mot · GK02Jo534 · 1996-10-07 00:00:00 — Bakgrund1979 inrättades de djurförsöksetiska nämnderna. Meningenvar att de etiska frågeställningarna kring djurförsöken skullekomma fram i ljuset och att man kollegor emellan skullekunna diskutera dessa frågor och ge varann råd.Ursprungligen bestod de av forskare ochförsöksdjurspersonal. De utvecklades till statlig nämnd med12 ledamöter, hälften lekmän och bland dem två företrädarefrån djurskyddsföreningar, vanligtvis från Nordiskasamfundet mot plågsamma djurförsök och . Därtill kommerordförande och sekreterare som är juridiskt skolade.De djurförsöksetiska nämnderna är endast rådgivande. Det betyder att omnämnden avstyrker ett försök kan försöket ändå juridiskt sett utföras. Denrådgivande ställningen gör också att en tillstyrkan eller en avstyrkan aldrigkan överklagas.DjurskyddslagenEnligt 2 § djurskyddslagen skall djur "behandlas väl ochskyddas mot onödigt lidande och sjukdom." Vidare: "Djur,som används för ändamål som avses i 19 § första stycket(försöksdjur) skall inte anses vara utsatta för onödigt lidandeeller sjukdom vid användningen, om denna har tillstyrkts aven djurförsöksetisk nämnd. "I 49 § djurskyddsförordningen står det:"Vid prövningen av ett ärende skall nämnden ta hänsyn till å ena sidanförsökets betydelse och å andra sidan lidandet för djuret. Nämnden skallavstyrka att djur används för vetenskapliga ändamål om det inte kan ansesangeläget från allmän synpunkt. Nämnden skall också avstyrka sådananvändning av djur om det är möjligt att få likvärdig kunskap genom andrametoder. Den etiska prövningen skall omfatta också djurens vård ochförvaring i samband med användningen av djuren. "När en forskare i nämnden har en egen ansökan uppe förbedömning deltar han/hon inte i beslutet. Jävssituationen blirdå alltför uppenbar. Den kollegiala sammanhållningen ärdock stark och säkrar en tillstyrkt ansökan om än ibland medvissa förändringar. I dagens läge har ordföranden utslagsröst,vilket inte är tillfredsställande. Hans opartiskhet sätts ur speloch han tillmäts ett för stort inflytande.Forskarna och i viss mån försöksdjurspersonalen är de sakkunniga. Dettadå de själva utför djurförsök och har kännedom om djurens vård ochförvaring åtminstone på sina egna arbetsplatser. Lekmännens sakkunskap ärhelt intresserelaterad, då inga krav på utbildning finns och möjligheterna attbilda sig en uppfattning om vård och förvaring är begränsade, då de inte harrätt enligt lagen att beträda försöksdjurslokalerna. Lekmännen får alltså litapå forskarnas kunskap och omdöme. Den generellt rådande moral- ochetikuppfattningen i nämnden är inte representativ för allmänheten. (Dock ärdet allmänheten via staten som är den helt dominerande finansiären. )Rätt att utöva tillsyn har miljö- och hälsoskyddsinspektören, alternativt enperson som är enbart djurskyddsinspektör, samt ledamöterna i miljö- ochhälsoskyddsnämnden som har rätt att bli insläppta varhelst de vill. Det somdjurskyddsinpektören har att följa vid sin tillsyn, som rutinmässigt sker engång och försöksdjurslokal, är den tillstyrkta ansökan. Hans uppgiftblir svår, då han har att bedöma vad som är ringa, måttlig, kortvarigsmärta/lidande och andra liknande värderingar. Djurskyddsinspektören fårdelta vid nämndens sammanträde men har ingen närvaroplikt. Det måstetydligt klargöras att djurskyddsinspektören har befogenheter att avbrytaförsöket på enskilda djur, oavsett formulering i ansökan då hansfackkunskaper och fysiska närvaro måste vara den yttersta säkerheten fördjuren. Djurskyddsinspektörens närvaro vid djurförsökens genomförandemåste också intensifieras.En avgift bör tas ut för varje ansökan som bereds, differentierad på antaletdjur. Detta skulle stimulera en minskning av antalet försöksdjur, samtfinansiera en ökad djurtillsyn, liksom ökade utbildningsinsatser. utbildningsdagar i Centrala försöksdjursnämndens (CFN) regi därledamöter från alla de etiska nämnderna ska delta, vilket ger mer enhetligabedömningar av ansökningarna.Gentekniken och aveln på genetiskt defekta djur ställer oss inför nya etiskaproblemställningar. Svårigheten är att man inte vet hurändringen i arvsanlagen kommer att påverka hela individen.Nämndledamöterna måste ges erforderliga kunskaper för att kunna taställning. Det kan inte nog betonas att nämndledamöterna måste få en såallsidig information som möjligt för att kunna bilda sig en egen uppfattning.För en fungerande nämnd krävs kompetenta och intresserade ledamöter.Bästa vägen dit är kunskap och ett aktivt deltagande.Ledamöterna måste också på annat vis än med ökad utbildning ges bättremöjligheter att självständigt bedöma projekt. En viktig del i det ärinläsningstiden, detta speciellt för de ledamöter som är lekmän utanvetenskaplig kompetens i området. För att en ansökan ska beredas måste denvara nämndledamöterna tillhanda minst innan sammanträdet.En tämligen stor andel av djurförsöken förflyttas från en djurförsöksenhettill en annan, eller från en ort till en annan. Vid förflyttning av ett försökskaansökan tas upp för beredning i sin helhet trots godkännande i annandjurförsöksetisk nämnd. Detta för att nämnden på den nya orten ska sätta sigin i försöket och för att stävja ett kringflyttande som kan minska insynen iverksamheten. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om de djurförsöksetiska nämndernas och djurskyddsinspektörernasarbetssätt, utbildning och finansiering.