mot · GK02K203 · 1996-10-07 00:00:00 — Mångårig erfarenhet visar på ett starkt samband mellanframgång i ett lands stabiliseringspolitik och oberoende fördess centralbank. Tendensen till växande inflationstryckföranledde många industriländer att ge sinacentralbanker större självständighet. Denna strävan komockså till uttryck i det europeiska integrationsarbetet genomde planer på en ekonomisk och monetär union (EMU) som1991 togs in som ett viktigt inslag iMaastrichtfördraget.I en moderat kommittémotion till 1989/riksdag krävdes ändringar iden lagstiftning som reglerar riksbanks ställning. Dessa tog främstsikte på att via reglerna för valbarhet, valsätt, mandatperiod m.m. vidutseende av ledamöter i fullmäktige minska möjligheterna till politiskapåtryckningar vid penningpolitikens utövande. Dessutom förordades attRiksbanken skulle få som lagfäst mål att värna kronans yttre och inre värde.Motionen avslogs visserligen av , men någon tid däreftertillkallade statsrådet () en kommitté med uppgift att utredaRiksbankens ställning och lämna förslag i de frågor som berörts i motionen.Enligt direktiven var syftet att öka effektiviteten i antiinflationspolitiken.Därvid borde övervägas att ge ett lämpligt utformat ochväldefinierat mål för verksamhetens inriktning. Vidare var kommittén fri attföreslå ändringar i formerna för val av riksbanksfullmäktige och ordförandesamt fullmäktiges sammansättning och mandatperiodens längd.I tilläggsdirektiv, som meddelades vid en omorganisation av utredningenhösten , tillkom också uppgiften att tillgodose de krav som kundekomma att ställas på penning- och valutapolitisk lagstiftning vid ett svensktdeltagande i Europeiska gemenskapen. hade då ansökt ommedlemskap i , där man just var i färd med att utforma planerna på EMUmed en gemensam centralbank och en gemensam valuta samt med krav på attde nationella centralbankerna skulle ha en institutionellt oberoende ställning.Riksbanksutredningen lade fram sitt betänkande "Riksbankenoch prisstabiliteten" (SOU 1993:20). Det slogs där fast att i vissaavseenden har en klart självständig ställning. Närmast unik är dess rätt attbesluta om inte bara växelkurs utan också valutapolitisk regim. Men på andrapunkter - framför allt beträffande styrformer och målinriktning - är detdirekta beroendet av politiska instanser påtagligt.Utredningen betonade starkt nödvändigheten av trovärdighet i kampen motinflationen. Om en trovärdig låginflationspolitik kunde etableras, skulle deninte behöva föra med sig kostnader i form av högre arbetslöshet. Menförutsättningen var då att ansvaret för penning- och valutapolitikendelegerades till och att denna gavs i uppdrag att värnapenningvärdet. skulle den demokratiska kontrollen tryggas genomatt målet för verksamheten fastställdes och ledningen för utsågsav riksdagen.Utredningen föreslog konkret följande:Riksbanken borde även fortsättningsvis vara direkt underställd ,som skulle utse ledamöter i fullmäktige samt ange mål och ge andraföreskrifter i penning- och valutapolitiska frågor - dock endast genomlagstiftning. Riksdag och regering fick däremot inte bestämma hurRiksbanken skulle besluta i enskilda frågor, utan denna skulle självständigtkunna förfoga över de penningpolitiska styrmedlen.Målet för att värna penningvärdet borde införas iriksbankslagen. Staten skulle inte få låna i för att finansiera t.ex.budgetunderskott. hade att välja sju fullmäktigeledamöter för ensjuårig mandatperiod genom successiva val. Dessa skulle ävenfortsättningsvis utse riksbankschef, som också blir en åttondefullmäktigeledamot, , och endast riksbankschefen skulle kunnaomväljas för en period. Från valbarhet uteslöts politiker och tjänstemän icentral beslutsposition. För att stärka den offentliga kontrollen bordeRiksbanken regelbundet inför offentligt redovisa sin syn påpenning- och valutapolitiken. hade rätt att avsättafullmäktigeledamot endast om denne på grund av sjukdom inte kundefullfölja sitt uppdrag eller på grund av brottslig verksamhet var uppenbartolämplig för uppdraget. Fullmäktige kunde därutöver avsättariksbankschefen, om denne uppenbart misskötte sitt uppdrag. Sistnämndabegränsning förutsatte en ändring av RF 9:12, där rätten att avskedariksbankschefen är oinskränkt.Utredningens förslag var så utformade att svensk medverkan i deteuropeiska samarbetet på det monetära området inte onödigtvis skulle behövaförsvåras eller fördröjas. Siktet var inställt på genomförande från den 1 juli1994, men nödvändiga ändringar av regeringsformen kunde träda i kraft förstden . I en reservation mot utredningens förslag anfördeemellertid de socialdemokratiska ledamöterna bl.a. att tidpunkten var illa valdmed hänsyn till oklarheten beträffande det framtida valutasamarbetet i Europasamt den pågående finansiella krisen.Remissyttrandena över utredningsförslaget var i huvudsak positiva.Regeringen förelade emellertid inte någon proposition i ämnet,eftersom det inte förelåg den breda politiska enighet som eftersträvas vidändring av grundlag. En partipolitisk strid om ställning skullet.o.m. kunna verka destabiliserande genom att minska trovärdigheten hoslåginflationspolitiken.I andra länder har dock utvecklingen mot mer självständiga centralbankerfortsatt. Det gäller inte minst inom EU, där förberedelserna för EMU:s tredjefas nu pågår. Enligt artikel 108 i skall varje medlemsstatsäkerställa att dess centralbank har en oberoende ställning, innan övergångentill en gemensam valuta sker, vilket nu beräknas inträffa den 1 januari 1999.Denna förpliktelse gäller således oavsett om landet kan eller - i Danmarksoch fall - vill delta fullt ut i EMU.I en skrivelse till finansutskott hemställdefullmäktige i att hos regeringen skulle begära förslagom de lagändringar som krävs för att uppfylla föreskrifterna om EMU iMaastrichtfördraget. Riksbanksfullmäktige förordade för sin del attlagstiftningen skulle ändras i huvudsaklig överensstämmelse medRiksbanksutredningens förslag vad beträffar mål för penningpolitiken, val avfullmäktige, riksbankschefens ställning m.m.Ehuru moderata motionsyrkanden i samma riktning har avslagits avriksdagen, har regeringen medgett - bl.a. i konvergensprogrammet och i dens.k. tillväxtpropositionen (prop. 1995/96:25) - att medlemskap i vissa åtaganden, som kräver ändringar i lagstiftningen omRiksbanken. Även i årets budgetproposition aviseras kommande lagändringaravseende Riksbanken.Eftersom erforderliga lagändringar även avser regeringsformen, måsteregeringsförslag föreläggas senast . Ett andrabeslut skulle sedan kunna tas val, vilket med knappmarginal skulle tillgodose kravet att oberoende skulle varasäkerställt under EMU:s andra fas.Det finns emellertid ingen anledning att dröja så . Ökat oberoende förRiksbanken är en god sak i sig. Ett snabbt beslut skulle stärka tilltron tillSveriges beslutsamhet att hålla inflationen nere, vilket i sin tur skullemedverka till lägre räntor och en stabil valuta. bör därför begäraatt regeringen skyndsamt lägger fram en proposition i huvudsakligöverensstämmelse med förslag. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att begär att regeringen med utgångspunkt iRiksbanksutredningens betänkande skyndsamt lägger fram förslag i syfte attstärka oberoende.