mot · GK02U204 · 1996-10-07 00:00:00 — InledningDen ekonomiskt rika delen av världen har på olika sättmöjligheter att förbättra levnadsstandarden och livsvillkorenför människorna i jordens fattigaste länder. Även om Sverigeunder senare år har genomfört en ekonomisk sanering, sompåverkat människors ekonomiska villkor i , är vi ijämförelse med de flesta andra länder ett oerhört rikt ochvälmående land. anser att vårt land,tillsammans med övriga rika länder, har ett stort ansvar atthjälpa de verkligt fattiga människorna i världen.Det internationella utvecklingssamarbetet hör därför till vårt landsviktigaste och mest konkreta utrikespolitiska verksamheter. Förutom motivetatt visa solidaritet med människor som har det svårt, är det ett bidrag till attlösa ett antal centrala internationella problem vilka måste lösas om intemänsklighetens livsbetingelser gradvis skall försämras. Det är således ettgemensamt ansvar att angripa i grunden gemensamma problem, som annarshotar jordens överlevnad.Världsfattigdomen är i sig ett sådant grundproblem. Världsekonomin ärfortfarande organiserad på ett sätt som gör att en stor del av befolkningenställs utan möjligheter att göra en rimligt produktiv arbetsinsats. Detta är ettoerhört slöseri med mänskliga resurser, förutom att det medför att dedrabbade inte heller får anständiga livsvillkor. Om alla människor fickmöjlighet att utnyttja sin naturliga förmåga skulle detta, förutsatt att detskedde under ekologiskt hållbara former, göra hela världen rikare.Fattigdomen och orättvisorna är en grogrund för etniska och socialamotsättningar samt andra politiska spänningar som kan hota freden. För attåstadkomma en fredlig värld krävs en rättvis värld.Krig och konflikter är det andra stora grundproblemet som angår helavärlden. De medför, förutom allt direkt mänskligt lidande, en resurs- ochmiljöförstörelse som gör fattigdomen djupare. Konflikterna berör hela värdengenom spridningseffekter i form av flyktingströmmar, terrorism och ytterstrisken för utvidgade och mer omfattande konflikter.Den globala förstörelsen av miljö och naturresurser är det tredjegrundproblemet. Det har sina rötter i två samtidiga och motsatta fenomen.Det ena är västvärldens överkonsumtion, det andra är den utbredda misären itredje världen.I den industrialiserade västvärlden växer visserligen miljöengagemanget.Ny teknik innebär som regel mer miljövänliga och resurssnåla lösningar, mende oerhörda produktions- och konsumtionsvolymerna innebär ändå storabelastningar på miljö och naturresurser. Om västvärldens konsumtionsnivåskulle bli ett globalt genomsnitt skulle det leda till en ekologisk kollaps.I de agrara , liksom i den agrara miljön i halvindustrialiseradeländer är miljöförstörelsen knuten till jordbruksproduktionen och enkombination av extrem fattigdom, okunnighet och den snabbt växandeöverbefolkningen. Detta tar sig uttryck i skogsskövling, ökenutbredning,jordförstörelse i övrigt, infektion av sjöar och vattendrag osv. Tyvärr finnsdetexempel på miljöproblem relaterade till den agrara näringen även i deutvecklade industriländerna.Industriverksamheten i de fattiga länderna medför dessutom miljöproblem iform av okontrollerade utsläpp och föroreningar. Ofta är det företag med bas iden rika västvärlden som utnyttjar bristen på miljölagstiftning för att kunnautnyttja låga produktionskostnader.Dessa miljöhot undergräver de långsiktiga förutsättningarna för mänskligfortlevnad på vår planet. De rika länderna har självfallet både möjligheter ochansvar att själva lösa de problem som det rådande produktions- ochkonsumtionsmönstret skapat. Vi vill understryka vikten av att västvärldenutvecklar en teknik och ett produktions- och konsumtionsmönster som ärekologiskt hållbart också i perspektivet att hela jordens befolkning uppnår entillfredsställande levnadsstandard.Däremot är det inte möjligt att lösa de miljöproblem som finns i tredjevärlden enbart med de ekonomiska och kunskapsmässiga resurser som finnsdär. Lika lite kan övriga fattigdomsrelaterade problem lösas utan ettinternationellt samarbete. Det är därför en självklarhet att tar på sigsin del av ansvaret också för de globala problemens lösning. Det gäller såväl ibilaterala kontakter som genom vårt uppträdande i internationella fora somFN och EU.Det är viktigt att se våra relationer till tredje världen i etthelhetsperspektiv.Olika har olika behov för sin utveckling. För de länder som nått enbit på industrialiseringens väg är frågor som rör handelsvillkor,kapitalrörelser och tekniköverföringar - med miljöanpassad teknik - detviktigaste. För de fattigaste länderna är det dessutom nödvändigt med ettbistånd för att säkerställa mänskliga basbehov och lägga grunden för enekonomisk utveckling.Den rika världens insatser under gångna årtionden har inte alltid bidragittill att lösa de stora problemen i de fattiga länderna. Även om ett begränsatantal länder kunnat lämna u-landssituationen och uppvisar en mycket godekonomisk utveckling ökar klyftorna mellan u-land och i-land.BiståndsvolymenBehovet av internationellt bistånd är oändligt mycket högreän vad som kan tillfredsställas över den svenskastatsbudgeten. Att dimensionera biståndet efter behoven ärdärför orealistiskt. I stället tvingas vi politiskt besluta om hurmycket av våra samlade resurser vi är beredda att avsättasom vårt bidrag till att lösa de stora globala problemen.Biståndsanslaget skiljer sig från andra poster i statens budgetgenom att det har ett utgiftsmål. I har vi utgått från att ambitionsnivån skall vara att 1 procentav BNI skall gå till internationellt bistånd.Att bistånd inte kan tillåtas vara opåverkat av Sverigesekonomiska utveckling är ofrånkomligt. Det sambandet finns automatiskt.Kopplingen till BNI gör att biståndets storlek är direkt beroende av hur detgår för ekonomi.På den socialdemokratiska regeringens förslag beslutade våren1995 att överge kopplingen till BNI genom att "frysa" biståndet på enfastställd nominell nivå. Detta beslut motsatte sig . Vi föreslogatt biståndsanslaget skulle ökas med 300 miljoner, för att sedan kunnaåterställa enprocentsmålet.I en överenskommelse med regeringen beslutade Centerpartietatt stödja en sänkning av biståndsramen som ett led i arbetet med att stärkastatens finanser. Som en följd av detta beslut hamnade biståndsramen på cirka0,av BNI.I samband med beslutet att lämna enprocentsmålet fastslogs att återskall uppnå målet för biståndsramen när de statsfinansiella förutsättningarnaföreligger. Detta upprepas också i vårpropositionen (1995/96:150) där detsägs att: "Ambitionen är att åter skall uppnå enprocentsmålet förbiståndsramen när de statsfinansiella förutsättningarna föreligger. Saneringenav de offentliga finanserna har emellertid nödvändiggjort ett avsteg frånenprocentsmålet. "Enligt finansplanen räknar regeringen med att uppnå balans i statensfinanser , som regeringen utgår från att nivån 0,7 %av BNI skall ligga fast också . Detta reser frågan vad sommenas med "när de statsfinansiella förutsättningarna föreligger".Med nivå skulle det krävas ett ökat anslag med cirka 5 miljarderkronor för att uppnå enprocentsmålet. Det är viktigt att återgången till denanslagsnivån sker på ett planerat sätt. Rimligen måste det ske successivt.Regeringen bör återkomma till med en redovisning av huråtergången skall ske samt ge SIDA i uppdrag att planera för en sådanåtergång. Detta bör ges regeringen till känna.Områden i stället för länderCentern har länge kritiserat den dominerande rolllandprogrammen har för biståndsanslagens uppbyggnad. Dethar lett till att den biståndspolitiska debatten och debiståndspolitiska prioriteringarna alltför mycket har handlatom vilka länder vi skall hjälpa, och allt för lite om vilkaglobala problem vi vill medverka till att lösa. En givenbiståndsnivå i ett visst land har lätt kommit att uppfattas somen rättighet för det landet, och en sänkning som en ovänlighandling från svensk sida.Enligt vår uppfattning bör tonvikten i biståndsprioriteringarna ligga i vilkaproblem vi vill försöka lösa. Landvalet bli då beroende av var problemenuppträder, och var vi har de bästa förutsättningarna att göra en insats.Centerpartiet har i konsekvens med detta förordat en mera ämnesinriktaduppdelning av anslagen. Under fyrpartiregeringen togs vissa steg i denriktningen, men det ledde inte till någon konsekvent omläggning.Vi föreslår för framtiden en anslagsstruktur byggd på anslagens ämnesvisaändamål. Ur dessa anslag får sedan medel tas i anspråk för att skapalandprogram för olika länder. Genom ett sådant dubbelt system med anslagoch program får politiker och allmänhet en betydligt bättre insyn i hurresurserna fördelas både ämnesmässigt och geografiskt. Vad som ovananförts om att inrikta biståndsanslagen på ämnesområden i stället för påländer bör ges regeringen till känna.Underlätta handelnProtektionism och handelshinder i i-länderna slår hårtgentemot produkter och befolkning. finns det allvarliga brister i EU:s handelspolitikgentemot tredje världen. Det måste därför vara en fråga avhögsta prioritet inom EU-politik att åstadkommamer gynnsamma handelsvillkor för fattiga länder, både inomoch utom ram. Eftersom EU är endominerande handelspartner för många så skulle enförbättring av handelsvillkoren få en mycket påtaglig effektför de berörda länderna.Det allmänna tull- och handelsavtalet, () och etablerandet avWTO () innebär i vissa avseenden förbättringar föru-länderna, men också problem. Det är därför angeläget med en uppföljningav påverkan på handel. måste gesekonomiska förutsättningar och tillgång till nödvändig kompetens och teknikför att kunna bygga upp en miljöanpassad produktion samt vidareutveckladeras egna traditionella och ofta uthålliga metoder. De måste också tillåtasskydda sina naturresurser, andra tillgångar och sin produktion från utländskaintressenters exploatering. Kompletterande överenskommelser är nödvändigaför att stärka position. för handel och utveckling,, har en mycket viktig uppgift i detta arbete. Vi anser att Sverigebör verka för att får nödvändiga resurser för att fullgöra dettaarbete. Vad som ovan anförts för att underlätta handeln för bör gesregeringen till känna.SkuldkrisenVärldsbanken och () har påsenare tid tagit initiativ för skuldlättnader för de mestskuldtyngda . Trots det är skuldkrisen ett av destörsta hindren för utveckling i många av tredje världensländer. De fattiga ländernas skuldbörda byggdes till storadelar upp när västvärldens finansinstitut varmycket angelägna att finna nya låntagare. De snabbt stigandeoljepriserna gav en hög likviditet bland de oljeproducerandeländerna som placerades i banker i och USA.Samtidigt innebar lågkonjunkturen dålig kapitalefterfrågan ide rika länderna. Alltså ökade bankernas intresse för u-landsmarknaderna och låntagarna fick inte erforderlig hjälpatt bedöma om investeringsobjekten skulle kunna bärakapitalkostnaderna. När sedan dollarns värde ökade med ca50 % i förhållande till flertalet andra valutor uppstod dagensohållbara situation för fattiga länder med stora dollarlån.För att klara av räntebetalningar och amorteringar tvingades länderna imånga fall ta nya lån. Ett lappverk av lån på lån har utvecklats. Många betalar ut mer pengar i form av amorteringar och räntor än vad de får ibistånd och nya lån från i-världen. Även om spelat en aktiv roll i detarbete som pågår för att försöka lindra de fattiga ländernas skuldbörda ärinsatserna otillräckliga. Som en följd av utlandsskulder och de hårdavillkor som ställs av och uppstår social och politisk orosom ofta ställer de nya demokratierna på hårda prov.Stöd från och en omskrivning av skulder gesendast under förutsättning att landet går in för IMF:sstrukturanpassningsprogram (SAP). SAP medför att länderna tvingas satsapå ensidig produktion för export, för att få medel att betala av sina skulder.Råvaror och jordbruksprodukter är främsta exportvaror. Dåalltfler länder konkurrerar med samma typ av varor har priserna pressats ner.För att tjäna en given summa fordras en allt större mängd varor. Allt störremarkområden måste avsättas för att producera avsaluprodukter på bekostnadav odling för familjens försörjning och överlevnad. Inte minst drabbar dettakvinnor och barn vars hälsosituation märkbart försämrats i många länder somgenomgår och strukturanpassningsprogram.Principer för biståndetFör de fattigaste länderna räcker det dock inte med merrättvisa villkor när det gäller handel, kunskapsöverföring ochkrediter. Det är också nödvändigt med ett direkt bistånd.Enligt vår uppfattning har tidigare biståndsstrategier haftallvarliga brister. Inte minst har de negligerat lokala resurseroch det lokala kunnandets betydelse förutvecklingsprocessen. Detta har bland annat bidragit tillsvårigheterna att nå de allra fattigaste.Biståndets inriktning baseras huvudsakligen på utvecklingsmodeller somskapats av i-länder. egna organ för forskning och utveckling harinte samma genomslagskraft eller motsvarande resurser. bör därförge stöd till institutioner, organisationer och enskilda människor i u-ländernasom kan medverka till att forma utvecklingsmodeller utifrån dessa ländersegna förutsättningar och erfarenheter.Den knytning till strukturanpassningsprogram som gjortsunder senare år har inte tagit tillräcklig hänsyn till grundläggande sociala ochmiljömässiga behov. Det är därför viktigt att biståndet i högre grad baseras påen grundlig och självständig analys av de globala utvecklingsproblem somdet avser att angripa. Biståndet måste koncentreras på människorsgrundläggande basbehov och på att stärka deras förmåga att lokalt lösa sinaproblem. Alla biståndsinsatser måste ske så att de främjar en miljömässigthållbar utveckling. Vad som ovan anförts om principerna för biståndet börges regeringen till känna.StärkdemokratiutvecklingenEn avgörande förutsättning för en långsiktig positivutveckling är en fungerande demokrati. Utan en fri debatt ärdet svårt att förhindra ineffektivitet, korruption och nepotismi samhällsstrukturen och brott mot de mänskligarättigheterna. Auktoritära diktatoriska system innebär ocksåatt en elit gynnas på de stora befolkningsgruppernasbekostnad. Detta gör demokrati till en av de nödvändigaförutsättningarna för utveckling.Om demokratin skall bli verklig krävs dock att den engagerar människornapå den lokala nivån och att kvinnor ges lika villkor som männen att delta.Misslyckas man att mobilisera människor på landsbygden och i storstädernasslumområden är risken stor att de sociala klyftorna ytterligare vidgas.Demokratin riskerar att bli något exklusivt för städernas medel- ochöverklass. Den lokala demokratin har även stor betydelse för att i ett tidigtskede lösa konflikter som annars riskerar att expandera.För att ge män och kvinnor i städer, såväl som på landsbygden, möjlighetertill en självständig uppfattning i val av partier, kunskaper om en demokratisfunktionssätt, olika partiers roll m.m. krävs omfattande folkbildningsinsatser.Demokrati kan aldrig bli något som tillförs ett land utifrån, det måste kommaifrån människor själva. En självklar målsättning i sammanhanget måste varaen jämnare fördelning av män och kvinnor i utvecklingsländernas beslutandeförsamlingar.I flera länder är partiarbete fortfarande föraktat av många människor pågrund av alla år med partidiktatur. Enskilda organisationer, folkrörelser ochvuxenutbildningsorganisationer har en viktig funktion i denna process. Ävenpolitiska partier eller deras närstående organ kan överföra värdefull kunskapom demokrati och dess utveckling. Vi anser det därför angeläget att dennuvarande möjligheten för svenska partier att söka bidrag för biståndsinsatserpå samma premisser som övriga organisationer bibehålls. Vad som ovananförts om demokratiutveckling bör ges regeringen till känna.Ökad jämställdhetI dag lever cirka 1,2 miljarder människor i fattigdom, av demär ungefär två av tre kvinnor. I de flesta samhällen harkvinnor ett stort ansvar för sig och sina familjer. Däremot ärdet männen som har makten, både i det lokalasamhället och i de beslutande församlingarna. Därför är detav stor betydelse att det svenska biståndet uppmärksammarkvinnors roll i utvecklingsprocessen.Biståndet har mest kommit männen till del. Även efter attjämställdhet införts som ett mål för allt svenskt bistånd finns det ett stortbehov för särskilda projekt vars syfte just är att förbättra kvinnornassituation.Av det svenska biståndet används endast en procent av SIDA:s medeltill direktinsatser för jämställdhet.Förutom insatser för att höja utbildningsnivån bland kvinnor, vilket äravgörande för att kvinnorna skall få ett större inflytande på alla plan isamhället, finns det ett stort behov av stöd och lån till kvinnors företagande.Ökade möjligheter för kvinnor att klara sin försörjning är mycket viktigt, inteminst för att få kontroll på befolkningsutvecklingen. I det sammanhanget ärinsatser för att förbättra villkoren för kvinnor som jordbrukare betydelsefulla,liksom utbildning och stöd för bostadsbyggande. bör ge regeringentill känna vad som här anförts om fler projekt vars direkta syfte skall vara attförbättra kvinnornas situation i mottagarländerna.Noggrann uppföljning av hur jämställdhetsmålet i biståndet fungerar äravgörande för att kunna bedöma om insatserna givit den önskade effekten.Regeringen bör därför ge SIDA i uppdrag att i sin halvårsrapport ävenredovisa biståndsverksamheten som berör målet om jämställdhet. SIDA har ett kvinnoråd, vilket bör ges en självständig roll och bland annat ha tilluppgift att bevaka uppföljningen av målet om jämställdhet i biståndet. Dettabör ges regeringen till känna.Världsbankens rollVärldsbanken har kommit att inta en ledande roll somutvecklingsorganisation och policyskapare. FN-systemetsövriga organ har trängts undan i konkurrens medVärldsbanken. Bland annat beror detta på de resurserVärldsbanken kan ställa till förfogande. I FN harSverige arbetat aktivt för att stärka FN:s fackorgans roll sompolicyskapare, samt som biståndsorgan.Världsbanken har tagit till sig en hel del av den kritik som riktats motgruppen och inlett en utveckling mot mer av socialt och ekologiskthänsynstagande. Det är viktigt att spelar en pådrivande roll i denutvecklingen, eftersom mycket återstår att göra. Det bör även inkludera mergrundläggande reformer av bankgruppens struktur.Centerpartiet har i ett flertal motioner föreslagit att regeringen tillriksdagen skall överlämna en värderingsrapport över hurVärldsbankens och IMF:s verksamhet uppfyller de svenska biståndsmålen.Därvid skulle man inte nöja sig med bankens egna utvärderingar, utankomplettera dem med kritiska rapporter från själva, oberoendeforskare och organisationer, särskilt sådana som baserar sina omdömen påpraktisk erfarenhet från länderna. utrikesutskott har tidigareförutsatt att detta skulle kunna tillgodoses inom ramen förbudgetpropositionen. Vi tvingas dock konstatera att rapporteringen omvärldsbanksgruppen i årets budgetproposition är mycketsummarisk och långtifrån uppfyller de krav som tidigare ställts. Vi finner detdärför nödvändigt att upprepa det krav som då framställdes. Detta bör gesregeringen till känna.Ökad självständighet isvenskt biståndDet svenska biståndet är, liksom de flesta givares, starktknutet till och bedömningar och tillgenomförandet av strukturanpassningsprogrammen. Det kani vissa falla vara motiverat, men långtifrån alltid. Detsvenska biståndet bör mer inriktas mot de fattigamänniskorna och deras grundläggande behov. FN-systemetspolicyorgan och UNDP samt enskilda organisationer har enmycket viktig funktion att nå ut till dessa människor.Enskilda organisationer, såväl i som i u-ländernainklusive olika forskningsinstitut bör också få en ökad rollsom kanal för biståndet.Det svenska biståndet har, liksom stora delar av det internationellabiståndet, i växande grad kommit att få en makroekonomisk inriktning genomstöd till strukturanpassningprogram, betalningsbalansstöd, importstöd,förvaltningsbistånd etc. Vi utesluter inte att den typen av insatser kan varanödvändiga, men vill framhålla vikten av den lokala nivån.Det bilaterala svenska biståndet bör enligt vår uppfattning i högre grad änhittills inriktas på att ge människor på den lokala nivån bättre möjlighet tillutveckling för att i första hand tillgodose sina grundläggande behov. Detinnebär en ytterligare ökad tyngdpunkt på landsbygdsutveckling, miljöfrågor,anpassad teknik och hjälp till självhjälp. Det innebär också fortsatt stöd tillutbildning och hälso- och sjukvård. i Kairobetonade vikten av satsning på utbildning av unga kvinnor, sexual-undervisning för ungdomar, tillgång till preventivmedel och legal och säkerabort. Vad som ovan anförts om ökad självständighet i det svenska biståndetbör ges regeringen till känna.Ökat stöd tilllandsbygdsutvecklingUngefär tre fjärdedelar av jordens befolkning bor pålandsbygden - huvudsakligen i fattiga länder. I många av defattigaste länderna är landsbygdens produktion också heltavgörande för ekonomin. Det är i landsbygdsmiljön störredelen av världens ekonomiska misär, miljöproblem ochsociala problem finns, även om de kan varamer dramatiska i den snabbt växande storstadsslummen.Inflyttningen till städerna skapar nya problem för länderna itredje världen. Arbetslösheten är enorm. Framväxandeslumområden tär hårt på miljön, orsakar sjukdomar, föderbrottslighet etc. Storstädernas tillväxt i är igrunden också orsaken till svårigheterna att få en utkomst pålandsbygden. Därför är det naturligt att landsbygdensutveckling måste ställas i centrum för ansträngningarna attbekämpa fattigdomen och åstadkomma en positiv utveckling.Jordbruket är naturligtvis av avgörande betydelse för människornasförsörjning, men för att kunna utveckla jordbrukssektorn krävs också ettfungerande landsbygdssamhälle. Detta är viktigt inte bara för jordbruketsutveckling, utan, som vi redan framhållit, för den totala situationen iländerna. Människorna måste ha tillgång till grundläggande infrastruktur ochsamhällsfunktioner på landsbygden och kunna försörja sig. Då kan de väljaatt stanna kvar på landsbygden istället för att koncentreras till städerna. Vivill här särskilt framhålla den nyckelroll som kvinnorna spelar somekonomiska aktörer i många u-landskulturer - som bönder, handlare,hantverkare och ansvariga för familjeekonomin. Det är viktigt att beaktakvinnornas roll då stödinsatserna utformas.Landsbygdsutveckling berör traditionella områden som utbildning, sjuk-och hälsovård samt infrastruktur i form av vägar, tillgång till rent vatten m.m.Frågor om familjeplanering och reproduktiv hälsa löses också bäst inomramen för ett bredare utvecklingsprogram.Även teknikbistånd och näringslivsutveckling måste ingå som viktiga delari stödet till landsbygdsutveckling. Det är nödvändigt att skapa alternativasysselsättningar på landsbygden i takt med att jordbruket kräver allt mindrearbetskraft, och för att ge sysselsättning åt de snabbt växande antaletarbetsföra unga män och kvinnor. Detta är förmodligen det enda sättet atthejda den drastiska arbetslöshetsökningen som hotar i befolknings-explosionens spår. Småindustri baserad på förädling av lokala råvaroroch/eller tillgodoseende av lokala behov är en god bas för en nationellindustrialiseringsprocess. Det är därför nödvändigt att ge stöd för utvecklingav småindustri, hantverk och servicenäringar på landsbygden.Teknikutvecklingen i världen drivs av de rika västliga industriländerna ochär inriktad på deras förutsättningar och behov av arbetsbesparing och högeffektivitet samt tillgång till välutbildad arbetskraft. Sådan teknik är oftainteändamålsenlig i länder som har gott om lågutbildad eller outbildadarbetskraft. Därför är det viktigt att främja utvecklingen av enkel, vardags-nära teknik, anpassad till förutsättningar och behov. Det är avstor betydelse för landsbygdens utveckling, men i lika hög grad förutvecklingen av en småindustriverksamhet i storstädernas fattigområden. Vadsom ovan anförts om teknikbistånd och näringslivsutveckling bör gesregeringen till känna.Utvecklingsprocessen bör i långt högre grad bygga på den kunskap ocherfarenhet som finns på plats.