mot · GK02Fi201 · 1996-10-07 00:00:00 — Mestframgångsrikt är där tillväxten var och dengenomsnittliga tillväxten har varit närmare 5procent per år.Det finns ett genomgående drag i politiken i de mest framgångsrikaländerna . Det gäller gamla industriländer som harfortsatt att växa och brutit sin ekonomiska stagnation. Det gäller deframgångsrika ekonomierna i det , tillväxtekonomierna iSydostasien och de återuppväckta ekonomierna i . Det gällerUSA, och , , och , ,och , och Nya Zeeland.Alla har de valt en i huvudsak liberal väg för att omvandla ekonomin.Även om bilden inte är helt entydig och enkel är det ändå tydligt att det finnsett samband mellan en liberal politik som främjar ägande, företagsamhet ochhandel och ekonomisk utveckling. Ett svenskt reformarbete skall ske eftersvenska förutsättningar. Men internationella erfarenheter ger god ledning omvilken inriktning reformerna bör ha.1996 är världen friare och rikare än vad den någonsin varit tidigare. Detfinns förvisso allt för många länder som uppvisar en annan och långt dystrarebild av fattigdom och förtryck. Men jämfört med för några decennier sedandå militärjuntor kontrollerade hela kontinenter och kleptokratiskastatsbildningar med stor noggrannhet malde ner möjligheterna till allvälståndsskapande aktivitet är situationen långt bättre.Marknadsekonomins segertåg över världen grundar sig på och forcerarsamtidigt globaliseringen i världsekonomin. Konkurrensen övergår från attvara nationell eller regional till att bli global. Teknologiska framsteg driverisin tur på en liberalisering som ökar kapitalets och arbetskraftens rörlighet.Den välståndsskapande dynamik som ligger i denna utveckling är stor, menden ökade rörligheten ställer också nya krav på individer, familjer ochföretag liksom den ställer nya och större krav på politiken.Institutionell konkurrens och tillväxtEkonomins globalisering har en lång rad ekonomiska ochpolitiska implikationer av vilka den viktigaste är att deninstitutionella konkurrensen hårdnar. Trycket på de ländersom söker upprätthålla svaga eller ändamålsvidriga regleroch institutioner blir allt större. Denna konkurrens har tyvärrägnats ett närmast förstrött intresse, framförallt i den svenskadebatten.Institutionell konkurrens handlar som all konkurrens om att vara attraktivför det man konkurrerar om, i det här fallet människor och kapital. Om despelregler som kringgärdar arbetet och företagandet är mera gynnsamma i ettannat land kommer arbetskraft och kapital att söka sig dit. Rörlighetensomfattning är beroende av vad det kostar att flytta sig själv eller sina pengar,transaktionskostnaderna. Dessa bestäms i sin tur av naturliga faktorer somspråk, religion och kulturella skillnader, men också av sådana företeelsersom tullar, skatter, kvoter, förbud etc.De tekniska möjligheterna att snabbt flytta kapital gör atttransaktionskostnaderna på detta område numera i det närmaste ärobefintliga. Extremt stora penningsummor kan förflyttas tusentals mil medbokstavligen ljusets hastighet, vilket i praktiken gör det omöjligt för ett landatt försöka beskatta kapitalets omsättning eller dylikt. Den som försökerkommer snart att finna att kapitalströmmarna tar andra vägar. En färsksvensk erfarenhet är effekterna av den s.k. valpskatten som drev handel,kunnande och arbetstillfällen till London.Globaliseringen gör den nationella ekonomin allt mer känslig för obalanseroch strukturella problem. var det möjligt att ochtilldolda kostnader leva med en struktur som avvek negativt från andra länder. Ioch med att kapital och arbetskraft har blivit allt mer lättrörliga är det intelängre möjligt att erbjuda påtagligt sämre förutsättningar än i andra länder.Denna utveckling är i grunden mycket positiv. Det är viktigt att kommaihåg att det inte heller i en sluten och hårdare reglerad värld var möjligt attilängden bevara ohållbara ekonomiska strukturer. Skillnaden mellan dagenssituation och den som rådde tidigare är att det betydligt snabbare bliruppenbart om en skatt eller en reglering bedöms vara oförenlig med en godekonomisk utveckling. får vi således både snabbare och lättare tillgångtill kunskap och information om hållbarheten i våra institutionellaförhållanden och ekonomiska strukturer.De senaste trettio årens svenska politiska historia handlar om hurtillväxthämmande institutioner och ohållbara strukturer byggdes upp i skyddav valutaregleringar och ett orörligt humankapital och hur de struktur-problem som följde förvärrats som det institutionella yttre tryckethar ökat. Det är under denna kombination av faktorer som rämnar isin akuta kris och som kraven på förnyelse formas.Förnyelsen av SverigeDet politiska uppdragetDet är mot denna bakgrund som behovet av ett konsekventreformarbete framstår som så betydelsefullt. Om det svenskasamhället skall börja fungera väl igen är det av avgörandebetydelse att politiken återförs till den grundläggandeuppgiften att upprätthålla förutsättningar för ekonomisktillväxt och medborgarnas frihet och trygghet.Om vi inte är mäktiga att gripa oss an uppgiften att förnya och förbättravårt lands institutioner kommer den ekonomiska och sociala krisen attfördjupas. Välståndet slutar växa, möjligheterna att få jobb blir allt sämre förallt flera och de välavlönade jobben blir allt färre för ett allt mindre fåtal.Sveriges förnyelse måste därför med nödvändighet komma att handla omframförallt politikens förnyelse och om återupprättelsen av de ursprungligaidealen för en utvecklingsfrämjande politisk maktutövning.Det krävs en politik som ökar friheten och stärker incitamenten tillförkovran och utveckling, en politik som stärker ägandet, främjar konkurrensoch fri företagsamhet, som befäster position som ett öppet ochinternationalistiskt samhälle och som genom att premiera mångfald, egetansvar och initiativkraft motarbetar segregation och social utslagning.Det finns två distinkta alternativ för den svenska utvecklingen. Antingenkommer utvecklingen att vändas eller så fortsätter relativaeftersläpning. Det finns ingenting som tyder på att det skulle vara möjligt attcementera dagens situation. Att klamra sig fast vid en sextonde plats i denindustrialiserade världen går sannolikt inte. ekonomiska position ärinte stabil. Vi beskriver en trendmässig rörelse nedåt. Denna negativa trendmåste brytas och vårt land ånyo påbörja klättringen mot välståndsliganstoppskikt. En sådan utveckling är möjlig, men bara under förutsättning att viorkar och vågar genomföra det nödvändiga politiska reformarbetet.Vi skall göra något vi saknar erfarenhet av i modern tid, nämligen få tillstånd en uthållig tillväxt av sysselsättningen i den privata sektorn, och enstordel av denna måste rimligen komma till stånd utanför de gamlastorföretagens ram, skriver i förordet till bokenFöretagandets villkor.Denna utveckling är emellertid inte möjlig att uppnå med desamhällsstrukturer som svenska individer, familjer ochföretag möter . Detta politiska uppdrag kommer helleraldrig att kunna fullgöras av politiker och partier som iförnyelsen bara ser ett nödvändigt och olyckligt ont. De somav olika skäl vill behålla sina gamla ideologiska ochorganisatoriska bindningar till föråldrade strukturer och somser sitt existensberättigande i försvaret för det gamla kommeraldrig att förmå att vidta de nödvändiga åtgärderna. Densocialdemokratiska rörelsen i har levt i livslångsymbios med det som måste förändras, den ärorganisatoriskt, personellt och ekonomiskt beroende avpersoner och organisationer som ser konserverandet av detgamla som sin huvudsakliga uppgift. Socialdemokratiskpolitik är inte lösningen på problem. Den är en delav problemet.Förnyelse för människors rätt ochtrygghetRätten till frihet och självbestämmandeFrihet i vid mening är ett civiliserat samhälles främstakännetecken. Det samhälle blir omänskligt som inte tillåtersina medborgare att själva fatta de avgörande besluten i livetoch de alldagliga i vardagen. Där staten gör totala elleromfattande anspråk på att strypa människors frihet hotasgrundvalarna för det humana samhället. Ur kravet på totalpolitisk styrning växer ofrihet, godtycke, förtryck ochtyranni.Friheten har en stark existentiell betydelse för alla människor och ett djuptoch stort värde i sig själv. Rätten att på gott och på ont få pröva sina egnavägar är djupt rotad i den västerländska kulturkretsen. Våra val ochhandlingar formar oss som individer, bidrar till vår växt och hindrar oss attförtvina som människor. Men friheten fyller också en bredare funktion förhela samhället. Friheten är grunden för den gemenskap där konflikter ochmotsättningar löses på fredlig väg och med respekt för allas lika värde ochrätt. Ett fritt samhälle finner sin stabilitet i omvandlingen, i öppenheten fördet nya och i förmågan att möta och hantera förändringen.Friheten ger samhället möjlighet att söka bättre och mer livskraftigalösningar på mänskliga problem. Den gör individens tillvaro enklare, rikareoch mer meningsfull och den erbjuder förutsättningar för alla att finna nyoch bättre kunskap. I det fria samhället tillvaratas erfarenheter, kunskap ochinformation som finns spridd på miljontals händer och som ingen centralmyndighet kan samla in, strukturera, analysera eller fullt förstå. Ett samhällemed stor grad av individuell frihet tillåter också det udda och avvikande ochkan därför dra nytta av kunskaper som aldrig skulle upptäckas i ett samhällemed centralistisk uniformitet. Ett fritt samhälle är en miljö där idéer, tankar,livsprojekt, vetenskapliga teorier, kulturyttringar och affärsidéer får prövasoch utvecklas i konkurrens med andra och med stöd av varandra.En vanlig uppfattning i samhällsdebatten har varit att frihet står imotsatsställning till trygghet. Frihet sägs i och för sig kanske vara önskvärt,men innebär risker och otrygghet för den enskilde. Politikensuppgift antas därför vara att hitta en balans mellan frihet och trygghet. Intesällan hävdas också att frihet står i motsats till social stabilitet. Ettsamhälledär individerna har större möjlighet att själva söka lösningar på sin problemleder till en ökad mångfald som i sin tur påstås leda till att ett tänkt kittmellan medborgarna vittrar sönder.Det är förvisso riktigt att ett samhälle där den enskilde står helt utan skyddfrån det allmänna blir otryggt, men det innebär inte att trygghet och stabilitetstår i konflikt med friheten. Tvärtom talar det mesta för att ett samhälle medhög grad av individuell frihet blir stabilare än ett samhälle som genompolitisk styrning strävar efter en uniformitet som alltid kommer att varaomöjlig att uppnå och därmed i sig leder till stora spänningar mellan styrandeoch styrda och mellan dem som accepterar uniformiteten och dem somförsöker hävda sin rätt att vara och göra annorlunda.Dessutom gör utvecklingen pluralism till en allt mer betydelsefull faktor iden institutionella konkurrensen. Mångfald och förändringsbenägenhetkommer att vara nödvändigt för varje samhälle som önskar ta till vara de nyamöjligheter som erbjuds genom ekonomins globalisering och arbetslivetsindividualisering.Det statiska, det centralt styrda och bestämda kan aldrig vara tryggt i enföränderlig värld. Trygghet och stabilitet måste istället vara en funktion avmedborgarnas och samhällets förmåga att utveckla sig, att anpassa sig till nyaförutsättningar och att hantera det oförutsägbara. Ett tryggt, harmoniskt ochstabilt samhälle är ett samhälle som växer och där dessdynamik och rörlighet får medborgarna att känna att de lever i ett ekonomisktoch socialt system som erbjuder dem många olika möjligheter till växt ochutkomst.Den individuella friheten är således förutsättningen för ett både mänskligtoch fungerande samhälle.För att stärka friheten för individer och familjer krävs en lång rad åtgärder.Det handlar om att exempelvis egendomsskyddet i grundlagen måste stärkas,om att skattepolitiken får en inriktning som minimerar riskerna för kontrolloch byråkrati och om att enskilda och familjer tillerkänns rätten att få väljainom viktiga områden som skola, vård och omsorg.De höga svenska skatterna leder framförallt till att människors frihetbeskärs genom att de inte har möjlighet att förfoga över en betydande del avresultatet av sitt arbete. De leder också till att de ekonomiska vinsterna avattundvika skatt blir höga och därmed växer statens behov att kontrolleramedborgarna. Generalklausuler i skattelagstiftningen och den omfattandekontrollapparaten är exempel på företeelser i högskattesamhället som skaparen rättsosäkerhet som inte är acceptabel i en rättsstat. Ett sänkt skattetryckärdärför i dubbel mening viktigt för att öka den individuella friheten i Sverige.En ökad konkurrens och en avmonopolisering av den offentliga sektornsverksamhet är också viktiga medel för att öka den enskildes frihet. Att kunnavälja annorlunda eller välja bort tillhör de självklara rättigheterna förmedborgaren som konsument. Att dessa rättigheter skall saknas på områdensom är centrala för livskvalitén tillhör det svenska samhällets mest absurdainslag.Till det mest betydelsefulla i utvecklingen hörinformationsrevolutionen. Dess roll som bärare av nya möjligheter till frihetoch personlig utveckling kan knappast överskattas.Ny teknik och en mer liberal mediepolitik har brutit upp radio- och TV-monopolet. Detta har i kombination med helt nya distributionsformer,framför allt Internet, mångdubblat informationsflödet. Tendensen hos vissapolitiker och myndigheter att vilja kontrollera och reglera informationsflödeti de nya medierna är oroväckande. Staten skall inte använda sin makt till attstrypa eller reglera utvecklingen av nya och befintliga medier.Informationsfriheten är lika viktig som yttrande- och tryckfriheten varnär den grundlagsfästes i Sverige.Statens uppgift i ett civiliserat samhälle är att skydda och främja individersoch familjers rätt till frihet och självbestämmande. Det handlar om att varjemedborgare skall ha bestämmanderätten över sitt liv, rätten att själv få rådaöver sitt ägande, rätten att få bedriva verksamhet, rätten till valfrihet i denoffentliga servicen. Det måste finnas utomordentligt goda skäl för att statensrätt, krav på effektivitet eller bekvämlighet skall få inkräkta på denna rätttillfrihet.Den grundläggande tryggheten i samhälletEn av statens mest grundläggande uppgifter är att säkra vårtrygghet mot hot, våld och tvång. Här måste staten stå starkoch vara lika tydlig som konsekvent. Varje brott som enmänniska utsätts för är en kränkning som vi inte kanacceptera.Statens ansvar för rättstryggheten handlar om att vi måste kunna lita påstatens förmåga att skilja mellan rätt och orätt. När människor inte känner attde lever i ett samhälle där de själva och deras närmaste är skyddade till liv,hälsa och egendom utvecklas en destruktiv kultur av misstänksamhet ochfruktan.Varje människa måste ha en tillerkänd egen sfär där intrång inte är tillåtet.Den enskildes och familjens rättigheter och integritet måste var okränkbaraoch rättstryggheten gälla alla, oavsett härkomst eller social bakgrund.Den enskilde måste kunna känna att hon kan göra sina rättigheter gällandeockså gentemot de starka kollektiven. Övergrepp från organisationer är intemer försvarbara än övergrepp från staten eller andra enskilda. En starkorganisation skall inte kunna få uppträda på ett sätt som gör det omöjligt förmänniskor att bedriva verksamhet, göra affärer eller arbeta. De senaste årensuppmärksammade fall där starka fackliga organisationer med spektakulärametoder har tvingat företag att sluta avtal reser en lång rad frågor kringnärings- och yrkesfriheten liksom kring den särlagstiftning som utrustar defackliga organisationerna med olika slag av privilegier. Det är knappastrimligt att organisationer ges rätten att använda sig av metoder för att få sinvilja fram som i varje annat sammanhang skulle betraktas som oacceptabla.Att stärka den enskildes rättstrygghet innebär förändringar i arbetslivet.Rättigheter som tillfaller kollektiv och organisationer måste iställetliggahos de enskilda. Det handlar om hur avtal sluts på arbetsplatser och denenskilde löntagarens rätt att själv få bestämma över vem som skall företrädahonom eller henne.Det är också av största vikt att den offentliga sektorns verksamhet är tydligoch öppen. har den offentliga verksamheten skakats av ettantal fall där politiker och tjänstemän missbrukat sina positioner för egenvinning. Vidlyftig representation och ren förskingring har drabbat skatte-betalarna och undergrävt förtroendet för den offentliga maktutövningen.Förklaringarna är antagligen många. Men den viktigaste är att den offentligaverksamheten har blivit så omfattande att det har gått ut över det allmännasförmåga att sköta sina mest centrala funktioner såväl som över verksam-hetens kontroll och revision. Den svenska offentliga förvaltningen är istora delar oförvitlig, men det är ändå tydligt att det som har uppdagats ärtecken på en utveckling som riskerar få mycket allvarliga uttryck. Iförlängningen på den senare tidens händelser ligger rättsröta och renkorruption.Statens grundläggande uppgift att säkra rättstryggheten och upprätthålla enoväldig och oförvitlig rättsordning är en prioriterad del av förnyelsen avSverige. Det gäller brottsbekämpning, men det gäller också synen påmyndighetsutövning och människors rätt att få stå självständiga gentemotandra.För att den offentliga maktutövningens förtroende inte ytterligare skalleroderas måste synen på politik och politiskt förtroendemannaskapförändras. Politiska församlingar måste återigen bli de fora därförtroendemän söker finna lösningar på genuint gemensamma problem. Detkräver en mindre offentlig verksamhet - där det offentliga har ansvar för alltfallerar det offentliga i ansvaret för det grundläggande.Men det kräver också en syn på den offentliga verksamheten som tar sinutgångspunkt i att politisk verksamhet är unik och inte kan bedrivas eftermodeller som hämtats från näringslivet eller andra civila samhällsområden.Ett återupprättande av politikens förtroendemannaroll, en betydligt mindreoffentlig verksamhet och ett klarare regelstyre i byråkrati och förvaltning ärviktiga steg mot en rättssäker och ändamålsenlig offentlig sektor.Man måste kunna leva på sin lönDet finns en tydligt koppling mellan ekonomiskaproblem och våra växande sociala problem. De som drabbashårdast av svag tillväxt och arbetslöshet är de som har desmalaste marginalerna och de lägsta inkomsterna. Närvälståndet stagnerar drabbas de som saknar arbete, sparandeeller utbildning värst.Människors möjligheter att försörja sig själva utan bistånd från detallmänna måste förstärkas. Det förutsätter ekonomisk tillväxt och godareallöner, men också skatter på en nivå som möjliggör för enskilda ochfamiljer att leva på sina inkomster.Det höga skattetrycket leder med matematisk nödvändighet till att vanligalöntagare tvingas betala höga skatter. Det är en illusion att tro att andelenhöginkomsttagare är tillräckligt stor för att ens rent konfiskatoriska skatterpåhöga inkomster skulle ge avgörande tillskott till statskassan. Om en offentligsektor av storlek överhuvudtaget skall kunna finansieras är det heltnödvändigt att också låg- och medelinkomsttagarna betalar stora delar avsina inkomster i skatt. Jämförande beräkningar av skattetryck på vanligalöntagare visar också att svenska industriarbetare och andra vanliga löntagarebetalar mycket höga skatter.Flera faktorer talar för att inte långsiktigt kommer att kunnaupprätthålla ett skattesystem som i omfattning eller utformning avvikersärskilt mycket från våra konkurrentländer. Mycket talar också för att försökatt bibehålla det höga svenska skattetrycket i en situation med hårdnandeinstitutionell konkurrens kommer att leda till oacceptabla socialakonsekvenser.Det finns två konsekvenser av internationaliseringen som talar för att ensänkning av skattetrycket och av skatten på arbete måste genomföras för attskattesystemet inte skall få en synnerligen destruktiv funktion i samhället.För det första betyder kapitalets ökade rörlighet att skatterna påkapitalinkomster inte kan avvika allt för mycket från andra länder. För detandra kommer humankapitalets ökade rörlighet att försvåra Sverigesmöjligheter att bibehålla ett hårt skattetryck på personer med en kompetenssom kan bjudas ut på en internationell marknad. Emigrationen från Sverigeär fortfarande förhållandevis låg, men om man jämför nettoinkomsterna förhögutbildad svensk arbetskraft med nivåerna i våra närmastekonkurrentländer är det tydligt att det finns starka incitament för en delgrupper att söka sig till andra arbetsmarknader, incitament som förstärks avde höga skatterna i vårt land. Det gäller exempelvis ingenjörer, ekonomeroch läkare.När svårigheten att upprätthålla ett högt skattetryck på kapital respektivehögavlönat arbete samvarierar riskerar bördan av de höga skatterna attfördelas på ett socialt mycket tvivelaktigt sätt. Kapitalet och deninternationellt gångbara arbetskraften kommer att undvika de svenskaskatterna och söka sig utomlands. Skattebördan kommer därmed attövervältras på mer orörliga skattebaser, som exempelvis låg- ochmedelinkomsttagare med dåliga språkkunskaper. Då dessa grupper redanidag betalar höga skatter är en sådan ordning orimlig eller till och medomöjlig. Skattetrycket för denna grupp skulle bli närmast konfiskatoriskt.Ett högt skattetryck riskerar att få sådana destruktiva socialakonsekvenser att den grundläggande samhällsgemenskapen hotas. Omfinansieringen av den offentliga sektorn driver upp skatterna för låg- ochmedelinkomsttagare ytterligare är det svårt att se hur förtroendet för politikenskall kunna upprätthållas.Om samhället skall främja mänsklig växt i vid mening är det nödvändigtatt kopplingen mellan den enskildes handlingar och hans inkomster ochutveckling stärks. Incitamenten i samhället måste främja arbete, företagande,förkovran och ansvarstagande. Inkomsttagare med normala heltidsarbetenmåste kunna leva på sin lön, privat förmögenhetsbildning måste stärkas samtenskilt sparande i boende, aktier och försäkringar premieras.I en förnyelse av måste strävan att låta människor själva ha denavgörande bestämmanderätten över resultatet av sina arbetsinsatser vara ettav de viktigaste riktmärkena. Att människor tvingas in i bidragsberoende, avvilka skäl det än må vara, är farligt och beklagligt. Ett samhälle där statensanspråk på människors inkomster tvingar dem att sätta sin tillit till bidragfrån det allmänna är inhumant. Om staten stjälper människors möjligheter attförsörja sig själva förfelas tanken med en socialt ansvarstagande politik. Denprincip som bör vara vägledande är att den egna inkomsten skall vara denförsta och främsta källan till människors försörjning. Människor skall kunnaleva på sin lön och skatterna ligga på en så låg nivå att hushållen har råd attbetala dem utan att tvingas leva på bidrag.Den grundläggande principen i statens ekonomiska förhållande tillmedborgarna skall vara att se till att individer och familjer kan klara sig påegna resurser. Om stat och kommun behöver ge stöd är det först och främstskattebördan som skall lättas. Först om det visar sig otillräckligt skall detoffentliga skjuta till resurser. Den som är beroende av bidrag för sinförsörjning skall således inte betala någon skatt.När denna ordning infasas i de nuvarande bidrags- och skattesystemen kandet vara lämpligt att göra en uppdelning mellan bidrag som syftar till attutjämna konsumtionen över livscykeln och bidrag som skall bistå vidtillfälliga svårigheter. Att införa en princip om att den som behöversocialbidrag inte skall betala skatt är ett enkelt första steg. I nästa steg kangenerella bidrag växlas mot skatteavdrag.Enskilt sparande och offentligt skyddsnätMånga av problem hänger samman med våra alltföromfattande transfereringssystem. Den offentliga sektorn hartagit över ansvaret att fördela inkomsterna över livscykelnoch vid inkomstbortfall. Från i princip månad till månadadministrerar det offentliga överföringar till och frånmänniskor som vore fullt förmögna att själva ta ansvar fördetta.Därigenom har kopplingen mellan arbete och inkomst blivit svag.