mot · GK02A716 · 1996-10-07 00:00:00 — Myten om arbetsrättenVåra nuvarande arbetsrättsliga lagar växte fram . De växte fram i ett samhälle där insikten om behovetav att förstärka arbetstagarnas inflytande i arbetslivet varstarkt och där det fanns en bred insikt om att arbetstagarnafaktiskt hade ett behov av ett visst skydd i anställningen ochatt inflytande och trygghet i anställningen också var enförutsättning för att kunna bygga upp ett konkurrenskraftigtnäringsliv och en väl fungerande offentlig sektor. I dagdominerar andra värderingar i samhällsdebatten.Med över 600 000 människor i arbetslöshet har Socialdemokraternapåverkats av arbetsgivarnas ideologiska kampanj om att arbetsrätten måsteförsämras. Det ledande motivet i arbetsgivarnas kampanj har varit attarbetsrätten förhindrar/försvårar nyanställningar och att ett sätt att ökaantaletarbetstillfällen är att försämra arbetsrätten, att avreglera arbetsmarknaden.Denna mytbildning står i skarp kontrast mot all forskning inom områdetdär man istället visar att en försämrad arbetsrätt inte har någon positiv effektpå sysselsättningen. är ett exempel på ett land som "avreglerat"arbetsrätten och där det visar sig att vad som hänt är att tillsvidareanställ-ningarna minskat och ersatts av visstidsanställningar. Någon effekt på dentotala sysselsättningen finns inte. Den enda effekten är att arbetstagarna fåttsämre anställningsförhållanden. Det förtjänar också att påpekas att Sverigejämfört med övriga industrialiserade länder inte har en speciellt hårt regleradarbetsmarknad.Istället för att beakta dessa fakta så har den politiska majoriteten tagit tillsig arbetsgivarnas argument och tillsatte en arbetsrätts-kommission vars uppgift var att förhandla fram en ny arbetsrätt. Vänster-partiet pekade redan då på att parterna alltid haft möjligheten att genomkollektivavtal hitta långsiktiga lösningar och spelregler för att demokratiseraoch utveckla arbetslivet, och att det finns en rad problemområden som integår att lösa avtalsvägen. Vi lyfte särskilt fram behovet av en fördjupad demo-krati i arbetslivet och behovet av verksamma regler för att säkra jämställd-heten i brakade också samman, och regeringen harunder hösten i massmedierna presenterat ett lagförslag som i korthet går utpå att försämra anställningsskyddet, öka visstidsanställningarna och försvagalöntagarnas förhandlingsposition.Några sakliga motiv till dessa planerade försämringar har inte presenterats.Det handlar mest om att gå arbetsgivarna till mötes. Man stärkerarbetsgivarnas makt på bekostnad av löntagarkollektivet.Behovet av en förstärktarbetsrättVåra arbetsrättslagar skapades ochåterspeglar mycket av 1970-talets arbetsmarknad. De byggerpå en arbetsorganisation med stora enheter, ett direkt ägandeoch en central styrning.Idag ser arbetsmarknaden helt annorlunda ut. Industrin har utvecklat nyaformer för indirekt ägande via nätverk och koncernbildningar. Påarbetsplatserna har arbetsorganisationen till mindre enheter medett visst budgetansvar. kan den centrala styrningen via budgetbe-sluten finnas i styrelserummen långt utanför gränser, världen runt.Inom den offentliga sektorn har nya former för verksamheten vuxit framsom innebär både en decentralisering och en stark centralisering av verksam-heter. har verksamheter bolagiserats eller lagts ut på entreprenörer.Parallellt med detta pågår en snabb teknisk utveckling, informations- ochkommunikationsteknologin får allt större betydelse och kunskapsinnehållet iproduktionen stiger.Lagen om anställningsskydd tillkom när en majoritet av landets arbetstaga-re var tillsvidareanställda. går utvecklingen åt ett annat håll. Nyaföretags- och anställningsformer etableras på arbetsmarknaden. Mer än 75 %av de som anställdes anställdes på begränsad tid.Bland unga kvinnor är tidsbegränsade anställningar snart den vanligasteanställningsformen.Visstidsanställda har ettsämre skydd i arbetsrätten.Uthyrning av arbetskraft, entreprenörer och konsulter somarbetar som "inhyrd" arbetskraft i företag och inom offentligsektor innebär en helt ny arbetsmarknad som inte reglerasfullt ut av befintliga arbetsrättsliga lagar.Denna nya situation på arbetsmarknaden ställer krav på en utvidgad arbets-rätt som vidgar arbetstagarbegreppet och som fångar upp löntagarnas legiti-ma behov av trygghet och inflytande i förhållande till nya anställningsformeroch beslutsnivåer. Det behövs också verksamma regler för att säkra jäm-ställdhet mellan könen i arbetslivet.Demokrati i arbetslivetFör handlar arbetsrätten om kärnan idemokratin. I kraft av äganderätten har arbetsgivarna ettavgörande inflytande över arbetslivet. Den arbetsrättsligalagstiftningen har tillkommit för att säkra ett visst mått avinflytande för arbetstagarna och skapa ett visst skydd motgodtyckliga beslut. När lagen om medbestämmande kom vartanken att denna ramlag skulle fyllas ut med lokalautvecklings- eller medbestämmandeavtal för att fördjupalöntagarnas inflytande. Detta har inte skett inom allaområden.MBL speglar också 1970-talets arbetsliv och arbetsorganisation. krävsdet en ny inflytandelag som sätter fokus på individens behov av inflytandeöver sin egen arbetssituation, arbetsinnehåll och planering av arbetet. Denmåste också fylla kollektivets behov av inflytande över budgetbeslut ochlångsiktig strategisk planering när det gäller investeringar, bemanning,kompetensutveckling, arbetsorganisation m.m.Att utveckla demokratin i arbetslivet är en strategisk investering både församhället och arbetsgivarna. Ett ökat inflytande och delaktighet höjer på siktproduktiviteten.Arbetsledningsrätten är en rätt för arbetsgivaren att leda och fördela arbetetsamt att fritt anta (och avskeda) arbetare. Det finns inskränkningar i den friaanställningsrätten. Arbetsgivaren får t.ex. inte missgynna ett visst kön, enviss ras eller en person p.g.a. etnisk tillhörighet.Arbetsgivaren får heller inte vid anställningen bete sig så att det stridermot god sed på arbetsmarknaden. Men sedan är det slut på inskränkningar iarbetsgivarens arbetsledningsrätt.Ingenting hindrar t.ex. att han/hon tillämpar helt ovidkommande urvals-principer, t.ex. den sökandes utseende eller ålder. Ingenting hindrar heller diskriminerar personer p.g.a. sexuell läggning.Fortfarande har arbetsgivaren rätt att ensam definiera när arbetsbrist upp-står. Makten över det kanske viktigaste i arbetslivet, anställningen, liggerkvar i orubbat bo hos arbetsgivaren.Från arbetsgivarhåll finns en ständig strävan att öka produktiviteten i verk-samheten. Det kravet får ofta gå före nödvändiga satsningar på utveckling avarbetsinnehåll, kompetensutveckling och bra arbetsmiljö.Medbestämmandelagen är bra i den meningen att den skapat utrymme förinformation och vidgat förhandlingsrätten men den har på intet sätt undanröjtden oacceptabla obalansen i makt mellan parterna. Detta gäller i synnerhetstrategiska beslut om investeringar, företagsuppköp eller lokaliseringsbeslut.Vetorätt för arbetstagarna inom vissa områden måste övervägas. Detbehövs också nya regler som gör det möjligt för arbetstagarna att utöva merasjälvbestämmande, individuellt eller i grupp, t.ex. gällande arbetsorganisa-tion, arbetsinnehåll och arbetstidens förläggning.Demokrati i arbetslivet handlar också om alla människors lika värde. Idagfinns en segregering i arbetslivet som inte enbart kan härledas till formellameriter eller till andra objektiva kriterier. Olika villkor för kvinnor och män,likaväl som invandrarnas situation, måste uppmärksammas.Ett utvidgatarbetstagarbegreppArbetstagarbegreppet är av grundläggande betydelse för helaarbetsrätten. Innebörden av det begreppet avgör om den somutför arbete för annans räkning ska ha det skydd och derättigheter som LAS, MBL och övriga arbetsrättsliga lagaroch kollektivavtal ger. Det har också betydelse för rätten tillförmåner enligt socialförsäkringslagstiftningen.Arbetstagarbegreppet som det ser ut definierades i ett samhälle därtillsvidareanställning var den vanliga anställningsformen. uppstår nyaföretags- och anställningsformer. Franchising, entreprenadföretag, konsult-firmor och uthyrning av arbetskraft blir en allt vanligare företeelse på arbets-marknaden.Idag finns det på många arbetsplatser arbetskamrater som gör samma jobb.Men den ena är arbetstagare och anställd men den andre konsult elleruppdragstagare, alltså inte anställd. De sistnämnda omfattas aldrig avkollektivavtal. De är inte arbetstagare. De saknar rättigheter i förhållandetillsin dagliga arbetsledning.Det är dags att utvidga arbetstagarbegreppet så att alla löntagare omfattasav arbetsrätten eller utveckla en ny lagstiftning som stärker dessa gruppersrättigheter på den dagliga arbetsplatsen och i förhållande till sin dagligaarbetsledning, en lagstiftning som också säkrar rättigheterna enligt social-försäkringslagstiftningen.KompetensutvecklingAktiva satsningar på kompetensutveckling har en strategiskroll för att öka tryggheten i ett föränderligt arbetsliv. Förindividen är kompetensutveckling en förutsättning både föratt få behålla och utvecklas i sitt arbete men också för attkunna få ett nytt arbete om arbetsbrist uppstår. ärkompetensutveckling en förutsättning för ettkonkurrenskraftigt näringsliv och en väl fungerande offentligsektor.Den personalutbildning som finns är inte tillräcklig och inte hellerrättvist fördelad. Olika utredningar visar alla på samma resultat: attpersonalutbildning snarare förstärker än utjämnar olikheter i utbildnings-bakgrund. LO pekar i sin Rättviseutredning på att bland de högskole-utbildade deltar mer än dubbelt så många som bland dem som endast hargrundskola. Medelålders deltar i större utsträckning än yngre och äldre.Heltidsarbetande deltar mer än deltidsarbetande och offentliganställda merän privatanställda. Möjligheten till personalutbildning styrs av både lön ochkön. Ju högre lön desto mer personalutbildning. Män erbjuds personal-utbildning i långt större utsträckning än kvinnor.Löntagare med kunskaper och kompetens får en stark ställning påframtidens arbetsmarknad. Därför motverkar satsningar på utbildning riskenför arbetslöshet. Och - inte minst viktigt - vår konkurrenskraft stärks. Bådeav rättvise- och effektivitetsskäl är det avgörande att alla får möjlighet tillden ökade utbildningen som ger kompetens. Om utbildningen ochkompetensen bara kommer några till del blir insatserna mindre effektiva ochklyftorna i samhället ökar.Arbetsgivarna har ett ansvar att skapa förutsättningar för den kompetens-utveckling som verksamheten kräver i och . Det ärVänsterpartiets uppfattning att huvuddelen av den kompetensutveckling somframtidens arbetsliv kräver måste skapas på arbetsplatserna.Idag står samhället för kostnaden för en grundutbildning till allamänniskor. Arbetsgivarna får i regel tillgång till en välutbildad arbetskraft.Det måste sedan vara arbetsgivarnas ansvar att arbetstagarna får reellamöjligheter att upprätthålla sin kompetensnivå.Sker inte detta riskerar vi att människor sparkas ut ur arbetslivet bara föratt de inte getts möjligheter att följa med i utvecklingen när produktionenförändras.Rätten till kompetensutveckling för alla anställda måste regleras i enlagstiftning där arbetsgivarnas tydliga ansvar för kompetensutveckling lyftsfram och där de fackliga organisationerna får möjlighet att påverka så att denfördelas rättvist bland alla grupper av anställda och mellan könen.TidsbegränsadeanställningarTidsbegränsade anställningar innebär alltid en urholkning avarbetstagarnas skydd. Arbetstagaren undantas skyddet i formav saklig grund för uppsägning, uppsägningslön och annatsom är kopplat till en tillsvidareanställning.Tidsbegränsade anställningar är i huvudsak ett kvinnofenomen och därmedockså en jämställdhetsfråga. I rapporten redovisas att kvinnorna är överrepresenterade i de två mestproblematiska anställningsformerna, behovsanställning och vikariat utan fastbottentjänst.LO har i återkommande undersökningar redovisat att nästan hälften av deunga LO-kvinnorna har tidsbegränsade anställningar.Utöver en osäker och otrygg anställningsform innebär tidsbegränsadeanställningar också att det blir svårt att få barnomsorg, bostad, ja, t.o.m. etttelefonabonnemang. Man har ingen möjlighet att bli beviljad lån eftersombankerna kräver fast anställning för detta. Man har ingen möjlighet attplanera sin ekonomi eller sin fritid. Man vet ju inte dag till dag vilkeninkomst man har.Man är dessutom utlämnad till arbetsgivarens godtycke när det gäller att fåfortsatt anställning. Detta missgynnar kvinnorna. En graviditet innebär ökadekostnader för arbetsgivaren, t.ex. i form av semesterersättning som intemotsvaras av någon arbetsinsats. Det är då inte särskilt konstigt omarbetsgivaren inte förnyar den tidsbegränsade anställningen. Dettasammantaget innebär att tidsbegränsade anställningar utgör ett stort socialtproblem vars effekter främst drabbar kvinnorna.I utarbetas nu ett förslag om att vidga arbetsgivarensmöjligheter att använda sig av tidsbegränsade anställningar. Vänsterpartietmenar att detta är helt oacceptabelt. Istället måste regeringen ta initiativettillen översyn som innebär att möjligheten att anställa begränsas.YttrandefrihetVänsterpartiet har upprepade gånger motionerat om attyttrandefriheten på arbetsplatsen måste säkras. Vänsterpartiethar hänvisat till regeringsformens 2 kap 1 § punkt 1 där detstår: "Varje medborgare är gentemot det allmännatillförsäkrad yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bildeller på annat sätt meddela upplysningar samt uttryckatankar, åsikter och känslor." Yttrandefriheten har alltså ettstarkt skydd i samhället men skyddet gäller bara på fritidenoch på semestern. På arbetsplatsen är yttrandefrihetenbegränsad. Man hänvisar till den "lojalitetsplikt" som ligger isjälva anställningsavtalet. Enligt Arbetsdomstolen är detta en"tyst klausul" och den behöver inte öppet utsägas. Detinnebär att den grundlagsfästa yttrandefriheten upphör närlöntagarna passerar dörren till arbetsplatsen. Konsekvensernahar varit förödande för en lång rad anställda som tvingatsfrån sina anställningar bara för att de har utnyttjat sin i övrigtgrundlagsstadgade rättighet att yttra sig fritt. Detta är inte enrimlig ordning i ett modernt och demokratiskt samhälle.Naturligtvis ska det inte vara möjligt att säga upp enarbetstagare bara för att hon eller han har utnyttjat sinademokratiska rättigheter.Det krävs en lagstiftning som garanterar yttrandefriheten för arbetstagareoch som ej tillåter att den inskränks i anställningsavtalet.UtredningDet är uppfattning att det behövs enparlamentarisk utredning som har att föreslå en förstärkt ochutvecklad arbetsrätt i enlighet med vad som anförts underrubrikerna kompetensutveckling, demokrati i arbetslivet,yttrandefrihet, ett utvidgat arbetstagarbegrepp ochtidsbegränsade anställningar.DeltidsanställdaAntalet registrerade ofrivilligt deltidsarbetslösa var 133 913personer . Antalet har ökat senare i år.Dessutom tillkommer ett stort mörkertal av deltidsanställdasom vill öka sin arbetstid men som inte registrerat sig somdeltidsarbetslösa. Regeringens aktiva insats för att lösa dettamångåriga problem har inskränkt sig till att begränsaersättningsperioden i arbetslöshetsförsäkringen fördeltidsarbetslösa. Det är en åtgärd som ärkönsdiskriminerande eftersom av dedeltidsarbetslösa är kvinnor, en åtgärd som tvingardeltidsanställda, de flesta kvinnor, ut i heltidsarbetslöshet.För att uppnå en reell jämställdhet mellan kvinnor och män är det avavgörande betydelse att kunna försörja sig själv. Ska deltidsanställda ges enreell möjlighet att kunna försörja sig själva krävs att de får företrädesrätttillfler arbetstimmar när sådana finns lediga på arbetsplatsen. harregeringen presenterat ett förslag som kommer att ligga på bordunder senhösten. Förslaget innebär i korthet att deltidsanställda harföreträdesrätt om arbetsgivarens behov av arbetskraft tillgodoses genom attden deltidsanställde anställs med högre arbetstidsmått. Ett annat villkor är attden deltidsanställde har tillräckliga kvalifikationer.Med den lagtekniska utformningen ger bestämmelsen knappast någotutöver ett incitament att i rekryteringssituationen kontrollera om arbetskrafts-behovet kan lösas med någon redan deltidsanställd. Det ställer inget krav påarbetsgivaren att samordna arbetsuppgifterna eller vidareutbilda personalen.Den företrädesrätt som föreslås är svagare än företrädesrätten tillåteranställning enligt 25 § LAS. Motsvarigheten till 25 § tredje stycket,utsträckning till flera driftsenheter, saknas.Idag finns det många arbetsplatser och hela branscher där man satt isystem att endast anställa på deltid. Det gäller sjukvården, stora delar avomsorgen och inte minst detaljhandeln. Även stora detaljhandelskedjortillämpar deltid som huvudsaklig anställningsform. Ska man komma tillrättamed den könsdiskriminering som inte endast innebär att kvinnor har lägrelöner utan dessutom ofrivilligt arbetar deltid så måste företrädesrätten tillflerarbetstimmar lagtekniskt utformas som en rättighet. Det krävs också enskyldighet för arbetsgivare att kompetensutveckla deltidsanställda så att dekan ta fler arbetstimmar när de erbjuds.39 § LASEn arbetsgivare som förlorat ett mål i Arbetsdomstolen ochsom ålagts att återta en lagstridigt uppsagd eller avskedadarbetstagare har rätt enligt 39 § i LAS att "köpa ut"arbetstagaren. När bestämmelsen infördes var den tänkt attendast utnyttjas i undantagsfall men så har inte blivit fallet.Istället har undantagsmöjligheten tenderat att bli regel.Det är nödvändigt att begränsa det orimliga förhållandet att makt tillåts gåföre rätt. Har domstolen dömt en arbetsgivare att återta en anställd skallhuvudregeln vara att detta respekteras. Den möjlighet som lagen nu ger tillutköp bör kraftigt begränsas och ges formen av ett principförbud mot utköp.Undantag får endast göras om det föreligger särskilda/synnerliga skäl. Detskall då vara fråga om en situation där det skulle leda till en ohållbarsituation på arbetsplatsen om den felaktigt avskedade/uppsagde kom tillbaka.Det är också uppenbart att de skadeståndsbelopp som utgår enligt 39 §LAS, i vart fall beträffande större arbetsgivare, inte alls har den avseddaavhållande verkan. Ska man uppnå en sådan verkan måste skadeståndetbestämmas till en viss procent av arbetsgivarens årsomsättning, t.ex. eftermönster från EU:s konkurrensrättsliga regler.En viss del av detta skadestånd bör tillfalla staten.Turordning ochföräldraledigaKravet på saklig grund för uppsägning är en regel om icke-diskriminering. I lagen om anställningsskydd finns därförinskrivet en turordningsregel som bygger på att, närarbetsbrist uppstår, den sist anställde skall sägas upp först.Genom kollektivavtal som slutits eller godkänts av centralarbetstagarorganisation får avvikelser göras frånturordningsreglerna. Den centrala organisationen kanöverföra rätten att träffa avtal om turordningen till de lokalaparterna.Idag finns det belägg i forskningen att kvinnor blir sämre behandlade änmän när man gör avsteg från den legala turordningen och s.k. avtalsturlistorupprättas. Särskilt föräldralediga kvinnor och gravida kvinnor har en svagposition när arbetsgivaren förhandlar och träffar avtal med det lokala facketom vilka som ska sägas upp p.g.a. arbetsbrist.Detta är ett oacceptabelt inslag som starkt strider mot anställnings-skyddslagens grundregel om icke-diskriminering.För att komma till rätta med denna könsdiskriminering krävs attavtalsturlistor alltid skall godkännas av central arbetstagarorganisation närföräldralediga och/eller gravida är berörda. JämO har pekat på att det finnsett större intresse och kompetens hos förbunden på central nivå när det gälleratt motverka könsdiskriminering än hos det lokala facket.Det kan också i andra fall prövas om det via centrala kollektivavtal skallske en hårdare granskning vid avsteg från turordningslistan. Även invandrareoch funktionshindrade har en svag ställning, och det börjar synas entendens att dessa behandlas på ett ogynnsamt sätt i lokala avtalsturlistor.Detta bör ges regeringen tillkänna.Ledighet för att starta egetIdag avgränsas rätten till ledighet av studieledighetslagen,föräldraledighetslagen, lagen om samhällsuppdrag m. fl.Ett område där den anställde saknar laglig rätt till tjänstledighet är för attstarta eget.Detta är för många kreativa människor ett stort hinder när det gäller attvåga fatta ett beslut om att starta eget.Det finns en stor politisk enighet om att det är ett samhällsintresse attunderlätta för människor som vill starta eget. Det skapar fler arbets-tillfällen och stimulerar dessutom en sund rörlighet på arbetsmarknaden. Dågäller det också att undanröja de hinder som människor upplever finns för attde ska vara motiverade att starta eget. Ett sådant hinder är risken att förloramöjligheten att försörja sig själv om företagsidén inte bär. Med 600 000människor i arbetslöshet tenderar även människor med bra företagsidéer atthålla fast vid sin anställning av rädsla för att hamna sist i arbetslöshetskönom idén inte bär.Rätten till tjänstledighet för att starta eget skall omfatta maximalt 12månader. Då kan ersättare tas in . I en annan av Vänsterpartietsmotion tar vi även upp möjligheten till utvidgat starta eget-bidrag föranställda.Medicinska kontroller1994 tillsatte regeringen en särskild utredare för att utredafrågan om medicinska kontroller i arbetslivet. Bakgrundenvar ett alltmer omfattande bruk av medicinska kontroller isamband med och under anställning. Utredningenkonstaterade att det inte förelåg något behov av lagstiftningför att begränsa användningen av medicinska kontroller. Istället talar man i otydliga ordalag om "god sed påarbetsmarknaden" och "genomföras på ett godtagbart sättsamt vara av god kvalitet". Utredningen hänvisar också tillden numera havererade ochmöjligheten att reglera arbetsrätten genom kollektivavtal.Resultatet av utredningens kartläggning av förekomsten av medicinskakontroller tyder på att användningen av sådana kontroller i arbetslivet harökat och kommer att öka ytterligare. Kartläggningen har inte kunnat genågon säker information om hur vanligt det är att medicinska kontrollerinklusive sjukskrivningsstatistik från inneburit att någonnekats anställning. Det är ett okänt mörkertal. Däremot visar en enkätunder-sökning riktad till företag med mer än 100 anställda att ca 500 personerunder 1994 inte blivit anställda p.g.a. en medicinsk kontroll.Det finns en klar risk med att tillåta systematiska medicinska kontroller,eller använda sig av genetiska undersökningar, i samband med nyanställ-ningar, där medicinska uppgifter, utan att vara kopplade till arbetsplatsensarbetsmiljö, leder till att en grupp människor med olika - konstaterade ellerbefarade - svagheter utestängs från arbetsmarknaden.Andra länder har gått före och lagstiftat om medicinska kontroller, just föratt undvika att människor sorteras bort och ut ur arbetsmarknaden enbartp.g.a. av att de tillhör en riskgrupp och kan insjukna i en framtid.I finns en lagstiftning som innebär att arbetsgivaren får efterfrågahälsoinformation endast om det kan ha väsentlig betydelse för det aktuellaarbetet.USA, och har andra restriktioner när det gäller attanvända olika hälsoundersökningar och medicinska kontroller i sambandmed anställning. Orsaken till att dessa regler vuxit fram har bl.a. varit högarbetslöshet och svårigheter för vissa grupper att få arbete, men dessutom enallmän uppfattning som starkt betonar individens okränkbarhet.Vänsterpartiet menar att det är hög tid att lagstifta och därmed regleraanvändandet av medicinska kontroller i arbetslivet. Det kan inte vara rimligtatt en arbetsgivare kan använda en hälsoundersökning som grund för attsortera bort människor så att endast de friska och starka kommeratt finnas på arbetsmarknaden, i vart fall när de olika sjukdomarna elleranlagen inte ens behöver vägas mot det aktuella arbetet.Det är ingen enkel uppgift att forma en lag om medicinska kontroller. Härkrävs en avvägning mellan individens rätt till integritet och verksamhetenskrav på säkerhet.