mot · GK02Fi201 · 1996-10-07 00:00:00 — I vissafall och under vissa perioder har incitamenten för arbete varit så svaga attskatter och bidrag lett till marginaleffekter på . Denegativa konsekvenserna för enskilda och för samhällsekonomin har varitmycket stora.De kollektiva försäkringssystemen har i kombination med framföralltskattesystemet och den höga inflationen lett till att många individer ochfamiljer saknar sparkapital. I händelse av sjukdom, vård av barn,barnledighet, men kanske framförallt för en trygg ålderdom är de allra flestaberoende av att de offentliga systemen fungerar. Att den trygghet ochflexibilitet som ett eget sparande utgör saknas leder till att många individeroch familjer lever ur hand i mun. Till detta skall fogas att systemen fått enallt mer komplicerad finansiering där skatter och avgifter sammanblandasoch där avgifter i många fall endast blivit ett annat ord för skatter.Försäkringsmässigheten i en lång rad trygghetsförsäkringar har heltförsvunnit.En genomgripande reformering av de svenska trygghetssystemen ärnödvändig för att ekonomin återigen skall börja växa och för att stärka denenskildes incitament till arbete och sparande. Men det är framföralltnödvändigt om samhället skall bli tryggare. När det offentliga åtagit sig attlösa de flesta av människors trygghetsproblem är den enskilde synnerligenutsatt för instabilitet i politiken och den offentliga sektorn. I ett samhällemedett ökat individuellt ansvar och ett stärkt privat sparande blir källorna tilltrygghet fler. Människors utsatthet minskar.Den offentliga insatsen i ett framtida trygghetssystem måste först ochfrämst koncentreras på de människor som behöver stöd. Merparten avbefolkningen måste ha sin trygghet säkrad på annat sätt än genom staten. I ettciviliserat samhälle har vi alla en skyldighet att erbjuda stöd till dem som avett eller annat skäl råkat illa ut, behöver vård och en möjlig väg tillbaka tillett värdigt liv. I denna del får det inte finnas någon tvekan om att stat ochkommun klarar av att fylla sina uppgifter. Det får dock inte utesluta attansvaret för många av dessa stödjande och vårdande funktioner faller på osssom medborgare i andra sammanhang och i andra egenskaper än somskattebetalare. Som föräldrar, syskon och vänner, men också somsamhällsmedborgare har vi ett ansvar för våra medmänniskor som gårutanför skatt- eller röstsedlar. Det är viktigt att samhället organiseras så attmöjligheterna att fullgöra detta ansvar stärks.För det andra måste välfärdssystemen bli mycket mer individuella. Dettablir allt mer akut eftersom samhällsutvecklingen med stor tydlighet går motökad individualisering. Arbetslivets utformning och studiers förläggningskiljer sig allt mer från individ till individ. Gränsen mellan arbete ochföretagande och arbete och fritid är otydligare än sedan.Skillnaden mellan de olika liv som människor väljer att leva blir allt större.Till detta skall läggas att internationaliseringen i allmänhet och EU-medlemskapet i synnerhet innebär att allt fler personer tjänar in till sintrygghet och pension i flera olika länder.I ett sådant samhälle passar ett enhetligt socialförsäkrings- ellervälfärdssystem dåligt. Det som är byggt för den homogena nationalstatenverkar hämmande i det heterogena globaliserade samhället.Det måste finnas incitament för den enskilde att själv ombesörja sintrygghet, att själv stå för en större del av den nödvändiga insatsen. Men detmåste också finnas en tydligare koppling mellan den enskildes omedelbaraoch framtida konsumtion genom trygghetssystemen. Det är inte givet att enindivid prioriterar 80 procents ersättningsnivå om det har konsekvenserför storleken på hans eller hennes pension. Välfärdssystemen måste varauppbyggda så att människor själva kan välja mellan att kompensera ettinkomstbortfall och högre konsumtion i framtiden.Ett stärkt enskilt sparande är också betydelsefullt för kapitalbildningen isamhället. Under allt har sparandet varit alldeles för lågt ochalltför mycket administrerat av staten. Att likt den socialdemokratiskaregeringen tro att kollektiv kapitalbildning kan spela en långsiktigt positivroll för samhällsekonomin tyder på att man inte inser det privata ägandetsavgörande betydelse för en fungerande marknadshushållning.Ett privat sparande är en av de viktigaste källorna för den enskildestrygghet och det är en förutsättning för företagens möjligheter att investera.Det samhälle som motarbetar enskilt sparande kommer således att bli bådeotryggt och fattigt.I det nya pensionssystemet har man genom införande avpremiereservsystemet stärkt den enskildes egen del i pensionssparandet.Detta visar på en framkomlig väg för att öka det individuella inslaget i ettsocialförsäkringssystem, en väg bör välja också i framtiden.En tänkbar modell för att gå vidare mot en ökad individualisering avtrygghetssystemen är att införa olika former av personliga konton, ellermedborgarkonton. Det innebär att man inrättar ett personligt konto till vilketden enskilde överför en del av sin lön. På så sätt etableras ett enskiltsparande som utgör en buffert vid inkomstbortfall. Då individens egetsparande tas i anspråk har han eller hon också incitament att ransonera sinkonsumtion till förmån för konsumtion . Det ökade inslagetav enskilt sparande stärker tryggheten för individer och familjer och ökarrådigheten över den egna tillvaron.Förnyelse för företagande och arbeteSkydd för äganderätt och ekonomisk frihetDen enskilda äganderätten är en av samhälletsgrundläggande och marknadsekonomins absolut viktigasteinstitutioner. Den möjliggör rationell hushållning medändliga resurser, den är grunden för all näringsverksamhet,den ökar samhällets och medborgarnas möjligheter ochförmåga att hantera risker och den har en mycket stark socialdimension i det att den skapar välstånd genom samarbeteistället för konflikt. Den stärker tilliten mellan medborgarnaoch ger den enskilde kontroll över sitt liv. En stark enskildäganderätt är grunden för ekonomisk växt, för socialstabilitet och för medborgarnas trygghet.Detta är uppenbart i de länder där enskild egendom varit förbjuden ellerkraftigt begränsad, men det är också tydligt i länder där det råder storosäkerhet kring möjligheterna att upprätthålla ägandet. Länder medkorruption, inflation eller godtycke i lagstiftning och maktutövning tenderaratt utveckla näringsstrukturer där företagare, kapitalägare och medborgareprioriterar investeringar som ger hög kortsiktig avkastning och där de läggermycken möda på att försäkra sig mot politisk och/eller monetär instabilitetsom hotar deras egendom.Vi har ovan beskrivit den ekonomiska frihetens och den enskildaäganderättens betydelse för ekonomisk utveckling. En av statens viktigasteuppgifter är att bidra till goda förutsättningar för ekonomisk verksamhetgenom att skydda den enskildes rätt till egendom, näring och yrke.Idag utgör staten ofta ett hot mot såväl ägandet som den ekonomiskafriheten. Det senaste halvseklet har den politiska sfären stadigt utvidgats ochvunnit terräng på den privatas bekostnad. Skatter som underminerar ägandetoch regleringar som stänger ute och hindrar den som vill starta eget är idagde största hoten mot den ekonomiska friheten i . Staten måste hautomordentligt goda skäl för att anse sig bättre kunna veta hur en individsegendom skall användas och för att förbjuda eller försvåra för någon attbedriva verksamhet. saknas mycket ofta dessa goda skäl. Om Sverigeskall kunna bli ett tryggt och växande samhälle måste statens roll som garantför den fria ekonomins institutioner återupprättas.Men en ökad ekonomisk frihet i måste också innebära att deområden inom den offentliga verksamheten som är stängd förkonkurrens öppnas upp. Ett privatiserings- och avmonopoliseringsarbetemåste inledas och etableringsfriheten stärkas. Det är nödvändigt för att stärkaden enskildes valfrihet som konsument men också som yrkesverksam i desektorer som är mer eller mindre fullständigt lagda under offentligtmonopol. En ökad pluralism i de statligt och kommunalt kontrolleradedelarna av tjänstesektorn är också viktigt för att det innebär att möjligheternatill produkt- och organisationsutveckling stärks och att all erfarenhet visarattökad konkurrens leder till ökad effektivitet.Stabilt penningvärde och stark valutaI länder där medborgarna saknar tillit till penningvärdet ärdet svårt att vidga näringsverksamheter utanför en krets avpersoner där individer själva kan utöva social kontroll ochdär man kan bedriva byteshandel. I höginflationsekonomierslås bank- och låneverksamhet sönder och människor tvingasplacera sitt ägande i fasta värden som guld eller fastigheter.Bristen på likvida tillgångar hämmar den ekonomiskaverksamheten och produktiva medborgare ägnar sin tid åt attsäkra sig mot inflationen istället för att arbeta eller drivaföretag. Ägande i en avancerad ekonomi bygger på tillit tillägandets institutioner och om staten inte främjar eller om dentill och med motarbetar denna tillit stagnerar samhället. Ettstabilt penningvärde är en sådan institution.Även i ett samhälle med endast måttligt hög inflation skadas deekonomiska strukturerna och ekonomin fungerar sämre. Inflation förryckerpriserna och leder till felaktiga ekonomiska beslut och slöseri, men också tillförmögenhetsöverföringar från dem som har sina resurser i pengar till demsom har dem i fast egendom eller andra stabilare värden. I har dettalett till från alla rimliga rättvisesynpunkter mycket tvivelaktigafördelningseffekter som beror på att lågavlönade och mindre bemedlademänniskor alltid har svårast att skydda sig mot inflationen.Sverige var under ett antal decennier en höginflationsekonomi. Statenmisskötte sitt åtagande att förse medborgarna med ett stabiltbetalningsmedel. Det berodde på en lång rad faktorer, men avgörande varoch är det starka politiska inflytandet över valutan. Den svenska kronanhåller nu på att återta sitt förlorade förtroende. Men det går långsamt ochregeringen agerar på ett sätt som tyder på att den inte riktigt menar allvarmed sitt tal om långsiktig valutastabilitet. Arbetet med att säkra ett stabiltsvenskt penningvärde måste ges högsta prioritet. kan inte tillåta sigha en prisökningstakt som överstiger våra konkurrentländers. Tvärtom måstemålet vara att upprätthålla den låga prisökningstakt som gälleri svensk ekonomi.Ett viktigt moment för prisstabilitet är att staten gör klart att den inte ämnarmanipulera valutan. En oberoende riksbank och ett svenskt medlemskap i deteuropeiska valutasamarbetet är naturliga steg för att uppnå detta.Regeringens tvekan i denna del kan knappast tolkas på annat sätt än att denhåller dörren öppen för fortsatt inflations- och devalveringspolitik.Under lång tid har de metoder som regeringen nyttjat sig av för att uppnåprisstabilitet varit utslag för en övertro på politikens möjligheter att styraprisbildningen. Varken statlig inkomstpolitik eller prisregleringar ärframkomliga vägar för att uppnå prisstabilitet. Det har aldrig fungerat ochkommer att fungera allt sämre i en med övriga världen allt mer integreradekonomi.Sunda statsfinanserDen svenska offentliga sektorn är den industrialiseradevärldens största. Över två tredjedelar av ekonominadministreras av politiska organ. Den stora offentliga sektornoch de höga skatter som måste tas ut för att finansiera allastatliga och kommunala åtaganden är en tung negativ post ide bedömningar av den svenska ekonomiska friheten ochkonkurrenskraften som vi tidigare refererat.De offentliga finanserna skall vara i balans. Men stabila statsfinanser ärinte detsamma som balanserade statsfinanser. Om budgetbalans uppnås medlångsiktigt ohållbara skatteintäkter kan statsfinanserna inte anses varabalanserade. är ett exempel på ett land där statsfinanserna är istrukturell obalans. har statsbudgeten lidit av storkonjunkturkänslighet. När konjunkturen vikit har den automatik som funnitsi försämrade intäkter och framförallt ökade utgifter drivit upp underskotten.Detta har uppmärksammats av en rad nationella och internationella bedömare- bland annat har ägnat frågan stor uppmärksamhet i sinaSverigestudier.Den socialdemokratiska regeringen har valt att bortse frånsamhällsekonomins grundläggande funktionssätt och ensidigt koncentreratsig på budgetsaneringen. Det har till och med varit en uttalad strategi attbudgetsaneringen måste avslutas innan strukturella åtgärder kan bli aktuella.Förutom att det inte finns något rimligt argument som talar mot attstrukturella åtgärder, exempelvis på arbetsmarknadens område, kan och börvidtas så fort som möjligt, har detta synsätt lett till att många av de åtgärdersom regeringen har vidtagit förstärkt de strukturella problemen i svenskekonomi i allmänhet och i statsfinanserna i synnerhet.I studier av den svenska ekonomin och statsfinanserna har unisontframhållits behovet av att budgetsaneringen sker genom minskade utgifter.OECD framhöll : "Mot bakgrund av det redan mycket högaskattetrycket, skulle det varit önskvärt om budgetsaneringen koncentreratspå budgetens utgiftssida." Regeringen har valt att inte lyssna på dessa råd,på uppmaningarna från oppositionen eller från externa bedömare. Densocialdemokratiska regeringens budgetsanering har till två tredjedelar skettpå budgetens intäktssida. Skatterna har höjts med över 80 miljarder. De harhöjts på arbete, på företagande, på energi, på allt och alla.Konjunkturkänsligheten i de svenska statsfinanserna har därmed blivit änstörre. Om ekonomin återigen drabbas av en djup lågkonjunktur finns detstor risk att underskotten i statsbudgeten blir ohanterliga.Om långsiktig stabilitet i statens finanser skall kunna uppnås är detnödvändigt att den offentliga sektorn minskas. Den offentliga sektornsfinanser skall vara i balans med samhällsekonomin. Statens uppgift attfinansiera genuint gemensamma angelägenheter får inte bli ett hot mot densamhällsekonomiska stabiliteten. En offentlig sektor som hämmar denekonomiska utvecklingen, som i konjunktursvackor uppvisar stora budget-underskott eller som beskär enskilda och familjers handlingsmöjligheter såatt de inte klarar sig själva, är inte i stabil balans.Idag är de offentliga utgifternas andel av BNP i två tredjedelar avbruttonationalprodukten och skatternas andel av BNP.Det är i den industrialiserade världens absoluta topp. I ärskattetrycket i genomsnitt och i och . I det kraftigt expanderande är nivåerna ännu lägre.Om de svenska offentliga finanserna skall vara i balans med samhälls-ekonomin måste statens och kommunernas inkomster och utgifter pressas nertill åtminstone god europeisk nivå, sannolikt ännu lägre. Den privata andelenav BNP måste tillåtas växa som verksamhet som bedrivs istatlig eller regi överförs till den privata sektorn.Utrymme för arbetsvilja och företagandeSedan 1950 har antalet jobb i den enskilda sektorn i Sverigeinte ökat. All ny sysselsättning har tillkommit i denoffentliga sektorn. Denna utveckling har nåttvägs ände. Möjligheterna till fortsatt expansion av denoffentliga sysselsättningen är enligt alla seriösa bedömareuttömda. räknar med att 30 000arbetstillfällen i offentlig sektor kommer att försvinna . Även mot bakgrund av regeringens illaövervägda beslut att låta kommunerna bedriva sinverksamhet med lånade pengar är det osannolikt att denoffentliga sektorn kan göra annat än att minska sinpersonalstyrka. Långsiktigt spelar heller inte kommunernasmöjligheter att låna till driften någon roll försysselsättningen. Tvärtom fördjupas problemen genom attkommunerna tillåts hålla sig med en allt för storpersonalkostym.Bristen på företagande är en viktig förklaring till flera sociala problem ivårt samhälle. I Företagandets villkor konstaterar : "Utanen kraftig sysselsättningstillväxt i näringslivet kommer massarbetslöshetenatt permanentas och den sociala utslagningen att ytterligare ökas. "Men det finns också andra sociala aspekter av företagandet som alltförsällan får komma till uttryck i den svenska debatten. har företagandeuppfattats som ett närmast avvikande beteende, ibland till och med somasocialt och ineffektivt.Denna syn på företagande grundas i bristen på förståelse för dengrundläggande drivkraften i en fri ekonomi, men också för den socialatillgång som finns i ett levande näringsliv. Företagande i vid mening är enviktig källa till mänsklig växt och social dynamik. Det samhälle som inte tartillvara kraften hos dem som är villiga att satsa sin tid, sin ekonomiskaframtid och sin innovationsförmåga på företagande blir ett i mer än enmening fattigt samhälle.Företagsamhetens sociala roll för grupper på marginalen har ocksåignorerats. Från vårt eget land och från övriga världen vet vi attentreprenörskap har varit invandrarnas sätt att finna utkomstoch arbete när de kommit till ett nytt samhälle. Den svenska företagsamheteni svenskbygderna i under utvandringen spelade en betydelsefull rollför nykomlingarnas förmåga att göra sig hemmastadda i det nya hemlandet.Redan idag spelar den här typen av etniskt företagande en viktig roll i vissainvandrargrupper i . I ett samhälle där förutsättningarna förföretagande är bättre kommer detta att bli än mer tydligt.Arbetet för att stärka som företagarnation har en lång rad olikadelar och dimensioner. Det handlar om en skattepolitik som gör det möjligtför människor att tjäna pengar på företagande, om ett regelverk som ärfunktionellt och lättöverblickbart och som inte lägger hinder i vägen förföretagsamheten och om en arbetsmarknad där regler och skatter inte hindrarföretag från att anställa.Men det handlar också om att det svenska samhället även i fortsättningenåtnjuter en tillförlitlig försörjning av billig, ren och säker energi, om attdensvenska ekonomin är öppen mot omvärlden och att i allasammanhang arbetar för en friare världshandel.Ett levande och växande företagande och en fungerande arbetsmarknad ärvarandras förutsättningar. Utan ett dynamiskt företagande inga nya jobb ochutan en fungerande arbetsmarknad inga nya företag. står en miljonmänniskor, som kan, vill och borde arbeta, utanför den reguljäraarbetsmarknaden. Kostnaden för detta är mycket stor, framför allt för alladem som saknar ett riktigt jobb. Men en miljon människor som inte bidrartill produktionen och som belastar de offentliga utgifterna med tiotalsmiljarder hämmar också den ekonomiska utvecklingen i samhället.Den svenska massarbetslösheten har en lång rad olika förklaringar. Detfinns inte en enskild eller specifik detalj, en skatt eller en reglering somensam kan förklara att har massarbetslöshet. Förklaringarna ärmånga och är en kombination av politiska beslut under decennier.Men att det finns många orsaker bakom massarbetslösheten kannaturligtvis inte få bli ett argument för passivitet. Tvärtom understryker detbehovet av ett brett reformarbete som berör allt från företagandets villkor tillarbetsrättens utformning, arbetsmarknadspolitikens inriktning ochincitamenten för människor att utbilda och förkovra sig. Varje enskild del ärviktig, men det är helheten som skapar förutsättningar för det ständigasysselsättningsskapande i den enskilda sektorn som är förutsättningen förvälstånd och trygghet.Den socialdemokratiska regeringen har i en lång rad sammanhang visat attden kapitulerat inför massarbetslösheten. Utöver löften om en halveradöppen arbetslöshet har politiken saknat substantielltinnehåll.Man har ignorerat så väl helheten som delarna i det nödvändigareformarbetet.Om den svenska arbetsmarknaden skall kunna växa och om det skall varamöjligt att få till stånd ett växande och nytillkommande företagande somskapar hundratusentals nya riktiga jobb är det helt avgörande att deregleringar som försvårar för företagen att anställa avskaffas. utgör denomfattande regleringsfloran framförallt ett hot mot de människor för vilkaanställningsskyddslagstiftning, reservationslöner och höga avtalademinimilöner utgör effektiva spärrar för ett inträde på arbetsmarknaden. stängs inne - andra stängs ute.De grupper som framförallt drabbas är invandrare, ungdomar, äldre ochkvinnor. I vissa invandrargrupper är arbetslösheten . Lagenom anställningsskydd och MBL saknar naturligtvis all positiv relevans fördessa gruppers möjligheter på arbetsmarknaden. Arbetsrättslagstiftningenfungerar inte sällan som en dörr med dubbla lås för den som står utanför ellersom är svag på arbetsmarknaden.Statens uppgift på arbetsmarknaden bör allt mer likna den somden har i andra avtalsrättsliga frågor, dvs slita tvister om tolkning avingångna avtal och döma den som bryter mot dem. Den nuvarandearbetsrätten ersätts med en lagstiftning som stadgar ett grundläggande skyddför den enskilde utifrån vilket individer eller organisationer får förhandla omde villkor som önskas och behövs efter de förhållanden som man möter påarbetsplatsen i fråga.Dessa åtgärder är viktiga och avgörande, men ett samhälle i verkligt ochriktigt arbete förutsätter en bredare ansats. Företagandet måste stärkas,incitamenten för arbete, men också för studier och förkovran, måste blibättre. Reformarbetet för en dynamisk och växande arbetsmarknad kräveruthållighet och många åtgärder på en lång rad områden.Statens uppgift att vara väktare av företagandets och arbetets institutionermåste återupprättas. Ett dynamiskt entreprenörskap och arbetsliv kräver enpolitisk maktutövning som i insikten om sina begränsningar sätter tydligagränser för sin verkningsradie och som koncentrerar sig på att upprätthålla enpolitisk och institutionell struktur som belönar arbete, entreprenörskap, flitoch uppfinningsrikedom.Kunskap och förkovranSverige måste bli ett samhälle av livslångt lärande ochförkovran. Lärande och kompetensutveckling i bred meningbehöver bli en del av varje människas livsprojekt, under helalivet. Bildning, kunskap och nya färdigheter är avgörande förden enskilda människans förmåga att utvecklas som individ,för hennes möjligheter till utkomst och yrkeskarriär och förett rikt socialt och kulturellt liv.I ett rimligt samhälle är utbildning i vid mening den sociala rörlighetensviktigaste drivkraft. Genom att studera och förkovra sig kan den enskilde fåett bättre jobb, avancera i karriären, få högre inkomster osv. Om samhälletskall präglas av stor social dynamik är det den enskildes förmåga att självförbättra sin och sina närmastes situation som är avgörande. I ett sådantsamhälle måste utbildning löna sig.Men det är också ur ekonomisk synvinkel helt nödvändigt. En godproduktivitetsutveckling är det enda som långsiktigt kan motivera en godreallöneutveckling. Vi lever i en ekonomi där kunskapsinnehållet iproduktionen ökar. Allt färre sysselsätts i traditionelltindustriarbete där hög kapitalintensitet och en relativt homogen arbetskraftstod för produktionen. Denna utveckling tar sig uttryck i att helt nyabranscher växer fram, ofta i tjänstesektorn och i gränsen mellan tjänste- ochvaruproduktion, men också i att kunskapsinnehållet i den verksamhet somtraditionella svenska industriföretag ägnar sig åt blir större. Det är uppenbartvad gäller exempelvis läkemedel och telekommunikation, men det gällerockså exempelvis bilar och lastvagnar.Behovet av välutbildad arbetskraft är stort och den svenska utbildningen,från grundskola till högskola, bör kunna vara av världsklass. Men långsiktigoch stabil kompetensutveckling i ett samhälle kan inte uppnås enbart medutbildningspolitik. Blint framkommenderande av utbildningsplatser kommeraldrig att leda till en relevant kompetensutveckling, utan det måste finnas enfungerande arbetsmarknad och rimliga incitament för den enskilde att läggasin tid och sin förlorade arbetsinkomst på att förbättra och utveckla sinafärdigheter.Regeringen har i sin utbildningspolitik hamnat i en utbildningsplatsexercissom till mer än hälften bestått av att man återanvänder redan befintligaplatser.