mot · GJ02Fi78 · 1996-05-02 00:00:00 — Därangavs som mål att endast en liten del av inkomsttagarna över huvud tagetskulle betala statlig skatt och att den högsta marginalskatten borde vara50 procent.Höga skatter är i sig skadliga för ekonomin. Särskilt skadliga är högamarginalskatter, eftersom de direkt påverkar beteendet. För den somöverväger att investera tid och pengar i en bättre utbildning eller högrekompetens blir nettoavkastningen efter skatt av en eventuell löneförbättringbetydligt mindre. Det finns en uppenbar risk att många väljer att avstå frånde försakelser som kan vara nödvändiga för att skaffa den nya och bättrekunskapen. Därmed försvagas utvecklings- och tillväxtkraften i helaekonomin. Till det kommer den risk som flera företagsledare varnat för,nämligen att människor med god kompetens och höga kvalifikationer väljeratt flytta från för att behålla en större andel av en ofta något högreinkomst. Också detta skadar ekonomi.Att motivera en höjd statsskatt av fördelningsskäl är inte bara fel - det ärockså mycket farligt. Det kan få helt omvänd effekt genom attförutsättningarna försämras för den tillväxt som kan ge de nya arbetena ochutveckla välståndet för framför allt de med lägre inkomster och sämresituation. Den statliga skatten bör omgående sänkas till . Fulltinflationsskydd måste införas.Trygghet inför pensioneringenDen aviserade pensionsreformen innebär helt nyaförutsättningar för många människor. De gamla utfästelsernafrån slutet av visade sig inte hålla i dagensverklighet. Redan tidigare förändrades förutsättningarna förde kvinnor som varit utlovade särskild efterlevandepension. Idetta sammanhang utlovades oförändrade villkor för enskiltpensionssparande för att möjliggöra för den som så önskadeatt komplettera den offentliga pensionen.Det är mot den bakgrunden synnerligen anmärkningsvärt att regeringenförsämrat förutsättningarna för enskilt pensionssparande dels genom minskatavdragsutrymme, dels genom skärpt skatt på avkastningen. Avdragsutrymmetmåste återställas och avkastningsskatten successivt sänkas tillden nivå som gällde 1994.Stärkt konkurrensKonkurrensbegränsningar motverkarproduktivitetKonkurrens stimulerar till en effektivare användning avsamhällets resurser och stärker företagens förmåga att hävdasig gentemot utländska konkurrenter. Även konsumenternagynnas genom att priserna pressas ned.Sveriges konkurrensproblem är väl dokumenterade. konstaterade 1993 att ett antal viktiga marknader i densvenska ekonomin fungerar dåligt, vilket leder till betydande resursslöseri.Enligt var grundorsaken bristande konkurrens inäringslivet, de många offentliga marknadsbegränsningarna och demonopolliknande strukturerna i många branscher. Endast ca 30-35 procentav den svenska ekonomin bedömdes vara utsatt för "full internationellkonkurrens".Långtidsutredningen fann att flera marknader fortfarande präglades avfåtalsdominans, men slog fast att avregleringar, privatiseringar ochomställningen av den offentliga sektorn kan avhjälpa situationen. Flera av destrukturåtgärder som hänvisade till har dessvärreåtertagits . Det kan därför befaras att Långtidsutredningenmålade upp en för ljus bild av konkurrenssituationen i uppmärksammade Sverigerapport, frånhösten 1995, slås fast att inte bara den offentliga sektorn utan även flerabranscher i näringslivet har dålig produktivitet till följd av lågtkonkurrenstryck. konstaterar att produktiviteten i viktigabranscher ligger långt under världsklass. Man slår också fast att det ärpolitiskt påverkbara faktorer som begränsar konkurrensen. McKinseyhänvisar främst till regleringar av produktmarknaderna, men också tilltillämpningen av konkurrenslagen. När det gäller småföretag och vissindustri pekar man dessutom på begränsande regleringar påarbetsmarknaden.Vad avser konkurrenslagstiftningen har den tillämpats endast en kortaretid. Den nya lagstiftningen innebär en väsentlig uppstramning och skärpningav bestämmelserna med kraftigt förstärkta sanktionsmedel. Lagenskonstruktion medför dessvärre ett omfattande arbete i samband medikraftträdandet med att förhandla om upphävande eller reduktion av sådanakonkurrensbegränsningar som var tillåtna enligt den gamla lagstiftningen.För framtiden är det därför viktigt: att ge erforderligt stöd för dess arbete -såväl budgetmässigt som från ,, Statskontoret m.fl. - för att kunna utredaoch beivra brott mot lagstiftningen, att granska gjorda avregleringar ochkonkurrensutsättningar inom t.ex. flyg, taxi m.fl. så attkonkurrens upprätthålls på lika villkor och inte ersättsmed nya regleringar eller monopol, att fortsatta utvärderingen av tillämpningen av lagenfrämst avseende problemen med tidsutdräkt frånföreläggande i till dom i Stockholmstingsrätt med eventuell fastställelse i Marknadsdomstolen.McKinseys visar vidare att det är dags attavliva myten att högre produktivitet leder till färrearbetstillfällen. Det antagandet håller bara om produktionenligger kvar på en oförändrad nivå totalt sett, vilket inte ärfallet enligt de erfarenheter som finns från branscher medhög produktivitet. Det är i branscher med den högstaproduktiviteten som sysselsättningen har utvecklats starkast.Höjd produktivitet leder till att efterfrågan ökar genom lägre priser, till atthandeln underlättas genom bättre konkurrensförmåga samt till attinkomsterna stiger. Sammantaget leder detta till ökad efterfrågan och ökadproduktion på andra ställen, vilket i sin tur ger nya stordriftsfördelar och nyainnovationer. Tack vare denna dynamik kan nya arbetstillfällen hela tidenskapas i växande branscher.På grund av att stora delar av den svenska ekonomin är skyddade frånkonkurrens och har låg produktivitet har inte kunnat dra nytta av dendynamik som uppstår i samband med produktivitetsökningar. Därför har nyaarbetstillfällen inte kommit till stånd som vårt land fallit tillbakaivälfärdsligan.En offensiv konkurrenspolitikSverige behöver en offensiv konkurrenspolitik, som byggerpå strukturella åtgärder i alla samhällssektorer: frihandeln,företagen och den offentliga sektorn. Som ett komplementtill detta behövs en strikt lagstiftning, som förhindrar företag,kommuner och landsting att sätta konkurrensen ur spel.Regeringen lider brist på både idéer och strategi inom detta område.Visserligen slår den i propositionen fast att näringspolitiken måste varainriktad på att stärka konkurrensen, vilket är nödvändigt för att upprätthållaett tillräckligt konkurrenstryck i ekonomin. Men längre än så kommer maninte. Regeringen föreslår inga nya åtgärder, förutom den översyn avlagstiftningen som redan pågår.En utvärdering av konkurrenslagen i syfte att göra den mer effektiv är enåtgärd som vi till fullo stöder. har dessutom tidigare påpekat attlagen behöver tillämpas striktare. Men det behövs också något mer än enutredning av lagstiftningen. behöver en offensiv konkurrenspolitikmed strukturella åtgärder för ökad konkurrens.Förutom genomförandet av den skärpta konkurrenslagstiftningen drev denborgerliga regeringen igenom en lagstiftning mot otillbörliga upphandlings-villkor, främst förekommande i offentlig sektor. Syftet var att motverka attotillbörliga upphandlingsvillkor försvårade verklig upphandlingskonkurrens.Den sittande regeringen har ännu inte lyckats ta fram förslag tillkompletterande lagstiftning i form av en lag mot avbrutna upphandlingar. Ensådan lagstiftning skulle försvåra försök att avbryta upphandlingar där "fel"budgivare lagt det mest förmånliga budet.I stället har den socialdemokratiska regeringen förhållit sig passiv till attett antal statliga företag - Posten, , SJ m.fl. - toppar listan överanmälningar om misstänkta brott mot konkurrenslagen. Posten har t.o.m.antagit en s.k. offensiv strategi mot lagen, väl manifesterad i striden omCitymail. Genom regeringens passivitet i förhållande till de egna bolagenundermineras respekten för lagen och därmed konkurrensen i ekonomin.När den borgerliga regeringen införde den nya, vassare konkurrenslagen1992, betonades att en offensiv konkurrenspolitik måste omfatta åtgärder förökad konkurrens i hela ekonomin. Lagstiftning är ett komplement till viktigastrukturella åtgärder och ger en tydlig signal om behovet av en merkonkurrensinriktad affärsmoral.Strukturella åtgärder för en stärktkonkurrenspolitikFrihandel är förutsättningen för det svenska välståndet. Iframtiden kommer detta att bli än mer påtagligt. En friutrikeshandel är nödvändig för att öka konkurrensen ochmotverka monopol och fåtalsdominans. En fortsattinternationalisering skall underlättas. Standardiseringsarbetetavseende normer och produkter över nationsgränserna ärcentralt för möjligheten att kunna undanröja omfattande"tekniska handelshinder".Inom EU skall värna om den fria rörligheten förproduktionsfaktorer. En utvidgning av EU österut samt en mer liberalhandelspolitik i EU gentemot omvärlden skall prioriteras. Det senare ärsärskilt viktigt mot bakgrund av den eftersläpning i produktivitets-utvecklingen gentemot och som finns inom flerabranscher.Samhällets resurser används mer effektivt, om den konkurrensutsattasektorn tillåts expandera på den skyddade sektorns bekostnad. Detta kanuppnås genom avreglering av skyddade sektorer. För att öka trycket påbefintliga företag krävs att marknadstillträdet är fritt.Det konkreta avregleringsarbetet hänger nära samman med uppgiften attöppna de offentliga monopolen. Men det måste också inriktas på attundanröja eller förenkla regleringar på andra områden, t.ex. inom arbets-rätten och på olika produktmarknader. Därför måste avregleringsarbetetbedrivas på bred front. Alla regler som berör företag måste granskas löpande.Avregleringsarbetet, som inleddes under den förra mandatperioden, börsnarast tas upp på nytt och påskyndas. Regeringen bör skapa enavregleringsdelegation med uppgift att kontinuerligt se över alla regler somberör företagandet i syfte att undanröja onödiga hinder. Särskild vikt bör idetta sammanhang läggas vid att undanröja olika former avetableringshinder.För att uppnå åsyftade resultat och en finjustering av regelverken krävs enuppföljning av såväl arbete som av befintligaavregleringar och konkurrensutsättningar.Inom viktiga områden som vård, omsorg och utbildning råder i praktikenoffentliga monopol. Även om det formellt är möjligt att starta privataalternativ, har dessa ofta en orimlig konkurrenssituation, eftersom de somregel inte kan få samma offentliga subventioner som gäller för kommuneroch landsting. Skattereglerna snedvrider också konkurrensen. Det gällerframför allt mervärdesskattereglerna, där reglerna om avdragsrätt förkommunerna leder till olika villkor för offentlig och privat verksamhet.Genom att den offentliga sektorns verksamhet avmonopoliseras öppnasnya marknader för privata företag. Därmed stärks särskilt kvinnornasställning på arbetsmarknaden. En konkurrensutsättning som leder tillöverflyttning av resurser från den offentliga sektorn till den privata ökardrivkrafterna för produktivitet. Härmed kan dra nytta av den positivaspiral vad gäller produktivitet, efterfrågan och produktion som beskrivs iMcKinseys Sverigerapport. Erfarenheterna från de avregleringar som hittillsgenomförts i är i huvudsak mycket goda men kan komma att behövafinjusteras i vissa fall. Vad gäller järnvägstransporter sjönk exempelvisstatens kostnader för persontrafik ,sedan det blivit möjligt att upphandla järnvägstrafik i konkurrens, trots attbara ett konkurrerande företag etablerade sig.En rad åtgärder bör vidtas för att skapa bättre förutsättningar för privataalternativ: Lagstiftningen när det gäller konkurrensneutralitet vidoffentlig prissättning bör skärpas, Tillsynen över upphandlingsreglerna bör ses över ochskärpas, Kommunallagen bör ses över i syfte att precisera inomvilka områden som kommuner och landsting får bedrivaverksamhet, Strängare regler mot avbruten upphandling bör införas.Den allt vanligare förekomsten av kommunalakoncernbildningar har till syfte att genom vinstutjämningmellan olika verksamheter och i skydd av den svagare insynsom bolagsformen ger bedriva skatteplanering. Resultatetblir ofta snedvriden konkurrens, eftersom vinstmedel frånmonopolbetonad verksamhet (t.ex. energibolag) kananvändas för att subventionera kommersiell verksamhet påområden där privata företag verkar. Dessa missförhållandenmåste stävjas.Det finns vidare skäl att överväga ett obligatorium för det offentliga attupphandla i konkurrens.Ett viktigt instrument i bl.a. detta sammanhang är privatisering. Statensfrämsta näringspolitiska uppgift är att ange ramar och regelsystem förnäringslivets verksamhet och att bidra till att skapa betingelser för långsiktigtillväxt. Staten bör inte styra utvecklingen i enskilda företag eller branscher.Om staten uppträder som företagsägare och själv agerar på den marknadstaten har till uppgift att ange spelregler för, uppstår en uppenbar risk förosund konkurrens. En regering kan påverkas av motstridiga intressen, sommedför att konkurrensen mellan privata och statliga företag snedvrids.Risken för sådan sammanblandning försvagar spelreglernas trovärdighet ochlägger en hämsko på företagande och riskvillighet.Därmed kräver rättviseaspekten och värnandet av en god konkurrens attstaten står neutral mellan olika företag. Staten kan aldrig bli en företagsägarebland alla andra. Även om statliga företag drivs enligt normalaföretagsekonomiska principer finns skillnader i ägarförutsättningar som görstatligt företagsägande skadligt.Staten kan även - oavsett vad som fastställts som mål med det statligaägandet - hamna i målkonflikter som försvårar ett rationellt ägande.En privatisering och börsintroduktion av statliga företag underlättarkapitalanskaffningen och vitaliserar företagen, vilket leder till ökatkonkurrenstryck och stärkt produktivitet. Privatiseringen av statliga företagbör därför återupptas och påskyndas.Avreglera kommunsektornStärk det lokala självstyret och vitaliserademokratinDe uppgifter i samhället som kräver gemensamma lösningar,och som bäst utformas på lokal nivå, skall också skötaslokalt. Det är viktigt att dessa gemensamma uppgifter kanlösas utifrån lokala förutsättningar och kommuninvånarnasuttalade vilja. Statlig reglering av verksamhetmåste undanröjas och begränsas till att ange ramarna för detkommunala ansvaret. Detta är viktigt för att de mesteffektiva lösningarna skall kunna väljas, men också för attreformera och vitalisera demokratin.Om en gemensam uppgift i samhället anses bäst lösas på lokal nivå, bordedetta vara av den anledningen att man där enklast kan hitta lösningarna påproblemet, utifrån lokala förutsättningar och möjligheter. Då är det intemotiverat att staten genom regleringar bestämmer och standardiserarverksamheten åt kommunerna. Ett första steg mot en avreglering av denkommunala sektorn och ett återupprättande av det lokala självstyret togsunder den förra mandatperioden. Detta ledde till att nya och mer effektivalösningar kunde väljas till fördel för kommuninvånarna. Erfarenheten avdetta första steg är god, och är det att ta nästa steg. Om kommunernaskall ha rimliga möjligheter att bidra till balans i den offentliga ekonomin, ärdet en grundläggande förutsättning att en omfattande avreglering genomförs.Den statliga regleringen av verksamhet leder till ett minskatförtroende för demokratin. Möjligheten för medborgarna att påverka denlokala politiken står i omvänd proportion till de statliga regleringarna. Omden lokala politiken skall ges ett värde och medborgarna en reell möjlighetatt påverka och se resultat av sina viljeyttringar, måste de statligaregleringarna begränsas. Då skulle också det demokratiska beslutsfattandetkunna vitaliseras och förtroendet för demokratin stärkas.Statens roll bör vara att ställa upp ramarna för kommunernas verksamhet istort och att fastlägga de ekonomiska förutsättningar som gäller för en sundoffentlig ekonomi som helhet.Vår uppfattning är att de två politiska beslutsnivåerna skall vara stat ochkommuner. När samverkan behöver ske mellan flera kommuner för att lösaproblem som är gemensamma, bör detta ske på basen av frivillig samverkanoch inte genom införandet av fler politiska beslutsnivåer. Landstingen bör iett första steg koncentrera sina resurser till sjukvården för att på siktavvecklas till förmån för en allmän sjukvårdsförsäkring som garanterar vårdoch valfrihet, så att den enskilde kan välja de lösningar han eller hon kännersig tryggast med.Kommunernas genuina uppgifterDen kommunala inkomstbeskattningen uppgår till , varav primärkommunerna står för två tredjedelar.Detta är en betydande belastning på hushållens ekonomi, inteminst för dem med låga och normala inkomster. Omutrymme skall ges för ökad privat konsumtion och störremöjligheter för medborgarna att själva forma sina liv, måstedet lokala skattetrycket sänkas markant. Detta kan uppnåsom kommunernas verksamhet avregleras och förenas med enpolitik som koncentrerar resurserna till de områden somkräver gemensamma lösningar. Då kan skatten sänkas ochutrymme för såväl mänsklig växt som ekonomisk tillväxtskapas.Kommunerna skall koncentrera sig på sina genuina ansvarsområden. Deskall svara för det lokala samhällets utveckling genom fysisk planering,infrastruktur och myndighetsutövning vad gäller sociala frågor och frågorsom rör natur- och stadsmiljö. Kommunerna skall ansvara för att en socialtrygghet, när andra trygghetssystem inte förslår, kommer alla till del.Stödet till barnfamiljer bör ske genom skatteavdrag och inte genomkommunala subventioner av vissa barnomsorgsformer. De politiskaambitionerna att styra familjerna och lägga livet tillrätta har lett till högaskatter och minskad frihet. Offentligt stöd till barnomsorg skall komma ävendem till del som väljer att vårda och fostra barnen i hemmet, eller genomsamarbete med andra. Stödet till barnfamiljerna skall utformas så att detmissgynnar varken de föräldrar som väljer att ta hand om barnen själva ellerde föräldrar som vill förvärvsarbeta. Rätten till en grundläggande utbildningoch rätten att välja skola skall garanteras genom införandet av en nationellskolpeng.Det kommunala ägandet av företag har ökat markant under senare år.Många av dessa företag ägnar sig inte på något sätt åt gemensammakommunala uppgifter, och det finns inget som motiverar det kommunalaägandet. Tvärtom gynnar ett fritt och spritt ägande av näringslivet tillväxtoch utveckling. Det kommunala företagandet leder inte sällan tillkonkurrenssnedvridningar och diskriminering av privat företagande. Oftasubventioneras de kommunala företagen genom tillskott av skattemedel,kommunala borgensförbindelser eller andra mer eller mindre kreativakonstruktioner i syfte att kringgå konkurrenslagstiftningen. Kommunalt ägdaoch subventionerade företag hämmar konkurrensen och leder till enförsämrad samhällsekonomi. Enligt vår uppfattning bör kommunernaavveckla sitt företagsägande.Kommunerna bör upprätta avvecklingsplaner för den offentligaaffärsverksamheten. I ett första steg bör tillkommande affärs-verksamhet avvisas. I ett andra steg bör kommuner och landsting sluta säljaicke primära tjänster till såväl privatpersoner som föreningar och andraoffentliga instanser. I det tredje steget bör offentlig affärsverksamhetavvecklas eller försäljas. Om kommunerna visar oförmåga att avvecklaaffärsverksamhet, bör lagstiftning övervägas.Vår övergripande strävan är att skapa utrymme för enskilda och familjeratt ta ett större eget ansvar och koncentrera de offentliga insatserna till degenuint gemensamma funktionerna i samhället. Om så sker kanförutsättningar skapas för människor och samhällen att växa socialt,ekonomiskt och kulturellt.Kommunsektorns ekonomiRegeringens beskrivning av utvecklingen i kommunsektornunder föregående mandatperiod visar hur riktig ochbetydelsefull den avreglering av sektorn var som dågenomfördes. Kommunerna gavs genom slopandet avhuvuddelen av de specialdestinerade statsbidragen etteffektivt verktyg att påbörja en förändring av sin verksamhet.Produktivitetsökningen inom den kommunala sektorn vartillfredsställande under denna period.Utvecklingen går ännu inte att fullt ut bedöma. Detsocialdemokratiska maktövertagandet i flertalet kommuner och landstingledde till en kraftig ökning av den genomsnittliga skattenivån. Förändrings-arbetet har avstannat på många håll. Regeringens oförmåga att lägga framförslag till om ytterligare viktiga avregleringar har emellertidinneburit svårigheter för kommunsektorn att anpassa sin verksamhet eftert.ex. de lokala förutsättningarna. Ett exempel är att regeringen i föreliggandeproposition än en gång skjuter på beslutet i den viktiga frågan omavreglering av socialbidragen. Genom att med sin beslutsoförmåga fördröjaförnyelsearbetet i kommunerna försvårar regeringen för kommunerna attbedriva sin verksamhet inom en rimligare samhällsekonomisk ram.Tillämpningen av barnomsorgslagen har också visat att denna försvårar förkommunerna att utifrån lokala förutsättningar fatta goda beslut.Barnomsorgslagen bör därför avskaffas.Vi moderater anser som ovan framhållits att den fortsatta avregleringen avkommunsektorn måste påskyndas, då den har förutsättningar att ge en bättrelokal politik för medborgarna som den har positivasamhällsekonomiska verkningar.I vår beräkning av det skattefinansierade utrymmet för kommunsektorn denärmaste åren har vi utgått från effekterna av en fortsatt avreglering av denkommunala verksamheten. Den kommunala självstyrelsen bör förstärkasgenom att kommunerna själva i större utsträckning får besluta hur de villbedriva sin verksamhet. De bör exempelvis kunna avgöra i vilkenutsträckning delar av den kan avgiftsfinansieras som ett alternativ.Konkurrensutsättning av all verksamhet med undantag förmyndighetsutövning har visat sig vara ett mycket verksamt medel för attåstadkomma effektiviseringar och höjd produktivitet. Bl.a. har utvärdering avkonkurrensutsättningen av äldrevård i givit klart belägg för detta.Vår avvägning av bl.a. statsbidragsnivån till kommunsektorn har tagit hänsyntill en del av det utrymme ett konkurrensprogram skapar.Ett grundlagsenligt statsbidragssystem måste införas. Den omläggning avbidragssystemet till kommunsektorn som beslutades av höstriksdagen 1995skedde i strid med den svenska grundlagens bestämmelser.Detta innebär att vi har ett system som uttryckligen strider motregeringsformen. kan detta dilemma lösas av den majoritet som stodbakom beslutet genom att grundlagen ändras. Detta torde också vara det endamöjliga alternativet för den parlamentariska utredning, som f.n. arbetar medfrågan om en permanentning av det beslutade systemet. Vi moderater hävdaremellertid bestämt principen att det som tas upp i skatt lokalt för lokalauppgifter i enlighet med regeringsformen skall gå till fullgörandet avuppgifter i den egna kommunen. Tanken bakom ett inomkommunaltutjämningssystem leder i sin förlängning till att den kommunala beskatt-ningsrätten slopas och ersätts med ett renodlat statligt fördelningssystem. Viavvisar bestämt en sådan utveckling som tydligt och klart hotar denkommunala självstyrelsens grundval.Vi förordar att vårt förslag till statsbidragssystem för kommuner ochlandsting som återfanns i vår motion 1995/96:Fi10 genomförs med verkanfrån 1 januari 1997.Förslaget innebär att den svenska grundlagen respekteras, att lokalt uppburen skatt går till den egna kommunen ochej till ett omfördelningssystem, att det är en statlig uppgift att ge bidrag till kommunermed för sina uppgifter otillräcklig skattekraft, att fullt incitament att förbättra sin skattekraft föreliggerför alla kommuner och landsting, att regleringar mellan stat och kommun i enlighet medfinansieringsprincipen m.m. sker genom den s.k.neutraliseringsavgiften i samband med utbetalningen avkommunalskattemedel, att systemet med individuell slutavräkning kommunvisåterinförs.I våra motioner om den kommunala sektorn har vi de senasteåren beskrivit ett förslag till spärr mot kommunalaskattehöjningar.