mot · GK02Jo920 · 1996-10-07 00:00:00 — InledningFormerna för småviltjakten ändrades 1993 och alltsedan desshar diskussionens vågor gått höga. Även i , varsgenerösa system för ripjakt var förebild för det svenska, höjsnu kritiska röster. Man menar att ingen art, vare sig till havseller lands, kan jagas fritt och allmänt utan att det leder tillkatastrof för arten. Som exempel nämns sillen utanför dennorska kusten, en art som ingen trodde kunde ta slut, men därdet ohämmade fisket ledde till kollaps, totalförbud och ettreglerat fiske. Ingen skulle heller föreslå en allmänälgjakt, menar man, utan regleringen är nödvändig för att fåen långsiktigt hållbar stam, där jakt efter hållbara principerger förutsättningar för jakt även framgent.Ovanstående är hämtat från en artikel i en norsk jakttidskrift, där tre avlandets främsta ripforskare tillika ripjägare kritiserar den nuvarande jakten avripa. Man skriver: " I löpet av de senere åren har vi registret flere tillfellersom har fört til at vi bör legge sterkere vekt på omfanget av rypejakten enn vihar gjort tidligere. Dels har vi opplevet at rypebestanden på flere terreng, harvärt rimelig god kycklingproduksjon . Dels har vi godtdokumenterte eksempler på at jakt har desimert en lokal rypebstand så kraftigat det kan gå mot århundreskiftet för den igjen er jaktbar. Vi har med andreord lärt at jakt kan vara en meget viktig årsak til nedgang i den lokalerypebestanden. "Man förordar att jakten regleras efter vad som är möjligt för människan attta ut just för året för att tillräckligt många skall finnas kvar till kommandeårshäckning och där hänsyn tas till andra djur, för vilka tillgången på ripa ärnödvändig under vintern.I april i år kom , och med engemensam utvärdering av det nya systemet. I denna finns som bilaga 3.10 ettförslag för hur jakten skulle kunna bedrivas , ett förslagMiljöpartiet de gröna finner mycket bra och genomtänkt och heltöverensstämmer med det vi framfört i debatten. Förslaget har ocksåpublicerats i tidningen nr 1/96. Författarna, , ordförande i läns ornitologiska förening, och UllaFalkdalen, generalsekreterare i , har givit sittsamtycke till att vi lägger förslaget som motion i riksdagen.Nytt upplåtelsesystem försmåviltsjakten"Det finns så många ripor så det är ointressant hur mångajägarna skjuter" (citat från en TT-intervju med BjarneÖhrnstedt ). Den inställningen hos den ansvarigehandläggaren av jaktfrågor på Jordbruksdepartementetskapade en av de största konflikterna mellanjägarorganisationer och naturvård som vi upplevt undersenare år. Ripjakt är en populär fritidssysselsättning, somtidigare främst var förbehållen en liten grupp människor i deövre samhällsskikten. De jagade någon vecka ochjakttrycket var i de flesta områden mycket lågt. 1993infördes ett helt nytt upplåtelsesystem, som innebär att iprincip vem som helst kan lösa jaktkort och jaga ripa ochannat småvilt. Regleringsmöjligheterna är små, och den"fria" småviltsjakten har verkligen ställt frågan om jakt ochnaturskydd på sin spets. Hur mycket påverkar jakten - direkteller indirekt - hänsynskrävande arter som jaktfalk ochkungsörn, dvs fåglar som är beroende av ripor för sinexistens? Hur ska jakten bedrivas för att vara ekologisktacceptabel, dvs inte i påtaglig grad påverka bestånden avandra arter? Trots att kunskapen om förhållandet mellanriporna och deras predatorer (Fotnot: En predator är ett djursom lever på andra djur, t ex jaktfalk som är predator på riporoch flugsnappare som är predator på insekter) är begränsadeär det angeläget att diskutera dessa frågor och presentera ettkonkret alternativ till det upplåtelsesystem för småviltsjakt vihar idag.DalripanspopulationsdynamikDalripan är den art som är mest intressant för småviltjägareni fjällen. Den är också den av de jaktbara fjällfåglarna varsekologi är bäst utforskad. Därför får den utgöra modell för ennärmare analys av ripjakten ur ekologisk synpunkt. På dennorska ön gjordes under en intensivstudie av enicke jagad population av dalripa. Bara ett ägg i engenomsnittlig kull på 10 ägg resulterar i en fågel somöverlever till nästa häckningssäsong. Av de vuxna fåglarnaöverlever ungefär hälften från en häckningssäsong till nästa.Predation är den dominerande dödsorsaken (tabell 1).Ägg och små ungarFlygga fåglarkorp jaktfalkkråka kungsörnfjällvråk fjällvråkblå kärrhök blå kärrhökfjällabb duvhökfjälluggla korpjorduggla berguvhökuggla fjällugglahermelin hökugglasmåvessla mårdmård rödrävrödräv fjällrävfjällrävTabell 1. Predatorer på ripor.Många predatorer visarripans betydelseDet stora antalet predatorer återspeglar dalripans betydelseför den biologiska mångfalden i fjällen. Tillsammans medrenen och smågnagarna utgör riporna basen för de mångapredatorernas existens. Dalripan lever mest av skott, knopparoch tunna kvistar från björk och vide under vintern.Sommartid ingår också bär och annan växtföda. Födobristförefaller vara sällsynt vid de populationstätheter som vinormalt har i vårt land. I enstaka fall kan nedisning avvegetationen orsaka svält . En annan dödsorsak hosvuxna ripor är olycksfall p g a att de flyger på ledningar ochtrådstängsel. Notabelt är annars att vinterdödligheten ärpåfallande låg trots det kärva klimatet. Riporna äruppenbarligen väl anpassade till sin miljö.Det årliga reproduktionsresultatet påverkas i stor utsträckning avpredationen på äggkullar och små ungar. De lokala variationerna kan varastora. Hermelinen som är en svår predator på dalripägg kan vara en orsak tilllokala skillnader, varierande lokalklimat en annan. De små ripkycklingarna ärunder sin tredje till sjunde levnadsdag beroende av insektsföda. Dåligt väderunder den perioden kan orsaka hög dödlighet. I Lövhögen i harman inventerat ripor under en lång period.Före jaktsäsongen har antalet ungar varierat från mindre än 0,5 till 6 perpar. De extremt låga siffrorna har inträffat med kyligt väder och snöunder den känsliga perioden av häckningen. Bortsett från dessa extremaväderförhållanden synes riptillgången variera med cykler i fas medsmågnagarcyklerna. Detta har tolkats så att starka stammar av rovdjur ochrovfåglar byggs upp under goda gnagarår. Så länge det är gott om gnagareföredrar predatorerna dessa, och predationstrycket på riporna är lågt. Närgnagarpopulationerna kraschar utsätts istället riporna för ett högtpredationstryck som resulterar i en beståndsnedgång.Tätheten hos det häckande beståndet bestäms inte bara avhäckningsframgången året innan utan även av bl a vinteröverlevnad,födotillgång och riptuppens revirhävdande. In-och utvandring kan också spela en viktig roll. Så är fallet på den norska önTranöy där riporna invandrar efter att ha övervintrat på detkringliggande fastlandet.Dalripan är annars känd för att vara en stationär fågel och förflyttningar påmer än ett par mil är ovanliga. Det föreligger stora skillnader i dengenomsnittliga tätheten hos det häckande dalripebeståndet i olika delar avutbredningsområdet (tabell 2). De närmare orsakerna till dessa skillnader ärofullständigt kända.Områdeindiv/km2Lövhögen, 10Arjeplog, 4Tranöy, 80Skottland (moripa) 130Tabell 2. Populationstäthet hos dalripa . Medelvärden från flera årsinventeringar.Hur påverkas ripstammenav jakten?Jaktens inverkan på ripbestånden har undersökts på flerahåll. Enligt en norsk undersökning (Hjeljord 1995) får maningen påverkan på bestånden vid ett jakttryck på 2manjaktdagar/km2 (/km2 = en jägare jagarunder på en yta av en kvadratkilometer). Ett jakttryckpå /km2 medför däremot en kraftigreducering av rippopulationen. Undersökarens slutsats är attripstammen tål ett jakttryck på manjaktdagar/km2.En svensk undersökning har visat att ett jakttryck på manjaktdagar/km2innebär att man skjuter av populationen (Willebrand 1994).Teoretiskt sett borde man vänta sig ett i stort sett linjärt samband mellanjakttryck och populationsuttag inom vissa gränser. Undersökningar i fältstyrker detta (Kastdalen 1995). Då innebär ett jakttryck på 4manjaktdagar/km2 ett ungefärligt populationsuttag på strax under 30 %.I utövar man ett ännu hårdare jakttryck medpopulationsuttag på upp mot . strävar man där efter att aktivtbekämpa predatorer på ripa så att jägaren blir den enda predatorn avbetydelse. Erfarenheten visar sålunda att jakttrycket kan vara ganska högtutan att rippopulationen minskar. Detta kan endast förklaras av att jaktenseffekter kompenseras genom minskad dödlighet av andra orsaker. Omexempelvis födotillgången vore den begränsande faktorn förriporna skulle jakt medföra att konkurrensen om födan minskade.Dödligheten genom jakt skulle då kompenseras av en minskad dödlighet p g asvält. I synes inte svält utan predation vara den heltdominerande dödsorsaken hos vuxna ripor. Jakten medför alltså att det blirfärre ripor över till andra predatorer. En kompensatoriskt minskad dödlighetkan då bara förklaras med att de naturliga predatorerna tvingas att utnyttjaalternativ föda, utvandrar eller svälter ihjäl. Framför allt påverkas depredatorer som lever på ripor under senhösten och vintern.Jaktfalken och ripanDet är främst de revirhävdande, äldre jaktfalkarna, men ävenetablerade kungsörnpar, som är beroende av ripor , isynnerhet som häckningen startar medan fullvinter fortfarande råder i fjällen. Rovfåglars beståndstäthetoch häckningsframgång bestäms främst av födotillgång ochtillgång på lämpliga boplatser. I varierar minstaavstånd mellan jaktfalkshäckningarna iolika områden. Födotillgångens betydelse förhäckningsfrekvens och häckningsresultat bland rovfåglar harvisats i många undersökningar, för jaktfalk åtminstone i tvåundersökningar från (1974, Mossop ochHayes 1994). I en annan studie från har man noterathögre beståndstäthet hos jaktfalken i mer produktiva miljöer(Shank och Poole 1994). På , som hyser ett av världenstätaste jaktfalkbestånd, ligger bona ett bra häckningsårungefär från varandra. Det finns få uppgifter frånSkandinavien om beståndstäthet hos jaktfalken. Det totalasvenska beståndet uppskattas till cirka 100 par. Det nupågående jaktfalksprojektet i och pekarpå att även med gott om häckande jaktfalkar liggerbona med ett inbördes avstånd av i deområden som har den högsta tätheten. Det är glest även fören så pass stor rovfågel som jaktfalken. Man har i Kanadamed helikopter följt en jaktfalkhane under en jakttur då denavlägsnade sig mer än från boet, vilket visar att denfår lägga ner ett betydande arbete på att skaffa mat. Fåglarsom bytesdjur är en svårutnyttjad resurs och trots attjaktfalken i hög grad är specialiserad på ripjakt tycks den inteklara av att beskatta rippopulationen på mer än (tabell 3). Dåligt ripår Bra ripår Normalt ripårJaktområde (km2) 125 125 125Antal ungar 3 3 0Födobehov (antal ripor) 365 365 250Ripor/km2 40 22 10Antal ripori jaktområdet 5000 2750 1250Jaktfalkens uttagur rippopulationen 20 %Tabell 3. Räkneexempel: Jaktfalkens utnyttjande av en dalripepopulation.Vi förutsätter att det är ett par som till lever på ripor(1983). Normal revirstorlek uppskattas till ungefär170 km2, men vi antar att bara 3/4 kan utnyttjas för jakt. Viantar också att ungarna håller sig kvar i området till slutet avsept. Källor: Projekt , opubl material (revirtäthet), 1988(riptäthet) och Tömmeraas 1994 (jaktfalkens födobehov).Störst är osäkerheten när det gäller förhållandena under dåliga ripår. Mankan förmoda att jaktfalksparet söker andra kompensationsmöjligheter,exempelvis utökat jaktområde alternativt bytesval eller tillfällig utvandring.Uttaget ur dalripepopulationen kan då bli mindre.HäckningHäckning uteblir ofta i de jämtländska jaktfalkreviren ochden mest sannolika förklaringen är brist på föda. Ripor är denhelt dominerande födan hos skandinaviska jaktfalkar ochutgör av bytesdjuren. Dalripan dominerarenligt hittillsvarande erfarenheter, men skillnaderna mellanolika revir kan vara påtagliga (tabell 4). Nuvarandekunskaper talar för att jaktfalkens populationstäthet i Sverige- i likhet med de flesta rovfåglars - begränsas av tillgångenpå föda, i jaktfalkens fall alltså ripor.Revir dalripa fjällripaEmbla 0 10Norna 5 0Oden 11 2Tabell 4. Antal artbestämda ripor i bytesrester från tre jämtländskajaktfalksbon.KonkurrensKonkurrens mellan olika arter och individer är av centralekologisk betydelse och utgör grunden för en diskussion omjaktens effekter. Individer som förbrukar samma resursutsätter varandra för s k exploateringskonkurrens, men detförekommer också att individerna aktivt förhindrar varandraatt använda en gemensam resurs, s k interferenskonkurrens.När jägaren fångar duvhökar i sina fasanmarker ellerkungsörnen jagar bort kråkor från ett kadaver är det exempelpå interferenskonkurrens. Exploateringskonkurrenseninnebär att ju mer lika varann två arter är i sitt födoval, destosvårare har de att samexistera. Antingen blir den enautkonkurrerad eller så sker en specialisering så att arternaförändrar sitt födoval för att minska konkurrensen.Exempelvis häckar ibland pilgrimsfalk och jaktfalk i sammaområde. Pilgrimsfalken tar emellertid sällan några ripor utanlivnär sig vanligen på betydligt mindre fåglar. Även andrapredatorer på ripa, exempelvis kungsörn och duvhök, harandra alternativ och tar ripor huvudsakligen då det är gott omripor.Jägaren som predatorNär jägaren kommer in i bilden och utsätter ripstammen förett predationstryck på uppstår en påtagligexploateringskonkurrens. Ett sådant uttag ur rippopulationenär högre än hos någon annan enskild predator. Dessa måste tas från andra predator. Sannolikt drabbas allapredatorer som tar ripor men de som kan väljaandra byten eller är flyttfåglar drabbas minst. Mest drabbasde arter som är beroende av ripor även under senhöst ochvinter, dvs revirhävdande jaktfalkar och i viss mån kungsörn.Hur stor effekten blir vet vi inte, den varierar säkert beroendepå ripstammens storlek. Under ett bra ripår kanske inte ettjaktuttag på betyder så mycket för jaktfalkparet, menett dåligt ripår kan effekten bli avsevärd. I första hand uteblirhäckning och i nästa skede kanske paret tvingas lämnareviret eller svälter ihjäl. När jaktfalkparet avstår från atthäcka eller helt försvinner, sjunker predationstrycket på deåterstående riporna och en kompensatorisk minskning avdödligheten sker. Ripbeståndet förändras kanske inte menjakten har ändå haft påtagliga ekologiska effekter.En ekologiskt uthållig jaktDen politiska avsikten med det nya upplåtelsesystemet är attlåta så många som möjligt jaga så mycket som möjligt. Ingettalar för att den målsättningen kommer att ändras ävenom kritiken mot det nuvarande systemet leder tillförändringar. "Så mycket som möjligt" har varitdetsamma som att man får skjuta obegränsat så länge intepopulationen av det jagade bytet varaktigt minskar.Ekologiska effekter i form av konkurrens med andrapredatorer brukar överhuvudtaget inte diskuteras ijaktvårdssammanhang. Viltvårdarens intresse förkonkurrenseffekter brukar endast handla om hur man skahindra de naturliga predatorerna från att konkurrera medjägaren. Utvidgade jaktmöjligheter kräver därför ett betydligtökat engagemang från naturskyddet både när det gällerforskning och utformning av jakten. Begreppet viltvård -som innebär att man bara vårdar det vilt som jagas - börbytas ut mot faunavård, som innebär ett bredare ekologisktsynsätt. Långsiktiga inventeringar av den typ som gjorts avdalripa i Lövhögen är oerhört värdefulla, men behöverkompletteras med motsvarande övervakning av de predatorersom berörs. Liknande resonemang som det som här förtsangående ripjakten måste föras för alla jaktbara arter.Siffrorna rörande dalripa går inte att direkt överföra till andrajagade arter. För varje art måste hänsyn tas till bl a- populationsdynamik och populationsbegränsande faktorer- betydelse som bytesdjur för olika predatorer- reproduktionsförmåga- jaktens effektivitet och selektivitetJakt är, i likhet med skogsbruk, en exploatering av enförnyelsebar resurs och jakt har, liksom skogsbruket,ekologiska effekter. Självklart måste därför också jaktregleras och begränsas, och regleringen skall utgå från vadsom är rimlig påverkan ur ekologisk synpunkt. Eftersom jakti allmänhet är en fritidssysselsättning och inte en näring börmiljöhänsynen väga tyngre än produktionen, dvs jaktuttaget.En ekologiskt anpassad ripjakt, som tar hänsyn både till naturskyddetsintressen och jägarens önskan att få jaga, borde utformas enligt följandeprinciper:Principer för ekologiskt anpassad jakt1. Jaktområdet skall vara högst . Ett förhållandevislitet jaktområde är en förutsättning för att jaktuttaget skakunna anpassas till de lokala ekologiska förutsättningarna,vilka omfattar både riptillgång och förekomst av predatorer.Det är ingen nackdel om jaktområdet är ännu mindre.2. Populationsuttaget genom jakt skall i ett enskilt jaktområde aldrigöverstiga . Det innebär att jakttrycket får vara högst 3 manjakt-dagar/km2. Med tanke på dalripans stora betydelse för den biologiska mång-falden i fjällens ekosystem bör uttaget i ett större område - i storleks-ordningen en hel kommun - ligga på en lägre nivå. Den totalt tillgängligaresursen ("räntan på kapitalet") uppgår normalt till av dalripepopulationen. Det ska räcka till samtliga predatorer, inklusivejägaren och dessutom, genom utvandring, kunna kompensera för lokaltförsvagade ripbestånd. I det perspektivet är det inte rimligt att låta jägarentamer än högst en fjärdedel av "avkastningen", dvs ett populationsuttag påhögst . Omräknat till jakttryck innebär det ett genomsnitt på max 1,5manjaktdagar/km2 i en hel kommun. Jaktstatistik från jaktåret1994-1995 visar att jakttrycket är för högt i vissa områden (tabell 5).Jakttryck i olika rutor (mjd=manjaktdag)Medelvärdei kommunen Högsta jakttryckKommun > 3mjd/km2 < =3mjd/km2 (mjd/km2) (mjd/km2)0 19 2,44 0,67Krokom 3 19 6,86 1,63Åre 2 28 4,16 1,11Berg 1 25 5,48 1,04Härjedalen 6 20 5,59 1,80Jämtlands länTotalt 12 111 6,86 1,27Tabell 5. Jaktstatistik från jaktåret 1994-1995.Jaktområdet är uppdelat i rutor, men varje jägarejagar fritt i en hel kommuns jaktområde. Statistiken grundarsig på rapportering från enskilda jägare, som anger hurmånga dagar de jagat och i vilket område.Rapporteringsfrekvensen är . Siffrorna ärkorrigerade med hänsyn till rapporteringsfrekvensen.Källa: , B. Statistik över småviltjakt på statens mark inomrenbetesfjällen i /95. län.Kommentar:Rapporteringsfrekvensen är låg och uppgifterna vad gällerjaktområden sannolikt ganska osäkra, men det är den endastatistik vi har att tillgå. Enligt uppgift är rapporteringenännu sämre i övriga län! Utifrån tillgängliga siffror kan vikonstatera att jakttrycket överstiger det urnaturskyddssynpunkt acceptabla i inte mindre än 12 rutor(av samtliga), redan när det nya jaktsystemet bara variti funktion ! Vidare överskrids det rekommenderadejakttrycket för en hel kommun (1,5 mjd/km2) i två av de femkommunerna. De högsta jakttrycken i , ochHärjedalen är klart över det acceptabla i alla avseenden -även sett ur ren jägarsynpunkt. Trots detta har, såvitt vi vet,inga åtgärder vidtagits till jaktsäsongen 1995-1996. Slutsats:Det nuvarande upplåtelsesystemet uppfyller inte elementärakrav ur naturskyddssynpunkt!3. Permanent jaktfria områden måste finnas som refuger och referens-områden. En rimlig målsättning kan vara att avsätta av den till-gängliga jaktmarken som dylika jaktfria områden, förslagsvis i första handnaturreservaten. Därutöver kan givetvis andra områden behöva vara jaktfriaav hänsyn till renskötsel och rörligt friluftsliv. Temporärt kan även vissa småoch känsliga områden behöva avlysas av naturskyddsskäl.4. Jakttrycket ska anpassas efter årets reproduktion hos riporna.Regelrätta ripinventeringar är mycket resurskrävande och är i praktikensannolikt möjliga att genomföra bara i ett fåtal områden i fjällkedjan.Reproduktionsresultatet är lättare att bestämma genom att man i början avjakten undersöker förhållandet mellan unga och gamla fåglar i jaktutbytet. Ettfemtiotal fåglar krävs för att underlaget skall bli pålitligt. Det uppnår mannormalt i ett stort jaktområde redan efter en jakt som understiger 1manjaktdag/km2. Riktlinjer för bedömning: < = ungfåglar - ingen ytterligare jakt > ungfåglar men < =50 % - maximera årets jakttryck till 2manjaktdagar/km2 > ungfåglar inga restriktioner utöver de i punkt 2.5. Biotopmanipulerande åtgärder som att fälla björkar, gödsla och brännaris skall ej förekomma. Norska studier visar att detta inte leder till ökaderipstammar, vilket är logiskt med tanke på att födan i normalfallet inte är enpopulationsbegränsande faktor.6. Rovdjursbekämpning ska normalt ej få förekomma. Denna ärvisserligen, om den är grundlig, sannolikt en effektiv åtgärd för att höjaripornas reproduktionsresultat, särskilt om den riktar sig mot predatorer påägg och små ungar. Denna typ av åtgärder har emellertid ingen plats i enekologiskt anpassad jakt. Indirekta åtgärder som att sköta soptippar ochliknande och att se till att inte kadaver och slaktavfall blir liggande ute måvara tillåtna.7. Jaktstarten bör senareläggas till omkring mitten av september. Skälen ärtre: Vissa år är de unga riporna dåligt utvecklade vid den nuvarandejaktstarten . De unga riporna, "pipkycklingarna", är mycketlättskjutna, vilket är ett jaktetiskt skäl för senareläggning av jakten. Närriporna är lättskjutna blir jakteffektiviteten högre, dvs populationsuttagetblirlätt oacceptabelt högt - ett ekologiskt skäl för senareläggning av jakten.Slutligen är det önskvärt att jaktstarten är lika i och . Som detnu är blir trycket på de svenska ripmarkerna mycket stort de första veckornaav jakten - ett jaktpolitiskt skäl för en senareläggning av jakten.8. Jakten bör avslutas . Den naturliga dödligheten hosriporna är låg . Jakt får därför en direkteffekt pådet häckande beståndet, vilket bör undvikas. Jakt ochbörjan av mars kan dessutom innebära störningsrisker för tidigt häckanderovfåglar som kungsörn och jaktfalk.9. "Bag limit", dvs en begränsning av jaktuttaget så att varje jägare bara fårskjuta ett vissa antal fåglar per dag kan övervägas i vissa fall. Ur ekologisksynpunkt har det liten betydelse eftersom denna "bag limit" normalt barauppnås när det är gott om ripor, och då är jaktuttagets betydelse urpopulationssynpunkt förhållandevis litet. Det är snarare en jaktvårdsfrågaeftersom en "bag limit" gör att jaktutbytet fördelas jämnare över säsongen.10. Fortlöpande årliga inventeringar av jagade arter och predatorer ärnödvändiga både i områden där det jagas och i referensområden. Förslagsvisbör det finnas minst ett grundligt inventerat område av vardera slaget i varjelän.Jakten förändrasEtt regelsystem för jakt är ingen produkt som fastställs engång för alla. Vi ser det som en arbetsmodell som skautvecklas och förändras i takt med att kunskaperna omjaktens effekter ökar och utifrån hur jaktintresset förändras.Vårt syfte är att hitta en modell som ger dekontrollmöjligheter som vi anser nödvändiga för att kunnaacceptera jakt ur naturskyddssynpunkt som denockså tillfredsställer jägarens önskemål att få jaga. Att deregleringsmöjligheter som vi kräver dessutom lätt kantillgodoses i den samiska modellen för småviltsjakt bordevälkomnas av alla som arbetar för en samförståndslösning idenna segslitna fråga.Miljöpartiet de gröna anser det väsentligt att finna nya former försmåviltsjakten ovan odlingsgränsen och i renbetesfjällen, som är ekologisktanpassade till såväl bytesdjur som dess predatorer. Ovanstående förslag kanutgöra en modell för en sådan jakt. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behov av nytt upplåtelsesystem för småviltsjakt ovanodlingsgränsen och i renbetesfjällen,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att denna jakt måste vara ekologiskt hållbar och ta hänsyn både tillnaturskyddets intressen och jägarnas önskan att få jaga,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att tillgodose de i motionen nämnda rovdjurens behovav ripa och då speciellt de arter som är beroende av ripa , iförsta hand jaktfalken,4.