mot · GK02Sf247 · 1996-10-07 00:00:00 — Samordning och helhetssyn i försäkringssystemen vid ohälsa och arbetslöshet har i en särskild partimotion tryckt på behovetav samordning och helhetssyn i försäkringssystemen vidohälsa och arbetslöshet. Staten skall, enligt vår mening, varaden huvudansvariga garanten, regelsättaren och finansiärenav de stora socialförsäkringssystemen. Men bör del av det praktiska arbetet gentemot individernadecentraliseras till nivå.En organisatorisk reform Arbetsförmedlingen och på lokal nivåbör kommunaliseras och sammanslås med en del avkommunens socialtjänst.Splittring ger dålig samordningSocial- och arbetsmarknadspolitiken på lokal nivå försvårasinte bara av att dagens socialförsäkringar är så olikauppbyggda på ett sätt som inte verkar konsekvent ochgenomtänkt. För individen leder det ofta till att frågan omvilken ersättning som skall utgå blir viktigare än att rättåtgärd sätts in. För myndigheterna blir det ofta en kamp omatt slippa betala och att sända över det ekonomiska ansvaretför en individ till en annan kassa. har i enpartimotion givit förslag till hur vi skall kunna få enklare ochmer samordnade bidragssystem vid framför allt arbetslöshetoch ohälsa.Även den organisatoriska splittringen på olika ansvariga myndigheter är ettstort problem. FleraMånga instanser är på lokal nivå engagerade i attbekämpa arbetslösheten och att arbeta med stöd och rehabilitering tillmänniskor med en blandad problembild i form av sjuklighet, svag ställningpå arbetsmarknaden och kanske också sociala problem. Bland de viktigasteinstanserna kan nämnas arbetsförmedlingen, och kom-munernas socialtjänst. Samma person kan ofta vara aktuell hos flera av dessainstanser och upplever ibland att han/hon blir skickad runt på ett olyckligtsätt. De många inblandade myndigheterna har ofta olika mål och kulturer,vilket ytterligare försvårar ett konstruktivt och effektivt samarbete.Den här problembilden är inte på något sätt ny. Det har också gjorts mångalovvärda försök på lokal nivå att förbättra samarbetet mellan berördamyndigheter i form av olika slags samrådsorgan, samlokalisering och försöktill ekonomisk samordning. I vissa fall har begränsade framgångar uppnåttsåtminstone under pågående projektperioder. I andra fall har man lyckatssämre.Riksdagen har beslutat om en försöksverksamhet med ökad lokalsamordning i ett 40-tal kommuner. Försöksverksamheten är dock mycketbegränsad till sitt innehåll och förutsätter en i grunden oförändradorganisation i grunden.Institutionella förändringar behövsEn genomgående erfarenhet är att det är svårt attåstadkomma stora och varaktiga förbättringar inom denuvarande legala, organisatoriska och ekonomiska ramarna.Det framgår bl.a.vältaligt av alla de ansökningar och förslagom förändrade institutionella förutsättningar som lämnats intill regeringen från olika lokala intressenter. Två av de totaltett 50-tal aktuella ansökningarna - totalt ett 50-tal - får visapå spännvidden i de inkomna förslagen.Vara kommun ingår i projektet som drivs ihopmed tre andra Västgötakommuner. Kommunen vill tillsammans medförsäkringskassan, arbetsförmedlingen och primärvården starta ettpilotprojekt där kommunen ges helhetsansvaret för verksamheter, ledningoch resurser inom dessa områden. En gemensam styrelse för verksamheternaskall etableras och verksamheterna bedrivas gemensamt under en enhetligledning. Verksamheterna kan därvid organiseras på ett helt annat sätt än idag.Som exempel på tänkbar organisation "försörjningsenhet" meddelar som sköts av arbetsförmedling, försäkringskassa och socialkontoroch en "rehabiliteringsenhet" med delar från arbetsförmedling, ,försäkringskassa, socialkontor och primärvård. Därtill kommer eEnförebyggande folkhälsoenhet. Avgörande för framgång är också att allanuvarande ekonomiska resurser slås ihop till en påse som står till densammanslagna organisationens förfogande.Kommunförbundet i vill tillsammans med lokalaintressenter att det bildas "arbetsförbund" i varje kommun av de lokalahuvudmännen - länsarbetsnämnden, , kommunen ochlandstinget. Förbunden skall disponera de medel som i normala fall ärbudgeterade för respektive huvudman: länsarbetsnämndens medel för aktivaåtgärder, a-kassemedlen, arbetsmarknadsrelaterademedel, kommunens medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder ochsocialbidrag samt medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Arbetsförbundet skall bl a verka för att nya arbetsmarknader etableras vidsidan om den normala, för att människor uppmuntras att varva studier medarbete och för att arbetsmarknadsinsatser värderas i vidare perspektiv, t exregionalt eller i ett näringsperspektiv.Gemensamt i båda dessa och många andra ansökningar är att man anserdet nödvändigt med genomgripande institutionella förändringar för attåstadkomma en förbättrad samverkan. Sett mot de här önskemålen är denförsöksverksamhet som beslutats av alldeles för begränsad. Flerakommuner överväger också, enligt uppgift, att hoppa av från pågåendeförsöksverksamhet, då man insett att denna inte kan leda till de önskadeförändringarna.Kommunerna tar överMiljöpartiet anser att en genomgripande organisatoriskreform av arbetsmarknadspolitik, socialförsäkringar ochsocialpolitik på lokal nivå är nödvändig. Syftet med reformenskall vara att förbättra samordningen och effektiviteten i dentotala organisationen. Det skall ge en snabbare och mermänsklig service till berörda personer och kan också leda tillstora kostnadsbesparingar för stat och kommun. Detaljerna ireformen bör klargöras i en utredning, som eventuellt kanvara parlamentarisk. I det följande anger vi vårt förslag tillhuvudinriktning för reformen.De lokala arbetsförmedlingarnas och försäkringskassornas organisationoch personal överförs till kommunerna, som får det administrativahuvudansvaret för de samlade verksamheterna. Inom kommunen läggsverksamheterna samman med i första hand de kommunala verksamheter sombetalar ut socialbidrag och svarar för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Kommunen avgör själv lämplig nämnd- och förvaltningsorganisation. Figur1 visar en tänkbar principskiss. Det bör betonas att figuren skall ses som ettexempel och att också andra lösningar kan vara tänkbara.Figur 1 Principskiss för en sammanslagen lokalorganisationDen personlige handläggaren har en central roll iorganisationen. Handläggaren är personlig kontaktman för ettantal personerklienter och fattar själv alla beslut som rör denenskilde i samråd med denne och med iakttagande avindividens självbestämmande, behov och önskemål. Detgäller både beslut om olika slags placeringar eller hjälp,remisser, m.m. och beslut om ekonomisk ersättning.Handläggaren skall ha en god allmänkännedom om alla dealternativ och resurser som kan stå till klientens förfogandeliksom om ersättningssystemen (vilket bör bliblir mycketenklare med ett mer enhetligt ersättningssystem).Genom den här uppläggningen får den som söker hjälpklienten en fastpunkt i tillvaron. Han/hon riskerar inte att bli bollad runt mellan olikamyndigheter som ständigt försöker skjuta problemen ifrån sig. Denpersonlige handläggaren kan aldrig frånsäga sig ansvaret. Handläggaren lärmed tiden känna dem han arbetar medklienten väl. Organisationen blireffektiv och resursbesparande både för samhället och för klienten.För att ytterligare höja kompetensen, servicen och effektiviteten kan mantänka sig att varje personlig handläggare specialiserar sig på en viss grupp avpersoner:klienter en kanske på ungdomar som har problem att finna sig tillrätta, en på personer med alkoholproblem, en på ensamföräldrar, en på äldrearbetslösa, en på långtidssjuka, etc.Till sitt förfogande har den som söker hjälp, assisterad av den personligehandläggaren, ett stort antal alternativ såväl inuti som utanför organisationen.Den traditionella arbetsförmedlingen är naturligtvis förstahandsalterna-tivet. Den personlige handläggaren skall själv kunna hjälpa till i vissomfattning och ge råd och hänvisa till arbeten med hjälp av platsjournaler,dataterminaler, etc. Vid behov av mer kvalificerad hjälp och rådgivning skallhan kunna hänvisa till experter inom organisationen.För att kunna få arbete på den reguljära arbetsmarknaden skall denarbetssökandeklienten kunna få nödvändig hjälp och stöd av olika resurserutanför organisationen: sjukvård, socialtjänst, rehabiliteringsresurser,utbildning, med mera.Där det bedöms att den arbetssökandeklienten inte harnågra utsikter på den reguljära arbetsmarknaden, kan han erbjudas olika slagav arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Ekonomi och finansiering Staten står för ersättningarna. Kommunerna står för denlokala administrationen och ersätts via statsbidrag.FörvaltningskostnaderKommunerna tar över som arbetsgivare för de lokalaarbetsförmedlingarna och försäkringskassorna. Därmed tarde också över alla personal-, lokal- och förvaltningskostna-der. För att det inte skall bli en ökad ekonomisk belastningför kommunerna sker en reglering genom att staten ökar sittgenerella statsbidrag till kommunerna i motsvarande mån.Att arbetslöshet och sjuklighet varierar mellan kommunernakan beaktas med en särskild faktor i den interkommunalautjämningen.Ersättningar och bidragDe ersättningar och bidrag som betalas ut skall fortfarande ihuvudsak vara statligt finansierade med en mindrekommunal del. En tänkbar kostnadsfördelning är följande:Ersättningarna från de nuvarande statsfinansierade försäkringarna vidarbetslöshet, ohälsa och föräldraledighet, både kortvariga och långvariga,betalas i fortsättningen ut på order av den sammanslagna, nu kommunala,organisationen.Kostnaderna för utbetalda ersättningar belastar de olika försäkringarnascentrala konton. Ersättningarna är regelstyrda och kostnaden "blir vad denblir" så länge reglerna inte ändras. Staten skall dock ha en aktiv uppföljningoch revision så att kommunernas tillämpning blir enhetlig så långt det ärmöjligt.Det i vår partimotion föreslagna försörjningstillägget övertar kostnadersom kommunerna står för i form av socialbidrag. Här kan man tänka sigen modell där staten och kommunerna delar kostnaden, kanske hälften var.De resterande socialbidragen kommer med den här uppläggningen ihuvudsak att utgå till personer med uttalade sociala problem. Eftersom dettakräver en högre grad av individuell bedömning som görs av kommunalatjänstemän, är det rimligt att kommunerna även i fortsättningen helt står fördessa kostnader.Kostnader vid "åtgärder"Ersättningar till individer som genomgår rehabilitering ochvissa utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska åtgärderbetalas av de olika ersättningssystemen enligt reglerna fördessa. Det är alltså staten som står för kostnaderna.För kostnaderna för själva åtgärderna, alltså kostnader för rehabilitering,utbildning, arbetsledning och verksamhet, m.m., är olika modeller tänkbara.De verksamheter kommunerna själva organiserar, som reguljär utbildningoch många arbetsmarknadspolitiska åtgärder, bekostas lämpligen direkt överkommunens budget och regleras gentemot staten med det generellastatsbidraget och en eventuell faktor i utjämningssystemet. Högre utbildningoch sjukvård bekostas troligen bäst direkt genom budgeterna för respektiveverksamhet. För mer renodlade uppdragsverksamheter inom rehabilitering,utbildning, arbetsprövning, etc., kan man tänka sig att den kommunala or-ganisationen har en budget som den använder till inköp av tjänster frånlämplig anordnare, såväl offentlig som privat.Statlig samordning och uppföljning De centrala ämbetsverkens roll blir planering, service ochuppföljning.Förslaget att låta kommunerna ta över på lokal nivå gör att denuvarande statliga verken (AMS och )avlövas sin lokala utförande organisation. Verken bördärefter bantas kraftigt och omvandlas till effektiva enheterför planering av den statliga verksamheten inom området ochför service till och uppföljning och revision av verksamheteni kommunerna.Serviceverksamheten kan omfatta bl.a. personalutbildning, utbetalnings-och dataservice och upprätthållande av ett nationellt arbetsförmedlings-register över lediga platser och arbetssökande. Det sistnämnda är nödvändigtför att människor också skall kunna söka arbete utanför sin egen kommun. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till en organisatorisk reformmed sammanslagning och kommunalisering av arbetsförmedlingar ochförsäkringskassor i enlighet med vad i motionen anförts,2. att , vid avslag på yrkande 1, hos regeringen begär att enparlamentarisk utredning tillsätts för att lämna förslag om en reform ienlighet med vad i motionen anförts,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ekonomi och finansiering av en sammanslagen lokal organisation,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om statlig samordning och uppföljning.