mot · GK02Ub201 · 1996-10-07 00:00:00 — Mobbning - ett folkhälsoproblem "Det värsta med mobbning är att det mer eller mindre är accepterat. Vissamenar att det är bra med lite mobbning. Personligen anser jag att man aldrigkan tolerera någon mobbning, från en som upplevt helvetet . "Citatet kommer från en flicka i en niondeklass i . Detvisar hur viktigt det är att arbeta för att förbättra barns ochungdomars attityder gentemot varandra.För mig som moderat är mobbningsfrågan i grunden ideologisk. Dethandlar om våra barns ovillkorliga rätt till respekt för sin person och sittsättatt vara. Mobbning är en oacceptabel kränkning som ofta når direkt in i själenpå den som utsätts. Självförtroende och trygghet förstörs inte sällan för långtid i livet. Studieresultaten påverkas också negativt när skolgången förknippasmed oro eller rädsla.Så skall det inte behöva vara. Det är vår skyldighet att se till att alla kanvara trygga i skolan, inte minst med tanke på skolplikten. Det är viktigt attslåfast att det aldrig är den drabbades fel att han eller hon mobbas. Ansvaretligger alltid på den som utsätter andra och - dessutom - på dem som låter detske. Det går inte att blunda för att tusentals svenska barn och ungdomar farilla i skolan och på väg till skolan. De får lära sig att de inte duger, att det ärnågot fel på dem som gör att de inte förtjänar att få del av gemenskapen. Denomedelbara smäleken och smärtan kanske går över med tiden, men iblandbestår såren i själen livet ut. Den negativa självbild som mobbning kan geupphov till kan vara förödande för många barns möjligheter att utvecklas ochförverkliga sina mål i livet. Lika otäckt är att många föräldrars obehagligaminnen från barndomen väcks till liv när barnen får liknande problem.Tyvärr präglas dock skolpolitiken av en beklämmande brist på ledarskapjust vad gäller hanteringen av mobbning och våld i skolan. Skolministernsäger sig dela oron över mobbningen, men saknar kraft att visa vägen. Lokalapolitiker kan stundom resonera som vore mobbning ett allvarligt problem iallmänhet, men inte just inom det egna området. Resultatet blir att enskildaskolor och lärare tvingas till svåra och ibland kontroversiella principiellaavgöranden, som t.ex. om våld skall polisanmälas, när politiker på riks- ochlokalnivå duckar för sitt ansvar.Det är dags för krafttag mot mobbningen. Vi måste uppmärksammaproblemet, stötta de drabbade och ta itu med mobbarna. Våra barn ochungdomar skall kunna gå trygga till skolan, känna sig trygga under skoldagenoch kunna ta sig hem trygga. Allt annat är ett misslyckande för politiken,skolan och samhället i stort.Den talande tystnadenDet råder en förvånande brist på debatt kringmobbningsproblemen. Arbetsmiljö- och hälsofrågor kan omde gäller vuxna skapa engagerade och uppmärksammadeoffentliga diskussioner. Lek med tanken att tiotusentalsvuxna led av ett gemensamt arbetsmiljöproblem. Vilkenreaktion skulle detta väcka?Möjligen kan tystnaden förklaras med att mobbning är ett svårt ochkänsligt ämne, inte sällan förknippat med skam och skuldkänslor. Mentystnaden måste brytas. Det är viktigt att politiker, skolan och människor istort sänder signalen att man står bakom dem som utsätts.Den som drabbas - och hans eller hennes anhöriga - befinner sig ofta i enutsatt situation då det inte är lätt att ställa krav på handling från samhälletssida. Det kravet skall heller inte behöva ställas, hjälp skall kunna fås ändå.Den som leder verksamheten på en skola där mobbning förekommer kankänna oro för att skolan skall komma i oförtjänt dålig dager om saken blirkänd offentligt. Även om jag har viss förståelse för oron, så är ändå öppenhetom problemen på våra skolor en förutsättning för att komma till rätta meddem. Det inger inte förtroende när skolledningar förnekar att problemförekommer, eller riktar sin upprördhet mot att offentlighetens ljus drabbarskolan. Det är enligt min uppfattning bättre att erkänna när mobbningförekommer, men slå fast att allt görs för att man skall kommatillrätta med den.Skolan har generellt sett ökat sina ambitioner i syfte attkomma tillrätta med mobbning. Särskilda grupper för att ta tag imobbningsproblem har t.ex. bildats på många skolor. Men mycket återstår attgöra, vilket framgår av statistik från bl.a. Det gällerockså att lära av de goda exemplen, skolor som har kunskap och erfarenhetatt dela med sig av.Mobbning - ettfolkhälsoproblemMobbning är ett allvarligt folkhälsoproblem i idag.100 000 barn beräknas vara utsatta för mobbning eller andrakränkningar i eller på väg till sin skola. Därtill kommer allade föräldrar, syskon och andra anhöriga som lider när barnenfar illa. Sammanlagt är kanske en halv miljon svenskar mereller mindre regelbundet berörda av mobbningsproblemen.Mobbningen finns överallt.En undersökning i bland 3 000 gymnasieelever visade att 25procent av ungdomarna 1994 kände till att kamrater mobbades. Sex procenterkände att de den senaste terminen mobbat andra elever. 64 procentberättade att man knappast alls diskuterat mobbning i skolundervisningen.En av de ledande experterna på mobbning, professor , gjordepå 80-talet en undersökning bland mer än 150 000 elever. Han kom fram tillatt av eleverna i regelbundet var inblandadei mobbning, antingen som offer eller mobbare. Detta motsvarar ungefär enelev av sju. Mellan var utsatta för mobbning, vilketinnebär ca 100 000 barn. , eller 63 000 ungdomar, mobbade andra.Gruppen som både mobbade andra och själva utsattes för mobbning var liten,, eller 18 000 personer.Allvarligare yttringarOlweus trodde sig också se tecken på att mobbning både tarsig allvarligare former och är mer utbredd än för säg tio,sedan.Barnens rätt i samhället, , gjorde 1992 en enkät bland skolsköterskor,socialsekreterare och socialnämndsordförande. Det förekom då mobbning i95 av 100 skolor, enligt de tillfrågade. Ungefär hälften av mobbningsfallenvar allvarliga, menade skolsköterskorna.Det finns troligen också ett stort mörkertal. Alla skador rapporteras inte.Det förekommer att skador som uppstått på grund av våld och mobbningrapporteras som olycksfall.Det är förhållandevis fler pojkar som blir mobbade. Antalet flickor är ca2/3 så stort som antalet drabbade pojkar. Samtalen till om mobbningökar. 1993 handlade av de 5 000 samtalen om () frågade1993 i samband en undersökning om droger också om förekomsten avmobbning.Barn i årskurs 9 fick frågorna: Finns det någon elev i din klass som blivitmobbad under det här läsåret? Har du själv blivit mobbad någongång under det här läsåret? och Har du själv, eller tillsammans med andra,varit med om att mobba någon skolkamrat det här läsåretsvarade att det fanns någon i klassen som blev sa att de själva inte hade drabbats av mobbning, men fyraprocent svarade "ja - en gång" och "ja - "menade att de själva inte hade mobbat andra. avpojkarna svarade dock "ja - en gång", sa "Ja - ".Också lärare drabbasMobbningen i skolan berör inte bara barnen, också läraredrabbas.Åren 1991-1992 hade av lärarna utsatts för våld eller hot omvåld i skolan. av lärarna i undersökningen kände att de hadetrakasserats av elever. av lärarna tyckte att problemen löstspå ett acceptabelt sätt och att hjälp erhållits av kolleger, skolledning ellerföräldrar.Föga förvånande kommer fler rapporter om våld mot lärare i storstäder änmot kollegor på mindre orter. De lärare som drabbas mest är de somundervisar på högstadiet, följda av lärare på gymnasiet. På de andra stadiernaförekommer knappt problemen. Det är dubbelt så många kvinnor som mänsom drabbas av våld i skolan.Av de elever som i den tidigare refererade undersökningen från Örebrouppgav att mobbning förekom i skolan, menade att lärare var desom mobbade andra. Även om siffran har osäkerheter måste den ses som envarningssignal.Det vore fel att blunda för att mobbning förekommer också i övrigaarbetslivet, även om detta är än mindre diskuterat än mobbning i skolan.Det är oerhört viktigt att alla - arbetsledare, förtroendevalda ochföretagsledningar m.fl. - sänder entydiga signaler vad gäller förekomsten avmobbning och utfrysning. Det skall inte förekomma.Nål och silverskålDet finns uppgifter om att de som mobbar andrasenare i livet är överrepresenterade i annan kriminalitet.Dessutom tenderar mobbning att urarta om den tillåts fortgå.Det som börjar med gliringar kan sluta med våld ochmisshandel.Ungdomsvåldet i samhället hänger enligt min mening samman medmobbningen. Detta sagt utan att förringa de andra faktorer som ligger bakomvåldet, som alkoholintag, dåliga hemförhållanden och bristande kontaktermed vuxna.Det är i skolan som samhället tidigast kan sätta gränser när någon ger sigpå andra. Undfallenhet eller passivitet ger problem både på kort och lång sikt.Samtidigt är det viktigt att understryka att det också är somsamhället kan hjälpa ungdomar som hamnat på glid rätt igen.Den vanliga bilden - att de som mobbar själva är osäkra och har problem -är inte allmängiltig. Enligt undersökningar rör det sig ofta om elever som ärstarka, aggressiva och som har ett behov av att dominera sin omgivning. Manfår helt enkelt en "kick" av att ge sig på andra i skolan och i värsta fallocksåsenare i livet. De barn som drabbas av mobbning är däremot ofta svaga ellerkänsliga och kan därmed ha svårt att hävda sig i klassen.Detta gör mobbningen än otäckare - när många starka ger sig på en svag.Skollagens intentionerSkollagen är alldeles tydlig, vad gäller mobbning.Den gör alldeles klart att skolan är skyldighet att agera. Detär glädjande att också den nuvarande skolministernuppmärksammat den borgerliga regeringens åtgärder motmobbningen.I skollagens förarbeten framgår att skolan skall gripa in om tecken påvantrivsel eller mobbning märks. Det slås också fast att en avvaktande attitydfrån skolan kan uppfattas som en tyst sanktion av mobbarnas agerande.Skollagen säger att de som arbetar i skolan särskilt "skall bemöda sig omatt hindra varje försök från elever att utsätta andra för kränkande behandling".Enligt läroplanen har rektorn ansvar för att ett handlingsprogrammot mobbning och alla andra trakasserier finns på skolan. Planen bör omfattabåde skolbarn och skolans medarbetare.Det är viktigt att skolan och de vuxna som kommer i kontakt med barn ochungdomar sätter tydliga gränser för vilka beteenden som är acceptabla ochvisar stöd för dem som far illa.Skolans arbete motmobbningMånga skolor lägger ner ett mycket seriöst och engageratarbete för att förhindra att mobbning uppstår och sätta stoppför den om den ändå hinner börja. Skolan verkar de senasteåren generellt sett ha trappat upp arbetet mot mobbning.Men arbetet mot mobbning bedrivs inte full ut överallt. Bara 56Örebroskolor av 69 hade t.ex. - trots bestämmelser om detta - enhandlingsplan mot mobbning . Verkligheten säger oss ocksåatt åtgärderna ännu inte är tillräckliga.Barnombudsmannen undersökte 1995 hur väl landets skolor och kommunerföljde läroplanen gällande arbetet mot mobbning. Det visade sig då att ca tioprocent av de skolor man tittade på saknade handlingsprogram. I 45 procentav de kommuner man undersökte hade den kommunala nämnd som ansvaradeför skolfrågor inte något mål för skolornas arbete med mobbning inskrivet iskolplanen.Fler än hälften av kommunerna hade inte gjort någon undersökning av hurvanligt förekommande mobbning var i de lokala skolorna. avskolorna sa samma sak.Samarbete med ideella organisationer som Hem och skola elleridrottsföreningar var mycket ovanligt i kommuner och skolor. 85 procentrespektive saknade sådant samarbete. av skolornaarbetade med att informera föräldrarna om sitt arbete mot mobbning. I 16procent av skolorna var föräldragrupper delaktiga i insatserna mot mobbning.Många föräldrar upplever att skolan inte gör tillräckligt för att kommatillrättamed problemen. Mobbning kan i vissa falla tillåtas fortgå utanatt tillräckliga insatser sätts in. Om inte verkningsfulla åtgärder vidtas i tidkan utsatta barns situation förvärras. Inte alla åtgärder upplevs heller alltidsom rättvisa, som t.ex. när den elev som mobbas får byta klass eller skola.Åtgärderna mot mobbning får inte väljas för att de är lätta, utan för att de ärrätta.Det är ofta föräldrarna som först märker att något är fel i barnetsskolsituation. De bär också det yttersta ansvaret för barnens fostran. Skolanmåste dock ha beredskap att agera snabbt när någon slår larm. På mångaskolor finns som nämndes tidigare speciella arbetsgrupper, med uppgift att tatag i konkreta fall. Dessa behöver ibland kunna få stöd och experthjälp. I minhemstad fanns tidigare en mobbningskonsulent, en expert med uppgiftatt hjälpa till vid svåra fall.Även om tecken på att något är fel ofta finns i en grupp, kan det vara svårtatt se igenom fasaden. Den som drabbas kanske inte vill säga som det är, avrädsla för att anklagas vara en svikare. kan svaret från stökigaelever bli att bråket som upptäckts "bara är på skoj".Många lärare är frustrerade över hur svårt det kan vara att upptäcka ochkomma tillrätta med mobbning och utfrysning, något jag har full förståelseför. En förutsättning för att skolans personal skall kunna upptäckamissförhållanden tidigt och kunna agera ändamålsenligt mot mobbning ärgoda kunskaper. Det krävs att man satsar på skolpersonalen, erbjuderutbildning och stöd. Lärarrollen måste stärkas. Det krävs också att signalensänds att mobbningsproblem i en klass inte är den berörda lärarens fel, utan ärnågot som kan komma i vilken lärares klass som helst.Jag skriver medvetet skolans personal, eftersom fler grupper än lärare ochskolledning är viktiga i sammanhanget. De som arbetar i skolbespisning, medlokalvård och fritidsverksamhet har viktiga roller att spela för att skolantidigtskall kunna uppmärksamma de grupper i vilka relationerna inte fungerar.Från skolministern intetnyttEnligt min mening har det rått en närmast total brist pånationellt - men också på många håll lokalt - politisktledarskap vad gäller problemen med mobbning och våld iskolan. Detta är en av förklaringarna till att arbetet för attförebygga och i förekommande fall stoppa mobbning haftolika kvalitet och intensitet i landets skolor.Skolministern har vid ett par debatter sagt sig dela oron över problemen,men inte varit beredd att göra något nytt för att komma till rätta med dem. Tioprocent av skolorna saknade enligt barnombudsmannens undersökningprogram mot mobbning. Därmed bryter de mot skollagens intentioner.Skolministern har sagt:Jag är övertygad om att man i de flesta skolor har upprättat ettåtgärdsprogram för att motverka alla former av våld, trakasserier ochmobbning. Vi skall ge andra riktlinjer och styrregler för de skolor somhittills inte har påbörjat framtagandet av åtgärdsprogram mot mobbning ocharbetet mot våldet. Vi skall uppmärksamma dessa frågor på ett sådant sätt attdet leder till resultat ute i skolorna.Kvaliteten i de åtgärder som skolorna vidtar för att förhindraoch stoppa mobbning sägs också variera kraftigt. Inte minstmenas det förebyggande arbetet vara eftersatt. Samverkanmed föreningar och samhället utanför skolan, samt inte minsteleverna, är alltför outvecklad.Samtidigt med kom signaler från Föreningenmot mobbning om att det är vanligt att skolorna förnekar mobbningsproblem,istället för att göra något åt dem. Skolministern har sagt:Även om det finns anledning för oss att uppmärksamma de fall där skolor intetar tillräckligt allvarligt på sin uppgift eller där skolledningen inte hartillräcklig kännedom om de problem som finns, är det också viktigt att viuppmärksammar de skolor där det pågår ett bra arbete och där man faktisktnår resultat.Skollagen säger att de som arbetar i skolan särskilt "skall bemöda sig omatt hindra varje försök från elever att utsätta andra för kränkande behandling".Av propositionen framgår att skolan skall gripa in om tecken på vantrivseleller mobbning märks. Det slås också fast att en avvaktande attityd kanuppfattas som en tyst sanktionering av mobbarnas agerande.Skolministern har sagt:Jag har inte för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder för närvarande.Däremot vill jag återigen peka på att vi mycket noga måste följa denutveckling som sker och att vi alla måste känna vårt ansvar för att motverkaalla typer av våldstendenser både inom skolan och i samhället i övrigt.Så stoppar vi mobbningen"Jag är lite rädd att komma till högstadiet och kanske blimobbad och slagen. "Det säger en elev på en mellanstadieskola i en av de undersökningar somnyligen gjorts om förekomsten av och formerna för mobbning.- Anmälningsplikt för våld i skolanEn av de frågor där det politiska ledarskapet varit bristfälligtär synen på polisanmälan av våld i skolan.Det får inte finnas skilda rättssystem i samhället. Misshandel och olaga hotär just misshandel och olaga hot också när det äger rum i skolan. Alltför oftaförsöker skolan hantera våldet internt, men det sänder fel signaler. Skolornabör åläggas att polisanmäla rena våldshandlingar. Detta kan ske i lag, men iavvaktan på en lagändring kan kommuner i skolplanen ge uttryck för dennainriktning.Enskilda skolor och lärare skall inte tvingas till svåra och iblandkontroversiella principiella avgöranden, som t.ex. om våld skall polisanmälas.Skolorna hamnar då i en mycket svår situation. Rektorer vet att om de gör enpolisanmälan riktas mediernas ljus på skolan och man riskerar kritik. Å andrasidan vet man också att om man inte gör en polisanmälan kan man kritiserasför undfallenhet.Regeln bör vara att våld i skolan skall polisanmälas. Naturligtvis finnssvåra gränsdragningar att göra. Poängen är att det är orimligt att vi politikerduckar och överlåter svåra principiella avgöranden till enskilda lärare ochrektorer. Det är ett politiskt ansvar att lägga fast grundläggande regler förskolans verksamhet.- Utbildning av hela skolans personalom hur man upptäcker och bemötermobbning, samt nätverksbyggandeDet gäller att hela skolans personal används för att upptäckatendenser till mobbning . Ofta upphör bråk ochtrakasserier när rektor eller lärare kommer i närheten. Menlokalvårdare, vaktmästare och bespisningspersonal finnsständigt i barnens närhet och kan göra värdefulla insatser föratt skolan skall kunna gripa in i tid.Det gäller att bygga väl fungerande nätverk, men också att ge skolanspersonal den utbildning och det stöd den behöver för att kunna upptäckamobbning och agera rätt för att stoppa den. Många lärare är frustrerade överatt det stödet inte finns . De vill göra allt för att hindra att barn farilla.- Öppenhet om problemenEn förutsättning för att vi skall komma tillrätta medproblemen är en öppen diskussion. Mobbning är oftaförknippat med starka skuldkänslor. Den som drabbas tar påsig skulden för att övergreppen sker. Skolor kan känna skamför att de pekas ut som platser där mobbning äger rum.Föräldrar kan få tillbaka minnen av hur de själva for illa iskolan. Allt detta bidrar till att det talas alltför tyst omproblemen . Det behövs större öppenhet i den offentligadebatten, men också i politikers och skolors attityd tillproblemen.Jag har större förtroende för den skola som står för att mobbning harförekommit, men gör allt som står i mänsklig makt för att stoppaden, än en skola som förnekar problemen. Vi måste alla sända tydligasignaler om vilka beteenden som är acceptabla till våra unga.- Skollagens avsikter skall uppfyllasfullt utSkollagen säger att de som arbetar i skolan särskilt "skallbemöda sig om att hindra varje försök från elever att utsättaandra för kränkande behandling". I den berördapropositionen framgår också att skolan skall gripa in omtecken på vantrivsel eller mobbning märks. Det slås ocksåfast att en avvaktande attityd kan uppfattas som en tystsanktion av mobbarnas agerande.Skolan har enligt uppgift generellt sett trappat upp arbetetmot mobbning. Verkligheten säger oss dock att åtgärderna ännu inte ärtillräckliga. Ännu saknar ett antal skolor program för att stoppa mobbningen.Det är oacceptabelt. Skolplanerna måste generellt stärkas vad gäller arbetetmot mobbning.- Utveckling av skolornas programmot mobbningVarje skola måste ha ett åtgärdsprogram mot mobbning ,men programmen har mycket varierande innehåll. Därprogrammen är särskilt ambitiösa finns ofta en eldsjäl somägnar sig extra åt frågan. Men alla skolor har inte en sådandrivkraft.Genom att lära av de goda exemplen kan skolornas planer förbättras. Deträcker inte med att ha en plan, den måste vara verkningsfull också.En del av de planer jag tagit del av är en halv sida långa och ger mycketliten vägledning för hur arbetet med att förebygga och stoppa mobbning skallgå till. De uppfyller möjligen till namnet kravet på att varje skola skall ha enplan. Om de är genomtänkta och verkningsfulla är en annan sak.- Utvärdering av insatserna motmobbningDet är viktigt att förekomsten av mobbning mäts, samt att detlöpande utvärderas om skolans insatser mot mobbningverkligen ger resultat och om den förda politiken är effektiv.Om man inte vet hur vanligt mobbning är och hur den tar siguttryck, är det omöjligt både att bemöta den på rätt sätt ochatt utvärdera vilka resultat insatserna ger. Det gäller både attbegränsa omfattningen av mobbning och att se till att deninte förgrovas.Antalet mobbade ungdomar har verkat vara tämligenkonstant. Om nya mätningar visar att siffran förblir bördetta leda till förnyade politiska ansträngningar. Utvärderingar ochuppföljningar bör intensifieras.- Mobbningskonsulenter kan hjälpatill att lösa mobbningsfall, samordnainsatser mot mobbning och utbildaandraMånga skolor gör fina insatser mot mobbningen. Alla skolorkan dock dra nytta av att få del av kollegors idéer ocherfarenheter. Att samordna skolornas arbete mot mobbningoch föra vidare de goda idéerna kan i de kommuner som villvara en uppgift för en mobbningskonsulent. Till dennesuppgifter kan också höra att gripa in i svåra fall av mobbningmed expertkunnande. stad, t.ex., hade tidigare ensådan expert på att hjälpa barn som råkat ut för mobbning.- Samarbete med ideella jourtelefonerför hjälp och stödMånga föräldrar känner desperation när barnen far illa. Detär ofta föräldrarna som först märker att något är fel i barnetsskolsituation. De bär också det yttersta ansvaret för barnensfostran. Skolan måste dock ha beredskap att agera snabbt närnågon slår larm.Flera ideella organisationer driver jourtelefoner av olika slag. Att driva jourtelefoner ärinte en offentlig uppgift, men en betydelsefull verksamhet. Det börsäkerställas att samarbetet, mellan skola, kommunala åtgärder för att hjälpabarn som drabbas av mobbning och dessa ideella jourtelefoner, fungerar.- Fritt skolvalEtt fritt val av skola innebär att elever har möjlighet att sökaden skola som har en studieprofil som passar just honomeller henne. Det ger också unga människor möjlighet att sökasig till skolor med en attraktiv utbildningsmiljö. Därtillkommer att skolpengen gör det möjligt för mindre skolor attöverleva.Elevernas rätt att välja skola skapar ett än större incitament för skolorna attarbeta effektivt mot mobbningen. Vilken elev väljer att söka till en skola sominte engagerat arbetar för att minska mobbningen? För skolornas del skulledet fria valet innebära att man skulle kunna profilera sig genom en godstudiemiljö och engagemang mot mobbning. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om införande av anmälningsplikt för våld i skolan,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om betydelsen av nätverksbyggande på skolorna samt att hela skolanspersonal erbjuds utbildning om hur mobbning upptäcks och hindras,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av att tillse att skollagens intentioner gällande arbete motmobbning följs,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om utveckling av innehållet i skolornas arbetsprogram mot mobbning,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om vikten av att förekomsten av mobbning och skolans insatser motmobbning löpande mäts och utvärderas,6.