mot · GK02T320 · 1996-10-07 00:00:00 — Infrastrukturella investeringar har traditionellt setts som ettmedel för strategi och tillväxt. 1980-talets begränsadesatsningar föranledde den borgerliga regering som tillträdde1991 att lägga fram en ny tioårsplan och en ekonomisk rampå . Den socialdemokratiska oppositionenkritiserade ramen för att vara alltför liten.De nationella riktlinjer som den så kallade Kommunikationskommitténnyligen framlagt innebär en mycket kraftig omsvängning från väginvest-eringar till drift och underhåll. Den kraftiga minskningen av investerings-volymen beror enligt kommittén på att vägnätet fått en förhöjd standardgenom de senare årens utbyggnad. Därför har man valt att inom en begränsadbudgetram prioritera drift och underhåll.Den förhöjda standarden har emellertid endast i begränsad utsträckningkommit län till del. Flera av riksvägarna och de viktigare länsvägarnaär byggda , smala, krokiga och i behov av stora underhålls-åtgärder. På en gammal, omodern väg är en investeringsåtgärd som förstärk-ning, breddning och siktförbättring i huvudsak i befintlig sträckning ofta enbättre åtgärd än upprepat, dyrt underhåll. Denna typ av åtgärder ger docksällan en lönsamhet med nettonuvärdeskvot över 0,4 med de beräknings-modeller som använts. Med sådana krav på lönsamhet blir det inte möjligt attåtgärda denna typ av vägar på ett rationellt sätt, det vill säga genomförstärkning etc. med investeringsmedel.Professor har i en kritisk granskning hävdat attKommunikationskommittén tillämpar den samhällsekonomiska kalkyl-tekniken, som tidigare använts till exempel för att rangordna investerings-objekt som är någorlunda jämförbara, på ett nytt och vilseledande sätt. Mantillskriver metoden en grad av precision som inte bara kan ifrågasättas utanmåste anses vara ogrundad, menar han.För vår del instämmer vi i åsikt attunderhållet eftersatts tidigare. En ökning av drift- och underhållsanslaget ärdärför mycket angelägen. För hela landet är dock denna ökning enligt vårmening alltför stor i förhållande till behovet av investeringsåtgärder. Hela denkraftiga ökningen av drift- och underhållsmedel kan knappast motiveras på ettsamhällsekonomiskt övertygande sätt. En del av anslaget bör i stället kunnaanvändas för att åtgärda flaskhalsar på smala riksvägar. För näringslivetstransporter i sydöstra skulle en sådan åtgärd vara av mycket storstrategisk betydelse.En regions tillgänglighet avgörs i stor utsträckning av om vägarna håller enjämn standard. En aldrig så kort sträcka som håller påtagligt lägre standard änvägen i övrigt minskar hela regionens attraktionskraft. E 22 och flerariksvägar i län har avsnitt av så låg standard att omfattandeinvesteringar erfordras. Också kraven på en tillräcklig trafiksäkerhet gör attvissa avsnitt av dessa vägar måste åtgärdas: E 22 söder om och vid , mot väster om , och från mot , från mot Linköping.Sveriges ekonomiska läge är sådant att det inte går att nukräva vidgade ramar för infrastruktursatsningar. Däremot börav skäl som ovan angivits en omfördelning inom dentillgängliga ramen kunna ske från drift och underhåll tillnyinvesteringar som avlägsnar flaskhalsar av betydelse förhela vägsystemet i sydöstra . HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att inom befintliga ramar göra nyinvesteringar i vissadelar av vägnätet i sydöstra .