mot · GK02A22 · 1996-12-13 00:00:00 — med anledning av förs. 1996/97:RR3 Förslag angående arbetsmarknadsutbildning Den svenska arbetsmarknaden är en av världens mestreglerade. Den föråldrade arbetsrätten i kombination med enbristande balans mellan arbetsmarknadens parter samtkollektivavtalens dominerande ställning gör att förhållandenaär rigida.Arbetslösheten är till stora delar en prisbildningsfråga. Lön är ersättning förutfört arbete. Den solidariska lönepolitiken samt höga lägsta- ochingångslöner har i onödan hindrat många människor från att få tillträde tillmarknaden. Efterfrågan på deras arbete finns, men inte till det pris som sätts ikollektivavtalen. Individuella anställningsavtal och en individualiseradlönesättning är nödvändiga för att skapa balans på arbetsmarknaden.Härtill kommer att nya och existerande arbeten straffbeskattas genom högalönebikostnader. Arbetsgivaravgifter, löneskatter och övervältrade kostnaderför t.ex. sjuklöneperioden ökar orimligt arbetsgivarnas kostnader för att hamänniskor anställda. Den totala beskattningen av arbete måste bringas nedför att skapa förutsättningar för nya jobb. I all synnerhet gäller detta i denprivata tjänstesektorn, där skattekilarna slår mycket hårt mot efterfrågan påhushållstjänster.En av de viktigaste åtgärderna för att förbättra den svenska ekonomins sättatt fungera och skapa förutsättningar för fler nya arbeten vore en ny arbets-rätt, med ett grundskydd reglerat i lag, men med omfattande möjligheter attsluta enskilda avtal om anställningsförhållanden.Det måste stå klart om den aktiva arbetsmarknadspolitikens huvudmål äratt förbättra den totala arbetsmarknadens och ekonomins sätt att fungera, ellerom huvudmålet är att stärka vissa enskilda människors förutsättningar för attfå arbete.De båda målen kan nämligen delvis vara varandras motsatser. Arbetsmarknadspolitikens krav på finansiering skapar en uppenbar mål-konflikt med näringspolitikens krav på goda villkor för företagande ochproduktion, ett förhållande som utvecklats i motion A211.De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan delvis bli ett nollsummespel,där den som deltagit i en arbetsmarknadspolitiskt motiverad verksamhetkanske tar arbetet från en kamrat som inte varit föremål för arbetsmark-nadspolitiska åtgärder. Den samhällsekonomiska vinsten blir då liten.Det är vidare tveksamt om de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har entydlig förmåga att förbättra enskilda individers möjligheter att få arbete.Enligt AMS så gör dock arbetsmarknadspolitiska åtgärder att en arbetslöspersons möjlighet att få arbete försämras mindre än utan åtgärder. Om dettainnebär att arbetsmarknaden totalt sett fungerar bättre p.g.a. åtgärderna elleratt kostnaderna för den skull skulle vara motiverade är en annan sak.I själva verket är det svårt att i de senaste årens undersökningar av den s.k.aktiva arbetsmarknadspolitikens mikro- och makroekonomiska effekter finnaatt den skulle ge önskvärda resultat. Det är svårt att se att entydigt positivaeffekter kan påvisas i undersökningarna.Riksdagens revisorer konstaterar:En genomgång av svenska utvärderingar av arbetsmarknadspolitiska åtgärdervisar att de är relativt få och att kunskapsläget om åtgärdernas effekter ärganska begränsat.Riksdagens revisorer skriver också:Revisorerna har noterat att antalet utvärderingar av arbetsmarknadspolitiskaåtgärder ökat , men enligt vår bedömning finns det fortfarandeett stort behov av utvärderingar. Behovet gäller inte baraarbetsmarknadsutbildningen utan även övriga arbetsmarknadspolitiskaåtgärder.Kunskapsläget är otillfredsställande och enligt revisorernasbedömning bör en viktig uppgift för vara attinitiera ytterligare studier inom området.Synen på den socialdemokratiska arbetsmarknadspolitiken äri mångt och mycket en fråga om perspektiv. Den har växtfram . Den ena åtgärden har lagts till den andra. Denena kronan har adderats till den andra. Den enamålsättningen har fått ersätta den andra. Lek med tanken påvad som skulle hända om någon föreslog en åtgärd somkostade och som inte entydigtkunde visas ha positiva effekter för jobben.Riksdagens revisorer skriver:En genomgång av de dokument som ligger till grund för beslut omarbetsmarknadsutbildningens volym och inriktning pekar på att resultatenfrån utvärderingar spelar en närmast obefintlig roll.Att det förhåller sig så är inte bara uppseendeväckande, utanockså oacceptabelt. Det förstärker också bilden av enarbetsmarknadspolitik inte minst ägnad åt att lösaregeringens behov av skenbar handlingskraft.I motion A211 anfördes följande:Det är uppenbart att det finns en målkonflikt mellan arbetsmarknadspolitikenoch näringspolitiken och det finns utomordentligt starka skäl att granska demikro- och makroekonomiska effekterna av den s.k. aktivaarbetsmarknadspolitiken. Detta bör ske i perspektiv av att statens insatsersammantaget skall syfta till att fler företag startas och fler människor fårvaraktiga arbeten.Utskottet avvisade detta med hänvisning till ett avsnitt omutvärdering och uppföljning i den arbetsmarknadspolitiskakommitténs betänkande och till den kommande rapportenfrån revisorer. Den senare rapporten ger dock -som synes ovan - inte stöd för att frågan skulle varafärdigutredd.Regeringen bör ges i uppdrag att initiera en ambitiös utvärdering avden aktiva arbetsmarknadspolitikens olika delar. Denna utvärdering måstegenomföras på vetenskaplig grund, av oberoende aktörer.För att komma ifråga för arbetsmarknadsutbildning bör man vara, ellerriskera att bli, arbetslös. Dessutom bör man vara arbetssökande vid denoffentliga arbetsförmedlingen och gammal.Enskilda arbetsförmedlingar och andra enskilda aktörer som söker matchautbud och efterfrågan på arbetsmarknaden är förhindrade att låta arbets-sökande genomgå arbetsmarknadsutbildning. Dessutom är i praktiken ocksåden enskilde förhindrad att själv söka finna en passande utbildning, om deninte är förmedlad av den offentliga arbetsförmedlingen.Det är inte ovanligt att enskilda aktörer kontaktas av människor som i stortsett har de nödvändiga kvalifikationerna för ett arbete, men saknar en visspusselbit av kunnande. tvingas förmedlingsfirmorna tacka nej till dessamänniskor och kan bara råda dem att på annat håll söka förbättra sina kvalifi-kationer, för att sedan återkomma.Det vore rimligt att andra än den offentliga arbetsförmedlingen kundefungera som sluss till arbetsmarknadsutbildningar. Enskilda aktörer vet oftaexakt vilka kunskaper som efterfrågas och kan erbjuda jobb åt dem sommöter kraven efter genomgången utbildning.Regeringen bör återkomma till med förslag i denna riktning. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en oberoende utvärdering av denaktiva arbetsmarknadspolitikens effektivitet ur såväl mikro- sommakroekonomiskt perspektiv i enlighet med vad som anförts i motionen,2. att hos regeringen begär förslag om möjlighet för andraaktörer än den offentliga arbetsförmedlingen att anvisaarbetsmarknadsutbildning i enlighet med vad som anförts i motionen.