mot · GK02U509 · 1996-10-07 00:00:00 — SammanfattningVår generation har den historiska möjligheten att se till atthela är fritt och fredligt, uppnår välstånd och välfärd.Den nu pågående regeringskonferensen inom EU måste resultera i sådanaändringar i unionens struktur att länderna i , ochÖsteuropa samt och ges verkliga möjligheter att blimedlemmar. Några av dem bör ha möjligheter att bli det och samtliga inom . Därmed skulle EU inom överblickbarframtid ha 25-30 medlemmar.Att uppnå detta mål kräver betydande förändringar i unionens sätt att fattabeslut och i reglerna för jordbruks- och regionalpolitiken.Vi ser inte EU som ett självändamål utan som det bästa medlet att i vårvärldsdel uppnå centrala liberala mål som frihet, fred, välstånd, välfärd, godmiljö och effektiv brottsbekämpning.EU skall ägna sig åt de gränsöverskridande problemen, åt de frågor därnationalstaterna inte räcker till. EU skall inte syssla med sådana frågor sombäst löses av de enskilda individerna och familjerna, av kommunerna, avregionerna eller av medlemsstaterna.De beslut som fattas på EU-nivå skall vara öppna för insyn och bättre än nukunna kontrolleras av medborgarna genom deras nationella parlament ochgenom det direktvalda Europaparlamentet.Den inre marknaden är av stor betydelse för att binda medlemsländernanärmare varandra och för att öka välståndet i . En gemensam valutaskulle, även om inte alla medlemsländer kan vara med från början, förstärkaden inre marknaden. bör sträva efter att vara med.Reformer för att möjliggörautvidgningenVi har i tidigare motioner pekat på att huvuduppgiften attmöjliggöra utvidgningen av EU kräver en koncentration pådenna uppgift och en vilja att driva på de förändringar somkrävs för att utvidgningen skall vara möjlig.Fram till de omedelbara förberedelserna inför det europeiska toppmötet iDublin har det inte framstått som om regeringen anslutitsig till detta synsätt. De uttalanden som ägt rum från regeringens sidainger dock hopp om att regeringen på allvar tänker ägna sig åt huvudfråganoch att man inser att en union med 25-30 medlemmar behöver ett annatsystem för beslutsfattande än det som byggdes upp för en gemenskap med 6medlemmar. Vi hälsar förstås denna omsvängning i regeringens attityder medstor tillfredsställelse och hoppas att det förhållandet att insikten kommit sentinte skall ha inneburit att målets uppnående försvårats.Det blir naturligtvis ohanterligt att i en union med 25-30 medlemmarbibehålla en så pass omfattande vetorätt som den nuvarande. Enligt vårmening bör vetorätten inskränkas till ett fåtal av de områden som EU har attbesluta om.Vi har pekat på att en annan förändring i EU:s beslutsreglerskulle kunna vara att beslut inte bara skall ha bakom sig den majoritet avrösterna i ministerrådet som föreskrivs för de olika typerna av ärenden utanockså länder som representerar en majoritet av unionens befolkning. En sådanförändring skulle då innebära ett bibehållande av de olika ländernasnuvarande röstetal, med dess gynnande av de mindre länderna, men skulleskapa en garanti för att bindande beslut i ministerrådet skulle ha bakom sigländer som representerar ett flertal av befolkningen. Den hittillsvarandeutvecklingen under konferensen har inte gett oss anledning att ändra våruppfattning om att ett införande av principen om dubbla majoriteter skulleunderlätta upptagandet av nya medlemmar.En betydande fördel med en lösning av denna typ är att den minskarbehovet av nya, potentiellt uppslitande, diskussioner inför varje omgång avnya medlemmar.Flera andra förändringar kommer att krävas, exempelvis vad gäller antaletkommissionärer, deras befogenheter och deras relationer till varandra. Enannan fråga som sannolikt kommer att behöva diskuteras är antalet ledamöteri och fördelningen av antalet ledamöter mellanmedlemsländerna.Vi har fört fram de demokratiska argumenten för attförstärka befogenher på ministerrådets bekostnad. Ensådan förstärkning skulle, tillsammans med en ökad roll för de nationellaparlamenten i formandet av den nationella EU-politiken, öka legitimiteten ide fattade besluten. Dessa är viktiga frågor, även om de inte är avgörande förnya länders möjlighet att bli medlemmar. Vi beklagar att en riksdagsmajoriteti våras inte delade vår uppfattning om behovet av en förstärkning avparlamentets roll då bindande lagstiftning tas.Förutom ändringar i EU:s författningar behövs ändringar i jordbruks-politiken och i regionalpolitiken.Vi är starka anhängare av en avreglering av den gemensamma jordbruks-politiken.Vi önskar också att de delar av regionalpolitiken som inte handlarom överföring av medel från medlemsländer med högre levnadsstandard tilldem med lägre i större utsträckning skall kunna skötas av medlemsländerna.Men huvudskälet nu till att göra ändringar i jordbruks- och regionalpolitikenär att ett bibehållande av reglerna försvårar eller kanske till och medomöjliggör östutvidgningen. Detta beror naturligtvis på att kostnaderna för atttillämpa dagens regler på de nya medlemmarna upplevs som alltförbetungande av de nuvarande medlemmarna.Dessa frågor hör inte formellt till konferensens huvudfåra om översyn avtraktaterna, men behöver åtminstone en bred samsyn om huvudinriktningenunder kommande år. Vad beträffar regionalpolitiken och strukturfondernasynes det finnas vissa möjligheter att komma fram. Det skulle då handla ombegränsningar i de maximala bidrag ett land skulle kunna få, sannolikt mätt irelation till varje mottagarlands egen produktion.Jordbrukspolitiken kommer sannolikt att bli svårare att finna lösningar på.En del av de lösningar som diskuteras innebär att man under mycket långtid - eller till och med permanent - skulle ha förmånligare regler förVästeuropas relativt rika bönder än för fattiga bönder. Detta är enlösning som svårligen låter sig försvaras. Därför behöver andra lösningar tasfram.Rätt frågor på rätt nivåEU måste vara effektivt. Det betyder att beslutsmaskinerietmåste vara effektivt. Men det betyder också att EU skall ägnasig åt rätt frågor. Det finns frågor därbeslutsmöjligheterna på EU-nivån är för små. Det finnsockså frågor där möjligheterna att besluta är för stora.Ett exempel på frågor där möjligheterna är för små är ekonomiskastyrmedel för en bättre miljö. Dessa frågor räknas till skattefrågorna, förvilka varje lands vetorätt gäller. Vi har i vår motion om och miljönfortsatt att kräva att dessa frågor skall behandlas som demiljöfrågor de är och inte som skattefrågor. Vi har därvid påmint om att dendanska regeringen vid regeringskonferensen presenterat konkreta förslag tilltraktatsändringar, som syftar till att göra EU mer effektivt i arbetet motgränsöverskridande miljöproblem.Ett annat område gäller den gränsöverskridande brottsligheten. Det äruppenbart att det hittillsvarande mellanstatliga samarbetet inte är tillräckligtför att effektivt bekämpa den internationella brottsligheten. Därför bör viktigadelar av den s k tredje pelaren överföras till den s k första pelaren, d v smerav samarbetet mot gränsöverskridande brottslighet bör bli föremål förgemensamt beslutsfattande. Förutom att detta skulle öka effektiviteten, såskulle den demokratiska kontrollen och insynen förstärkas genom att och på dessa områden fick samma befogen-heter som de har inom den s k första pelaren.Det tredje viktiga området där unionen behöver större befogenheter gällerden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vetorätten bör här begräns-as till de frågor som verkligen är av vitalt nationellt intresse. Vi uppfattadeivåras det som att regeringen på ytan hade samma uppfattning som den viförespråkar, men att regeringen förespråkade en avsevärt vidare definition avvad vitalt nationellt intresse kan anses vara. Det finns skäl att tro att dettafortfarande är fallet.Om det på dessa tre områden - gränsöverskridande miljöförstöring, inter-nationell brottslighet och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken -således behövs mer samarbete, så finns det områden där det behövs mindreav lösningar på unionsnivån.En för liberaler självklar utgångspunkt är att beslut skall fattas så nära denenskilde som möjligt och helst av den enskilde och hans familj. Där det inteär möjligt med individuella beslut bör besluten tas av den lägsta praktiskapolitiska nivån. Denna liberala närhetsprincip är inte identisk med den avkatolsk sociallära inspirerade subsidiaritetsprincipen, men i det praktiskaarbetet inom EU bör de båda principerna i det stora flertalet fall leda tillsamma slutsatser om vilken beslutsnivå som är den lämpliga.De flesta exemplen på onödiga beslut på EU-nivån härrör från dengemensamma jordbrukspolitiken. De är ofta en naturlig följd av att EU:sjordbrukspolitik mycket handlar om ekonomiskt stöd till olika produkter. Densom betalar pengar till en viss typ av produktion vill förstås veta vad manbetalar pengar till. Denna mekanism är ytterligare ett skäl till varför EU:sjordbrukspolitik bör förändras. Men det finns också andra områden där EUinte heller borde fatta beslut.Det är den enskilde som bäst kan avgöra om jordgubben är tillräckligt storeller inte. Det är kommunen eller regionen som bäst kan avgöra hur lång enlokalbusslinje får vara. Det är medlemslandets riksdag som bäst kan avgörahur föräldraförsäkringen skall vara utformad. Det finns inga starka argumentför att skapa en gemensam turistpolitik inom EU. Det är inte EU som skallbestämma om alkoholpolitiken i de enskilda medlemsländerna skall vararestriktiv eller inte.Sverige bör vara pådrivande för att subsidiaritetsprincipen stärks i EU:sfördrag. Den bör vidare, som vi föreslog i vår motioninför regeringskonferensen, verka för att den s k gummiparagrafen, artikel235 i , omarbetas. bör också i allt arbete inom EUarbeta för att unionsnivån bara används i de fall då nationella nivåer (ellernivåer inom medlemsländerna) inte är tillfyllest för att lösa problemen.Tilltron till EU bland medborgarna i medlemsländerna undergrävs såväl avatt unionen inte är beslutskapabel i genuint gemensamma frågor som av attunionen fattar beslut i frågor som den inte borde syssla med. Det är därförinte enbart av principiell vikt att rätt fråga handläggs på rätt plats. Ett sätt attåstadkomma detta är införandet av en kompetenskatalog. Vi har redantidigare dragit slutsatsen att regeringskonferensen inte kommer att resultera ien sådan. Det är då desto viktigare att ett resultat av regeringskonferensenbliratt subsidiaritetsprincipen stärks i fördragen.Den gemensamma valutanEtt av EU:s största framsteg är skapandet av den inremarknaden. Mycket återstår ändå innan hindren att säljavaror och tjänster inom andra medlemsländer är undanröjda.Det behövs en ständig kamp för att motverka mer ellermindre protektionistiska ambitioner att slå vakt om eller tilloch med skapa egna regelverk. Ofta finns det mest utbreddamotståndet mot en fungerande inre marknad på lägre nivåerän nationalstaten. kan svenska dörrtillverkareinte sälja sina produkter i hela utan att derasprodukter har godkänts av myndigheter i var och en av desexton tyska delstaterna!Trots många olösta problem inom den inre marknaden torde frånvaron aven gemensam valuta ändå vara det största hindret för mera handel, inte minstför de små och medelstora företagen.Det starkaste argumentet för en gemensam valuta är att en sådan skulleknyta medlemsländerna mycket närmare varandra. Även om inte alla nu-varande och kommande medlemsländer i EU skulle kunna vara med frånbörjan, så skulle beslutet och genomförandet av en gemensam valuta spela roll för enandet av Europa.Det mesta talar nu för att en sådan gemensam valuta - euron - kommer attfinnas . Sannolikheten för detta har ökat under det gångna året.Sverige kommer sannolikt, med undantag av kriteriet om statsskuldensstorlek, att klara de s k konvergenskriterierna. Troligen kommer i slutom-gången statsskuldsvillkoret inte att vara ett avgörande hinder för att Sverigeskall kunna vara med från början.Vi har uttalat vårt stöd för skapandet av en gemensam valutaoch att bör vara med i detta s k tredje steg av EMU.Det mest sannolika är, som nämnts, att det blir en gemensamvaluta för flera av EU:s medlemsländer och att får vara med frånstarten. Vår uppfattning är densamma som . bör vara med.Tidpunkten är inte viktigast, även om mycket talar för att det bör ske . HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om östutvidgningens prioritet,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om samarbetet mot internationell brottslighet,13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om ändrade beslutsregler för den gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitiken,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av förstärkt subsidiaritetsprincip.