mot · GK02Fö201 · 1996-10-07 00:00:00 — För att med en rimlig grad av säkerhet nukunna fatta ett fullödigt försvarsbeslut krävs ytterligarestudier och avsevärda kompletteringar.Regeringen borde dessutom till ha framlagt beredningenssäkerhetspolitiska rapport, som tillsammans med riksdagspartiernas förslagskulle ha utgjort säkerhetspolitisk kontrollstation. Först efter riksdagensutlåtande och beslut avseende säkerhetspolitiken borde regeringens förslagtill heltäckande och långsiktigt försvarsbeslut ha framlagts. I väntan på ettsådant förslag anmälde vi att den anslagsnivå vi föreslagit i samband medriksdagens fastställande av statens utgiftsramar bort vara gällande.En allvarlig brist är dessutom att , sedan regeringen valt attfullfölja inriktningen att slå ihop den säkerhetspolitiska kontrollstationen ochdet femåriga försvarsbeslutet, står utan tillräckligt underlag för beslut ianpassningsfrågan. Det är djupt otillfredsställande och rycker undan grundenför den anpassningsfilosofi som varit såväl regeringens somriksdagens.En beslutsordning som skisserats ovan skulle alltså ha inneburit attriksdagen hade givits ett avsevärt bättre underlag än det som föreligger,främst avseende försvarets långsiktiga anpassningsförmåga. Trots att dennaförmåga är grundstenen i regeringens politik saknas såväl doktrin somkonkretion. Det framlagda förslaget på området fyller inte ens lågt ställdakrav.FörsvarspolitikenInriktningDen ökade säkerhetspolitiska osäkerhet som kan avläsas iFörsvarsberedningens säkerhetspolitiska rapport har inte lettregeringen och till några förändrade slutsatserpå försvarspolitikens område. Eftersom osäkerheten har ökatborde vi också vara överens om att säkerhetsmarginalen i FB95 minskat.Svensk tradition och inte minst neutralitetspolitiken har gjort stora delar avdet svenska etablissemanget i det närmaste blinda för den militära faktornsbetydelse även i fred och kris. Militär styrka behövs inte bara för att försvaralandet mot väpnat angrepp utan också som stöd för den förda politiken.Vårt uppträdande i den gråzon av kriser och konflikter som kan bli aktuellai närområdet har mycket stor betydelse för att förhindra att en kris blir tillkrig.Moderata samlingspartiets förslag till inriktning av försvaret 1997-2001innebär att totalförsvaret ges en ekonomisk ram som är ca 20 miljarder kr.högre än regeringens förslag (långsiktigt att Försvarsmakten ges ett årligtekonomiskt utrymme på ca . i dagens penningvärde). Dettainnebär att statsmakternas handlingsfrihet bibehålls.Anpassning och handlingsfrihetÅterkommande begrepp i det senaste årets försvarspolitiskadebatt har varit återtagning och anpassning/tillväxt. Medåtertagning åsyftas den höjning av befintliga förbandskrigsduglighet som skall kunna ske under en 12 månaderlång förberedelseperiod. Med anpassning avses den tillväxtoch förändring av försvarets förmåga som skall finnasinbyggd och skall kunna genomföras på längre (5-10-15 års)sikt.Regeringen anmälde i prop 1995/96:12 att "en absolut förutsättning" föratt kunna sätta sin lit till förmågan att höja beredskapen och anpassaförsvarets förmåga är "dels att tillräcklig och noga planerad förmåga för attsnabbt och resolut kunna höja krigsdugligheten finns, dels att en stabilgrund byggs upp för att anpassa försvaret till en tänkbar hotutveckling påsikt".Försvarsutskottet underströk detta genom att poängtera det "risktagande"anpassningsfilosofin innebar och angav särskilt "svårigheterna att i rätt tidfatta beslut om att sätta igång uppbyggnaden med tillräcklig kraft ochmålmedvetenhet".Utskottet betecknade det vidare som angeläget att regeringen dels"närmare redovisar hur en uppbyggnad (anpassning) av försvarets krigs-duglighet skall kunna ske, dels hur förmågan till långsiktig anpassning skallsäkerställas".Någon redovisning i det senare hänseendet - den långsiktiga anpassningen- finns inte i prop. 1996/97:4. Tvärtom påpekas där att "åtgärderna för attskapa en stabil grund för den långsiktiga anpassningsförmågan inte ärslutliga".Regeringen menar vidare att "ett betydande utvecklingsarbete återstår"och anmäler i propositionen att man avser återkomma eller 1998.Detta är långt ifrån tillfredsställande. De åtgärder som i allmänna ordalagredovisas i propositionens olika delar är: säkerställt beslutsfattande genom utredning av underrättelsetjänsten, fort-satta säkerhetspolitiska kontrollstationer, överväganden avseende försva-rets styrning och särskilda forskningsinsatser en något större krigsorganisation och dessutom ca 300 yrkesofficerareutöver krigsorganisationens behov särskilda medel för materiell förnyelse och främjande av materiel-försörjningen genom internationellt samarbete samt viss materiel imaterielberedskapDenna översiktliga beskrivning av åtgärder i syfte attförstärka den långsiktiga anpassningsförmågan motsvararvarken regeringens eget krav på "absoluta förutsättningar"eller krav på "en närmare redovisning (av) hurförmågan (...) skall säkerställas". Förslagen kan sålunda inteligga till grund för beslut om långsiktiganpassning. Eftersom förhoppningarna om att kunna rustaupp i händelse av att situationen i vår omvärld mörknar ärregeringens kungstanke i försvarspolitiken, rycks sålundagrunden för regeringens försvarspolitiska resonemang undan.Försvarsmaktens underlag vad gäller den ettåriga höjningen av krigsdug-ligheten (återtagning) är enligt vår uppfattning godtagbart. Det gäller ävenregeringens i propositionen framlagda redovisning. Anpassningen av förban-dens krigsduglighet är i metodiskt hänseende att betrakta som en beredskaps-åtgärd. Det är, under vissa förutsättningar, tekniskt och praktiskt genomför-bart att höja krigsdugligheten på det sätt som där anges och som regeringensförslag.Risken med en så hög tröskel får emellertid inte underskattas. På sammasätt som repetitionsutbildning och materielanskaffning tidigare använts sombudgetregulatorer kan återtagningsåret komma att fyllas med åtgärder av ensådan omfattning att sannolikheten för genomförande minimeras. Genom attskjuta en puckel av återtagningsåtgärder framför sig kan ekonomiskanärtidsproblem hanteras som illusionen av förmåga fortfarandeupprätthålls. Snöbollseffekten efterhand som åren går får heller inte under-skattas. Alla åtgärder i form av uppskjuten materielanskaffning och uteblivenrepetitionsutbildning läggs som går till det redan befintligaåtertagningsbehovet. Det undviks bäst genom att gör en årliguppföljning och fastställer acceptabel nivå för risktagningen.I FMP 95, som inte till någon del motsägs av innehållet i propositionen,finns främst följande frågetecken kring återtagningen: de oväntat höga kostnaderna för en ettårig återtagning av förbandenskrigsduglighet, osäkerheten i den tekniska förnyelsen främst i armén och marinen ochdennas betydelse för behovet av återtagning till en rimlig krigsduglig-hetsnivå.Dessa oklarheter återstår för regeringen att skingra.Förslaget om att fortsätta att utveckla försvarets förmåga till långsiktiganpassning är, som nämnts ovan, däremot otillräckligt. Kravet på attriksdagen ändå skall godkänna vad regeringen anför om anpassning ärsålunda direkt orimligt. Med den styrka det militära försvaret får efterförsvarsbeslutet är en fungerande anpassningsdoktrin emellertid enabsolut nödvändighet oavsett anslagsnivå. Därför måste regeringen snaraståterkomma med förslag till i frågan.Frågorna kring underrättelsetjänsten och utveckling av försvarsforsknings-frågor liksom metod- och planeringsfrågor såväl för statsmakterna (inne-fattande också svårigheterna i den politiska beslutsprocessen) som föransvariga myndigheter belyses inte i regeringens förslag. Regeringen bördessutom enligt vår mening till redovisa en beredskaps-plan där åtgärder och kostnader för såväl den ettåriga återtagningen som förlångsiktig anpassning av förmåga redovisas.Övergripande mål ochuppgifter för totalförsvaretRegeringens förslag följer riksdagsbeslutet därinternationella insatser och förmåga att kunna stödjasamhället vid svåra nationella påfrestningar i fred jämställsmed försvar mot väpnat angrepp och hävdandet av riketsterritoriella integritet.Den grundläggande anledningen till att nationella katastrofer inte börjämställas med försvaret av vårt land är olikheten i karaktär. Det väpnadeangreppet grundas på en medveten ond vilja som noga övervägt och planlagtvill förgöra landets frihet. Naturkatastrofer kan förvisso vara farliga menmånga typer (jordskalv, monsunregn, tyfoner, översvämningar) är lyckligtvismycket ovanliga i vårt land. Dessutom är de engångsföreteelser orsakade avslumpen och naturen snarare än mänskligt medvetande.Så länge säkerhetspolitik och vår medverkan i internationellainsatser bygger på isolerade och nationella beslut bör de vara underordnadevåra försvarsansträngningar. Värnet av skall vara den dimensione-rande uppgiften för försvaret. Inom ramen för denna dimensionering skallinternationella insatser kunna genomföras. ges intrycket att förmåganatt genomföra internationella insatser för regeringen är dimensionerande förFörsvarsmakten. Det är en orimlig utgångspunkt.Jämställda med det överordnade målet att trygga existens ihändelse av väpnat angrepp eller hot om sådant, blir de internationellainsatserna först om ingår som en del i ett fungerande internationelltsäkerhetssystem. Då kan man hävda att de internationella insatserna fyllersamma funktion som försvaret av , eftersom vi i ett sådant läge kanförvänta oss hjälp mot ett eventuellt väpnat angrepp.Förutom den, enligt vår uppfattning, omotiverade omvälvningen avförsvarsmaktens övergripande mål innehåller dessa en del uppseende-väckande felavvägningar som innebär allvarlig suboptimering av de resursersom avdelas för försvarsansträngningarna. Det gäller bl.a. uppsättandet avs.k. civila beredskapsstyrkor.Följande mål skall gälla för det militära försvaret och därmed för Försvars-makten:Försvarsmaktens fundamentala uppgift är att i fred förbereda för att i krigförsvara riket mot väpnade angrepp som hotar dess frihet och oberoende.Angrepp skall kunna mötas var det än kommer ifrån och hela landet skallkunna försvaras.Försvarsmakten skall kontinuerligt i fred och under kriser kunna övervakaoch hävda rikets territoriella integritet i luften, till sjöss och på marken.I nuvarande omvärldsläge är de militära hoten begränsade. Försvars-makten skall emellertid ha betryggande förmåga att anpassa sig till för-ändrade krav och förutsättningar i detta avseende. På motsvarande sättskall förmågan att lösa övriga uppgifter kunna anpassas.Försvarsmaktens beredskap skall därför medge att organisationenshuvuddel efter beslut har uppnått full krigsduglighet. Beredskap,organisation och planläggning skall vidare medge att Försvarsmaktensförmåga långsiktigt anpassas, d.v.s. utökas eller förändras för att motsvaraframtida krav och behov.Försvarsmakten skall dessutom kunna ställa kvalificerade förband och andra resurser till förfogande förinternationella fredsfrämjande och humanitära insatser. kontinuerligt kunna stödja samhället vid svåra påfrestningar i fred.Inriktningen av det militäraförsvarets krigsorganisationEtt framtida krigs karaktärDimensionerande - utan att vara helt styrande - för svensktförsvar bör vara ett överraskande, dolt iscensatt angrepp medstrategiskt lättrörliga styrkor av hög kvalitet. Ofta betecknas detta angrepp som "strategiskt överfall" och bedöms idagsom den mest sannolika typen av inledningsfas oavsett angriparens fortsattaavsikter.Det strategiska överfallet bör vara styrande - inte i första hand för att detär det mest sannolika angreppsfallet - utan för att det dels är farligast föross,dels en beskrivning av det moderna krigets karaktär.Väsentligt för att möta ett sådant anfall är att kunna försvara sina egna"kraftcentra" i form av vitala lednings- och samhällsfunktioner. På så sättundviks tidig kollaps och kriget kan fortsätta under det att tid vinns för attomdisponera styrkor och söka hjälp utifrån.Hjälp utifrån - en viktig faktorÄven om säkerhetspolitik i den gråzon som ersattblockkonfrontationens inte på samma sätt somtidigare förutsätter att angriparen har en huvudmotståndaresom automatiskt har starkt intresse och möjlighet att biståSverige så kvarstår att NATO:s och därmed intresseav att kunna försvara sina allianspartners ochNorge i det närmaste förutsätter att inte som helhetkan utnyttjas av en angripare. Därför bör hoppet om biståndfinnas med i vår strategiska ekvation.Kraftsamling av svenska förband och därmed svensk förmåga börföljaktligen ske till de kraftcentra som definierats utgöra en angripareshuvudintressen. Handlingsfrihet åstadkoms med en tillräcklig mängd förbandmed flexibel förmåga samt en strategi som gör att hjälp utifrån ter sigmeningsfull.För maximal handlingsfrihet också vad gäller förmågan att ta emot hjälp -förberett eller oförberett - finns anledning att kraftigt förbättra de svenskastridskrafternas interoperabilitet, det vill säga förmåga till samverkan.I övrigt torde de målsättningar för krigets förande som anges iFörsvarsbeslut 92 utgöra en tillräcklig grund för de strategiska riktlinjer sombehövs. I än högre grad finns emellertid motiv för att poängtera behovet avett militärt försvar med förband som kännetecknas av allsidighet, flexibilitetoch handlingsfrihet också vad gäller deras användande. Att i nuvarande lägehelt låsa sin planering till i förväg bestämda angreppsfall eller scenarion tersig inte meningsfullt.En fortsatt modernisering i takt med teknik- och doktrinutveckling är denbästa förutsättningen för att kunna möta framtida hot. Avsaknaden aventydiga angreppsfall eller scenarion gör att försvarets förmåga att mötaolika hot måste vara större. som vi vet mindre, måste vi alltsåkunna mer för att klara spännvidden i en möjlig framtida utveckling.Betydelsen av militär förmågaKänsligheten för politiska påtryckningar ökar avsevärt ominte militära förutsättningar finns att kunna stå emot om viutsätts för militära hot. Också andra påfrestningar än väpnatangrepp måste, i enlighet med regeringens förslag, kunnahanteras inom ramen för svensk säkerhetspolitik.Såväl Försvarsmakten som det politiska etablissemanget har i neutralitets-politikens tecken, något hårdraget, sett militära medel som något som enbarthar betydelse och kan komma till användning i händelse av att neutralitetenbryts och utsätts för ett fullskaligt väpnat angrepp. Denna verklig-hetsbild börjar ge vika för en syn på betydelsen av militär förmåga somligger närmare den övriga världens. Militära medel har betydelse för en radtänkbara situationer som kan inträffa före eller isolerat från ett väpnatangrepp mot vårt land. Denna typ av kriser måste kunna hanteras.Utan ett starkt försvar vore en avsevärt svagare aktör såvälbistånds- som handels- och säkerhetspolitiskt i närområdet i allmänhet ochÖstersjöområdet i synnerhet. En fortsatt nedrustning av svensk militärförmåga innebär alltså inte bara förlorad värnkraft utan också förloratpolitiskt handlingsutrymme. En trovärdig säkerhetspolitik kräver en trovärdigmoralisk ryggrad och väl genomtänkta ståndpunkter, men också ettbakomliggande militärt stöd. Vår trovärdighet avgörs av hur omvärlden, intevi själva, uppfattar vår förmåga.Det svenska stödet till de baltiska ländernas frigörelse som inleddes underden borgerliga regeringens tid har fått en uppföljning i för utvecklingen i . och detÖstersjöråd som alltmer operativt driver viktiga samarbetsfrågor är tydligatecken på detta.Statsministerns uttalade stöd för de baltiska ländernas medlemskap iNATO är ytterligare ett tecken på den högre politiska profil intagitefter avgång som statsminister. För att denna politik skallkunna lyckas och axla en ledarroll i Östersjösamarbetet får inte denmilitära komponenten urholkas. Såväl förmågan till krishantering i områdetsom det generella "ryggstöd" ett starkt militärt försvar ger förfuskas genomdet förslag regeringen lagt avseende försvarets utveckling.I förhållande till tidigare bedömningar måste främst den förmågantill krishantering förstärkas. Regeringen har försökt komma undan kritikenmot nedskärningarnas säkerhetspolitiska signalspråk genom att föreslå attFårösunds marinbrigad och luftvärnskår bibehålls. De är inteavgörande för försvarets förmåga i . För detta krävs en större ochuthålligare organisation i samtliga försvarsgrenar.Trots att hotet av en traditionell kustinvasion minskat måste viktigsjömilitär kapacitet upprätthållas. Minröjning och bevakning liksom förmågaatt kunna hålla sjö- och flygleder till öppna kan komma att behövasdels för försörjning i allmänhet, dels för att rent fysiskt möjliggöra militärassistans till från länder som har vilja och resurser till detta. Dettaär några av de viktigaste uppgifterna i andra lägen än där befinnersig i krig.En förbättrad marin förmåga vad gäller krishantering i ökarsjälvfallet också flexibiliteten och förstärker därmed möjligheterna att hjälpatill att säkra vår egen försörjning över havet, främst på Västkusten.MarkstridskrafternaDen avgörande dimensioneringsgrunden för våramarkstridskrafter är de höga krav som landets stora yta i sigkräver. Just därför är regeringens förslag orealistiskt, bådevad gäller ambitionsnivåerna i närtid och efteranpassning/upprustning. Detta särskilt som de existerandeförbanden - genom felavvägningar i övrigt - riskerar att få sålåg kvalitet att de inte kan lösa uppgifter på det modernastridsfältet.13 brigader, varav fyra med nedsatt förmåga, och samtliga med materiellabrister försvarar inte . Ett väsentligt bättre alternativ är 14 mekani-serade brigader med hög kvalitet. Vår målsättning är att huvuddelen avbrigaderna skall utrustas med moderna stridsvagnar, något som borde kunnabli möjligt när beslut fattas om att utnyttja optionen om ytterligare 90Leopard S.Vid sidan om dessa kvalificerade brigader bör markstridskrafterna fr.o.m.2001 tillföras en attackhelikopterbataljon med fullt moderna helikoptrar.Redan under innevarande period bör ett kompani med begagnade helikoptrarkunna organiseras.Förberedelser för att förstärka försvaret medytterligare två fördelningar om vardera fyra brigader bör göras inom ramenför en noga utarbetad anpassningsdoktrin. Lämpligen ges denna uppgiftnormalt till två brigader, vilkas uppgift det blir att gemensamt samordnaförberedelser och planering för att sätta upp ytterligare en brigad.Artillerifunktionen drabbas särskilt hårt av regeringens förslag. Enligt våruppfattning bör volymen på fördelningsförbanden något ökas - det gällersärskilt artilleriet som bör förses med pjäser med lång räckvidd och/ellerraketartilleri. En förstärkning av brigadernas anfallskraft bör dessutom skegenom ökad satsning på splitterskyddat artilleri. Även frågan om luftvärnetsmekanisering bör ges större vikt än vad regeringen gör i propositionen.Sjö- och kustförsvarsstridskrafternaRegeringens bedömning avseende utvecklingen av denmarina funktionen bygger på den tidigare nämnda bristandeförståelsen för betydelsen av militära medel för också annatän försvar mot väpnat angrepp. Vad gäller invasionshotetdelar vi i huvudsak regeringens bedömning även om dentekniska utvecklingen avseende sjötransporter ochöverskeppningskapacitet (civila ro-ro fartyg, svävare m.m.)kan leda till att den förberedelsetid vi förväntar oss iframtiden minskar avsevärt.Bl.a. sjöstridskrafternas förmåga till krishantering har hamnat i fokussedan beslut . Det gör att Överbefälhavarensförslag om ett bibehållande av 24 ytstridsfartyg ter sig välgrundat. Tillskillnad från regeringen anser vi att detta bibehållande bör vara långsiktigt.Den materiella förnyelsen av sjö- och kustförsvarsförbanden bör utöverregeringens förslag inriktas på att anskaffa stridsbåtar till ytterligare tvåamfibiebataljoner samt att beställa två ytstridsfartyg och senare pröva frågan om en beställning av en andra delserie av dettafartyg. Anskaffning av större ytstridsfartyg för att erhålla större uthållighetbör dessutom prövas under beslutsperioden.Antalet ubåtar bör i enlighet med regeringens förslag vara nio. Attupprätthålla teknisk och underhållskompetens för hela systemet innebärsannolikt en hög grundkostnad. Därför bör Försvarsmakten själv avgörafrågan om ubåtarnas materiella status.FlygstridskrafternaRegeringens inriktning om 12 divisioner JAS och 16basbataljoner efter återtagning innebär en hög grad avrisktagning vad gäller uthålligheten i luftförsvaret,framförallt . För att ersätta de JAS 37 som framtill dess upprätthåller luftförsvaret bör beslut redan nu fattasom anskaffande och uppsättande av ytterligare två divisionerJAS 39 . 12 divisioner utgör den nedre gränsen förvad som kan anses vara ett rimligt luftförsvar och innebärdärmed en hög grad av risktagning. Med 14 divisioner ävenlångsiktigt finns möjligheter att kanske fördubbla den tidluftförsvaret kan verka. Marginalnyttan av två divisioner ärsålunda mycket hög. Detta gäller även bortsett från aspektenatt styckpriset per flygplan blir lägre ju fler enheter vi väljeratt anskaffa.Med 14 divisioner följer ett högre antal basbataljoner, vilkas antal i sin turär av stor betydelse för uthålligheten i luftförsvaret. 21 basbataljoner är denlogiska konsekvensen av det högre divisionsantal vi anser att Försvars-maktens planering bör grundas på. Det exakta antalet basbataljoner och denfortsatta utbyggnadstakten i Bas 90-systemet bör övervägas i den utredningav basorganisationen som regeringen aviserat.JAS 39 bör anskaffas i en omfattning som gör att omfattar totalt 14 stridsflygdivisioner. Med nugällande riksdagsbeslut som grund är två delserier för 8 divisioner underanskaffning. Flygplan och utrustning motsvarande behovet för ytterligare 6divisioner bör således anskaffas i en tredje delserie. I övrigt bör regeringensförslag avseende delserie 3 bifallas utan att antalet flygplan per division förden skull minskas.LedningLedningssystem är inte i första hand den organisatoriska raminom vilken Försvarsmakten verkar utan en beskrivning avinformationsflöde och ordervägar. Dagens och framtidensteknologiska landvinningar, främst avseendeinformationsteknologin, skapar helt nya förutsättningar förunderrättelsetjänst, lednings, stridslednings- ochsambandssystemen. kan på ganska kort sikt helastridens förande förändras framförallt vad avser kustförsvars-och markstridskrafternas kapacitet som präglats av ensammantaget relativt låg teknisk nivå.Det finns skäl att ifrågasätta behovet av organisatorisk förändring somkonsekvens av teknik- och doktrinutveckling i ledningshänseende. Vad sombehövs är en genomgripande genomlysning av ledningsfunktionerna(tekniskt, operativt och taktiskt) som i sin tur kan komma att innebäraavgörande förändringar i ledningsstruktur och informationsflöde inom ochmellan stridskrafterna. Även högre ledningsnivåer bör innefattas iutredningen.Teknisk förnyelse i ledningssystemen är avgörande för att kunna ta tillvarakraften i våra vapensystem. finns tekniska möjligheter att skapaett digitaliserat stridsfält där förbanden kan få underrättelser och ledas irealtid. De informationsteknologiska landvinningarna gör det möjligt att nålångt större sammantagna effekter - synergieffekter - än vad varje system försig kan åstadkomma. Därför bör frågorna kring C4 I ägnas särskilduppmärksamhet i hela försvaret.Försvarsutskottet förutsatte "att regeringen hösten 1996utifrån en helhetssyn förelägger ett underlag för princip-ställningstaganden om det framtida militära ledningssystemets utveckling".Den utredning avseende ledningsorganisationen som regeringen dåaviserade skulle enligt utskottets mening resultera i detta. Utskottet hadevidare en rad preciserade önskemål avseende vad utredningen skulleinnehålla. Till utskottets beslut hörde också avvisandet av regeringens avsiktatt föreslå nedläggning av ett antal försvarsområdesstaber innan lednings-systemets utretts.Regeringens förslag uppfyller inte önskemål avseendeutredning. Istället för den helhetssyn som utskottet förutsatte återkommerregeringen istället med ett enda konkret förslag, nämligen en omotiveradnedläggning av försvarsområdesstaberna. Detta förslag bör avslås.Försvarsområdesstabernas betydelse har inte minskat.