mot · GK02Fi204 · 1996-10-07 00:00:00 — Detta inverkar negativt på investeringarna och tillväxten.Stabila offentliga finanser kräver heller inte en stor offentlig sektor,tvärtom. Storleken på vår offentliga sektor har gjort den till en koloss pålerfötter - konjunkturkänslig och destabiliserande för ekonomin i övrigt.Den politiska sektorns inflytande måste i stället minskas för att beredautrymme för privat verksamhet och individuellt ansvar. Överflyttning avkommunal verksamhet till privat regi, avregleringar och skattesänkningar förföretagande är förutsättningar för att vi skall få ökad konkurrens, fler ochväxande företag och därmed fler nya arbetstillfällen.Genom skattesänkningar med tyngdpunkt på låg- och medelinkomsttagareminskas bidragsberoendet och ökar individens frihet och ansvar att forma sitteget liv. Det skall löna sig att arbeta och det måste gå att leva på sin lön.Utbildning och kompetens måste också premieras om skall kunnakonkurrera på en världsmarknad som är i ständig utveckling.Det innebär att vi måste tillåta större löneskillnader, vilket kräver enbetydligt mer individuell lönesättning än . Möjligheten att tecknaindividuella avtal måste öka - både vad gäller lön och arbetsvillkor i övrigt.Dagens internationellt integrerade arbetsmarknad kräver betydligt merflexibla regler än gårdagens. Det är möjligheten till flexibla lösningar som påsikt kommer att skapa större trygghet i form av ett ökat antal arbetstillfällen.Slutligen är en tryggad energiförsörjning en förutsättning för att företagoch hushåll skall kunna planera för sin framtid. En förtida avveckling avkärnkraften skulle få mycket allvarliga följder för tillväxten och uppkomstenav nya arbetstillfällen men även för miljön. En normbaserad finanspolitikEn stramare budgetprocess nödvändigI vår partimotion med anledning av den ekonomiskavårpropositionen diskuterade vi behovet av en normbaseradekonomisk politik. Vi betonade vikten av att verkligen hållasig till de regler som skapats i och med den nyabudgetprocessen, vilken är ett betydelsefullt steg mot en mernormbaserad finanspolitik, samt föreslog några förändringarför att ytterligare strama upp reglerna. Vi lanserade på nyttden förra borgerliga regeringens mål "balans i de offentligafinanserna över konjunkturcykeln" samt diskuterade denfasta växelkursens betydelse. Dessa frågor är lika aktuellaidag.I vår partimotion med anledning av den ekonomiska vårpropositionenkritiserade vi regeringen för att den använde sig av en budgeteringsmarginalpå 1997 och på 18 respektive 1998och 1999. Det betecknades som särskilt allvarligt att man använde sig av enså stor budgeteringsmarginal , för vilket budgetlägetborde vara tämligen överblickbart. Vi ansåg att budgeteringsmarginalenskulle medföra att regeringen inte skulle känna sig tvungen att finansieraökade utgifter med minskningar på annat håll. Det är precis vad som harhänt. Regeringen föreslår i budgetpropositionen att statsbidragen tillkommunerna skall utökas med 1997 som en kompensa-tion för omläggningen till ett nytt system för mervärdesskattebetalning. Manhävdar i samma andetag att detta inte innebär att utgiftstaket behöver höjaseftersom man tar pengarna från budgeteringsmarginalen. Likväl innebär detatt statens finansiella underskott ökar eftersom budgeteringsmarginalenaldrig har varit finansierad.Vi finansierar i stället större delen av momskompensationen tillkommunerna genom ytterligare statliga utgiftsminskningar . Vårtutgiftstak blir trots detta högre 1997 än vad vi föreslog ivåras. Det kompenserar vi genom att föreslå ett lägre utgiftstak än ivåras.Balans över konjunkturcykeln - inte överskottEn av de få nyheterna i regeringens budgetproposition ärtanken att , när balans åstadkommits i den offentligasektorns finanser, skall bygga upp permanenta överskott. Vihar redan kritiserat denna idé i avsnitt 4 i denna motion, mendet är värt att upprepa att en sådan finanspolitik innebär enöverbeskattning av befolkningen och socialisering avsparandet.Den förra borgerliga regeringen lanserade målet att den offentligabudgeten skall balanseras över konjunkturcykeln. Med en sådan norm förblirskulden oförändrad i nominella termer men minskar successivt i förhållandetill BNP i takt med tillväxten. Därmed sprids finansieringen av tidigare ochnuvarande generationers överkonsumtion ut i jämn takt på nuvarande ochkommande generationer. Tanken är dessutom att regering och riksdag inteskall behöva ägna sig åt diskretionär stabiliseringspolitik, dvs. att höja ochsänka skatter och utgifter i syfte att påverka konjunkturläget, särskilt somsådan politik sällan har varit framgångsrik. Den måttfulla stabilisering somändå kommer till stånd sker i stället automatiskt genom att skatteintäkternaökar och utgifterna minskar i goda tider och tvärtom i dåliga tider. Detinnebär att begränsade underskott kan tillåtas i lågkonjunkturer men attöverskott i gengäld kommer att uppstå i högkonjunkturer.Ovan beskrivna ordning är naturligtvis ett idealtillstånd. I verklighetenuppför sig inte ekonomin så välordnat. För det första måste det finnas visstutrymme för politiskt beslutade stabiliseringsåtgärder i extrema låg- ochhögkonjunkturer. För det andra bygger resonemanget på att man redankommit fram till ett väl fungerande utgifts- och skattesystem. Där befinner vioss inte . Den offentliga utgifts- och skattekvoten är för stor och måsteminskas. Det krävs politiska beslut för att ändra dessa system. För det tredjeär det svårt att veta var man befinner sig i konjunkturen och om den kommeratt utvecklas på ett normalt eller extremt sätt. Balans över konjunkturcykelnkan därmed aldrig bli ett helt operationellt mål. Det bör dock vara ettriktmärke för regering och riksdag i budgetarbetet. De förutseddaunderskotten i de offentliga finanserna är framför alltstrukturellt, men i viss mån även konjunkturellt, betingade. Därmed måsteäven ett visst överskott tillåtas i de offentliga finanserna, när konjunkturenstår på topp. Detta överskott skall dock utgöra en buffert inför nästalågkonjunktur och inte användas för nya utgiftsåtaganden.Budgetsaneringen har gått snabbare än vad både regeringen och viräknade med så sent som . Målet om ett underskott i denkonsoliderade offentliga sektorn på högst av BNP 1997 samtbalans 1998 ser nu ut att kunna uppfyllas. Vi har dock i avsnitt 3 pekat på enrad faktorer som gör att den ekonomiska utvecklingen kan bli något sämresåväl på kort sikt som fram . Framför allt skulle enlägre ökningstakt för den privata konsumtionen leda såväl till lägreskatteintäkter som till färre nya arbetstillfällen och därmed högre utgifter förarbetslösheten än i regeringens kalkyl. I ett sådant scenario skulle även deoffentliga finanserna utvecklas sämre.Därför presenterar vi ett budgetalternativ som är 5 miljarder kronorstarkare än regeringens för såväl 1997 som 1998 och 1999 och som därmedhar en större marginal för en något sämre utveckling. Med vårt budgetförslagkan ett visst överskott väntas uppstå i slutet av seklet. Vi har dock inte någonavsikt att bygga upp ett permanent överskott utan endast att skapa en buffertför en sämre konjunktur.En mindre offentlig sektor ger ökad finansiellstabilitetRegeringen anger som ett skäl för att bygga upp permanentaöverskott att offentliga finanser är såkonjunkturkänsliga att vi behöver stora buffertar för att klarade regler som kommer att gälla vid ett deltagande i ,nämligen att underskottet i de offentliga finanserna får varahögst av BNP i en lågkonjunktur. Anledningen tillatt de svenska offentliga finanserna är så konjunkturkänsligaär emellertid att den offentliga sektorn är så stor och attsärskilt de regelstyrda socialförsäkringssystemen äromfattande. Konjunkturkänsligheten har sannolikt minskatnågot med strängare regler och lägre ersättningsnivåer isocialförsäkringssystemen samt med den stramarebudgetprocessen. är dock den offentligautgiftskvoten mycket stor i ett internationellt perspektiv.Lösningen är därmed inte att bygga upp stora offentliga buffertar för sämretider utan att flytta över delar av ansvaret för att spara inför sämre tiderfrånden offentliga sektorn till den enskilda individen. Eftersom merparten avnuvarande transfereringar innebär en omfördelning över individens livscykel,skulle detta vara fullt möjligt utan att någon stor omfördelning behöver skemellan individer.Ett ökat eget sparande, bl.a. i olika försäkringar, i förening med successivaskattesänkningar för människor med låga och vanliga inkomster skulleutöver att öka den finansiella stabiliteten i de offentliga finanserna - ochekonomin som helhet - medföra en rad fördelar. Framför allt skulle det ökaindividens ansvar och trygghet vad gäller den egna ekonomin. Det skullesannolikt även leda till ett högre totalt sparande i ekonomin eftersomsparandet i den offentliga sektorn tidigare ingett medborgarna en falskillusion att de varit rikare än de verkligen varit. Därmed faller helt ochhålletregeringens tes att permanenta överskott i de offentliga finanserna skullevara viktiga för näringslivets investeringar. Sparandet i hushållen har enstörre potential för att förse näringslivet med kapital. Slutligen skulleminskningen av skattetrycket öka effektiviteten i ekonomin.Penning- och valutapolitikenNedgången i de långa räntorna visar attförtroendet för låginflationspolitik nu börjat fåfäste. att inflationen inte skall överstiga () har varit viktig i detta avseende.Fortfarande har vi dock en räntemarginal gentemot Tyskland- och även gentemot , som inte har haft låg inflationmycket längre än vi.Diagram 8De nominella räntorna har dock sjunkit betydligtlångsammare än inflationen, som i ligger underden tyska, varför realräntan är mycket hög i ett historisktperspektiv.Diagram 9Räntemarginalen och den höga realräntan visar båda att detfortfarande finns en misstanke att regering, riksdag ocharbetsmarknadens parter åter skall börja föra en politik somdriver upp inflationen och försvagar kronan och attRiksbanken inte skall ha styrka nog att kontrollera dettainflationstryck. Det tar för en centralbank att bevisasin förmåga i detta hänseende, och den har egentligen ännuinte satts på prov, eftersom efterfrågan i ekonomin har varittämligen låg sedan inflationsnormen infördes.Det finns emellertid vissa "genvägar" för ett land att visa att man menarallvar med inflationsbekämpningen. Viktigast i detta sammanhang är attlagstifta om större oberoende för . har i och med inträdeti EU förpliktat sig att göra mer självständig, innan EMU:s tredjefas träder i kraft, oavsett om vi uppfyller kraven för valutaunionen eller inte.Främst krävs ett lagfäst mål för penningpolitiken att värna penningvärdetsamt förändringar beträffande riksbankschefens ställning och utformningenav styrande organ. Ju förr förslaget om en mer oberoenderiksbank läggs på bord, desto bättre. Senast måste det ske idecember 1997, så att kan fatta ett första beslut före valet 1998.Eftersom det är frågan om en ändring av regeringsformen, krävs beslut av tvåriksdagar med mellanliggande val. Det andra beslutet skulle därmed kunnatas av den nya , innan EMU:s tredje fas träder ikraft. Underlag finns redan i form av betänkandefrån 1993.Ett annat viktigt steg är att gå med i den europeiska växelkursmekanismen(). Såsom den nya växelkursmekanismen (ERM2) är på väg attutformas - med inflationsbekämpningen som överordnad den fastaväxelkursen - skulle detta inte innebära någon inskränkning av möjlighetenatt bedriva en stram penningpolitik vid en eventuell överhettning. Däremotskulle det vara en avsiktsförklaring att vi ämnar gå med i så snart sommöjligt eftersom ett deltagande i , före övergången tillEMU:s tredje fas, är ett av kriterier för att delta.Slutligen är det angeläget att går med i så snart vi haruppfyllt villkoren för att få delta. Det faktum att regeringen inte har någonåsikt vad gäller ett svenskt deltagande i gör att vi har en onödigt högränta i , vilket medför högre kostnader för såväl privatpersoner ochföretag som den offentliga sektorn. Om avsiktsförklaringen om ettdeltagande i skulle minska räntemarginalen mot , skullesjälva deltagandet därutöver leda till att den i princip försvinner samtidigtsom valutastabiliteten ökar.Kommunal ekonomiRegeringens politik innebär - till skillnad från vad den självanger - att verksamheter i kommunerna såsom skola,barnomsorg och äldreomsorg också fått vidkännasnedskärningar. Den förda politiken har inneburit att justdessa ofta drabbats av nedskärningar när kommunerna söktkompensera sig för de skenande socialbidragskostnaderna.Eftersom regeringen gav signaler, sominnebar att viktigt förändringsarbete i kommuner ochlandsting på många håll avstannade, upplevs situationennegativ av medborgarna. Produktivitetsutvecklingen inomkommunsektorn, som var mycket positiv 1991-1994, har pånytt försämrats. Ideologisk stelbenthet och vaktslående kringkommunala monopol har sitt pris. De återuppväcktavårdköerna är symtom på en struktur som inte fungerar.Den låga tillväxt och den rekordhöga arbetslöshet som följer avregeringens politik innebär dessutom att den kommande ekonomin ansträngshårt. som skatteunderlaget blir mindre än vid högre ekonomisktillväxt och större sysselsättning ökar kostnaderna för bl.a. socialbidragkraftigt.Det moderata alternativet för kommunerna ger helt andra arbetsförutsätt-ningar. Regeringens massiva skattehöjningar ersätts med skattesänkningarsom ger medborgarna en bättre ekonomi med större valfrihet. Tillväxten blirhögre och antalet nya arbetstillfällen större. Trycket på socialbidragen blirmindre. Den av oss föreslagna avregleringen och konkurrensutsättningen avkommunsektorn, som vi beskriver i en särskild kommittémotion, skulle gesnabba och påtagliga positiva effekter för kommuner och landsting.För att bidra till finansieringen av de skattesänkningar som minskarbidragsberoendet och ökar tillväxt och sysselsättning föreslår vi attstatsbidragen till kommunerna minskar med . Därutöverföreslår vi en minskning med som syftar till att återställadet ursprungligen antagna utrymmet för momsavdrag i kommunsektorn.Den övriga minskning vi föreslår av statsbidragen är, som framgår avTabell 3, enbart avsedd att neutralisera den automatiska ökning av dekommunala skatteintäkterna som följer av att de avdragsgilla egenavgifternasänks och att kostnaderna minskar till följd av en ytterligare karensdag ochvårdnadsbidrag/avdragsrätt för barnomsorgskostnader.Bland våra skatteförslag finns en höjning av grundavdraget och att ettextra grundavdrag för barn införs. Kommunerna kompenseras fullt ut föreffekterna av dessa förslag. Vi har vidare avsatt utrymme för att ta överkostnader från kommunerna i samband med att en nationell skolpeng införs.Avsikten är att primärkommunerna skall sänka skatten i motsvarande mån.Vi förordar en översyn av uppgiftsfördelningen stat-kommun. I dettasammanhang förutsätter vi att den nationella skolpengen, som garanterarföräldrarna att själva välja skola, införs . Skolpengssystemetkommer att främja kvalitet och mångfald i den för samhället så viktigaskolverksamheten.Den totala effekten av dessa förslag och åtgärder leder till att den statligaöverföringen till kommunsektorn bör minska enligt följande (avrundat):Tabell 3Minskning av allmänna bidrag till kommunerna(penningvärde)miljoner kronorYtterligare avreglering genom slopande av socialtjänstlag ochbarnomsorgslag3 100Återställande av ursprungligen beräknat utrymme förkommunernas momsavdrag4 600Neutralisering av förslag i budgetalternativet somannars skulle ha inneburit lägre kostnader resp.större skatteintäkter för kommunerna:Ytterligare karensdag(innebär lägre lönekostnader för kommunerna)1 500Egenavgiftsänkning(innebär större skatteunderlag för kommunerna)5 900Vårdnadsbidrag(innebär lägre barnomsorgskostnad för kommunerna)2 400Summa17 500Vi slår vakt om den för den kommunala självstyrelsengrundläggande principen att vad en kommun upptar ikommunalskatt skall disponeras fullt ut av kommunen fördess lokala uppgifter. Denna grundlagsfästa princip är ocksåbakgrunden till att kommuner och landsting inte tillerkäntsrätt att uppta skatt för andra ändamål.Vi avvisar ett framlagt utredningsförslag att ändra grundlagen föratt göra dagens inomkommunala utjämningssystem lagenligt. I stället skallsnarast ett grundlagsriktigt statsbidragssystem till kommunsektorn beslutas.Vi beskriver närmare hur detta skall gå till i en moderat kommittémotion.Där understryker vi hur viktigt det är för samhällsekonomin att kommunernastimuleras att bidra till ekonomisk tillväxt. Det från infördainomkommunala utjämningssystemet undergräver alla incitament förkommuner och landsting att öka sin skattebas.Skattepolitik för tillväxt, nya jobb ochminskat bidragsberoendeSverige har världens hårdaste skattetryck. Som framgår avbudgetpropositionen tas av den totalaproduktionen i ut i form av skatter och obligatoriskaavgifter. Till det kommer ytterligare inkomster i form avbland annat kapitalavkastning, vilket gör att de offentligafinanserna omfattar av vår ekonomi. Dehöga svenska skatterna gör dubbel skada. Medborgarnasberoende av den politiska sektorns förmåga att klara sinaåtaganden blir mycket stort. försvagas valfrihetenoch den trygghet som ligger i att ha kontroll över sin egenekonomi. Därtill kommer att de höga skatterna snedvriderekonomins sätt att fungera och därmed försvårarförutsättningarna för god tillväxt och tillräckligt många nyaarbetstillfällen.Det svenska skattesystemet präglas främst av mycket höga skatter påarbete genom den sammantagna effekten av inkomstskatter, egenavgifter ocharbetsgivaravgifter. Som en följd av de senaste årens depreciering av kronanoch en kraftig produktivitetsförbättring befinner sigSveriges generella konkurrenskraft på en rimlig nivå. De samhälls-ekonomiska problemen med höga skatter på arbete är framför alltatt arbetskraft blir relativt sett dyrare vilket särskilt hindrar stora delar av denprivata tjänstesektorn att expandera. försämras förutsättningarnaför en fungerande lönebildning.Skattepolitikens inriktning måste vara att genom lägre skatter skapaförutsättningar för väsentligt bättre tillväxt och betydligt fleraarbetstillfällensamtidigt som bidragsberoendet minskar.Det skattesänkningsutrymme som måste skapas under de närmaste årenbör till en del avsättas för att stärka förutsättningarna för företagande ochkapitalbildning, främst genom att slopa den extra höga beskattningen avinvesteringar och kapitalbildning. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt des.k. fåmansbolagsreglerna som straffar mindre, expansiva företag särskilthårt. Huvuddelen av skattesänkningsutrymmet bör emellertid användas föratt sänka skatten på arbete genom främst sänkta egenavgifter och sänktinkomstskatt för alla. Dessa skattesänkningar gynnar låg- ochmedelinkomsttagare mest och medför att bidragsbehoven minskar.De konkreta besparingar som föreslås i vårt budgetalternativ skaparutrymme för skattesänkningar på 1997,1998 och 1999. Vid enförsiktig uppskattning av den högre tillväxt som möjliggörs genom denekonomiska politik vi förordar och en likaså försiktig beräkning avnettotillväxten av nya arbetstillfällen och effekten av ett svenskt medlemskapi europeiska valutasamarbetet bör ett ytterligare utrymme för sänkta skatterpå i vart fall växa fram . Detta utrymme kan dock inte utnyttjas för konkretayrkanden om skattesänkningar förrän antagandena realiserats genom denekonomiska utvecklingen.I motion 1996/97:N269 Företagandets villkor redovisas våra förslag omförbättrade förutsättningar för företagande och kapitalbildning . Vi föreslår att dubbelbeskattningen av utdeladeoch kvarhållna vinster i bolagen slopas, att spärreglerna för fåmansbolaglindras kraftigt, att ett breddat riskkapitalavdrag bibehålls, attförmögenhetsskatten slopas och att kapitalinkomstbeskattningen sänks.Vidare avvisar vi de försämrade reglerna för avsättning tillperiodiseringsfond och om förlängd arbetsgivarperiod i sjukförsäkringen. Föratt riva de stora hindren för nya jobb i den privata tjänstesektorn föreslår viatt en skattereduktion på införs för vissa hushållstjänstersamtidigt som arbetsgivaravgifterna slopas på dessa tjänster. Vi föreslårockså att det skall bli möjligt att avskriva investeringar genomnuvärdeavskrivning och att beskattningen av royaltyinkomster lindraskraftigt.I motion 1996/97:Fi407 Att kunna leva på sin lön redovisas våra förslagom främst skattesänkningar på arbete under den kommande treårsperioden.Dessa har en sådan inriktning att beskattningen av låg- och medelinkomst-tagare sänks mycket kraftigt. Kommunalskatten minskas generellt över landetmed /skattekrona genom att statliga besparingar utnyttjas för attlyfta över finansieringsansvar från kommunerna till staten. De allmännaegenavgifterna sänks så att de uppgår . Det innebär att sänkningen jämfört med den nivå regeringenetablerat är . Det generella grundavdraget höjs till10 och ett extra grundavdrag för varje barn införs vid denkommunala beskattningen. Fastighetsskatten sänks och den allmännalöneavgiften slopas.ArbetsmarknadenSocialdemokraterna vann valet på löften om en sjunkandearbetslöshet. Arbetslösheten har emellertid utvecklats imotsatt riktning och den utgör regeringens i särklassstörsta misslyckande. Det hänger intimt samman med enovilja att i grunden ifrågasätta gällande ordning påarbetsmarknaden.Sverige måste nu inleda en period som bringar förhållandena påarbetsmarknaden i samklang med rörlighetens och det växande företagandetskrav.I detta syfte vill vi förorda en radikal förenkling av den lagstiftning som reglerar förhållandena mellan medarbetare och arbetsgivare. Merpartenav den arbetsrättsliga lagstiftningen bör enligt vår mening ersättas med ettfåtal stadganden som alltid skall iakttas i anställningsförhållanden. Till dessaskall den enskilde personligen, eller den organisation till vilken denneuppdragit att föra talan, kunna förhandlingsvägen addera andra villkor avbetydelse.De förändringar vi förordar innebär bl.a. att de omdiskuterade turordnings-reglerna avskaffas. En sådan förändring understryker att varje medarbetare ärunik och skall behandlas därefter. Att en uppsägning får ske endast när detföreligger saklig grund är en viktig rättssäkerhetsfråga. En regel av dennainnebörd skall därför finnas i den indispositiva arbetsrättsliga lagstiftningen,men naturligtvis ges en utformning som inte i praktiken likväl omöjliggörden rörlighet vi vill främja.Dagens lönebildning utgör ett allvarligt problem för svenska företagskonkurrenskraft och måste därför ses över. Att som regeringen konsekventavvisa varje tanke på en mer varierad lönesättning förstärker problemen påarbetsmarknaden. Många arbetstillfällen, där kraven på erfarenhet ochutvecklad kompetens är mer begränsade, kommer aldrig ut på marknadeneller förblir s.k. svartjobb. Små möjligheter att genom egna insatser försäkrasig om en högre arbetsinkomst sänker därutöver lönsamheten iutbildningsinvesteringar. Förutom att den nödvändiga motivationen för högreutbildning uteblir och att riskerna för "brain drain" ökar påverkas deenskildas drivkrafter för en återkommande kompetensutveckling i arbetslivet.För en mer tillväxtfrämjande lönebildning finner vi det angeläget med enavveckling av de regler, t.ex. inom lagstiftningen om kollektivavtal, sommotverkar ett modernt synsätt. En alltmer varierad arbetsmarknad, där delokala förutsättningarna - också inom samma branscher - kan skilja sig åtbetänkligt, lämpar sig sällsynt illa för centrala överenskommelser.Vi vill i stället etablera en ordning där den enskilde själv avgör huruvidahan eller hon i lönehänseende önskar vara företrädd av den fackligaorganisationen - respektive arbetsgivare av arbetsgivarorganisation - ellervill svara för förhandling och uppgörelse på egen hand. Praktiskt innebärdetta att kollektivavtalens räckvidd begränsas till att omfatta dem somuttryckligen utbett sig om att bli företrädda på detta sätt.Kunskaper och kompetens medkvalitet och kvantitetDagens samhälle präglas av en snabb förändringstakt, ensnabb kunskapsutveckling och en tilltagandeinternationalisering.