mot · GK02A11 · 1996-11-08 00:00:00 — med anledning av skr. 1996/97:41 Jämställdhetspolitiken InledningI skrivelsen lämnar regeringen en redovisning av hurjämställdhetspolitiken har utvecklats undermandatperioden och anger huvuddragen i den fortsattainriktningen av insatserna. Vidare ges en beskrivning avSveriges deltagande i det internationella samarbetet påjämställdhetsområdet.Skrivelsen visar att det inte kan råda någon tvekan om att det sjuder avaktivitet på jämställdhetsområdet. Frågan om jämställdhet mellan kvinnoroch män är uppenbarligen den mest högprioriterade uppgiften för densocialdemokratiska regeringen. Av all den tvekan och obeslutsamhet sompräglar regeringens hållning till andra, mycket svåra problemområden - somt.ex. kampen mot arbetslösheten - finns inte ett spår när det gäller de s.k.genusfrågorna.Socialdemokraterna har emellertid hamnat i ett dilemma även när det gällerfamilje- och jämställdhetspolitiken. De drivs av ett behov av att visa politiskhandlingskraft för att skyla över att de saknar visioner för den verklighet sområder nu och framöver. De är kvar i den sociala ingenjörskonstens tankegodsfrån 30-talet. De tilltror inte heller individen förmågan att själv förstå sittegetbästa utan vill uppifrån styra människornas liv. Den socialdemokratiskaregeringen har dessutom ett behov av att visa fram ett område där manlyckats uppnå internationell uppmärksamhet för att skyla över sinamisslyckanden i centrala politiska frågor.Jämställdhetsfrågan är inte - och får inte göras till - ett vänsterprojekt. Attlåta de fundamentalistiska feministerna få behålla problemformulerings-privilegiet kan skrämma bort många engagerade kvinnor som inte kännernågon samhörighet med, eller rent av tar avstånd från, den kollektivistiskaoch militanta samhällssyn som dessa personer företräder. Det behövs enbredare debatt utan socialistiska förtecken. Ytterligheter, som drar ett löjetsskimmer över hela frågan, gagnar inte jämställdheten.I skrivelsen framhålls, att insikten om att ökad makt för kvinnor endast kanåstadkommas genom omfördelning av makt och resurser från män tillkvinnor, måste spridas och vinna acceptans i samhället i stort. Jämställdhetengörs alltså till en könskampsfråga. Det är tydligt att den fundamentalistiskafeminismen har upphöjts till statsfeminism.Vi anser för vår del inte att frågan om inflytande och ekonomiska resurserär något nollsummespel som förutsätter vinnare och förlorare. Att framställasaken på detta vis skapar hinder för den eftersträvade långsiktigautvecklingen mot ökad jämställdhet.Regeringen talar - i och för sig förtjänstfullt - om mainstreaming, dvs. attinförliva ett jämställdhetsperspektiv i huvudfåran inom varje politikområde. "Det innebär att jämställdhetsfrågor inte kan behandlas enskilt eller vidsidan av ordinarie verksamhet." (Skrivelsen sid 59-60)Regeringen lever i övrigt inte som den lär. Hela skrivelsen präglas av ettstort batteri av särskilda åtgärder riktade mot kvinnor, projekt av allehandaslag, positiv särbehandling m.m. Hur skall vi kunna förvänta oss attjämställdhetsaspekterna blir ett normalt och naturligt inslag i varje aktivitetinom alla samhällsområden om vi förutsätter att ingenting skerutan att staten tillskjuter särskilda projektmedel eller annan särbehandling?Reell och formelljämställdhetDet råder bred enighet om de övergripande målen förjämställdhetsarbetet, nämligen att kvinnor och män skall hasamma rättigheter, skyldigheter och möjligheter inom allaväsentliga områden i livet. Betydelsefulla förändringar iriktning mot jämställdhet mellan könen har ägt rum undersenare år. Detta arbete har varit framgångsrikt i mångaavseenden, i vart fall om man ser till kvinnors och mänsformella rättigheter.Fortfarande finns emellertid betydande olikheter i kvinnors och mäns reellavillkor. Lång väg återstår att gå innan vi i praktiken uppnått en jämnare för-delning av inflytande och möjligheter till ekonomisk självständighet. Sedande rent diskriminerande lagarna och reglerna nu har avskaffats återstår densvåraste delen av jämställdhetsarbetet, nämligen att finna vägar att påverkamänniskors attityder.Jämställdhetsarbetet kräver insatser inom många delar av samhället. Denattitydpåverkan som förestår uppnås dock inte främst genom politiskabeslut utan genom att enskilda individer tar ett personligt, praktiskt ochmoraliskt ansvar.Jämställdhetsarbetet måste bedrivas långsiktigt. Även om många kan tyckaatt förändringar sker för långsamt måste vi acceptera att det tar tid att igrunden ändra människors attityder. Mycket av det jämställdhetsarbete sompå sistone blivit följden av politiska beslut har skett i form av olika projekt.Utvärderingen av dessa projekt har emellertid ofta givit vid handen attverksamheterna har klingat av när projekttiden och projektpengarna har tagitslut. I realiteten blir effekterna därför ofta kortvariga och ytliga.Jämställdheten berörs av en mängd olika faktorer. Den socialdemokratiskafamiljepolitiken har utformats för att gynna en viss livsform som har ansettsjämställd. Arbetsmarknaden för kvinnor har utformats på ett sätt som ansettsjämställt. Vid en närmare granskning finner man dock att systemen skapatstelbenthet och snarare hindrat nya lösningar.Enligt vår uppfattning måste den framtida jämställdhetspolitiken utgå frånett konstruktivt tänkande med öppenhet för olika lösningar. Dagens verklighetmåste vara grunden för en ny debatt som skall präglas av respekt för olikamänniskors egna, fria val. Utgångspunkten för politiken måste vara att dagenskvinnor och män vet sitt eget bästa och kan fatta förnuftiga beslut. Politikernahar inte rätt att förtiga och bortse från vissa människors uppfattningar ellertillrättalägga deras argument. Man måste utgå från att en person som sägersig ha en viss åsikt faktiskt också har den även om den av vissa inte skulleanses "politiskt korrekt". Att lägga livet och debatten till rätta är en politiksom förtrycker den fria åsiktsbildningen.Familjen skall inte vara föremål för politikernas styrning. Familjepolitikenbör utformas så att man tar hänsyn till olika familjers behov och priori-teringar. I den mån vi skapar bidragssystem skall dessa vara neutrala och inteinnefatta någon form av styrning. Så länge det finns subventioner tillbarnomsorgen skall de som princip utgå lika för alla barn oavsett vilkentillsynsform deras föräldrar har valt. De skall också vara kombinerade med enrätt till avdrag för styrkta barnomsorgskostnader. Sedan Socialdemokraternanu har avskaffat vårdnadsbidraget är vi tillbaka i det djupt orättvisa systemsom innebär att av barnfamiljerna får av stödet tillbarnomsorgen.Många anser att kvotering av kvinnor på manligt dominerade områdengynnar jämställdheten. Vi tror inte på kvotering. Den bygger på bristandetilltro till kvinnors förmåga och övertro på regleringar. Vi är övertygade omatt verklig, långsiktig jämställdhet förutsätter det självförtroende som kvinnorfår att skapa sig en ställning grundad på egen kraft och duglighet. Detta ärskillnaden mellan formell och reell jämställdhet.Vi anser att den viktigaste jämställdhetsfrågan just , utöver långsiktigattitydpåverkan, är att bryta upp de offentliga monopolen inom vård ochomsorg. Det tjänar två syften. Dels får kvinnor en alternativ arbetsmarknad,vilket kommer att framtvinga en rimligare lönesättning, dels öppnas nyautvecklingsmöjligheter för kvinnor med ökat egenföretagande som ettresultat.Den moderata grundsynen är att vi alla är olika men lika mycket värda. Detbetyder att ingen får diskrimineras t.ex. på grund av sitt kön. Vi ser varjemänniska som en individ och inte en del av ett kollektiv. Detta är detperspektiv ur vilket vi betraktar jämställdheten.Familjen, ekonomin ochsamhälletSamhället skall byggas nedifrån med utgångspunkt frånindividernas och familjernas behov i stället för uppifrån medutgångspunkt i en abstrakt politisk doktrin. Familjen ärsamhällets grund. Vi vill redan här framhålla att vi, när vitalar om familjen, åsyftar ett vidare begrepp än den klassiskakärnfamiljen. En ensamstående förälder med barn ärnaturligtvis också en familj, liksom vi anser att det finnsgoda skäl att se t.ex. mor- och farföräldrar som en viktig delav familjen.Statens uppgift är att stödja familjernas och individernas möjlighet attfungera på det sätt som de själva anser rätt och riktigt. Statens och destatligastrukturernas uppgift blir med detta sätt att se sekundär. Uppgiften blir att geindividerna och familjerna förutsättningar för ett självständigt liv och ge stödpå de områden där de inte klarar av detta själva.Med denna princip om en rågång mellan det enskilda och det offentliga ärdet självklart att politiker skall avhålla sig från att försöka styra hur denenskilda familjen organiserar sitt liv. I stället bör man sträva efter enpolitiksom ger var och en möjlighet att hitta lösningar som passar i hans ellerhennes vardag. Ett friare och öppnare samhälle gynnar jämställdheten.Sverige har en kvinnlig förvärvsfrekvens som ligger högst bland allaOECD-länder. Framför allt småbarnsmammornas förvärvsintensitet är hososs mycket hög i ett internationellt perspektiv. Kvinnligt förvärvsarbete haren lång tradition i vårt land. Redan i och med att skråväsendet avskaffadesbörjade ett antal starka, driftiga kvinnor att bedriva näringsverksamhet. Dettablev måhända tidigare socialt accepterat i än i andra länder.Härigenom kom även kvinnorna att lämna ett väsentligt bidrag till Sverigesunika välståndsökning under åren 1870-1970.Det förhållandet att även småbarnsmammor har en hög förvärvsfrekvens iSverige är till stor del ett resultat av kvinnornas eget val. Det finns en sådantradition i vårt land och i takt med att kvinnorna blivit allt mer välutbildadefaller det sig naturligt för dem att vilja försöka förena föräldraskapet med ettyrkesliv.Till betydande del är den höga förvärvsfrekvensen också ett resultat avmålmedveten politisk styrning. En SCB-undersökning visar att avalla småbarnsföräldrar om det vore möjligt skulle vilja vara hemma med sinabarn när de är små. Det är emellertid en ekonomisk omöjlighet för de allraflesta. Skatte- och bidragssystemen har byggts upp på ett sådant sätt att ävenföräldrarna till små barn tvingas förvärvsarbeta för att familjens ekonomiskall gå ihop. Många kvinnor upplever detta tvång som den verkliga"kvinnofällan".Kvinnornas höga förvärvsfrekvens och stigande utbildningsnivå har på ettavgörande sätt bidragit till att har kommit jämförelsevis långt motmålet om jämställdhet mellan kvinnor och män. Egna inkomster ger ett störreoberoende. Det visar sig också att välutbildade kvinnor med kvalificeradearbetsuppgifter ställer betydligt större krav på sina män att de skall ta sinandel av ansvaret för barnen och hemmet än vad lågutbildade kvinnor gör.Samtidigt ger alla undersökningar vid handen att det fortfarande i de flestafamiljer är kvinnan som bär huvudansvaret för det praktiska arbetet med hemoch barn. Kvinnor arbetar därför i genomsnitt betydligt fler timmar per veckaän män. Något paradoxalt blir resultatet att som 600 000 personergår arbetslösa är det många, särskilt kvinnor, som dignar under dubbelarbete.Medaljen har alltså även en baksida. Alarmerande rapporter börjar dykaupp om kvinnors hälsa. Skilsmässofrekvensen är också vid en internationelljämförelse hög i . Det finns en rad orsaker till detta, men en orsak ärde påfrestningar på familjelivet som det innebär att slitas mellan hemmet ochförvärvsarbetet.Barnens behov av och rätt till båda sina föräldrar är något som mantenderar att förtränga i jämställdhetsdebatten. Ändå är flertalet forskare nuöverens om föräldrarnas betydelse för att ge en god och trygg start i livet,liksom för överföringen av kunskap om grundläggande samlevnadsregler. Omföräldrarna inte klarar att överföra goda förhållningsregler till barnen, bäddardet för sociala svårigheter senare i livet. framhåller i sittbetänkande "Våld och brottsoffer" att det finns en tydligkorrelation mellan det ökande ungdomsvåldet och den ökande"professionaliseringen" av barntillsynen i . Detta står i bjärt kontrastmot den sociala ingenjörskonstens idéer, enligt vilken barnuppfostran är enalltför svår och viktig uppgift för att kunna anförtros åt föräldrarna.Till en betydande del ser vi svårigheten att nå reell jämställdhet mellankönen och kvinnors nuvarande problem som någonting som det socialistiskasamhället har skapat. Ett system som ser kvinnor och män endast som delarav ett kollektiv, underordnade den traditionella produktionens krav, bindermänniskor och hindrar dem från att utveckla sina idéer. Ett sådant system är igrunden omänskligt.Vi anser att politikernas roll måste vara att inspirera, inte att dirigera. Vianser också att familjepolitiken skall läggas om så att den skapar förutsätt-ningar för enskilda individer och för familjer att bli fria och oberoende ochatthitta sina egna lösningar. Familjepolitikens roll är inte att vara styrande.Vårdnadsbidraget som infördes av den borgerliga regeringen, och somSocialdemokraterna avskaffade genast vid makttillträdet val,var ett steg på vägen mot valfrihet och minskat beroende av bidrag. Detinnebar större rättvisa i och med att åtminstone något offentligt bidrag tillbarnomsorg utgick till alla barn oavsett barnomsorgsform. Det öppnademöjligheter för föräldrarna att anordna sin barnomsorg i andra former än dem,som den kommunala barnomsorgen erbjuder. Det gav också större möjlighetför den som så ville att själv vara hemma och ta hand om sina egna barn. Dåen daghemsplats är den i särklass dyraste tillsynsform som tänkaskan hade vårdnadsbidraget på litet sikt också blivit samhällsekonomisktlönsamt.Möjligheterna till alternativ i barnomsorgen är en förutsättning för jäm-ställdhet. Om kvinnor skall kunna bli fullt ut konkurrenskraftiga på arbets-marknaden krävs både individuella, flexibla arbetstider och flexiblabarnomsorgstider. Den kvinna som alltid måste springa från arbetet i sådantid att hon hinner till daghemmet innan det stänger, får problem att avancera ijobbet.De individuella lösningarna kommer att krävas i det framtida arbetslivet,som vi beskriver i den moderata partimotionen "Förutsättningar för nyaarbeten". Det måste ges ett större utrymme för att olika individer har olikabehov och prioriteringar, liksom till att en och samma person kan ha olikaönskemål under olika skeden i livet. Vi anser att det är dags för föräldrarnaatt ta tillbaka makten över familjen.UtbildningspolitikenSkolan måste fungera flexibelt och kunna möta olika krav föratt flickor och pojkar skall kunna bygga upp sin kompetens.Varje enskild flickas och pojkes kompetensutveckling ärberoende av deras intresse och motivation att lära. Skolanskall ge den bas som ger möjlighet till ett livslångt ochsjälvständigt lärande, såväl i arbetet som på fritiden.Att verka för jämställdhet har också lyfts fram som en central uppgift förskolan. Enligt 1 kap 2 § skollagen skall alla barn och ungdomar, oberoendeav kön, geografiskt hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, halika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet. Läroplanerna förskolan bygger på följande värdegrund: "Människolivets okränkbarhet,individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhetmellan kvinnor och män samt solidaritet med svaga och utsatta är de värdensom skolan skall gestalta och förmedla. "Av rapporten (Ds 1994:98) "Vi är alla olika", som arbetsgruppen Kvinnligtoch manligt i skolan framlade , framgår att det fortfaranderåder ojämlika förhållanden i skolan för flickor och pojkar. Detta leder tillattderas personliga utveckling, deras prestationer och resultat i hög gradpåverkas av könstillhörigheten, som snävar in och begränsar inte bara valetav ämnen, kurser, utbildningar och yrken utan också erfarenheter, kunskaperoch härtill knuten kompetens.Arbetsgruppen framhåller att skollagens "oberoende av kön" allmänt tolkassom att skolan skall bortse ifrån kön. Det förhållandet att skolan förhåller sigkönsneutral får negativa konsekvenser för båda könen och sägs vara en avförklaringarna till att jämställdhetsarbetet i skolan ännu inte avsatt merpåtagliga resultat.En modern jämställdhetspolitik försöker inte förneka eller utplåna dekönsskillnader som kan finnas mellan flickor och pojkar vid olika åldrar, utanfrågar i stället hur skolan skall kunna ta hänsyn till dem, för att därigenom gevarje individ möjlighet att utveckla sin fulla potential. Därmed kommer enmodern jämställdhetspolitik för skolan att inte bara intressera sig för denprocentuella fördelningen mellan könen i olika yrken och utbildningsvägar,utan också för hur undervisningen går till, hur skolan arbetar, när olika ämnenintroduceras i tiden och hur arbetsformerna i skolan skall kunna undvika attmissgynna endera könet.Att stimulera är något helt annat än styrning genom tillfälliga insatser medtonvikt på den matematiska jämställdheten. redovisades ett projekt,som startade och syftade till att bryta den manliga dominansen inomverkstadsindustrin. 19 kvinnor genomgick en treårig maskinteknisk utbild-ning. Utvärderingen visar att har en av dessa kvinnor anställninginom verkstadsindustrin medan de övriga 18 är antingen arbetslösa eller harinadekvata arbeten i förhållande till sin utbildning.Det anförda exemplet visar att det finns en risk med att genom tillfälligaprojekt locka minoritetskönet till en utbildningsväg utan att tahänsyn till hur arbetsmarknaden fungerar. Om ungdomar känner att devilseletts att genomgå en utbildning mest för att tillfredsställa de vuxnasstatistik, men utan att ha fått ärliga besked om verkligheten på arbetsmark-naden har skolan gjort både dem och det långsiktiga jämställdhetsarbetet enotjänst.Jämställdhetsarbetet i skolan måste grundas på kunskap och bli en pedago-gisk fråga snarare än en moral- eller attitydfråga. Vi anser att en nationellskolpeng bör införas så att kan få en mångfald av skolor. Föräldrarnafår då möjlighet att välja den skola som ger just deras dotter eller son debästamöjligheterna att utveckla sin unika kompetens. Lärarna får dessutommöjlighet att bedriva egen verksamhet eller välja mellan flera olika arbets-givare.Vi anser att flickor tidigt skall stimuleras att arbeta med informations-teknik.Om flickor och teknik har blivit en symbolfråga så är den låga andelenkvinnliga doktorander och professorer en annan.Sistnämnda problem skall inte förringas men heller inte överdrivas. Ochdet skall definitivt inte angripas med sådana medel som Socialdemokraternahar genomfört, som att tillsätta särskilda könskvoterade "genusprofessurer"med ett könsperspektiv på nära nog allt. Detta är att göra kvinnligaakademiker en verklig björntjänst. I den allmänna debatten talas det redan om"thammare - ett akademiskt B-lag".Om man skaffar sig gedigen kunskap om vad det är som främjar jämställd-heten mellan kvinnor och män så att man förstår orsakssammanhangen, omman reformerar kvinnors förutsättningar att utveckla sin kompetens,självständighet och självförtroende på det sätt som vi föreslår här, då kommeräven den låga andelen kvinnliga professorer snart att vara historia.Vi avvisar alla former av kvotering, även inom universitetsvärlden. Vi ärövertygade om att kvinnor har den inneboende förmågan att göra akademiskkarriär av egen kraft, på sina egna meriter.Vi avvisar bestämt alla former av s.k. positiv särbehandling. Sådan ärenligt vår mening förnedrande för kvinnorna och vilar på felaktiga utgångs-punkter. Genom att framhålla reglerna om positiv särbehandling som ettviktigt inslag i jämställdhetspolitiken ger regeringen uttryck för en kvinnosynsom är djupt kränkande. Den signal som skickas ut är att det inte finnstillräckligt många kompetenta kvinnliga forskare, varför kvinnor måstehjälpas på traven så att den socialdemokratiska regeringen kan uppnå sinajämställdhetsmål. Regeringens agerande skadar därmed det långsiktiga ochseriösa jämställdhetsarbetet på universitet och högskolor.Regeringsformen bör ändras så att positiv särbehandling inte längre blirmöjlig. I 2 kap 16 § RF öppnas en möjlighet att missgynna en medborgare pågrund av hans kön, om lag eller annan föreskrift utgör led i strävandena attåstadkomma jämställdhet mellan män och kvinnor. Att det bland dekonstitutionella fri- och rättigheterna finns en grund för diskriminering pågrund av kön hör inte hemma i ett rättssamhälle.Vi har fått uppfattningen av skrivningen i 7 kap., Utbildningspolitik, attregeringen har tagit till sig åtminstone delar av rapporten . Iövrigt är utbildningsavsnittet i regeringens skrivelse ett utslag av könskamps-retorik av enklaste slag. Vi åberopar vad vi har anfört om jämställdhets-frågorna på utbildningsområdet i den moderata partimotionen 1996/97:Ub411, Svensk forskning i frontlinjen, och kommittémotionen 1996/97:Ub487, Utbildning och forskning för framtid.Kvinnors arbetsmarknadFrån ökade antaletförvärvsarbetande personer i med 900 000.Ökningen beror främst på kvinnornas inträde påarbetsmarknaden. ökade antaletförvärvsarbetande kvinnor från . De senastedecennierna kännetecknas av att fler gifta kvinnor ochsmåbarnsmammor sökt sig ut på arbetsmarknaden.Traditionellt kvinnliga arbetsuppgifter inom vård, omsorg och undervisningär i tjänster som i huvudsak tillhandahålls av den offentliga sektorn.På grund av de offentliga monopolen har kvinnornas arbetsmarknad kommitatt bli mycket begränsad. av de förvärvsarbetande kvinnornaåterfinns inom den offentliga sektorn. Många yrken är totaltkvinnodominerade. Vi har alltså fått en starkt könssegregerad arbetsmarknad.Den centralstyrda lönepolitik som har bedrivits i bygger på densocialdemokratiska, kollektivistiska synen på människor som likformiga ochutbytbara. Den har lett till flera obalanser. har blivit ett låglönelandför högutbildade och ett höglöneland för lågutbildade. Detta fenomen ärsärskilt markant inom den offentliga sektorn, där den s.k. dubbla obalansenlänge har diskuterats. Den leder till att staten och kommunerna får allt svårareatt rekrytera och behålla kompetens.Den offentliga sektorns monopolställning har bl.a. lett till att särskiltkvinnor ofta får en blygsam utdelning på sina investeringar i högre utbild-ning. Det är oacceptabelt.Andelen kvinnliga chefer är låg, trots att många anser att kvinnor har deegenskaper som krävs och kommer att krävas i det framtida arbetet:lyhördhet, samarbetsförmåga och flexibilitet. Enligt finns bland totalt 70 000 chefer endast 13 000 kvinnliga sådana. Avnaturliga skäl återfinns de flesta kvinnliga cheferna i den offentliga sektorn.Det finns många förklaringar till denna snedfördelning. Den sammanhängernaturligtvis med gamla traditioner. Näringslivet och förvaltningarna äruppbyggda av män i ett samhälle som såg helt annorlunda ut än den värld vilever i . I det samhället hade kvinnor ännu inte börjat slitas mellanhemarbete och förvärvsarbete utanför hemmet.För att få fler kvinnor i chefsbefattningar måste de gamla strukturernaomprövas. Många kvinnor önskar t.ex. ett flexiblare chefskap, både ochinnehåll. "Team Builder", en modell för roterande chefskap, är en modellsom provats på med framgång. Gruppens medlemmarstödjer varandra och har ett kreativt samarbete. Kvinnor som har prövatdenna arbetsform beskriver det roterande chefskapet som ett slags "växthus"för nya chefer. Man framhåller att alla teorier om den lärande organisationenhär har blivit omsatta i praktiskt handlande.I dag kan vi alltså konstatera att vi inte har lyckats uppnå den jämställdhetpå arbetsmarknaden som är önskvärd samt att en del av förklaringen till dettaligger inbyggd i "den svenska modellen". En ensidig och begränsadarbetsmarknad har inte haft den flexibilitet som är nödvändig för att fullt uttavara på kvinnornas mångsidighet och kompetens och inte heller för att mötadagens arbetslöshetsproblem.I det nuvarande samhällsekonomiska läget har det också blivit allt meruppenbart att kvinnornas arbetsmarknad är sårbar. Offentlig expansion är intelängre möjlig.