mot · GK02Bo201 · 1996-10-07 00:00:00 — En hållbar bostadspolitik för ett växande samhälle SammanfattningVi moderater har som mål en bostadspolitik grundad påvalfrihet och ett bra boende till en så låg kostnad sommöjligt. Boendet bör utvecklas utifrån människors egnaönskemål och vilja i stället för politiska planer. Denreformering av bostadspolitiken som inleddes under denborgerliga mandatperioden måste fortgå i riktning mot fastaoch stabila spelregler, samt ett marknadsekonomisktfunktionssätt där bostadsutbudet styrs av människorsefterfrågan i stället för av politiska regleringar. En låg räntaär av avgörande betydelse för ekonomin inombostadssektorn. Därmed skapas förutsättningar för en igrunden social bostadspolitik.Den socialistiskabostadspolitiken harhavereratBostadsmarknaden har utmärkts avomfattande regleringar, subventionssystem och politiskstyrning. är det tydligare än hur dessaingrepp i bostadsmarknaden skapat problem, t.ex. i form avhöga boendekostnader, obalans mellan efterfrågan och utbud,en växande illegal marknad för hyreskontrakt ochsegregation.För att kunna lägga fast riktlinjerna för en långsiktigt hållbar bostadspolitikmåste slutsatser dras av de senaste femtio årens bostadspolitik.Hyresregleringen, som övergått till att kallas bruksvärdessystem, syftadeursprungligen till att hålla tillbaka hyreshöjningar under andra världskriget.Tanken var att regleringen skulle avskaffas så fort fred åter rådde. Så blevinte fallet. I stället förhindrades fastighetsägare att höja hyrorna i den taktsom krävdes för att vidmakthålla underhåll och en god boendestandard.Nyproduktionen sjönk eftersom hyrorna inte kunde sättas på den nivå somkrävdes för att skapa lönsamhet i att bygga och förvalta flerbostadshus.Resultatet blev att bostadsstandarden sjönk och bostadsbristen ökade motslutet av 50-talet.För att råda bot på bostadsbristen och för att höja bostadsstandardengenomfördes det s.k. miljonprogrammet som skulle skapa en miljon nyabostäder . Genom bidrag, politisk centralstyrning och kommunalabostadsbolag (den s.k. allmännyttan med särskilt gynnsamma villkor ijämförelse med privata bostadsbolag), skapades storskaliga bostadsområden.Miljonprogramsområdenas storskalighet, ofta avskildhet i förhållande tillannan bebyggelse, i kombination med att hyrorna kunde hållas nere påkonstgjord väg med subventioner och särlagstiftning ledde till en fysisk ochsocial segregation. har denna segregation blivit allt tydligaretill följd av låg tillväxt och hög arbetslöshet. Otryggheten ochframtidspessimismen är växande i miljonprogramsområdena.Kriminalitet, missbruk och sociala problem är utbredda i dessa områden. Detstorskaliga politiska exprimentet visade sig leda till motsatsen i förhållandetill vad man önskade åstadkomma.De kommunala bostadsbolagen utgör i sin tur ett problem. Eftersom deunder var ekonomiskt gynnade av särlagstiftning och subventionerhar de präglats av ineffektivitet och misshushållning med resurser. Detfaktum att de varit kommunalt ägda och därmed politiskt styrda har givitpolitikerna incitament att hålla hyreshöjningar under de nivåer som varitfastighetsekonomiskt motiverade. I stället för att drivas professionellt,förvandlades de till ett politiskt verktyg för att vinna röster i kommunalvalen.Resultatet har blivit att underhållet eftersatts, vilket ytterligare minskatattraktiviteten, som kommunerna iklätt kommuninvånarnaborgensansvar för bolagen och tillskjutit skattemedel för att undvikakonkurser. är de kommunala bostadsbolagen en kvarnsten runthalsen på kommunerna och inte sällan tvingas man skära ner den kommunalakärnverksamheten för att kunna finansiera sina förlustbringande bostads-bolag.Omfattande detaljreglering av byggandet, subventioner och fastighets-beskattning har drivit upp boendekostnaderna till den högsta nivån ivästvärlden. uppgick hushållens boendekostnader - trots omfattandesubventioner - till nästan en tredjedel, av hushållens konsumtion.Hyresregleringens efterföljare, bruksvärdessystemet, lagstadgar att dekommunala bostadsbolagens hyresnivåer skall vara ledande även för privatahyresvärdar. Eftersom de kommunala bostäderna oftast är koncentrerade tillvissa områden och eftersom lägesfaktorn inte tillräckligt vägs in vidhyresjämförelser har detta lett till att bostäder i mer centrala och attraktivalägen har fått en hyra som ligger lägre än perifert belägna lägenheter.Resultatet har blivit en överefterfrågan på dessa bostäder som tar sig uttryck ien illegal handel med "svarta" lägenhetskontrakt.Denna beskrivning av det bostadspolitiska misslyckandet kan inte längrebortförklaras och slutsatserna måste ligga till grund för den framtidabostadspolitiken. Problemen, som uppstått ur regleringar och subventioner,kan inte lösas med nya regleringar och subventioner. I stället måste bostads-marknaden avregleras och utvecklas till att bli en marknad i ordets sannabemärkelse.En hållbarbostadsfinansieringAvveckla subventionernaDen stora utgiftsposten inom bostadspolitiken har undermånga år varit bidrag till byggandet av bostäder. Dessasubventioner har inte bara bidragit till att urholkastatsfinanserna utan också till att driva uppproduktionskostnaderna och därmed boendekostnaderna.Subventionssystemen har också, beroende på deraskonstruktion och till följd av att de ofta har ändrats, skapatoklarhet och dålig framförhållning i byggandet. Dessutomhar de ibland snedvridit byggandet och skapat obalansmellan utbud och efterfrågan på bostadsmarknaden.Subventionerna har bidragit till stigande byggkostnader, som i sin turkraftigt ökat både statens och hushållens kostnader för boendet. Sedanräntebidragen infördes har produktionskostnaderna ökat dubbelt såsnabbt som priserna på andra varor och tjänster. Produktionskostnaden förbostäder ökade till i reala termer, vilket är en utveckling som markant skiljer sig frånannan produktion.Mellan 1987 och 1993 ökade statens kostnader för räntebidragen från 19miljarder kronor (penningvärde) till . Samtligalandets 4 miljoner hushåll får via skatten betala dessa subventioner, somsedan omfördelas till de 250 000 hushåll som erhåller subventioner. Igenomsnitt får dessa privilegierade hushåll i bidrag.En kraftig omfördelning från hushåll i äldre bostäder till hushåll i extremtdyra och nyproducerade bostäder har varit det gällande.Kostnadsexplosionen beror främst på reglerna i det tidigare ränte-bidragssystemet. Staten fick stå för hela den kostnadsökning som blevresultatet av ett höjt ränteläge. Ju dyrare man byggde, desto högre bidrag.Vidare upphörde den enskilde bostadskonsumentens incitament attgentemot fastighetsproducenterna hålla tillbaka prisutvecklingen eftersom deboende själva inte direkt drabbades av de ökade kostnaderna. De eventuellaräntekostnader den enskilde själv skulle svara för fick dessutom ett mycketlitet genomslag på grund av de höga marginalskatterna.Den borgerliga regeringen inledde en successiv reformering avsubventionssystemen i syfte att långsiktigt avveckla dem och därmed bidratill bättre statsfinanser och en bättre fungerande bostadsmarknad. Låne-finansiering av bostadsbyggande sker numera på den allmänna kredit-marknaden, vilket ökar konkurrensen och sänker kostnaderna. Vidare ärräntebidragets storlek nu neutralt i förhållande till fastighetsägarkategori;äganderätt, bostadsrätt och hyresrätt. Detta bidrar till ökad rättvisa och enfinansieringsform som inte är kostnadsdrivande.Det gamla räntebidragssystemet gäller fortfarande för bostäder byggda före1993. I detta system utgår räntebidraget som mellanskillnaden mellansubventionsräntan och den s.k. garanterade räntan. För att avveckla dettamycket kostnadsdrivande system sker en årlig minskning av räntebidragetgenom att den garanterade räntan höjs. har dock, efter förslag frånden socialdemokratiska regeringen, beslutat att avvecklingen skall fördröjasgenom en minskad ökningstakt för räntan. Vår uppfattning är attreformeringen av subventionssystemen skall gå vidare. Vi har avvisatSocialdemokraternas försök att fördröja den nödvändiga omställningen avfinansieringssystemen. Takten på avvecklingen av subventionerna bör ökasamtidigt som fastighetsskatten sänks.Det nya bostadsfinansieringssystemet, det s.k. Danell-systemet, som gällerfr.o.m 1993 innebär att räntebidragets storlek bestäms utifrån en beräknadräntekostnad på bidragsunderlaget. Den beräknade räntekostnaden bestämsav subventionsräntan, som motsvarar ränteläget för de bostadsobligationersom bostadslåneinstituten ger ut för lånefinansieringen av bostadsbyggandet.För nybyggnation och ombyggnad av flerbostadshus som påbörjades under1994 är räntebidragsandelen av subventionsräntan första året efterfärdigställandet, varefter bidragsandelen minskas med 4 procentenheterårligen. I syfte att minska subventionsinslaget i bostadsbyggandet, är detförsta årets bidragsandel lägre för varje ny årgång bostädersom byggs. Denna minskning pågår tills räntebidragsandelen kommit ner till30 procent.En långsiktigt hållbar bostadspolitik utan subventioner och politiskintervention måste skapas för bostadsmarknaden. Det borde framstå somsjälvklart att bostadsmarknaden, om den tilläts att fungera som andramarknader, mycket väl kan klara sig utan subventioner. I stället bör utrymmeför boendekostnaderna skapas genom sänkta skatter på arbete, företagandeoch sparande. Möjligheter bör även skapas för en större egen kapitalinsats.Den viktigaste bostadspolitiska åtgärden är därför att fullt ut avvecklasubventionssystemen parallellt med att fastighetsskatten avvecklas.För de fastigheter som är byggda bör minskningen fortgå somnu, men med ökad hastighet. Detta möjliggörs genom sänkt fastighetsskatt.De fastigheter som producerats 1993 och senare bör, när räntebidragsandelennått ner till , befrias från fastighetsskatt som denkvarvarande subventionen avvecklas. För nyproducerade fastigheter börskatten avskaffas och inga subventioner utgå. Denna reform bör kunna trädaikraft från och med 1998.Avveckla fastighetsskattenUnder den borgerliga regeringsperioden fördes en långsiktigskattesänkningspolitik för att skapa tillväxt och ett ökatutrymme för den privata ekonomin. Ett flertal skatter sänkteseller avskaffades. Inom bostadsområdet bidrar sänkta skattertill både en bättre fungerande marknad och lägreboendekostnader. har kraftiga höjningar avfastighetskatten genomförts med höjda boendekostnader somföljd.Den s.k. flyttskatten avskaffades av den borgerliga . Det innebäratt hushållen kan flytta och byta bostad utan att drabbas av extra kostnader.Därmed ökar rörligheten och valfriheten på bostadsmarknaden. Hushållen fårstörre möjligheter att anpassa sitt boende till ändrade förutsättningar ochönskemål. Det möjliggör också ett bättre utnyttjande av befintligtfastighetsbestånd. Fastighetsskatten för flerbostadshus sänktes från 2,5procent till samma nivå som då gällde för småhus, dvs. 1,5 procent.Vid en uppjustering av taxeringsvärdet på grund av om- och tillbyggnadleder inte detta längre till en höjd fastighetsskatt . Deföljande fem åren begränsas fastighetsskatten på värdehöjningen till hälften.Detta medför att skatten i mindre utsträckning hindrar önskvärda om- ochtillbyggnader av flerbostadshus, samt att hyresökningarna beroende på om-och tillbyggnad markant begränsas.För att åstadkomma rättvisa och neutralitet mellan olika former avfastighetsägande infördes en konventionell beskattning av de allmännyttigabostadsföretagen. Reglerna innebär att dessa företag i likhet med privatafastighetsägare beskattas på samma sätt som övriga företag i näringslivet. Deskattemässiga förutsättningarna har förbättrats genom ändrad bolags-beskattning, ändrad beskattning av enskilda näringsidkare och en bättre formför skattefria avsättningar. Dessa åtgärder bidrar till att hålla nere boende-kostnaderna.Slutligen avskaffade den borgerliga regeringen fastighetsskatten påkommersiella lokaler. Den åtgärden har bidragit till att hålla tillbaka pris-ökningarna.Socialdemokraterna har , tillsammans med , Vänsterpartietoch , lagt om politiken i riktning mot traditionell skattehöjar-politik. Det senaste årets höjning av fastighetsskatten från 1,5 till 1,7 pro-cent, i kombination med uppräknade taxeringsvärden, slår mycket hårt. Igenomsnitt har skatten för småhus höjts , vilket motsvararnärmare . I synnerhet drabbas de som bor i kustnäraområden, i områden med stor efterfrågan på bostäder och barnfamiljer, somredan i dag lever med knappa ekonomiska marginaler. På grund av attSocialdemokraterna återställde den borgerliga riksdagsmajoritetens beslutom avskaffad förmögenhetsskatt drabbas dessutom allt fler av ytterligare enskattebörda genom de höjda taxeringsvärdena.Det är inte enbart boendekostnaderna i egnahem som påverkas avfastighetsskatten. Drygt en tiondel av hyran för en normallägenhet går till attbetala fastighetsskatt. En successiv sänkning av fastighetsskatten förflerbostadshus skulle således bidra till att hålla tillbaka hyreshöjningarna fördem som bor i lägenhet.Boendebeskattningen bör också ses i ett mer principiellt perspektiv.Beskattningen tar ingen hänsyn till hushållets inkomster och teoretiskt, ivissa fall även i praktiken, kan beskattningen av boendet komma att överstigahushållets disponibla inkomst. När fastighetsskatten närmar sig dessa nivåertvingas människor att flytta från sina bostäder och den miljö man trivs i, medalla påfrestningar detta innebär. Ingen hänsyn tas heller till att den eller deinkomster som betalar boendeskatten redan är beskattade eller attfastighetskatten för dem som bor i ett bostadsområde kan öka kraftigt som enföljd av att området blir attraktivt med följd att marknadsvärdet på husetstiger.I ett första steg bör fastighetsskatten sänkas till med verkan för1996. Markvärdet skall inte tas upp fullt ut som underlag för fastighets-skatten. Enligt vår mening bör markvärdet endast tas upp till hälften.Dessutom måste ett tak införas för att eliminera de anstötliga effekter somårets fastighetstaxering annars ger i vissa fall. Det icke skattepliktigabeloppet för förmögenhetsbeskattning bör höjas till ,retroaktivt gällande , i avvaktan på att förmögenhetsbeskattningenslopas.Långsiktigt måste skattesystemet inom bostadsmarknaden förändras i syfteatt både åstadkomma neutralitet i beskattningen av olika upplåtelseformeroch successivt minska beskattningen av boendet som helhet. Skattesystemetskall inte vara konstruerat så att det gynnar respektive missgynnar olikaboendeformer. Hushållets val av bostad skall kunna ske utifrån andragrunder än vad som är mest fördelaktigt från skattesynpunkt. De boende kandå i stället välja bostad utifrån läge, bostadsmiljö, kommunikationer,servicegrad, upplåtelseform och andra betydelsefulla hänsynstaganden.Fastighetsskatten måste successivt avvecklas av de skäl som nämnts ovan -för att sänka boendekostnaderna och för att slå vakt om äganderätten.BosparandeÄgandet av en egen bostad innebär möjligheter att självpåverka sina boendekostnader och en ökad trygghet oavsettom bostaden är ett småhus, en bostadsrätt eller en ägdlägenhet. En ökad egen kapitalinsats vid köp av en bostadbidrar till en ökad förutsägbarhet av boendekostnaderna ochett minskat risktagande.Utöver fördelarna för det egna hushållet innebär en ökad kapitalinsats iden egna bostaden en stabilisering av bostadsmarknaden. Vidare förstärksstatsfinanserna genom att en minskad lånefinansiering reducerar hushållensskatteavdrag för låneräntor.I utredningsbetänkandet Bosparande (SOU 1994:121) presenterades ettförslag till hur bosparande kan stimuleras genom en statlig kreditgaranti.Garantin ska enligt förslaget gälla för förvärv av eget hem eller bostadsrättför permanentboende. Som motprestation måste bospararen regelbundet görainsättningar i någon av de sparformer som sparinstituten marknadsför.Vår uppfattning är att sparande till egen bostad bör stimuleras och anser attförslaget i Bosparande (SOU 1994:121) bör genomföras.Bostadsbidragen bör samordnas medsocialpolitikenBostadsbidragen syftar i första hand till att stärkabarnfamiljers möjlighet att efterfråga goda bostäder.Regelsystemet är invecklat och utrymme skapas därför försåväl fusk som snedvridning av stödet.Vi anser att bostadsbidraget bör samordnas med socialpolitiken,som omfattar många andra stöd med liknande konsumtionsstärkande syften.Med en sammanhållen bild av stödet blir det lättare att omvandla bidragentill sänkta skatter och minska den ekonomiska rundgången. Regeringen böråterkomma till med ett förslag med denna inriktning.I det korta perspektivet bör den regel som diskriminerar sammanboendeeller gifta i förhållande till ensamstående justeras. Detta bör ske genom attinkomstgränsen för sammanboende/gifta höjs till samma nivå som förensamstående. Detta finansieras genom en generell sänkning av det fastabidraget till barnfamiljer. Vårt förslag presenteras närmare i en särskildkommittémotion.En markpolitik somrespekterar äganderättenRestriktivitet och rättssäkerhet videxpropriationMed markägandet följer rätten att bestämma över, bruka,bebygga och sälja egendomen. Expropriation av mark är enkränkning av äganderätten och bör endast komma i fråga i defall synnerligen viktiga samhällsintressen så påkallar. Statenseller kommunernas inskränkning i enskilda markägares rättbör få ske endast på följande grunder: för att skydda människor till liv, hälsa och säkerhet för att skydda miljön och naturen för att kunna genomföra för landet eller kommunen ytterst angelägnauppgifter.Markägaren skall vid expropriation få ersättning förfastighetens fulla marknadsvärde samt för de kostnader someventuellt uppkommer genom åtgärden.Den presumtionsregel som innebär att markägaren har skyldighet att bevisaatt ett höjt marknadsvärde på mark som skall exproprieras beror på andrafaktorer än själva expropriationen eller dess syfte försätter den enskilde i ettunderläge som inte är förenligt med grunderna för en rättsstat. Det endarimliga förhållandet är att exproprianten skall ha bevisbördan. Presumtions-regeln bör avskaffas.Möjliggör strandnära bebyggelseMöjligheterna att bättre utnyttja strandnära områden förbebyggelse har genom ny lagstiftning ökat i de delar avSverige som både är glest bebyggda och har långa sjö- ochkuststräckor.Den nuvarande lagstiftningen innebär dock fortfarande ett generellt förbudmot att bygga intill från havet, insjö eller vattendrag.Länsstyrelsen kan utvidga denna gräns och dispens ges endast iundantagsfall. Mot bakgrund av att är rikt utrustat med kuststräckorlängs åar, sjöar och hav ter sig detta omotiverat. Totalt finns 92 409 sjöarstörre än en hektar i Sverige.Lagstiftningen försvårar ett bevarande av en levande skärgård. Förbudetmot strandnära bebyggelse har medfört svårigheter att utveckla boende ochannan verksamhet. Problemen har även gällt för stora delar av glesbygden.En ökad möjlighet till bebyggelse i strandnära områden skulle kunna skapabättre förutsättningar för att hålla landskapet levande genom ett ökatbefolkningsunderlag för handel och offentlig service. Även attraktivbebyggelse i strandnära områden i större och mindre tätorter har förhindratsav lagstiftningen. Det generella förbudet mot strandnära bebyggelse innebärockså att priser på fritids- och bostadshus i dessa lägen pressas upp. Ikombination med fastighetsskatten leder detta till att endast ett fåtal kan fåmöjlighet att bosätta sig eller avnjuta sin fritid i strandnära områden.Vår uppfattning är att lagstiftning behövs för att skydda känsligt djur- ochväxtliv i strandnära områden och för att garantera allmän tillgång för bad-och friluftsliv, särskilt i befolkningstäta områden.Utgångspunkten för lagstiftningen bör vara den motsatta mot . Vianser att det skall finnas en generell rätt att bebygga sin mark nära stränderoch vattendrag. En kommun skall dock kunna begränsa denna rätt, menendast där så kan motiveras med hänsyn till känsligt djur- och växtliv ellerför att garantera allmänhetens tillgång till bad-och friluftsliv. Detta skall dåske genom antagande av detaljplan. Då ges de bästa förutsättningarna för engod sammanvägning av olika intressen.Avveckla det offentligatomträttsinstitutetTomträttsinstitutet infördes ursprungligen för att underlättasmåhusboende. har dock detta motiv spelat ut sin roll.Någon nytta av tomträttsinstitutet i markplaneringssyfte ellerför att kommunen skall kunna tillgodogöra sigmarkvärdesstegringen finns knappast, såvida inte rentkonfiskatoriska åtgärder skall tillåtas motfastighetsinnehavarna.Tomträttsinstitutet kan inte motiveras om man inte av ideologiska skäl villbekämpa ett spritt och enskilt ägande. Det framstår dessutom som omotiveratatt kommunen subventionerar respektive missgynnar vissa fastighetsägare.Tomträttsinstitutet bör därför begränsas så att inga nya tomträtter upplåts.Mångfald och valfrihet iboendetÄgarlägenheterFör att människors olika önskemål om hur de vill bo skallkunna tillgodoses måste olika upplåtelseformer ochbostadstyper tillåtas konkurrera på samma villkor. Omvalfriheten och flexibiliteten på bostadsmarknaden ökasskapas bättre möjligheter för hushållen att finna en lämpligbostad. Därmed ökar också tryggheten i boendet.Ägarlägenheter finns över hela världen och (1982), visade att det är möjligt att införa detta institut även i . Denborgerliga regeringen tillsatte också en utredning för att ta fram lagstiftningför denna boendeform. Utredningen har dock stoppats och därmed fördröjsden ökade valfrihet som denna reform skulle innebära.Ägare av gruppbyggda småhus är ofta medlemmar i en samfällighets-förening. Föreningen ansvarar för gemensamma utrymmen och anläggningar,som t.ex. tomtvägar, ledningar, värmecentral, centralantenn, garage etc. Påsamma sätt skulle lägenhetsägare i en fastighet kunna organisera degemensamma funktionerna. Fördelen med ett eget ägande är ett maximaltinflytande över till exempel skötsel och kostnader. Det är en stimulans tillsparande. Med ägandet följer ett strikt ägaransvar för kostnaderna ochmöjligheter till fulla ränteavdrag på samma sätt som gäller för egna hem.Många boende i flerbostadshus önskar äga sin egen bostad och dennaupplåtelseform bör inte endast vara förbehållen småhus utan också varatillämpningsbar på lägenheter.Vår uppfattning är att regeringen bör lägga ett förslag ominförande av ägarlägenheter.BostadsrättIntill dess att ägarlägenheter införs är bostadsrätten ipraktiken den enda upplåtelseform som möjliggörbostadsägande - om än indirekt - i flerbostadshus.Bostadsrätten ger vissa av de fördelar som är förknippademed direkt ägande; goda möjligheter att påverka det egnaboendet och boendemiljön, lägre driftkostnader och egetansvarstagande.Det är ett viktigt bostadspolitiskt mål att möjliggöra ombildning tillbostadsrätt. Bildande av bostadsrättsföreningar underlättades därför av denborgerliga regeringen. Det tidigare kravet på lägsta antal medlemmar i enbostadsrättsförening sänktes från fem till tre och majoritetskravet vid beslutom förvärv av en fastighet för ombildning sänktes från två tredjedelar avhyresgästerna till hälften. utökades den s.k. ombildningslagen tillatt gälla också bostadsfastigheter ägda av stat, landsting, kommuner ochkommunala bostadsbolag. Vidare avskaffades den lagstiftning ()som innebar att man förlorade alla statliga räntebidrag vid ombildning av hustillhöriga kommunala bostadsbolag.Ökad ombildning till bostadsrätt är särskilt angelägen i ensidigtsammansatta bostadsområden, vilka ofta är helt dominerade av kommunaltägda hyreshus. Genom blandning av olika upplåtelseformer ökar de boendesvalfrihet som segregationstendenser till följd av bristande mångfaldi upplåtelseformer motverkas. Bostadsrättslagens förbud mot dubbelupp-låtelse bör slopas i de fall upplåtelsen sker till kommun eller kommunaltbostadsbolag. Därigenom skulle ombildning av kommunala hyreshusunderlättas.Bostadsrätter har lägre belåningsvärde och högre ränta än fastegendom. Ändringar i regelsystemen bör därför göras i syfte att förbättrabostadsrättens pantvärde. En långivare som ianspråktar en pantsattbostadsrätt bör få ovillkorlig rätt till inträde i föreningen och tillandrahands-uthyrning.