mot · GK02Fö201 · 1996-10-07 00:00:00 — SammanfattningMot bakgrund av den säkerhetspolitiska avstämning somgenomförts under medverkan av Försvarsberedningen läggerregeringen i proposition 1996/97:4 förslag till den andraetappen av försvarsbeslutet för perioden 1997-2001.Moderata samlingspartiet redovisar i denna motion sin synpå regeringens förslag.I Försvarsberedningens rapport redovisas en ökad säkerhetspolitiskosäkerhet i och därmed i vår del av världen. Av detta följer attsäkerhetsmarginalen i det senaste försvarsbeslutet FB 95 minskat. Detta haremellertid inte lett regeringen och till några förändrade slutsatser påförsvarspolitikens område. Deras ställningstaganden synes vila på en kameralsnarare än en säkerhetspolitisk analys.Denna ansats hotar att allvarligt försämra möjligheten för den svenskaförsvarsmakten att fullfölja sitt uppdrag. Bristerna återspeglas bl.a. i enotillfredsställande modernisering på materielsidan, vilket i förlängningenhotar den inhemska försvarsindustriella kompetensen. Genom att förutomrepetitionsutbildning och materielanskaffning använda också andra centralaåtertagningsåtgärder som kortsiktiga budgetregulatorer äventyras därutöverpå sikt det försvarspolitiska målet om godtagbar beredskap. Enligt vårmening bör regeringen till redovisa en beredskapsplan däråtgärder och kostnader för såväl den ettåriga återtagningen som för långsiktiganpassning av förmåga anges.Den svenska försvarsdebatten har traditionellt givit lite utrymme för denmilitära faktorns betydelse också i fred och kris. Det militära försvaret haremellertid betydelse långt innan det kommer till användning och det kommertill användning långt före det fullskaliga krig som ter sig osannolikt.Som ett politiskt verktyg har militär styrka i modern tid förbehållits andraoch då företrädesvis regionalt dominerande stormakter. I praktiken utgörnaturligtvis den militära potentialen en komponent också i politiskaagerande på den internationella arenan. En fortsatt urholkning av denmilitära komponenten minskar därmed vårt politiska handlingsutrymme,vilket får konsekvenser för vår ambition att bli en ledande aktör iÖstersjöområdet.De direkta militära hoten mot är begränsade. Försvarsmaktenmåste emellertid ha en betryggande förmåga att anpassa sig till förändringar iomvärlden. behöver ett militärt försvar med förband somkännetecknas av allsidighet och flexibilitet. Beredskapen bör vara sådan attorganisationens huvuddel efter beslut förmår uppnå full krigsdug-lighet, s.k. återtagning.Totalförsvarets personalbehov snarare än värnpliktssystemets omfattningskall vara vägledande för hur många som uttages för plikttjänst-göring. Dagens pliktsystem uppfyller denna princip och vi avvisar därförregeringens försök att skapa nya utbildningsplatser. Regeringens ambition att- i strid med uppfattning - grundutbilda 10 000 personerför det civila försvaret strider mot den angivna principen då något verkligtbehov inte kunnat redovisas. Vilken funktion de civila beredskapsstyrkornaska fylla tycks vara av underordnad betydelse då regeringen söker utsträckapliktsystemets spännvidd.Moderata samlingspartiets ställningstagande avseende anslagen till total-försvaret bygger på ett fullföljande av den inriktning som angavs i 1992 årsförsvarsbeslut. De ökade resurserna används i vårt alternativ för att fullföljamoderniseringen av försvaret och för att ge utrymme för fler kvalificeradeförband. I stället för regeringens 13 brigader, varav dessutom fyra medbegränsad förmåga, föreslår vi 14 brigader med hög kvalitet. I stället för 12uttunnade JAS-divisioner föreslår vi 14 fulla divisioner och i stället för attdra ut på beställningarna till marinen anvisar vi medel för nyanskaffning avde fartyg och båtar som faller för åldersstrecket.Då effekterna på grundorganisationen av ett fullföljande av 1992 årsförsvarsbeslut inte prövats finner vi inget skäl att nu ta ställning tillenskildaförband inom ramen för regeringens och gemensamma politik. InledningVår ambition är att fullfölja inriktningen i 1992 årsförsvarsbeslut. Den säkerhetspolitiska utvecklingen kan intebedömas vara mer positiv nu än vad som var fallet vid tidenför beslut. Det radikalt förbättrade omvärldslägetintecknades . Genom murens fall, Sovjetunionensförvandling, upplösning, satellitstaternasbefrielse och de baltiska ländernas självständighet rulladesdet halvsekellånga kommunistiska förtrycket av halva vårvärldsdel tillbaka. har inga grundläggandeförändringar skett. Den nedrustning riksdagsmajoritetenbeslöt om 1995 saknar följaktligen säkerhetspolitiskmotivering.Det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet belyste i sitt betänkande inovember 1995 riskerna i vårt närområde och gjorde sammantaget en allvar-ligare lägesbedömning än regeringen och försvarsberedningen. Riksdagensbeslut kom att innehålla en klyfta mellan den enhälliga omvärldsanalysenskrav och det militära försvarets förmåga. Bedömningen är fortfarande giltigoch klyftan finns kvar.Regeringens redovisade överväganden motiverar inte ett fullföljande avden drastiska nedskärning av försvaret som fattade beslut om idecember 1995. Tvärtom tecknas på många punkter nu ett omvärldsläge medstörre risker än vad som var fallet i underlaget till nedrustnings-beslut.SäkerhetspolitikenDet historiska perspektivetEna sidan av säkerhetspolitiken handlar om att drivautvecklingen i önskad riktning. Den andra sidan avsäkerhetspolitiken är "tankar om det otänkbara". Det handlarom att försöka förutse de obehagliga alternativen, oftaosannolika och mörka perspektiv, i syfte att kunna garderasig mot det oönskade. Krig och aggression kan varaplanerade men avsikterna tillkännages inte och beslutenfattas av makter och personer med ett helt annat tänkesätt änvad vi är vana vid i öppna demokratier. De riktigt allvarligahotbilderna framstår ofta som teoretiska. Likväl förekommerkrig och uppspelet har varit svårförståbart även iefterhand. För att ge perspektiv på säkerhetspolitiken kan detibland vara klokt att distansera sig från det nödvändigavardagsarbetet att värdera kapacitet och räkna vapen. Till sisthandlar säkerhetspolitiken ändock om riskbedömning.Odemokratiska regimer startar krig, och krig är enfortsättning av deras politik.För 70 år sedan föreföll framtiden ljus i . Fem nya ellernygamla länder hade etablerats vid dess östra och : ,, , och . De två stormakterna vid varkraftigt försvagade. Sovjetryssland hade genomgått en förödande revolutionoch befann sig i mycket försvagat tillstånd. hade förlorat ettvärldskrig och just genomlidit en förödande hyperinflation. Trots revolu-tionära ansatser var landet en demokrati om än en bräcklig sådan. Det varsnarast pacifistiska stämningar som dominerade i landet. För delhade det säkerhetspolitiska läget dramatiskt förbättrats. Stormakten Rysslandhade tidigare funnits alldeles intill gränser, på andrasidan älv och på . befann sig den potentiella stormaktensnärmaste trupper längre österut.Föreställningen om den eviga freden föreföll välgrundad. Det stora krigethade skördat miljontals offer. Ingen förnuftig människa kunde vilja att någotsådant skulle ske igen. Framväxten av nya demokratier föreföll också vara ettskydd. Regeringar som var baserade på det breda folkflertalet skullenaturligtvis inte störta sina länder i krig. Den säkerhetspolitiska situationenändrades raskt. De till synes ekonomiskt utslagna stormakterna påbörjade ensystematisk upprustning till att börja med i lönndom. I kom endiktator till makten via demokratiska val. Budskapet föreföll lockande ochingen trodde att de förskräckande delarna av politiken verkligen skullegenomföras, om man överhuvudtaget noterade innehållet i det national-socialistiska tyska program eller ledarens personliga program-förklaring "Mein Kampf".I och övriga västdemokratier ville man ogärna se vad man såg. Idet längsta försökte man tolka allt till det bästa. I och fannsföreställningen att även om det skulle gå illa så skulle det inte beröra oss. Vivar neutrala.Tre av de fyra nordiska länderna angreps redan i krigets inledningsskede.Sverige blev aldrig angripet, men vi klarade oss till priset av förödmjukandeeftergifter som komprometterade begreppet neutralitet hos de demokratiskavästmakterna. "beredskap är god", en kunskap med vilken ingenutom möjligen det svenska folket lurades att tro att vi var väl förbereddainför krigshotet. Upprustningen började när kriget var ett faktum och varknappt färdig när kriget var slut.Det finns lärdomar att dra också för vår tid. Först såg man inte eller förstodinte vad som skedde. När det blev uppenbart ville man ogärnase vad som skedde. Bortförklaringarna och undanflykterna var legio. I dettredje skedet när den politiska eliten äntligen förstod, tog det attövertyga folket. När besluten väl kunde fattas var det svårt att prioritera ochkunskap saknades. Föreställningen om ett återtagande av försvarskapacitet,vilket var en central del beslut, bestod helt enkelt inte provet. "americana"har levt under vad som kallats"pax americana". NATO:s trovärdighet bygger i alltväsentligt på överväldigande militära förmåga. NATOoch den amerikanska närvaron stoppade inte bara hotet frånSovjetunionen utan utgör också internasäkerhetsordning. Genom självklara ledarställninguppstod aldrig någon tvist om ledarskapet i Västeuropa.Visserligen försökte under de markera enviss självständighet, men det uppfattades aldrig som riktigtallvarligt. Alla visste att skulle skydda ochatt i grunden skulle förbli lojalt med Atlantpakten.Sverige, och liksom övriga neutralavästmakter fick också självklar del av det amerikanskaskyddet.Den amerikanska närvaron har dragits ner betydligt efter slut.Ändock är den av avgörande betydelse för säkerhet. Nivån ochkvaliteten på den amerikanska försvarsmakten ligger långt utöver vad någonannan kan prestera. Nerdragningen av de stora europeiska ländernas krigs-makter har också varit betydande. Det gör att talet om ett mer europeisktNATO faktiskt inte stämmer vad avser styrkeförhållandena. överväl-digande betydelse i NATO gäller fortfarande. Ingen regering i harens antydningsvis velat gå till sina skattebetalare och föreslå att man skulleersätta åtminstone en del av den amerikanska kapaciteten.Tyskland och länderna väster därom känner sig tryggare än någonsintidigare. Väljarna har inte ens velat upprätthålla tidigare militär kapacitetochän mindre öka den. I och är beroendet av denamerikanska krigsmakten i dagens läge kanske större än i Centraleuropa.Förhandslagringen av material i och hangarfartygsgrupperna somskall gå upp i är oerhört betydelsefulla faktorer. Vi vet inte vadsom kommer att ske med den amerikanska närvaron. Kanske targenerositeten slut. Kanske måste självt ta ansvar för sin säkerhet fulltut.Det finns anledning att djupt fundera över vad ett amerikanskt tillbaka-dragande skulle betyda inte bara för utan mer specifikt förNordeuropa och . Konsekvenserna också för skullebli betydande.Labilt läge i RysslandMed ett fredligt och demokratiskt kan gå enmycket ljusare framtid till mötes. Men kommer då Rysslandatt vara fredligt och demokratiskt? Det kan ingen säkert veta.Inte minst i påtalas de mörka, hotfulla och riktigtobehagliga tendenser som finns i rysk politik. Vidpresidentvalens andra omgång fickkommunistledaren av rösterna iett demokratiskt val. Vad står han och de krafter hanrepresenterar för? För dem som noga följt budskapet råderingen tvekan. Det handlar om nationalsocialism, denvåldsamma betoningen av den egna nationen,antisemitismen, föraktet för de västliga värderingarna ochkänslan av en historisk mission. Zjuganovs bok karaktäriseras som en variant av Mein Kampf. Omdessa revanschistiska krafter kommer till makten kanRyssland utvecklas på ett mycket obehagligt sätt. De främstaatt varna för detta är demokraterna i Moskva.Ryssland är en nation som upplever en våldsam omställning ifrån föreställ-ningen av att ha varit en världsmakt till att bli en medelstor europeisk makt,åtminstone i alla avseenden utom de rent militära. Det finns starka krafter iRyssland som vill försöka återerövra förlorat territorium. Det är inte ovanligtatt höra ledamöter av den ryska duman tala om som om landetbehövde näpsas. I artiklar och debattinlägg även från personer som inteuppfattas som oseriösa framförs på allvar tanken att det kan behövas ettpreventivkrig mot . Föreställningen om att har rätt attutöva inflytande över länderna i sitt närområde är vitt spridd.Trots öppenheten och det fria debattklimatet i är det fortfarandeen vanlig föreställning att , och frivilligt gick in iSovjetunionen.Det handlar inte om att ha en svartsyn om utveckling. Mednuvarande inriktning och ledning kan tvärtom förväntas gå enbetydligt ljusare framtid till mötes. Men vad det handlar om är att göra klartatt alternativen finns där. Hur sannolika de är vet ingen.Förbundsrepubliken drev en politik avförsoning och samarbete. Trots att den med rätta kunde hävda att stod för helt andra värderingar än den demokratiska förbunds-republiken tog den likväl på sig ansvaret att försäkra alla grannländer ochövriga länder i och omvärlden om sina fredliga avsikter. Denna insiktfinns ännu inte i vilket ger spänningar till och inom grannländernaoch förstärker känslan av utsatthet i självt.Regeringens begränsade perspektivEfter det slut togs 1992 ett försvarsbeslut sominriktades på en betydande modernisering ochomstrukturering i förhållande till den nya situationen. Densäkerhetspolitiska situationen och framtidsutsikterna har intedramatiskt förändrats . Utvecklingen iRyssland såg mer positiv ut då än . Tjetjenienkrigetoch den nationalistiska rekylen fanns inte. Det finns alltsåinget i omvärldsanalysen som motiverar nerdragningarnamellan 1992 och beslut.Regeringen stöder sig nu på en s.k. kontrollstation. Utvecklingen avstämsmot vad som gällde . Skulle en sådan bedömning ha gjortsmellan vad som gällde 1992 och 1996 skulle något säkerhetspolitisktmotiverat underlag för det nu föreliggande försvarsbeslutet inte föreligga.Regeringen har valt ett felaktigt tidsperspektiv och hoppas att detta inte skallnoteras. Den nu genomförda bedömningen borde i stället ha gjorts iförhållande till läget vid det förra försvarsbeslutet. Därigenom hade ettrationellt underlag för förändringar i försvarsnivåerna kunnat föreligga.Något sådant finns inte.Regeringen betonar i sina säkerhets- och försvarspolitiska utgångspunkteratt det råder stor osäkerhet. Dock borde det bättre understrykas att dennaosäkerhet också är mer fundamental. På , den tid inom vilket ettförsvarsbeslut verkar, råder faktiskt oerhört stor osäkerhet om den ryskautvecklingen och om vad som sker också på den västliga sidan. Det finnskrafter som gärna skulle vilja se ett nytt kallt krig. Även i ett begränsatperspektiv har det likväl inträffat intressanta förändringar, som bör noteras.Översyn av CFE-avtaletRegeringen anger i sina slutsatser att "med hänsyn till detotalt sett många inverkande faktorerna och osäkerheten omCFE-avtalets framtid ger det endast begränsad vägledning förmöjligheten att långsiktigt bedöma den militärstrategiskautvecklingen i norra " samt att enligt regeringensbedömning "är den faktiska militärstrategiska utvecklingen iomvärlden av större betydelse (för del) än de nuöverenskomna förändringarna i ." Det är enriktig beskrivning som tvärtemot avsikten med analysenunderstryker betydelsen av den massiva militära närvaro -- istrid med 1990 - som har i närområdetredan idag. Genom brotten mot CFE 1990 (som godkänts) försvinner en avgrundförutsättningarna för såväl 1992 som försvarsbeslut. Bådabyggde på att avtal, och de begränsningar det innebar, skulle infrias.Så är inte längre fallet. Moderata samlingspartiet anser, liksom den6 december, att följderna av att avtalet nu kraftigt förändras kan "få endestabiliserande effekt i ". Eftersom förändringarna, somberedningen konstaterar, blev större än väntat bör detta få konsekvenser försvensk försvarsplanering.Regeringen menar vidare att "osäkerheten om framtid ger detendast begränsad vägledning för möjligheten att långsiktigt bedöma denmilitärstrategiska utvecklingen i norra ". Därmed är det ännuvanskligare att bygga ett försvarsbeslut på förhoppningar om att ensavtalets huvuddrag skall infrias. Bestämmelserna om att avtalet skallvidareutvecklas innebär risker för ytterligare försämringar i närområdet.Baltiskt medlemskap i , och är angelägna om medlemskap iNATO, för att därigenom ytterligare befästa sin frihet ochsuveränitet. NATO befinner sig nu i en process av att värderanya medlemmar samt att parallellt därmed utvecklaförbindelserna med . "Membership and partnership"är nyckelorden för denna process.Det är ännu för tidigt att bestämt uttala sig om vad som kommer att ske.Vid sannolikt förväntas organisationentillkännage vilka av ansökningsländerna som kan tas upp som medlemmar iförsta omgången. I denna situation är det angeläget att understrykerde baltiska ländernas rätt att själva träffa beslut om sin säkerhetspolitik menockså, i enlighet med uttalande, direkt stöder deras strävanden attbli medlemmar i , på de villkor som organisationen själv har ställtupp.Det får betecknas som anmärkningsvärt att regeringen inte följer uppstatsministerns uttalande i : "Vi vet nu att vill bli medlemav NATO. Vi respekterar detta och vi skall göra vad vi kan för att stödjaLettland i den processen." Regeringens oförmåga att tala klartext uppfattassom vacklan i omvärlden. bör därför uttala sitt stöd för de baltiskaländernas strävanden efter medlemskap i . Om de baltiska ländernainte får medlemskap i en första omgång som alliansen utvidgasmed och eventuellt ytterligare länder i så förändras densäkerhetspolitiska situationen kring Östersjön.Det har väckts många idéer inom och utom NATO i syfte att förstärka detsäkerhetspolitiska samarbetet i . används beteck-ningarna "PFP +" eller "PFP super +" för att markera att det sker och kankomma att ske inom ramen för detta etablerade samarbete. Det finns förSveriges del anledning att redan nu fundera över hur ett sådant förstärktsäkerhetspolitiskt samarbete skulle kunna gestaltas. Regeringen borde ipropositionen ha utvecklat sina idéer på hur detta skall ske.Moderata samlingspartiet anser att det behöver komma till stånd enbetydligt tätare och djupare integration mellan de nordiska länderna och debaltiska länderna i det fall de senare inte finns med i NATO:s förstautvidgningsomgång. Ett omfattande militärt samarbete pågår bl.a. inomramen för IFOR och skulle kunna utvecklas också här på hemmaplan.Strävan skulle vara att knyta samman inte blott och utanäven NATO-länderna och i ett vidare säkerhetspolitisktsamarbete med Baltikum.Den säkerhetspolitiska diskussionen i befinner sig nu i ett mycketformativt skede. Det är angeläget att vi i deltar i denna diskussiongenom att ange våra prioriteringar. Tystnad uppfattas som ointresse elleroförmåga. De bedömningar regeringen gjort avseende det svenska stödet tillde baltiska länderna är korrekta. Avseende en NATO-utvidgning som ävenomfattar de baltiska länderna menade emellertid i december 1995att en sådan, som integrerar ett antal demokratier i ,kan öka den politiska stabiliteten i Europa.Svensk säkerhetspolitikSvensk säkerhetspolitik syftar till att trygga vårt nationellaoberoende och främja frihet, fred och välstånd i vår omvärld.Den yttersta garanten skall vara ett starkt oberoende försvar.Sverige måste därutöver arbeta på att stärka den civilasäkerheten i och hela Europa.Den europeiska integrationen är den kraftfullaste av de civila samarbets-mekanismerna. Ett tidigt medlemskap för central- och östeuropeiska länderskulle skänka en större stabilitet och trygghet åt utvecklingen. måstevid ge högsta prioritet åt strävan att utvidga EU medEstland, , och liksom med de övriga central- ochösteuropeiska kandidatländerna.Sverige ser också positivt på framväxten av en europeisk freds- ochsäkerhetsordning. Dennas yttersta syfte är att garantera frihet och självstän-dighet också för små länder som saknar förmåga att försvara sig av egenkraft. Det innebär att den måste bygga på säkerhetsgarantier. blodigahistoria har lärt oss att det inte räcker med "vackert väder"-organisationer.För att stoppa aggression krävs det handfasta garantier och ordentligamilitära resurser. Inte minst genom PFP-samarbetet växer NATO fram somden militära kärnan i den europeiska freds- och säkerhetsordningen. Det ärmycket angeläget att aktivt arbetar för en sådan säkerhetsordning ochsjälvt deltar i denna. Utvidgningen av NATO kan få stor betydelse för attgarantera säkerheten för de nya demokratier som så länge varit förvägrademöjligheten av självständighet och frihet. En ordning som ger dem trygghet ideras nationella oberoende måste välkomnas.Det bör också ligga i intresse att dess nära grannländer kännersig trygga och att deras självständighet garanteras. Det främjar kontakter ochett förtroendefullt samarbete. måste också kunna känna trygghet isin nya självständighet. Det är därför viktigt att NATO fullföljer sin strävanatt bygga ett tätt partnerskap med . Själva poängen med detta är attRyssland genom insyn och samarbete blir förvissat om att säkerhets-ordningen inte utgör något hot mot landets egen frihet och självständighet.En kraftfull militär europeisk freds- och säkerhetsordning har endast enfiende, nämligen angriparen. Varje land som har fredliga avsikter skall få enökad trygghet. Erfarenheterna från mellankrigstiden visar hur angeläget detär att bygga upp handfasta säkerhetsmekanismer. Det vore en allvarligförsummelse om det relativt gynnsamma läget för ögonblicket skulle tas tillintäkt för passivitet eller en utdragen process. har haft nog medskymningslägen, inflytandezoner och naivt önsketänkande. Det är angelägetatt den med full kraft deltar i formuleringen av denframtida säkerhetsordningen.Den försvarspolitiskaprocessenEfter riksdagsbeslutet i försvarsfrågan 1995 gavsFörsvarsberedningen i uppgift att genomföra ensäkerhetspolitisk kontrollstation. Syftet medkontrollstationen var att redovisa relevantaomvärldsförändringar samt följa upp riksdagsbeslutet också iförhållande till det svenska försvarets utveckling.Utöver detta hade beredningen att föreslå förändringar av FB 95, grundadepå de slutsatser som dragits. Särskilt viktig var avstämningen av det säker-hetspolitiska läget, eftersom det genom riksdagsbeslutet förelåg enkraftig skillnad mellan regeringen och riksdagsmajoriteten beträffandebedömningen av flera viktiga säkerhetspolitiska frågor, bland dem NATO-utvidgningen och utvecklingen i Ryssland.Den bristande analysen av resultatet i försvarsbeslutet är en av de störstasvagheterna i regeringens förslag. De frågeställningar som regeringen bordeha redovisat är: Försvarseffekten av beslutet 1995Enligt vår mening har regeringen inte i tillräcklig omfattningvärderat det krigsorganisatoriska resultatet - och därmedförsvarseffekten - av beslutet. Det är mycket osäkert om deförhoppningar avseende försvarseffekt som redovisas iriksdagsbeslutet uppfylls genom innehållet i propositionen. Omfattningen/inriktningen av försvarets tekniska förnyelseDe pengar som avsätts i regeringens ram för 1997-2001räcker inte till för att uppfylla riksdagsbeslutetsambitionsnivå. Särskilt allvarlig är osäkerheten vad gällerfortsatt modernisering. Regeringen framhöll i prop.1995/96:12 att "fortsatt teknisk och materiell förnyelse är avstörsta vikt". Denna fråga följs inte upp i föreliggandeproposition. Den självtagna uppgiften att "noga pröva omförsvarets materielförsörjning i tillfredsställande gradkunnat tillgodoses" (prop. 1995/96:12) har därför inte löstsav regeringen. Denna noggranna prövning måste nu göras avriksdagen. Moderniseringen av stridskrafter riskerarmed propositionens inriktning att allvarligt eftersättas. De reella upprustningsmöjligheterna (anpassningsfilosofin)Regeringen borde ha lämnat ett underlag sommöjliggör en utvärdering av rimligheten i den långsiktigaanpassningen. är begreppet i huvudsak avfilosofisk natur.