mot · GJ02U19 · 1996-01-26 00:00:00 — med anledning av skr. SammanfattningFolkpartiet liberalernas krav på densvenska regeringen inför * Det absolut viktigaste målet för Europasamarbetet denärmaste åren är att EU utvidgas med de länder i ,som vill komma med. Det främjarfrihet, fred, demokrati och välstånd i hela . Densvenska regeringen bör därför vara pådrivande för deförändringar av som möjliggör och underlättaren integration av de forna kommuniststaterna i den krets avdemokratiska och stabila rättsstater som EU utgör. Attutvidga EU kommer inte att bli lätt. Koncentration ochmålfokusering är därför avgörande. har ett specielltansvar för att , och inte glöms bort idenna process. * EU måste göras mera handlingskraftigt när det gäller attvärna miljön. Vi vill att regeringen driver frågan om ettborttagande av den nuvarande vetorätten mot ekonomiskastyrmedel i miljöpolitiken. I första hand bör en europeiskminiminivå för koldioxidskatt införas, men även andraförsurande och och gödande utsläpp bör komma i fråga.Sverige bör verka för att en skatteväxling för miljön ochjobben kan genomföras, dvs att EU-reglerna ändras så att kantjänstemomsen kan sänkas. * Kampen mot den internationella brottsligheten, i synnerhetnarkotikahandeln, måste bedrivas med större kraft genomgemensamma insatser. Därför vill vi att regeringen driver påatt för att göra detta samarbete till föremål för gemensampolitik, med majoritetsbeslut. Vi bejakar Europol-samarbetetoch vill att brottslingar skall löpa samma risk att gripasoavsett i vilket europeiskt land de befinner sig. * EU skall inte syssla med allt. Europapolitiken bör handlaom att tillsammans lösa genuint gemensamma,gränsöverskridande problem. Subsidiaritetsprincipen måstetillämpas strikt. Därför bör en rad uppgifter som EU ålagtsföras från unionsnivån och inga nya områden föras dit sominte behöver lösas gemensamt. Vi vill att regeringen avstårfrån att driva t ex ungdomsfrågor, konsumentpolitik ochhandikappfrågor på Europa-nivå. Den bör också verka för att"gummiparagrafen", artikel 235 i , sommöjliggör för unionen att lagstifta inom mycket vida fält,omarbetas. * EU:s yttersta syfte är att garantera freden i . Därförmåste den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikenutvecklas i mera överstatlig riktning. Den utrikespolitiskasamordningen måste förbättras avsevärt. En huvudregel ommajoritetsbeslut bör införas för alla de fall där vitalanationella utrikes- och säkerhetsintressen inte berörs. Denmåste kompletteras med en bestämmelse om reservationsrättsom innebär att ett enskilt land kan ställa sig utanförgemensamma aktioner som landet inte vill delta i.Europa i möjligheternas tidVi, 1990-talets européer, lever i möjligheternas tid. Genomkommunismens sammanbrott öppnades en väg, som de flestabetraktade som stängd för generationer. har fåttchans till en framtid, inte präglad av rustning och splittringutan av frihet, fred, välstånd och gemenskap. Om vi förmårsäkra denna demokratins seger, kan det innebära ett bättre livför miljarder människor i och utanför . Om vi låterden chansen gå oss förbi, ökar på nytt riskerna förinternationella motsättningar och i värsta fall krig,flyktingkatastrofer och förödelse av miljön.Den viktigaste uppgiften är österut. Det är genom att deforna kommuniststaterna inlemmas i ett tätt nätverk av handel, kultur ochpolitisk samverkan som demokratin bäst kan säkras. Målet för det europeiskasamarbetet får inte sättas lägre än att hela skall präglas av frihet,fred,demokrati, ekonomiska framsteg och social rättvisa. Ett sådant skulleockså kunna betyda mycket för en positiv utveckling i resten av världen.När EU:s regeringar nu skall genomföra en översynskonferens bör fråganom hur vi européer skall utnyttja denna historiska möjlighet och utvidgaunionen genomsyra författningsändringar och annan utveckling av unionen.Europas historia är fylld av paradoxer. I den finns liberalismens,demokratins och humanismens , likaväl som diktaturens,inkvisitionens och koncentrationslägrens . Vi har fredens ochkrigens . Vi har den materiella rikedomens och vetenskapens ,likaväl som fattigdomens och miljöförstöringens . har givitvärlden både något av det bästa och något av det sämsta människorframbringat.Ur denna historia skall nu något nytt födas: ett möjligheternas,mångfaldens och medborgarnas . Den splittring och den stelhet, somalltför länge kännetecknat vår kontinent, måste ersättas av ett enat ochdemokratiskt , präglat av frihetslidelse, entreprenöranda, socialtansvarstagande, öppenhet mot omvärlden och ett fungerande samspel medmiljön.Vi som står bakom denna motion är svenskar, européer ochvärldsmedborgare. Vi älskar vårt land, men har aldrig satt fosterlandskärlek imotsatts till internationell solidaritet. I likhet med våra liberala vänner iandraeuropeiska länder är vi svenska liberaler pådrivande när det gäller att ge EUsådana befogenheter att unionen kan bli ett effektivt instrument för att lösa deproblem, som bara kan lösas på europeisk nivå. Vår starka europeiskaidentitet har aldrig minskat vårt engagemang i de globala överlevnads- ochrättvisefrågorna eller vår solidaritet med människorna i tredje världen.Europa är för oss möjligheternas kontinent. Här finns en skapandemångfald av kulturer, här finns stora materiella resurser, här finns etthumanistiskt kapital i form av bildning, vetenskap och sociala experimentsom på få andra platser i världen, här finns en livgivande och inspirerandenatur som ännu kan räddas. Därför talar vi mer om möjligheter än problem.Vi européer kan klara de utmaningar vi står inför: att sammanfoga det avkommunismen splittrade , att knäcka massarbetslösheten och att säkraen god livsmiljö.För oss är det uppenbart att mer av europeiskt samarbete är ett viktigtverktyg när folk skall ta itu med dessa uppgifter. inträde iden europeiska unionen, EU, var därför ett nödvändigt steg. I denna motionanger vi hur vi vill se den europeiska unionen utvecklas.Vår prioritering av östutvidgningen innebär att andra frågor måsteunderordnas denna huvuduppgift. Det är exempelvis i praktiken ogörligt attinlemma nya stater i unionen utan att beslut fattas om att EU:s gemensammajordbrukspolitik skall reformeras. En sådan reform är, enligt vår mening,ofrånkomlig. En kraftig utökning av medlemsantalet ställer också krav påinstitutionella reformer.Samtidigt som demokratin vunnit framgångar i öst, ifrågasätts den alltmer iväst. Politikerföraktet tilltar och det talas ofta om en känsla av utanförskap.Det är nödvändigt att hitta lösningar som förändrar detta. Europasmedborgare måste med rätta kunna känna att de förfogar över demokratiskaoch politiska medel att påverka sin vardag och sin framtid. En strategi för attåstadkomma detta bör bygga på tre insikter:* EU måste visa resultat. EU måste bli en väl fungerande,effektiv union som blir ett mera slagkraftigt verktyg för attlösa gemensamma problem. Endast så kan tilltron till dedemokratiska institutionernas förmåga att nå konkretaresultat stärkas. * EU:s arbete måste koncentreras. EU skall inte ägna sigåt allt. Det är de viktiga gränsöverskridande frågorna somskall hanteras på unionsnivå. Då ökar möjligheterna attresultat verkligen nås, som det stora flertaletpolitiska frågor hanteras genom beslutsfattande närmaremänniskorna - av dem själva eller där det inte går på lokal,regional eller nationell nivå. * EU:s beslutsformer måste reformeras. Förutsättningarnaför bred debatt och folkligt deltagande måste bli större, bl agenom ökad öppenhet. Sättet att fatta beslut måste förenklasså att de blir mera begripliga för medborgarna.Västeuropas mest akuta ekonomiska och sociala problem ärkombinationen av bristen på jobb och överflödet avarbetsuppgifter. Bristen beror inte på att alla behov av varoroch tjänster är fyllda. Tvärtom är behoven stora. Bristen påjobb beror på att många europeiska länder misslyckats medatt skapa så bra villkor för företagande att nya jobbtillkommer i den takt som behövs för att utslagna jobb skallersättas och arbetslösheten sjunka. Här kan EU genommarknadsekonomiska reformer öka den europeiskaekonomins växtkraft. skall bli en dynamiskFöretagandets kontinent med god konkurrenskraft, så attmassarbetslösheten pressas tillbaka och välfärden säkras. EUbör fullfölja arbetet med den inre marknaden och drivavidare arbetet med en valutaunion.EU bör liksom visa stor respekt för medlemsländernas varierandeförutsättningar och hitta lösningar med bl a övergångsregler som gör detmöjligt för alla att vara med. Det finns anledning att varna för en utvecklingdär unionens medlemsstater permanent indelas i olika klasser. I de fall därnågra länder väljer att gå fortare fram på ett område måste samarbetet helatiden stå öppet för de länder som vill ansluta sig.Unionsfördragets inledning formulerar en vision om en allt fastaresammanslutning mellan folk.Detta fördrag markerar en ny fas i processen för att skapa en allt fastaresammanslutning mellan de europeiska folken, där besluten skall fattas sånära medborgarna som möjligt - - - Unionen skall ha till uppgift att på ettkonsekvent och solidariskt sätt organisera förbindelserna mellanmedlemsstaterna och mellan deras folk. (Ur artikel A i Maastrichtfördragetsavdelning I)Syftet med samverkan i den europeiska unionen är att föraEuropas människor allt närmare varandra, att tvinna alltstarkare band mellan länder, folk och individer. Det är enviktig process men den får inte drivas snabbare än att en bredfolklig uppslutning för unionsidén kan upprätthållas. Bakslagav den typ som kom efter - som t exledde till att danska folket först sa nej - måste undvikas efterden nu förestående regeringskonferensen.Ett medborgarnas kan bara byggas med medborgarnas medverkanoch stöd. Men projektet kräver också politiker med vilja och förmåga attförklara varför enande är av omistligt värde.Ett helt - mål och medelRegeringskonferensen är en författningskonferens därförändringar av unionsfördraget och EU:s institutioner skalldiskuteras. Det är med andra ord det konstitutionellaramverket som skall avhandlas, inte Europapolitiken somsådan. Det kan vara på sin plats att påminna om dettaeftersom regeringens EU-politik emellanåt framstått som enblandning av handfallenhet, önsketänkande och försök attgöra Europapolitik av inrikespolitiska frågor. Som nya EU-medlemmar har vi mycket att lära på alla nivåer om hur manbäst når framgång med förslag och krav i den europeiskaunionen. Men ett absolut minimikrav för att lyckas är att hamålen klara för sig och inte släppa dessa ur sikte. Och det alltövergripande målet just nu måste vara EU:s östutvidgning.Om detta skriver även regeringen, men gör i sak ingetsynbart för östutvidgningen.Det är av regeringsskrivelsen att döma ytterst problematiskt för regeringenatt konsekvent ha riktigt viktiga mål för ögonen vid utformningen avEuropapolitiken. För att skapa ett helt där frihet, demokrati ochvälstånd präglar hela kontinenten krävs att EU utvidgas med de länder somknackar på unionens dörr. Det i sin tur kräver en rad konstitutionellaförändringar, reformering av jordbruks- och strukturpolitik, omtänkande isäkerhetspolitiken m m; förändringar som redan var och en för sig kan te sigmycket svåra. För att lyckas måste därför en del andra ambitioner ochsidospår skalas bort. Det gäller inte endast agerande vidregeringskonferensen, utan generellt för att EU skall lyckas med de viktigasteutmaningarna. Endast genom koncentration och fokusering kan detta svårauppdrag lyckas.Vi tror t ex inte att långsiktiga utveckling beror av hurkonsumentpolitiken (avsnitt 7.4 i regeringens skrivelse) eller ungdoms-frågorna (7.7) hanteras vid regeringskonferensen . Och inte minst undrarvi vad föreningslivet (avsnitt 4) har med regeringskonferensen att göra! Detmåtte väl ändå vara ett område av mänsklig aktivitet som politiker skalllämna därhän. Att regeringen i sin skrivelse ger dessa frågor lika mycketutrymme som t ex frågan om ministerrådets eller reformeringtyder på en både visionslös och opraktisk ansats. Tendensen att föra upppolitikområden på Europanivå utan att de egentligen hör hemma där,illustrerar tyvärr hur ogenomtänkt och oprioriterad som politikområderegeringens EU-politik är. Alla viktiga frågor är inte EU-frågor.Hur angelägna vi liberaler än anser handikappfrågor vara, vill vi inte föraupp denna del av social rättighetspolitik på unionsnivå. Vi tror att vi sköterden bäst här hemma, (s)-regeringens attacker mot handikappreformen tilltrots. Europapolitik handlar med andra ord inte om att göra allt som pånationell nivå är viktigt och angeläget, på ytterligare en nivå. Europapolitikenhandlar om att tillsammans lösa genuint gemensamma, gränsöverskridandeproblem.Detta förhållningssätt är inte ett uttryck för en inåtvänd självgodhet. Dethandlar om att skilja på opinionsbildning och beslutskompetens. Inte hellerstår det i konflikt med mellanstatligt samarbete på angelägna områden.Ingenting hindrar att vi driver på för att EU skall bli bättre på jämställdhet,för att regeringar i andra länder i sin lagstiftning skall ta större hänsyn till dehandikappades behov och rättigheter, eller för att erfarenheter från svenskbarnomsorg sprids och kommer andra européer till del. Men vi menar att detkrävs en klar åtskillnad mellan opinionspåverkan och vad som är faktiskaEU-uppgifter i bemärkelsen att den europeiska unionen skall habeslutanderätt i frågorna.För att vinna medborgarnas entusiasm och respekt måste den europeiskaunionen bli en öppen, effektiv, handlingskraftig och väl avgränsadorganisation som koncentrerar sig på de frågor som endast kan lösas genomsamarbete. Med EU:s blandning av stora och små frågor, bristandetillämpning av närhetsprincipen, en för de flesta människor oklarmaktfördelning mellan institutionerna och ett svårgenomträngligt fördrag, ärdet svårt att uppamma det folkliga stöd som krävs. Tyvärr är det inte mycket iuppläggningen av regeringens politik inför översynskonferensen som är ägnatatt lösa dessa problem.Medborgarnas grundläggande rättigheter och ett förbud mot all sortsdiskriminering bör skrivas in i unionsfördragets inledning. Vi anser attSverige, liksom den danska regeringen, vid regeringskonferensen bör förafram detta tillägg. Det rör sig främst om mänskliga och demokratiskarättigheter. Ett sådant tillägg skulle understryka EU-samarbetetsdemokratiska fundament.Folkpartiet liberalerna vill också att företrädare i EU på ettmycket mera pregnant sätt än agerar pådrivande för attoffentlighetsprincipen blir gällande. I avsnitt 4 skriver regeringen: "När EU:sministerråd sammanträder som lagstiftare bör debatterna i större utsträckningän vara offentliga." (Vår kursivering - orden bör utgå.) Vianser att det alltid bör vara så. Dessutom bör ministrarna motivera sina beslutoch varför man röstade som man gjorde.Rätt sak på rätt plats - använd alltidnärhetsprincipenRedan i inledning nämnssubsidiaritetsprincipen (närhetsprincipen), som sedanstadfästes som princip i artikel 3b, och ingicki Edinburgh-mötets slutsatser. Fördragstextens utgångspunktär att gemenskapsåtgärder är möjliga om omständigheternaså kräver för att unionens målsättningar skall kunnaförverkligas. Det skall föreligga ett s k nödvändighetsrekvisitför att den centrala gemenskapsapparaten skall ha rätt attbinda medlemsstaterna genom att föra upp beslut pågemenskapsnivå.På de områden där gemenskapen inte är ensam behörig skall den iöverensstämmelse med subsidiaritetsprincipen vidta en åtgärd endast om ochi den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräckligutsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av denplanerade åtgärdens omfattningar eller verkningar, bättre kan uppnås pågemenskapsnivå. (Ur artikel 3b)Denna formulering lämnar öppet för tolkningar av vad EU bör lagstifta om.Det vore önskvärt med en större tydlighet redan här, men framförallt är det enannan artikel (art. 235) som gör att i princip allt från jordgubbar tillungdomsfrågor kan regleras i EG-rätten (artikeln om subsidiaritetsprincipenär endast tillämplig inom den första pelaren, EG-rätten).För att uppnå en mera stringent och tydlig kompetensfördelning mellanunionen och medlemsländerna bör den gummiparagraf som möjliggör att EUmed hänvisning till den gemensamma marknaden tar till sig nya områdenomarbetas eller kanske till och med avskaffas helt. Vi saknar iregeringsskrivelsen därför förslag om hur artikel 235 i skallomarbetas eller avskaffas. Dess nuvarande lydelse är:Om en åtgärd från gemenskapens sida skulle visa sig nödvändig för att inomden gemensamma marknadens ram förverkliga något av gemenskapens måloch om detta fördrag inte innehåller de nödvändiga befogenheterna, skallrådet genom enhälligt beslut på förslag från kommissionen och efter att hahört , vidta de åtgärder som behövs.Ett annat sätt att tydliggöra och renodla vilka kompetenserEU bör ha vore att införa en s k kompetenskatalog somtydligt definierade vad unionen skall och inte skall göra. Iförberedelsearbetet inför regeringskonferensen kankonstateras att , reflektionsgruppen ochkommissionen har gått emot den idén. De nationella debattersom förs tyder inte heller på någon stor uppslutning kringidén, vilket leder oss till slutsatsen att regeringskonferensenknappast kommer att leda till inrättandet avkompetenskatalog eller normhierarki. liberalernahar tidigare framfört att införandet av en författning vore enbra lösning på avgränsningsproblemen, men vi tvingaskonstatera att tiden inte ännu är mogen för en sådangenomgripande omvandling av EU:s regelverk.Våga vilja!Regeringen intar en märkligt passiv syn på den roll Sverigeskulle kunna spela i omvandlingen av EU. Av språkbruket attdöma har vi fortfarande en åskådarplats i . Denmentala hållningen verkar vara att det är de andraskonferens, de sitter och diskuterar och därefter tar viställning till de förslag som eventuellt framkommer. Detbådar inte gott för förhandlingsresultatet att funderarpå hur ställning skall tas till andras propåer, snarare än påvilka egna ståndpunkter som skall drivas.Några exempel. * Angående den inre marknaden: "bör vidregeringskonferensen stödja förslag som har till syfte attsäkerställa en effektiv tillämpning av den inre marknaden" -javisst, men kan också presentera egna sådanaförslag! * Angående beslutsreglerna i GUSP: "Eftersom vi önskarbana väg för en utvidgning av EU och vill föra enaktiv och handlingskraftig utrikes- och säkerhetspolitik, börvi vara beredda att konstruktivt delta i denna diskussion" -ja, det är klart att vi skall delta i diskussionen, men varförinte lägga egna förslag och driva dem i diskussionen? * Angående : "bör acceptera attdomstolen tilldelas en roll som både tvistlösare och uttolkareav konventioner som medlemsstaterna intar på det rättsligaoch polisiära samarbetsområdet" - javisst, vi bör till och medeftersträva det!Detta förhållningssätt är synnerligen anmärkningsvärt motbakgrund av regeringens egen argumentation ifolkomröstningskampanjen att medlemskapet ärviktigt för att ge inflytande och rösträtt i . Nuhar vi denna rösträtt men inflytande kräver aktivitet ochviljekraft.Den allra viktigaste uppgiften är att vidga EU till attomfatta länder i . bör ,, , , , , , , Rumänienoch vara EU-medlemmar. och böra också ingå inästa utvidgningsomgång. På bör även övriga länder kunna blimedlemmar, men man måste vara medveten om att skillnaderna i ekonomiskutvecklingsnivå gör att fullt medlemskap i alla dimensioner - åtminstone utanomfattande övergångstider - kan dröja åtskilliga år.Folkpartiet liberalerna har verkat pådrivande för attöstutvidgningen skall sättas högst på dagordningen, och det är glädjande attregeringen i sin skrivelse också ägnar dess betydelse ett stort utrymme. Pånågra punkter är slutsatserna av vad detta medför i konstitutionellaförändringar dock väl lama och tidsplanen i vårt tycke inte tillräckligtambitiös. Vi håller med regeringen om att förhandlingsprocessen bör inledasvid samma tidpunkt för samtliga kandidatländer, dvs senast efterregeringskonferensens avslutning (avsnitt 6). Dessutom är det med tanke påhur ratificeringsprocessen sker i varje medlemsland nödvändigt att försökahålla ihop förhandlingarna tidsmässigt även i fortsättningen. Annars riskerartidtabellen att raseras.I samma stycke skriver regeringen att utvidgningen kan komma att omfatta12 nya medlemsländer. Vi hoppas och tror att det blir fler än så.EU-inträdet innebär också unika möjligheter att stärka och stabilisera demänskliga fri- och rättigheterna i de länder som vill bli medlemmar.Europaparlamentet har slagit fast att nya medlemmar skall ha avskaffatdödsstraffet. Detta uttalande, som antogs på initiativ av liberalaledamot, har stor tyngd eftersom parlamentet har vetorätt när det gäller nyamedlemmar. Det är viktigt att regeringen driver frågan vidregeringskonferensen.Ett tätare samarbete med kommer att medföra kravpå förändringar för oss i . Det finns en fruktan attlåglönekonkurrensen kan slå ut jobb. Men all erfarenhet visar att vidgademarknader framför allt ger fördelar. Det innebär att nya affärsmöjligheteröppnas.Idag kan man konstatera att den ekonomiska utvecklingen i Öst- ochCentraleuropa och har vänt på ett närmast spektakulärt sätt under desenaste två-tre åren. Genomgående ligger nu BNP-tillväxten på 3-6 procent.Inflationen har drivits ner från flera och nustabiliseratspå en för dessa länder hanterbar nivå. Privatiseringen har visat sig vara merakomplicerad att genomföra än man trodde, men rullar stadigt på - om än i enlångsam takt. Tjänstesektorn växer snabbt och den strukturomvandling somprisreformerna drivit fram - t ex en lägre energiförbrukning på grund avhögre kol-, el- och oljepriser - leder till ett bättre resursutnyttjande ochbättremiljö. Valutorna har blivit alltmera konvertibla och stabila, eller i alla fallmed en förutsebar förändring. Utrikeshandeln präglas av frihandel utombeträffande jordbruket. Arbetslösheten ligger i allmänhet på västeuropeisknivå eller lägre.Ländernas medlemskap i olika internationella organisationer innebärrestriktioner på de politiker och byråkrater som vill vrida klockan tillbaka.Medlemskap i () och kräversunda statsfinanser och uppfyllda villkor för nya lån. Medlemskap i ,, innebär ett åtagande om en fri ochosubventionerad utrikeshandel. Att vara ett ansökarland till EU ställerbestämda krav på anpassning och införande av civilrätt ochnäringslagstiftning av EU-typ.Medlemskap i innebär respekt för mänskliga fri- ochrättigheter och förbud av diskriminering av oppositionen m m.Av är viktigast för bådesäkerhetspolitiskt och ekonomiskt. är små ekonomier jämfört medPolen. Beräkningar som publicerats indikerar att är det landsom relativt sett har mest att vinna på en god ekonomisk utveckling i f.d.Sovjetunionen; skulle vår export dit kunna 20- till 30-faldigas. Även med och kommer vår handel att kunnamångfaldigas vid fullt realistiska tillväxttal i dessa länder.Länderna i öst har till skillnad mot t ex länderna i Stillahavsasien ennågorlunda hög utbildningsnivå, även om stora luckor finns, särskilt pålandsbygden. Det gör att dessa länder dels kan komma att producera ochexportera relativt sofistikerade varor inom en överskådlig framtid (,säg), dels har en god förmåga att snabbt komma ikapp länderna i Västeuropaoch övriga OECD.Under en övergångstid kan dessa länder komma att bli ganska formidablasom exportörer av låglöneprodukter med tanke på att deras lönenivå är av , de har nära till marknaden i ochde har genom Europaavtalen fritt marknadstillträde till EU för export avnästan alla industrivaror nu eller inom några få år.Detta innebär ökade exportmöjlighter, potentiella jobb och välfärd iSverige. Men även krav på omställning för att ta emot deras export till oss!Inflytande och makt i en utvidgad unionEU:s karaktär är, som tidigare nämnts, en unik kombinationav överstatlighet och mellanstatlighet.