somsådant. Om det nu skulle vara på det viset att konceptet verkligen är bra,möjligen fullgott, men projektören inte ens har klarat av, eller önskat attstyrka detta på ett för skeptiker förtroendegivande sätt, kanske det blir enflerårig försening p g a olika former av motstånd. Å andra sidan, omprojektören inte har gett ett fullgott underlag, är måhända detta i sig enindikation på att själva konceptet är bristfälligt. I vart fall torde mångaskeptiska enskilda politiker och privatpersoner tro så.Vi anser att regeringen skall ta fram förslag till regler för hur en MKB-process skall gå till och hur en MKB-beskrivning skall utformas. Vi ser detsom avgörande för en framtida handläggning för slutförvar för det högaktivaavfallet, att en mer detaljerad föreskrift för såväl MKB-förfarandet somMKB-dokument och utformning samt ansvarsfrågan i MKB-processenutarbetas och ges status av myndighetsföreskrift. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om tjänsteplikt vid sanering av kärnkraftsolycka eller störreradioaktivt utsläpp,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att de som är angelägna att ha kärnkraften kvar skall skriva på enförsäkran att ställa upp vid en kärnkraftskatastrof för att sanera,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om den kanadensiska processen för miljökonsekvensbeskrivning,4. att hos regeringen begär att den återkommer med förslag tillregler för hur en MKB-process skall gå till och hur enmiljökonsekvensbeskrivning skall utformas.