mot · GK02Ju903 · 1996-10-07 00:00:00 — InledningI varje samhälle behövs gemensamma normer ochvärderingar som återspeglar samhällsmedborgarnasrättsuppfattning. Alla har vi ett ansvar för att föra vidaregrundvärderingar som humanitet, alla människors lika värde,hänsyn och tolerans, vilket ger de bästa förutsättningarna förtrygghet och rättssäkerhet. En av rättsstatens viktigasteuppgifter är att skydda medborgarna mot våld och övergreppoch att garantera medborgarnas rättssäkerhet vidsamhälleliga ingrepp. För att klara detta krävs fasta normeroch etisk fostran i familj, skola och föreningsliv, olikabrottsförebyggande åtgärder, ett effektivt polis, åklagar- ochdomstolsväsende och en väl fungerande kriminalvård.Brottsoffren måste dessutom erhålla skydd och hjälp för attkomma över de upplevelser det innebär att utsättas förbrottsliga handlingar. Rättssystemet måste vara uppbyggt såatt de enskilda medborgarnas behov av skydd kantillgodoses.För att rättssystemet ska fungera, krävs att de rättsvårdande myndigheternarespekteras av medborgarna. Rättssystemet måste i sin tur erbjuda människorerforderlig rättssäkerhet. Denna rättssäkerhet är allvarligt hotad av deorganisationsförändringar som stora delar av rättsväsendet står inför.Förändringarna kommer att innebära att närheten mellan medborgarna ochrättsväsendet till stor del går förlorad. Det finns då en risk för att människortar lagen i egna händer med allvarliga konsekvenser som följd, något som deaktuella händelserna i är ett exempel på. En tydlig och konsekventtillämpning av lagstiftningen, klar och tydlig utformning av lagarna, ettförutsebart straffsystem och en folklig förankring i de dömandeförsamlingarna är viktiga förutsättningar för ett väl fungerande rättssamhälle.Under senare tid har rättsväsendet drabbats av ett antal händelser sommedfört ett ifrågasättande av såväl integritet som kompetens att bedömauppkomna situationer. Detta är mycket allvarligt ur allmän rättssäkerhets-synpunkt. Tilltron till polis och åklagare får inte naggas i kanten av enskildahändelser som innebär att åratal av förtroendeskapande verksamhet raseras.Systemet måste vara uppbyggt så att det inte föreligger någon risk förmisstankar om olika slags korruption.Den viktigaste kriminalpolitiska uppgiften för samhället är att minskabrottsligheten och därigenom öka människors trygghet. Brottsutvecklingenkan inte enbart stävjas genom de traditionella åtgärderna inom rättsväsendetsram, d.v.s. ingripande och reaktion på redan begångna brott. Detbrottsförebyggande arbetet måste prioriteras och förstärkas. För att lyckasmed detta måste alla goda krafter samverka. Engagemanget från allmänhetenoch ideella organisationer måste tas tillvara. Samordningen och samarbetetmellan myndigheter, enskilda och olika organisationer måste stärkas ochutvecklas. Lokala trygghetsplaner är ett sätt att öka detta samarbete.Under senare år har den grövre brottsligheten ändrat karaktär. I och medförändringarna i och det forna har den organiseradebrottsligheten i dessa länder i allt större utsträckning förgrenat sig tillSverige. Dessutom har den organiserade brottsligheten i s.k. mc-gäng slagitrot i . Karakteristiskt för dessa organisationer är att de ärvälorganiserade och att de sysslar med mycket grov brottslighet. Frånsamhällets sida krävs särskilda åtgärder för att bekämpa denna brottslighet.Brottsförebyggande arbeteSamhällets viktigaste uppgift för att stävja våldstendenser äratt bygga upp en väl fungerande brottsförebyggandeverksamhet. Arbetet måste utformas så att den bredakompetensen som finns hos olika myndigheter ochorganisationer tas tillvara. Brottsförebyggande verksamhetkan i sin vidaste mening omfatta all samhällsverksamhet.Varje samhällssystem bygger på en normbildning som reglerar rätt och fel iumgänget mellan människor. Såväl oskrivna som skrivna regler är viktiga förett samhälles funktion och påverkar dess utformning.Det viktigaste ansvaret för denna normbildning och därigenom dengrundläggande brottsförebyggande verksamheten ligger naturligtvis i förstahand hos familjen. Det är främst genom familjen som barn erhåller devärderingar och normer som avhåller dem från brott. Det är också familjenoch den närmaste omgivningen som kan hjälpa till att avhålla barn ochungdomar från att begå brott eller som kan, då brott redan begåtts, hjälpa tillatt sätta gränser och reda ut orsakerna till att brott begåtts.Skola och barnomsorg har ett stort ansvar för normbildning. Diskussionenom rätt och fel måste börja . Skolans personal har goda möjligheter attfölja barns och ungdomars utveckling. De kan tidigt upptäcka socialaproblem och begynnande kriminella tendenser.Det utvecklade svenska föreningslivet har också stor betydelse förnormbildningen. Genom att barn och ungdomar deltar i föreningsverksamhetlär de sig att respektera demokratiska värderingar. Föreningslivet skaparockså möjligheter till meningsfulla fritidssysselsättningar, vilket är viktigtföratt barn inte ska känna utanförskap i samhället.För att effektivisera det brottsförebyggande arbetet behövs en gemensampolicy mellan olika myndigheter. Därutöver krävs bättre samordning mellande myndigheter som har ansvar för barn och ungdomar. Skola, socialamyndigheter, polis och kriminalvård måste engageras på ett tidigt stadium idetta arbete. Ofta leder bristande samordning till att ungdomar inte tas omhand på ett tillfredsställande sätt, vilket skulle ha kunnat förhindra fortsattbrottslighet. Detta beror ofta på oklara ansvarsförhållanden mellan olikamyndigheter.Socialtjänstlagen ålägger ett ansvar för dem som bor ochvistas inom en kommun och som behöver stöd och hjälp. Kommunerna ochpolisen bör få ett huvudansvar för att samordna skilda myndigheters insatsernär det gäller brottsförebyggande arbete. Detta ansvar bör tydligt regleras isocialtjänstlagen. Sekretesslagen bör utformas så att samarbetet mellanberörda myndigheter inte förhindras, vilket flera utredningar föreslagit.Samtidigt bör det utredas hur ett system för registrering av brott, som begåsav minderåriga, kan utformas och införas. Det har stor betydelse för polisenskartläggning och bekämpning av brottsligheten i samhället och skulleförbättra möjligheterna till snabba ingripanden.Segregation skapargrogrund för brottAlla ansträngningar måste göras för att motverkasegregering. I ett samhälle, där stora grupper lever i ettutanförskap med permanent hög arbetslöshet och stor socialutslagning, är riskerna för kriminalitet särskilt stora. I sådanaområden tappar människor framtidstron och tilltron tillsamhällets förmåga och vilja att avhjälpa problemen. Detfinns en stor risk för att samhällets normer inte överförs påde boende i dessa områden. I ett läge där tilltron tillsamhället går förlorad finns uppenbara risker att grupperskapar egna normsystem, normsystem som inte är förenligamed det övriga samhällets normer och lagar. Det är främst idessa miljöer som gängbildning, drogproblem och grovkriminalitet kan få fäste bland ungdomar.Det finns två viktiga skäl till ökad brottslighet. Det är dels det ökade antalettillfällen till brott i samhället, dels bristande social kontroll. Därför krävsettomfattande arbete med att öka både självkontrollen och den socialakontrollen. Detta arbete kan inte enbart skötas av de rättsvårdandeinstitutionerna. Det är ytterst en fråga om allas ansvar, välfärd ochfördelningspolitik. har i en särskild motion utvecklatresonemangen om integrationspolitiken.Lokala trygghetsplanerEn stor del av ansvaret för det brottsförebyggande arbetet börligga på lokal nivå. Det är lokala myndigheter ochorganisationer som bäst har möjlighet att analysera vad sombör genomföras för att förebygga våldsbrottslighet i sittgeografiska område.Centerpartiet anser att det ska vara varje kommuns skyldighet att upprättaen lokal trygghetsplan för kommunen samt särskilda trygghetsplaner förspeciellt utsatta områden. Dessa planer ska upprättas i samverkan med demyndigheter som verkar i det aktuella området (polis, socialförvaltning, skol-och fritidsverksamhet o.s.v.) samt andra berörda som t.ex. butiksägare,föreningar och boende. Förutom kommunala trygghetsplaner bör även varjefristående enhet, förskola och dagis stimuleras att göra egna brottsföre-byggande åtgärdsprogram.Målet med de lokala trygghetsplanerna ska vara att minska denvåldsrelaterade brottsligheten i området och skapa tryggare bostadsområdenoch offentliga miljöer. Planerna ska behandla frågor om ren brottspreventionmen även frågor som rädsla för brott och problem med skadegörelse, bråkoch busliv i grannskapet. Det är rimligt att planerna lägger tyngdpunkten pååtgärder för barn och ungdomar, för att stödja familjer och stärka de lokalamyndigheterna och organisationerna, d.v.s. främst sociala åtgärder.Ett sätt att samarbeta vid utformningen av den lokala trygghetsplanen kanvara att tillsätta ett samarbetsorgan med representanter från aktuellamyndigheter och organisationer för att utarbeta planen och dess mål. Därefterfår varje myndighet och organisation självständigt utarbeta de metoder somska användas för att uppnå de fastställda målen. Det övergripande ansvaretför att samordna utarbetandet av planen bör ligga på kommunerna och delokala polismyndigheterna. av planen bör detsamarbetsorgan som har utarbetat planen kontinuerligt följa upp ochutvärdera resultatet av verksamheten.De statliga myndigheter, som deltar i utarbetandet av stödåtgärder förlokala trygghetsplaner, bör i sin planering gå djupare in på vad som krävs isin verksamhet för att boende och verksamma inom kommunen ska kunnaerhålla de förbättringar som trygghetsplanen pekar ut. Polisen måste därför isin planering särskilt uppmärksamma samverkan med kommunen och ange ivad mån polisen ska medverka i de projekt i kommunen som är föremål förlokal trygghetsplanering. Vad som ovan sagts om lokal trygghetsplaneringbör ges regeringen till känna.Våldsskildringar i mediernaUnder senare år har medieutbudet och antaletvåldsskildringar i medierna ökat. får vi ta del av alltvåldsammare skildringar av såväl fiktivt som verkligt våld imedierna. Straffen har visserligen skärpts för olagligavåldsskildringar men har det blivit svårare att skiljapå vad som är lagligt eller inte i och med det ökade utbudet.För vissa barn är det svårt att se och förstå att detunderhållningsvåld de ser i TV inte är verkligt. De invaggas ien falsk trygghet om att våldet inte skadar.Vi måste på bred front begränsa våldsutbudet. Det är dock viktigt attdebatten inte stannar vid en diskusson om skärpta lagar eller omformuleringar av avtal med programbolagen. Debatten måste gå djupare änså. Det handlar om våra barn och vilken uppväxt vi vill ge dem. Alla måste tasitt ansvar. Mycket görs på frivillig basis för att minska våldsutbudet,ofta efter påtryckningar från föräldrar. Forskningen om hur våldsutbudpåverkar barn och ungdomar måste förstärkas.Idag är den högsta åldersgränsen för uthyrning av videogram . Entvingande 18-årsgräns för filmer, som ska visas på biografer eller hyras utsom videogram, kan innebära en förbättring mot dagens regler. Med en sådanregel kan tillgängligheten för de grövsta våldsskildringarna minska förungdomar. Att införa en sådan åldersgräns tvingar filmproducenterna att integöra filmerna våldsammare än att de kan tillåtas för den så kommersielltviktiga ungdomspubliken. På så sätt kan ett tryck på ytterligare självsaneringskapas inom branschen. Vad som i motionen sägs om 18-årsgräns för filmeroch videogram bör ges regeringen till känna.Alkohol, narkotika ochkriminalitetSambandet mellan alkohol, droger, doping och brottslighethar påvisats i ett stort antal forskningsrapporter. Merpartenav alla gärningsmän vid våldsbrott på offentliga platser ärpåverkade, liksom hälften av alla manliga offer för den typenav våld. har ungdomar börjat dricka alkoholi allt lägre åldrar. Många elever på högstadiet dricker sigordentligt berusade minst en gång . Ävenstatistiken när det gäller droganvändning bland ungdomar ärmycket alarmerande. Allt fler ungdomar prövar droger i ungaår. Erfarenheter visar på ett ökat experimenterande medtunga droger bland ungdomar. Många av dem som idagmissbrukar droger har en gång börjat med alkohol. Alkoholär ofta en inkörsport till vidare missbruk. Beroendet lederofta till kriminalitet eller prostitution, som för många är endasättet att få pengar till drogerna.Minskade satsningar i kommunerna på drogfria aktiviteter för ungdomarkan komma att medföra högre kostnader för samhället . Därför är detviktigt att landets kommuner satsar på drogfria aktiviteter. Föräldrar, skolaoch ansvariga myndigheter bör samverka för att på ett tidigt stadium sätta inresurser för att minska ungdomars alkoholintag. Skolan måste tidigtinformera om alkoholens medicinska effekter. Skolan får ofta tidigt signalerom ungdomars alkoholkonsumtion. Genom tidiga reaktioner minimerasrisken för att någon elev hamnar i alkoholproblem. Skolan bör meddelasocialtjänsten vid varje misstanke om missbruk och polisen då langning kanmisstänkas.Den bästa förebilden för ungdomar är givetvis de egna föräldrarna ochderas förhållningssätt till alkohol. För ungdomar är föräldrars upptäckt ellermyndigheters ingrepp starkare hindrande faktorer än risken för medicinskaskador. Obehaget som uppstår när föräldrar upptäcker, skolan agerar ellerpolisen ingriper är kännbart. Det är därför viktigt att det blir enomedelbar reaktion från samhällets sida när ungdomar ertappas berusade.Ungdomar som ertappats berusade bör kallas till polisen, helst i sällskap medvårdnadshavare och någon från de sociala myndigheterna, för att förklaravarifrån de erhållit alkoholen. Polisen bör även, särskilt vid storhelger,genomföra riktade insatser för att motverka langning till minderåriga. Vadsom sägs ovan bör ges regeringen till känna.Användningen av dopingpreparat ökar och har blivit ettsamhällsproblem. var nyttjandet av dessa preparat begränsat tillelitidrotten. används preparaten av personer som står långt utanföridrottens organisationer och användandet sprids allt längre ned i åldrarna.Centerpartiet anser att dopinglagen bör ändras så att även konsumtionen avdessa medel kriminaliseras. Dessutom bör gränsdragningen mellan ringa ochnormalt brott konkretiseras ytterligare och ett grovt brott med högrestraffskala införas. Detta bör ges regeringen till känna.Jämställ alkohol ochnarkotika i trafikenTrafikbrott är ett allvarligt problem i samhället. Varje årdödas och skadas ett stort antal människor i trafiken. Mångagånger orsakas olyckorna av alkohol- ellernarkotikapåverkade förare. Narkotikapåverkade förare utgörsannolikt en lika stor fara som de alkoholberusade förarna.Trots detta är det ofta svårt att lagföra dessa på grund avbevissvårigheter. Det är inte tillräckligt att konstatera att enbilist har höga halter narkotika i kroppen. Polis och åklagaremåste bevisa att föraren har framfört fordonet på etttrafikfarligt sätt. Enligt vår mening bör bilförare som ärnarkotikapåverkade dömas på samma sätt som de som ärberusade av alkohol. Narkotika bör juridiskt likställas medalkohol i trafikhänseende. Det bör vara tillräckligt att dendrogpåverkade föraren har en viss halt narkotika i kroppen.Teknik och analysmöjligheter för att säkerställa droghalternafinns utvecklade. Det finns också internationelltaccepterade tröskelvärden som kan använda somriktmärke för detta. anser att det bör införas enprincipiell nollgräns för narkotika i trafiken samt vidframförande av båt. Detta bör ges regeringen till känna.När det gäller framförande av båtar måste det införas såväl enpromillegräns som en principiell nollgräns för narkotika i likhet med vad viföreslår bör gälla för framförande av motorfordon. Antalet alkoholrelateradeolyckor till sjöss är allför många och införandet av dessa gränser skulle gepolisen möjlighet att på ett tidigare stadium ingripa.Rättsväsendets myndigheterEtt stort förtroende för polis, åklagare och domstolar frånallmänhetens sida är en av hörnstenarna i ett fungeranderättssystem. Närhet mellan medborgarna och derättsvårdande myndigheterna är viktig för att detta förtroendeska kunna skapas. har i en särskild motionutvecklat sin syn på utvecklingen av ett decentraliseraträttsväsende.PolisenPolisen har en nyckelroll i arbetet med att motverka ochstävja våldstendenser i samhället. Speciellt den förebyggandeverksamheten är viktig och måste prioriteras. Det är mycketviktigt att människor kan lita på att poliser finns till hands.Deras närvaro verkar i hög grad brottsförebyggande ochskapar förtroende mellan polis och allmänhet. Vi anser därföratt en fortsatt decentralisering av polisverksamheten och enomfattande satsning på närpolisverksamhet är av största vikt.Idag fördelas medel till polisverksamhet efter kriteriernabrottsstatistik, folkmängd och eventuella storstadsproblem.Vid medelstilldelningen till polisen ute i landet bör ävensärskilda hänsyn tas till glesbygdsverksamhetens behov. Detbör ges regeringen till känna.Det är av största vikt att regeringen föreslår hur den framtidapolisutbildningen ska organiseras så att en kontinuerligt jämn utbildningsnivåkan upprätthållas.NärpolisverksamhetNärpolisverksamhet är ett av de viktigaste vapnen i kampenmot våldsbrottsligheten och då speciellt ungdoms- ochgängvåld. Närpoliser har större förutsättningar att arbetaproblemorienterat än kollegor med primärt ansvar förutryckningsberedskap. De arbetar dessutom med all typ avpolisverksamhet, vilket ger dem många olika verktyg att lösaproblemen i närområdet. Då de är stationerade i närområdethar de goda möjligheter att bygga upp kontakter med lokalainstitutioner, organisationer och allmänheten. Godpersonkännedom mellan polis och allmänhet är värdefull, dådet ger möjlighet för naturliga kontakter att utvecklas.Närpoliser har ofta god kunskap om situationen i sitt arbetsområde. Dekänner ofta till vilka ungdomar som är eller ligger i riskzonen för brottsligtbeteende. Dessa poliser har även naturliga möjligheter att ta kontakt medungdomarna och arbeta brottsförebyggande. I detta arbete är det viktigt att detar föräldrar till hjälp. Med en ökad satsning på närpolisverksamhet, som viförordar, blir också förutsättningarna större för samarbete mellan familjer,skolan, andra myndigheter och polisen. Det är av största vikt att besök avpolis blir ett naturligt och positivt inslag i undervisningen och det dagligalivet på våra skolor.Antalet innevånare i närpolisområdena får inte vara alltför stort. I ett stortområde finns det ingen möjlighet för närpolisen att få den personkännedomsom utgör basen för verksamheten. Det måste göras noggrannaområdesanalyser för att bestämma hur stort område en ensam närpolis kanklara av. Det avgörande för denna bedömning måste dock vara strukturen påansvarsområdet och de problem som där finns att lösa. anser attnärpolisverksamheten ska vara den naturliga basen för all polisverksamhet.Det är av största vikt att närpolisverksamheten prioriteras även i ett kärvtekonomiskt läge för polisen.Möjligheten att användaövervakningskameror ochs.k. buggningAnvändningen av övervakningkameror har enbrottspreventiv effekt. För många butiker är det ett effektivtsätt att övervaka lokalerna för att minska svinnet på grund avstölder och snatterier. Enligt dagens regler är det svårt atterhålla tillstånd för sådan utrustning. Det krävs i princip attden tillståndssökande ska ha utsatts för brottslighet för atttillstånd ska ges till att installera övervakningskameror. Detär givetvis viktigt att stor hänsyn tas till integritetsaspekteräven i fortsättningen. Vi anser att möjligheterna att användasådan utrustning bör förenklas.Under senare år har den grova brottsligheten ändrat karaktär. Den grovanarkotikabrottsligheten och de s.k. mc-gängen använder sig av metoder sominnebär att polisen har svårt att med traditionella metoder kunna agera på ettrationellt sätt mot denna brottslighet. Det har visat sig att det föreligger ettbehov från polisens sida att kunna avlyssna sådana grupper för att samlainformation som kan leda till gripande. Vi anser att detta ska bli möjligt underförutsättning att reglerna för tillstånd till detta utformas så att risken förolämpliga integritetskränkningar minimeras. Regeringen bör följaktligenförelägga ett lagförslag som gör sådan hemlig avlyssning, s.k.buggning, möjlig. Vad som ovan sagts om kameraövervakning och buggningbör ges regeringen till känna.BrottenOlaga vapeninnehav ochvapenanvändning vidvåldsbrottslighetDet kan antas att det finns ett större antal illegala vapenute i vårt samhälle än . Som en följd avdetta är det mycket enkelt att komma över vapen, även omman inte har erforderliga tillstånd för innehav. Varifrån alladessa illegalt innehavda vapen kommer är ofta oklart men detär alldeles klart att samhället har ett stort ansvar när detgäller att minska tillgången.Enligt 29 § vapenlagen får tillstånd att inneha vapen återkallas ominnehavaren missbrukat vapnet eller visat oaktsamhet med det eller på annatsätt visat att han är olämplig att inneha vapen, t.ex. genom upprepaderattfylleribrott. Det är viktigt att den person, som döms för våldsbrott,bedöms om han är lämplig att inneha eventuell licens för vapen.Tillstånd för enskilda att inneha skjutvapen får enligt vapenlagen endast gesom personen har behov av vapnet för ett särskilt angivet ändamål. Häraktualiseras frågan hur uppföljning ska ske av licensinnehav för personer somt.ex. erhållit licens då de var aktiva i en skytteklubb och därefter behållerlicensen då de inte längre aktivt medverkar i föreningens verksamhet. Vianser att en noggrann uppföljning av licensinnehav bör göras kontinuerligt.KnivlagenUnder senare tid har ett antal händelser visat, att det finnsbehov av att skärpa knivlagen och dess tillämpning.Knivlagen måste enligt vår mening utvidgas till att gälla, intebara på allmän plats och i skolor, utan även på andra platserdär många människor vistas. Exempel på sådana platser kanvara nöjeslokaler, idrottsarenor, socialbyråer och sjukhus.Det bör även övervägas att införa förbud mot att medföra skjutvapen på deplatser som anges i knivlagen.Stöld och snatteriBrottstypen stöld är indelad i tre svårighetsgrader. För denlindrigare graden, snatteri, föreskrivs böter eller fängelse ihögst . I praxis behandlas dock snatteri som ettrent bötesbrott. Om gränsen mellan normalgraden för brottet,d.v.s. stöld och den lägre graden, snatteri, förskjuts så att enstörre andel hänförs till den lägre graden kommerbötesstraffets tillämpningsområde att utvidgas i motsvarandemån. Vi föreslår att detta sker och attsnatteribrottsrubriceringen ändras till ringa stöld.Bötesstraffet har vissa fördelar i förhållande till andrastraffrättsliga sanktioner. Bötesstraffet kan anpassas efterbrottets svårighetsgrad och ett högt bötesstraff torde allmäntuppfattas som ett kännbart straff.Straffsystemets utformningNär trädde ikraft innehöll den ettpåföljdssystem, som till stora delar byggde på attpåföljdsbestämningen skulle tillgodose den tilltalades behovav vård och behandling i det enskilda fallet. Valet av påföljdskulle grundas på en prognos av vårdbehov. Den brottsligagärningen och dess straffvärde tillmättes mindre betydelsenär det gällde det straffrättsliga ingripandet. Detta tänkandehar sedan delvis reformerats, bl.a. i och med de förändringarsom gjordes i 1989. Ändringarna har inte varitheltäckande och påföljdssystemet präglas fortfarande avbehandlingstanken.1992 tillsattes den s.k. straffsystemkommittén, som i oktober 1995presenterade sitt slutbetänkande: Ett reformerat straffsystem. Kommittén harpresenterat en övergripande översyn av påföljdssystem. I dettaarbete har man tagit avstånd från behandlingstanken och prognostänkandet,som tidigare präglade systemet. Kommittén har fortsatt på den väg, somutstakades genom påföljdsbestämningsreform. anseratt regeringen bör ges till känna att reformeringen av påföljdssystemet börfortsätta i enlighet med vad har föreslagit. Ett viktigtmål för en reform av straffsystemet måste vara att skapa ett sammanhålletsystem med olika straff, vars användning i enskilda fall styrs av samma typav kriterier.