mot · GK02Kr207 · 1996-10-07 00:00:00 — Författarbesök, konserter eller teater är givetvisangelägna inslag som bör förekomma i skolan men eleverna får intebibringas uppfattningen att kultur består just i dessa enskilda evenemang.Skolans kulturansvar skall inte ses som tillägg till den reguljäraundervisningen, det skall genomsyra all verksamhet. Ämnen som svenskaoch historia är nödvändiga förutsättningar för att man senare i livet skallkunna tillgodogöra sig konst, musik och litteratur. I de nya läroplanerna förskolan har detta markerats. Det är viktigt att skolmyndigheterna i sinuppföljning analyserar hur dessa mål förverkligas i den dagligaverksamheten.Den kommunala är ett värdefullt komplement till skolansreguljära undervisning. På många håll omvandlas nu de kommunalamusikskolorna till kulturskolor. Detta kan vara en lösning menkulturskolorna ersätter inte på något sätt de friskolor som har en särskildkulturprofil på sitt program. Det är i stället angeläget att elevernasvalmöjligheter ökar genom att fler friskolor med olika kulturell inriktningkommer till stånd. För att ytterligare stärka de ungas möjligheter tillmusikverksamhet bör samverkan främjas mellan skolan, kommunalamusikskolan, de många samfund som bedriver musikutbildning och deprivata musikskolor och musiklärare som är verksamma på alla större orter.Lärare har en nyckelroll när det gäller att väcka och utveckla elevernasintresse för kultur. Det är angeläget att lärarutbildningen har ett innehåll ochbedrivs i sådana former att de blivande lärarna rustas för denna viktigauppgift.Litteratur ochlitteraturförsörjningRegeringen lägger i sin proposition förslag om bibliotekslag.Enligt vår uppfattning är förslaget till bibliotekslag endast ensymbolhandling som inte leder till någon förändring avfolkbibliotekens verksamhet. En bibliotekslag strider motprincipen om den kommunala självstyrelsen. Det är inte flerlagar som kommunerna behöver. Kommunerna har hittillsvisat att de kan driva folkbiblioteken utan någon centrallagstiftning. En bibliotekslag definierar endast enminiminivå. Det finns en risk att denna miniminivå blirnormgivande och att effekten av lagen för kommunernas deli stället blir en sänkning av ambitionsnivån. Principen är attstaten inte kan föreskriva vissa nivåer på bokinköp,öppethållande eller annan verksamhet utan att i så fall självfinansiera verksamheten.Litteraturstödet består av många komponenter: För böcker gesproduktionsstöd, distributionsstöd och stöd för lagerhållning. Vidareförekommer stöd för utgivning av klassiker samt ett särskilt stöd för "En bokför alla". Betydande belopp går till författarstöd och stipendier. Vidareförekommer stöd till dagspressen omfattande presstöd och distributionsstöd,samt ett särskilt stöd för kulturtidskrifter.Regeringen föreslår ett nytt statligt stöd om för att geskol- och folkbiblioteken möjlighet att köpa in barn- och ungdomslitteraturmen även skönlitteratur för vuxna. Det är varken lämpligt eller önskvärt attstaten genom bidragsgivning på detta område helt eller delvis tar överkommunernas ansvar och dessutom kränker den rådande inköpsfriheten föransvariga bibliotekarier. Enligt vår mening bör något sådant statligt stöd inteinföras. Kulturskaparnas villkor Konstnärer och andra kulturskapare ger omistliga bidrag i ettdemokratiskt samhälle där ett fritt tankeutbyte är en självklardel. Kulturskaparna kan ofta påtala och gestalta problem isådana former att nya infallsvinklar kommer fram. Detta ären värdefull del i yttrandefriheten och bidrar till att vitaliseradebatten.Det är angeläget att konstnärer och kulturskapare kan arbeta under sådanavillkor att deras verksamhet inte i onödan hämmas av ekonomiskabekymmer. Det svenska skattesystemet är illa anpassat till konstnärligverksamhet. Även den arbetsrättsliga lagstiftningen bidrar till en stelbenthetsom gör att många konstnärligt verksamma får arbeta under sämreförhållanden än vad som vore möjligt med individuellt utformadeöverenskommelser och avtal.Bildkonstnärer, författare och andra fria kulturskapare har ofta svårt attklara ekonomin. Detta gäller framför allt under de första verksamhetsåren.De regler för avdrag som tillämpas på skatteområdet måste vara så utformadeatt de tar i beaktande de speciella utvecklingskostnader som den konstnärligaverksamheten innebär. De stipendier som förekommer bör ge de konstnärligtverksamma möjlighet att under en längre men avgränsad tid få uppbärasådana. I villkoren skall finnas ett krav, eller en möjlighet, att stipendiatenskall visa upp resultatet av sitt konstnärliga skapande på lämpligt sätt understipendieperioden. Därigenom bör klarhet skapas om den konstnärligaverksamheten håller den kvalitet och röner det intresse som kan ligga tillgrund för utkomst på skälig nivå utan ytterligare bidrag.Detta är en anledning till att det ofta höjs krav på att det allmänna skallträda in och med ökade bidrag trygga konstnärligt verksamma personersförsörjning. prövade ett sådant förslag till inkomstgarantiför konstnärer men fann att förslaget inte borde förverkligas. Vi delar dennauppfattning. Det är realistiskt att många av dem som är konstnärligtverksamma - åtminstone för - utövar denna verksamhet på deltid ochatt den resterande tiden fylls med annan yrkesverksamhet. Att i en situationmed stor arbetslöshet inom de konstnärliga yrkena utöka utbildningen vidHögskolan i med skådespelarutbildning förefaller mindre välbetänkt.Bidragsberoende måste undvikas för konstnärer. Det finns flera metoder,främjande av uppdragsverksamhet, nya skatteregler för konstinköp m.m. somskulle ge fler chansen att försörja sig på sitt skapande.Konstnärer beskattas som andra egenföretagare. De betalar egenavgifter påsamma sätt som andra självständiga yrkesutövare. Konstnären som säljer entavla, musikern eller skådespelaren som erhåller ett gage, eller författarensom erhåller royalty arbetar alla under speciella förutsättningar. Bakom varjeframträdande eller produkt finns ofta mycket långa perioder av studier ellerövning innan arbetet kan resultera i en inkomst. Detta måste kunna vägas invid beskattningen. Det är viktigt att kulturskapare möts av generositet vidbedömning för rätt till avdrag för genomförda studieresor och andrakostnader.Regeringen aviserar i bugetpropositionen att två utredningar skall tillsättasför att studera förutsättningarna för en omställning av konstnärspolitiken ochden konstnärliga arbetsmarknaden. Det är uppenbart att de konstnärligtverksamma liksom andra företagare drabbas av det höga skattetrycket.Utredningen bör beakta de konstnärligt verksammas speciella förutsättningarmen i övrigt inte skapa några speciella regler som inte kan komma andra friaföretagare till del.KulturmiljönEn viktig statlig uppgift på kulturområdet är att skydda ochbevara värdefull kulturmiljö. Detta gäller både landskapsvårdoch bebyggelse. På många håll har dessvärre förstöringen avkulturskatter nått en sådan omfattning att mångakulturminnen inte kan räddas. Det gäller också många äldrestadsmiljöer som i stor utsträckning raserades . Skulpturer vittrar sönder, underhållet av kyrkor ochkonstskatter försvåras och fördyras . De tillfälligamedel som anvisat för att åtgärda det s.k.vårdberget - den stora mängd föremål som tillvaratagits mensom inte konserverats eller registrerats - är en värdefullinsats som måste fortsätta.På många håll finns fornlämningar som snabbt måste undersökas. Inteminst de senaste årens stora satsningar på infrastrukturen har lett till attmängder av nya fornlämningar blivit kända. Det är viktigt att de utgrävningaroch undersökningar som genomförs sker under en strikt vetenskapligkontroll. Detta kan emellertid utföras av företag med dokumenteradkompetens som efter anbudsförfarande får genomföra undersökningarna.Denna möjlighet finns men utnyttjas sparsamt och motarbetas påmånga håll. Den offentliga verksamheten på detta område bör inskränkas tillmyndighetsutövning och kontroll medan den reella fältundersökningen börkunna bedrivas i konkurrens.Ansvarsfördelningen inom kulturmiljövården präglas av stor osäkerhet.Det skulle vara önskvärt med ett klargörande av ansvarsfördelningen mellanden centrala myndigheten, länsstyrelser, regionala och lokala museer samtmed en precisering av villkoren för statsbidrag. () skulle kunna fungera som en ren sektorsmyndighet utan egnagenomföranderesurser och med möjlighet att genom avtal med olikaintressenter åstadkomma ett aktivt kulturmiljöarbete. Länsstyrelserna skulledå utöva den regionala myndighetsfunktionen och sköta upphandling ochkontroll av olika insatser. Länsmuseernas roll som kunskapscentra ochförmedlare av information om forskningsresultat kan renodlas liksom övrigaregionala och lokala museers. Statsbidraget till länsmuseerna och andramuseer som RAÄ sluter avtal med kan då ses som två oberoende delar, delsden som f.n. förmedlas av , dels den som avtalet med medföra. Hembygdsföreningarnas roll kan stärkas. Landsantikvarie-funktionen kan genom att den får sitt statsbidrag direkt från RAÄ frigörasfrån museerna och ges en bred folklig förankring.Sverige måste ha tillgång till personal med kunskaper om äldre material-teknik och byggnadsteknik. Åtgärder måste vidtas för att stärka utbildningeni byggnadsvård, äldre byggnadsteknik och materialframställning.Många privatpersoner övertar nu äldre bebyggelse som fritidshus.Åtskilliga av dessa har en stark önskan att bevara sina byggnader i ursprung-ligt skick. Det är viktigt att det sprids kännedom om verksamheter liknandedet som skapats i Gysinge.Renodla statens ansvarKulturpolitiken står inför ett strategiskt vägval som gällerinriktning, långsiktighet och ansvarsfördelning. Det statligaansvaret bör tydliggöras. Exempelvis bör staten klargöra attall biblioteksverksamhet utom de statligaforskningsbiblioteken är kommunernas ansvar. Påmotsvarande sätt kan staten förklara sig ta ett fullt ansvar förett antal symfoniorkestrar så placerade att hela landet kan fårimlig del av ett vitalt musikutbud. Ansvaret för de teatrarsom inte är nationalscener läggs helt på regional nivå.Staten har ett särskilt ansvar för väsentliga delar av det nationellakulturarvet. Detta skall bevaras, utvecklas och föras vidare. Det innebär attstatens ansvar gäller en rad institutioner på olika områden, t.ex.nationalscenerna, arkiv och vissa museer.När det gäller museerna är det otillfredsställande att regeringen inte läggerfram något heltäckande förslag till ansvarsfördelning. De grupperingar somföreslås för de och museerna borde delsöverarbetas för att bli konsekvent, dels fullföljas med ett genomarbetatförslag till ansvarsmuseer på andra områden. Inte minst viktigt är det att deolika friluftsmuseernas verksamhet kan samordnas i en sådan organisation,där skulle kunna fungera som ansvarsmuseum. Den nuvarandeförvirringen där begreppen statliga museer, centrala museer ochansvarsmuseer förekommer sida vid sida kunde då också få en lösning.Regeringens förslag till nationella uppdrag skulle kunna utökas till att gällaflera verksamheter som finns spridda över landet. Staten träffar ett relativtdetaljerat avtal med den institution som har bäst kompetens för uppdraget,oavsett huvudman och geografiskt läge, om att den ikläder sig samordnings-och ledaransvaret för en viss sektor. Avtalet bör göras tidsbegränsat.En viktig del av kulturförmedlingen ligger i statens ansvar förutbildningen. I de läroplaner som gäller för har målen ochskolans ansvar för utbildningen lagts fast. Ämnen och avsnitt som harsärskild betydelse från kultursynpunkt har formulerats tydligare. Det gällert.ex ämnen som svenska eller historia.Ett samlat etnografisktmuseumI budgetpropositionen föreslår regeringen att en nymuseimyndighet bildas i . Till myndigheten skallhöra , -, samt , detre sistnämnda belägna i . har framkommitatt regeringen även avser att föra samman föremålen från defyra museerna till en ny museibyggnad i . Förslagethar - så vitt känt - icke föregåtts av någon utredning. Förpersonalen vid de berörda museerna kom förslaget som entotal överraskning.Föremålssamlingarna vid de tre Stockholmsmuseerna och Etnografiskamuseet i är helt unika. Betydande delar av materialet har kommit imuseernas ägo genom donationer. Donatorerna har rimligen förutsatt attsamlingarna skall bevaras för framtiden i respektive , vars samlingar finns på i , tillhört.ex. Den forskning som förekommerbedrivs dessutom i dagligt samspel med . Att på detta sätt - utanförvarning - tömma befintliga institutioner på samlingar från fjärran kulturerär närmast ett övergrepp!Att förslaget tillkommit i hast illustreras av att så sentsom ansökte om medel från EU för ett Islamisktcentrum vid i finns cirka 600 studerande i ämnena antikenskultur och historia, antropologi, konstvetenskap och sinologi vilka harbetydande delar av sin undervisning knutna till de aktuella museernasbibliotek och föremålssamlingar. Även studerande vid universitetanvänder biblioteken vid framför allt i samlingarna i och representerardelvis olika kulturer. Det innebär att museerna kompletterar varandra på ettutmärkt sätt. Vi finner det också angeläget att museerna samverkar ochförslaget att sammanföra dem till en myndighet ger vissa fördelar. Vimotsätter oss inte förslaget i denna del.Däremot bör och även fortsättningsvis ha var sittetnografiskt museum. Vi avvisar också en flyttning till avföremålssamlingarna vid och Medelhavsmuseet.Kulturens finansieringHuvuddelen av kulturutgifterna - - betalas avde enskilda människorna. Detta faktum kontrasterar starktmot den bild som ofta förs fram om kulturverksamhetensförutsättningar. Här förs diskussionen som om ingen kulturkunde existera utan offentliga bidrag.Högt skatteuttag leder inom kulturområdet - liksom inom andra områden -till att det allmänna genom bidragsgivning får kompensera för det högakostnadsläget. Väsentliga delar av kulturen blir därmed beroende av ettmecenatskap som bygger på politiska beslut, vilket skapar beroende ochosäkerhet. Detta fenomen drabbar i praktiken all kulturverksamhet. Fåaktiviteter kan av egen kraft fungera på den marknad som efterfrågan skaparnär en så stor del av köpkraften dragits in skattevägen. För att få stadga inomkultursektorn med avseende på uppföljningen gentemot kulturpolitiska målpå olika nivåer och därmed följande bättre ekonomisk ordning bör allaanslag bygga på klara avtal mellan anslagsbeviljande instans ochutförande institution. Således bör ett kommunalt kulturprogram ligga tillgrund för ett avtal mellan ägaren (kommunen) och t.ex. den kommunalateatern. På samma sätt bör relationen vara mellan staten och en regionalhuvudman eller institution.Av debatten om kulturens förutsättningar får man lätt intrycket att ingenkultur kan existera utan offentligt finansierade bidrag. En biljett på ,eller skulle utan statliga bidrag kosta cirka 1 500, 700respektive , en kostnad som om den skulle bäras av de enskildabesökarna skulle leda till att stora delar av publiken uteblev.För att köpa en bok för krävs en bruttoinkomst på 325-375kronor, med löneskatter . Författaren får cirka 20 kronorpå vilka han betalar skatt och egenavgifter. Mot denna bakgrund kanproduktionsstöd, stöd till bokdistribution, lagerhållning och bibliotekförklaras, men det är inte givet att denna ordning bör bestå. Allt för mycketav kulturverksamheten har gjorts beroende av offentliga bidrag.Kulturen borde i stället vila på flera finansieringsvägar. I första hand måstede enskildas avgifter utgöra ett viktigt bidrag till verksamheten. Enskilda kanockså bidra i form av medlemskap i kulturföreningar etc. Andra bidrag kankomma från företag och institutioner, antingen som direkta bidrag till vissverksamhet eller som bidrag till fondavsättningar. Slutligen måste en del avkulturverksamheten finansieras genom offentliga bidrag.Vi förordar att möjligheter skapas för såväl lokala och regionalakulturfonder som en eller flera centrala fonder och att Stiftelsen framtidenskultur återfår sina ursprungliga uppdrag och möjligheter. Detta främjarmångfalden både vad gäller idéer och finansieringsmöjligheter. Centralafonder kan utformas som en "Svenskarnas kulturfond" dit man kantestamentera och donera medel, liksom att av de medel som tillfallerAllmänna arvsfonden även en sådan fond skulle komma ifråga. En annanform av organisation som skulle kunna gynna vården av våra kulturmiljöervore en motsvarighet till den brittiska "", till vilken bådeoffentliga och privata medel skulle kunna lämnas.Beslut om bidrag kommer oftast via en enda offentlig kanal. Detta hindrarförnyelse och verkar hämmande på utvecklingen, utan att detta i och för sigär handläggarnas avsikt. Det är därför fel och en fara för kreativitetensmöjligheter när nu ytterligare uppgifter läggs på . Änallvarligare blir det då också bereder och handläggeransökningarna åt Stiftelsen som bildades genom medel från de tidigarelöntagarfonderna har fått i uppgift att dela ut stöd motsvarande70 penningvärde. Avsikten med dennalösning var att ett betydande extra tillskott skulle komma kulturområdet tilldel under denna tid.Senare har det visat sig att stiftelsen beskattas med betydande belopp vilketminskar möjligheterna till utdelning. Vidare har diskuterats möjligheterna attvärdesäkra stiftelsekapitalet och därmed permanenta stiftelsen somden årliga utdelningen ytterligare minskar. I kombination med en betydandebeskattning blir detta inte ett realistiskt alternativ om den ursprungligamålsättningen för stiftelsen skall gälla.Regeringen föreslår att lagen ändras så att regeringen kan tillsätta enmajoritet av ledamöterna i de statliga stiftelser som bildades med medel frånde avvecklade löntagarfonderna. Denna möjlighet att påverka styrelsenförelåg redan från början för Stiftelsen . Regeringenutnyttjade också denna möjlighet efter regeringsskiftet och bytte ut stiftelsensstyrelse. Vi anser att ett sådant förfarande är olämplig särskilt mot bakgrundav att kulturverksamhetens innehåll inte skall styras av staten.Regeringens agerande strider direkt mot strävan efter pluralism och utgörett hot mot kulturverksamhetens kvalitet. För kulturverksamheten, liksom förforskningen, är flera finansieringskällor förutsättningar för vitalitet. Såvälforskning som kulturverksamhet kan utmana rådande värderingar.Socialdemokraternas politik banar väg för likriktning av en typ som förtanken till styrsystem som övergivits i nästan alla länder.Under senare år har kultursponsringen ökat. Många företag har funnit attkulturverksamhet är en värdefull kanal för att nå kunder. Också andra - t.ex.vänföreningar - bidrar till ekonomiska insatser av olika slag. På många hållsaknas dock organisationer som på ett effektivt sätt kan ta tillvara intressetför kultursponsring, enskilda gåvor eller testamentsförordnanden medkulturell inriktning. Det är angeläget att nya möjligheter skapas för alla somså önskar att bidra till svenskt kulturliv. På andra områden har stora fonderbyggts upp av enskilda medel.Vi föreslår att det inrättas en fond för kompletterande stöd avkulturverksamhet. Fonden skall kunna ge bidrag till alla former avkulturyttringar. Stöd bör utgå med samma belopp som genom enskildasbidrag eller sponsorsinsatser mobiliserats för verksamheten ifråga. Fondenskall icke bidra till att finansiera verksamheter som på annat sätt erhållitoffentliga bidrag.Fondens ändamål bör vara att stödja det nyskapande inom allakonstområden. Den skall ej kunna ta över finansiering av befintligverksamhet. Sökande kan vara institutioner, föreningar, enskilda konstnärereller projektgrupperingar som mobiliserat resurser efter de kriterier viangivit. Med den föreslagna ordningen uppnås en "hävstångseffekt" som kantillföra kulturområdet nya resurser.Fondens styrelse bör bestå av aktade medborgare utan politisk bindningoch utan bindning till någon särskild del av den kulturella verksamheten.Staten tillför medel som förbrukas i takt med att stöd beviljats. Det årligastödet bör inledningsvis uppgå till 100 miljoner kronor.Vi föreslår att en "dubbleringsfond" för kulturella ändamål inrättas ienlighet med de intentioner som här redovisats.Ett stort antal uppgifter inom det kulturpolitiska området utförs avpersoner med lönebidrag. Vidare finansieras ett antal projekt ochutbildningar inom kulturområdet med arbetsmarknadsmedel. I realitetenbidrar arbetsmarknadspolitiken med medel till kulturområdet som vidaöverstiger de rörliga medel som disponeras av t.ex. . Detkan enligt vår mening inte vara rimligt att väsentliga delar av den svenskakulturpolitiken styrs från arbetsmarknadspolitiska utgångspunkter.Även länsstyrelserna stöder kulturprojekt inom ramen för det regionalautvecklingsstödet. Det finns exempel på att kulturprojekt som inte vunnitbifall på grund av brister i kvalitet i stället får medel via länsstyrelsernaellerAMS. Vi ser en betydande risk i att pengar till kulturområdet fördelas utifrånregionalpolitiska aspekter och inte utifrån de kvalitetskriterier som bör gällaför kulturverksamheten. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utgångspunkterna för kulturpolitiken,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om inriktningen av aktiviteter i anslutning till kulturhuvudstadsåret1998,3. att hos regeringen begär förslag till nya mål förkulturpolitiken i enlighet med vad som anförts i motionen,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om public service-uppdragets innebörd,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skolans kulturansvar,6. att avslår regeringens förslag till bibliotekslag i enlighet medvad som anförts i motionen,7. att avslår regeringens förslag om införande av ett nytt anslagför inköp av litteratur i enlighet med vad som anförts i motionen,8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kulturskaparnas arbetsförhållanden,9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en renodling av myndighetsansvar,10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om statens ansvar på kulturområdet,11. att avslår regeringens förslag att flytta Folkens museum-etnografiska, och till ienlighet med vad som anförts i motionen,12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om kulturens finansiering,13. att beslutar inrätta en fond för kompletterande stöd tillkulturverksamhet i enlighet med vad som anförts i motionen.