mot · GJ02Fi110 · 1996-06-19 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:207 En ekonomisk politik för att halvera den öppna arbetslösheten tar initiativetNär det stod klart att interna motsättningari regeringspartiet om främst arbetsrätten stoppat den utlovadesysselsättningspropositionen ansåg att riksdagenmåste ta initiativet i kampen mot den stigandearbetslösheten.Med stöd av en undantagsbestämmelse i riksdagsordningen om motionsrättvid inträffad händelse av särskild vikt (RO 3 kap. 15 §) väckte vi den 28 majen motion där vi kritiserade regeringens handlingsförlamning och förordadeatt - om så behövdes vid extramöten - skullesamla sig till ett krisprogram mot arbetslösheten.Resultatet av denna framstöt - och liknande från Moderata samlingspartietoch - blev att talmannen inkallade till en extrasession . Regeringen föll då till föga och utarbetade i all hast tvåpropositioner som las fram på vårriksdagens näst sista dag.Vi är - som strax kommer att utvecklas - kritiska både till det mål förpolitiken som regeringen föreslår och till huvudinriktningen av depresenterade åtgärderna. Icke desto mindre tror vi att det var av värde attregeringen pressades till att lägga fram sitt program. Fortsatt passivitet hadeökat misstron mot det politiska systemet och spätt på misstanken hosmänniskor att vissa makthavare under retoriken trots allt accepterarmassarbetslöshet.Ytterligare ett skäl till att vi tycker att det är bra att ett regeringsförslagtillsist tvingades fram är att några av de föreslagna åtgärderna ligger i linje medFolkpartiets politik. handlar det om "återåterställare", d v s sådant somgenomfördes , avskaffades med hjälp avvänstermajoriteten och återinförs. Det gäller t ex en bortreparentes i a-kassan. Omvändelser under galgen är bättre än inga omvändelseralls, men "återåterställarna" visar tydligt att vi haft två förlorade år ikampenmot arbetslösheten. Även om de flesta av de förändringar som kommer att bliresultatet av extrasessionen inte kan träda i kraft förrän , ärdet av värde för både enskilda och företag att tidigt veta vad som planeras.Folkpartiet införextrasessionen den 12 juliFolkpartiets riksdagsgrupp kommer att koncentrera sittarbete inför extrasession på tvåuppgifter: För det första att förmå att anta ettambitiösare mål för sysselsättningspolitiken än det avregeringen föreslagna. För det andra att förskjutatyngdpunkten i det åtgärdspaket som antas genom att verkaför fler åtgärder som förbättrar företagsklimatet.Vi har vid många tillfällen presenterat utförliga program mot den högaarbetslösheten. Denna motion, som formellt väcks med anledning avregeringens övergripande proposition 1995/96:207 En ekonomisk politik föratt halvera den öppna arbetslösheten , bygger i första hand vidarepå de partimotioner vi väckte med anledning av vårpropositionen och denuteblivna sysselsättningspropositionen . Våra reaktioner på dekonkreta förslagen i regeringens mer detaljerade proposition 1995/96:222återfinns i en kommittémotion.I våra kommentarer till regeringens förslag tar vi i första hand upp dekonkreta förslag regeringen för fram. Den mängd aviseringar ochutredningsuppdrag som nämns i propositionerna berör vi bara undantagsvis.Dem avser vi att återkomma till i motioner under allmänna motionstiden ihöst eller när regeringen återkommer med preciserade förslag. Det faktum attvi inte kommenterar vissa resonemang kan alltså inte tas till intäkt för att viaccepterar dem.En följd av vår önskan att koncentrera debatten inför och vidextrasessionen till huvudfrågorna är att vi accepterar några förslag frånregeringen som vi inte själva fört fram och som i och för sig hade kunnatdiskuteras. Omläggningen av bilbeskattningen innebär t ex att tiotusentalsfamiljer med knappa marginaler får högre bilkostnader för att statsmakternavill stimulera nybilsförsäljning. De som vinner på detta, förutom bilindustrin,är i första hand de företag som står får huvuddelen av nybilsköpen, vilka nufår sänkta bilkostnader. En snabbare behandling av tjänstebilsfrågan hadesannolikt betytt mer för bilindustrin. Vi accepterar ändå förslaget i ljuset avden katastrofala situation som råder på arbetsmarknaden och den betydelsebilindustrin har för jobben.Sänkningen av stämpelskatten är, liksom det beslutade ROT-programmet, en ytterligare skattesubvention av bygg- och fastighets-marknaden, vid sidan av jordbruket mest subventionerade bransch.Vi godtar emellertid även det förslaget med hänvisning till att det i dettakatastrofala sysselsättningsläge kan finnas anledning att stimulera rörlighet påbostadsmarknaden.Vi koncentrerar oss med andra ord mer på det som saknas i propositionenän på att kritisera de åtgärder regeringen lyckats samla sig till, även om det inågra fall är ofrånkomligt. Vi tycker den tyngdpunkten är den naturliga i dettaläge.Regeringen sätter fel mål!Fel mål ger fel åtgärderFolkpartiet liberalerna avstyrker båda hemställanspunkterna iproposition 1995/96:207.Det första yrkandet innebär att regeringen vill ha accept på i stort sett denekonomiska politik som lett fram till dagens allvarliga situation. Eftersom viinte tror på den hittillsvarande huvudinriktningen och inte anser att det nuaktuella paketet annat än marginellt förändrar den inriktningen kan vi intebiträda det första yrkandet. Vi yrkar istället att ställer sig bakomden tyngdpunktsförskjutning i programmet i riktning mot en företags-vänligare politik som vi förordar.Det andra yrkandet innebär att skall acceptera att målet försysselsättningspolitiken är att halvera den öppna arbetslösheten till år 2000.Vi anser att utformningen av detta mål är mycket farligt genom att detfokuserar på fel sak och inte är tillräckligt ambitiöst. kan, paradoxaltnog, nå målet men ändå befinna sig i massarbetslöshet med de oerhörtallvarliga sociala konsekvenser det för med sig.Vi föreslår ett alternativt mål, som tar sikte på själva huvuduppgiften: attminska den totala arbetslösheten genom tillkomsten av nya, riktiga jobb.Själva tanken att fastställa ett mål för sysselsättningspolitiken harFolkpartiet fört fram . Vi tror att det kan vara av värde attnationen samlar sig kring denna oerhört centrala uppgift och att ett mål kanbidra till en mobilisering av kraft och kreativitet som i sig bidrar till attmåletnås. Men en absolut förutsättning är givetvis att målet är korrekt utformat.Folkpartiet förde fram tanken på ett mål för kampen mot arbetslösheten i enrapport , som presenterades inför valet av BengtWesterberg och i (Så klarar vi krisen - Samling för jobboch välfärd. liberalerna informerar 1994:7).Målet sattes där till max öppen arbetslöshet och max avarbetskraften i åtgärder (egentligen ). Ett viktigttillägg gjordes i rapporten: "En förutsättning för att 4 procents öppenarbetslöshet skall kunna accepteras är emellertid attarbetslöshetstiderna blir väsentligt kortare än . "I rapporten hänvisades till en tidigare rapport från (Jobb 2000.Folkpartiet liberalerna informerar 1994:3) där nettobehovet av nya jobb underresten av uppskattats till 500 000. Med hänvisning till beräkningarsom redovisats i bilagor till kompletteringsproposition (prop1993/94:150, bil 1.1 och 1.2) antogs att en sådan utveckling skulle kräva enårlig tillväxt på nivån 4 %.I rapporten "50 steg till fler jobb - en socialliberal modell", som MariaLeissner presenterade , återkom ambitionen att minska den öppnaarbetslösheten till högst . Där konstaterades emellertidockså att den bästa metoden att formulera ett mål för kampen motarbetslösheten är att sätta upp ett mål för nettotillskottet av jobb i denprivatasektorn. Siffran 500 000 refererades i rapporten.Vi anser att den målsättningsmetodik använde 1994 och 1995 äroerhört överlägsen den som regeringen (s) nu använder.Genom att begränsa målet till den öppna arbetslösheten gör regeringen detmöjligt att nå målet genom "kreativ bokföring". Genom omdefinitioner ochen våldsam expansion av billiga arbetsmarknadspolitiska åtgärder - som förde berörda medborgarna inte skiljer sig nämnvärt från öppen arbetslöshet -kan regeringen hävda att målet nåtts trots att mycket lite hänt i verkligheten.Regeringen bekämpar arbetslöshetssiffrorna mer än arbetslösheten. Ett avflera exempel är att de personer som mot ersättning på a-kassenivåskall få utföra uppgifter i kommunerna inte kommer att räknas somarbetslösa, trots att uppgifterna definitionsmässigt inte får räknas som arbete.Det har alltid ansetts finnas en gräns för hur många människor dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna kan absorbera. Den borgerliga regeringenskapade ett antal nya inslag i åtgärdsarsenalen som visade att det antalet varstörre än någon dittills trott. Den nuvarande regeringen har bytt namn på vissaåtgärder men bibehållit huvudinriktningen. De nu aktuella propositionerna tarytterligare steg mot att expandera åtgärdsvolymen.För de berörda människorna är denna utveckling inte oproblematisk. Attvara i utbildning eller ha ett beredskapsarbete kan vara meningsfullt, men omhoppet om ett ordinarie, "riktigt", arbete har slocknat blir tillvaron oftadeprimerande. Vi reagerar starkt mot obalansen i regeringens aktuellaprogram. Den visar på ett övertydligt sätt risken med att styra mot fel mål.Genom fokuseringen på den öppna arbetslösheten dominerar åtgärderna somhyfsar statistiken, medan de åtgärder som skall få fart på jobben i den privatasektorn är halvhjärtade eller lyser med sin frånvaro.Det är viktigt att vara observant på ett statistiskt grepp i regeringensprogram. Den stora expansionen av utbildningsplatser ligger i det ordinarieutbildningsväsendet och kommer - trots att programmet entydigt ärarbetsmarknadspolitiskt motiverat - inte att leda till en ökning av antaletpersoner som registreras befinna sig i arbetsmarknadsåtgärder. Även omstatistikens uppgift är att siffermässigt beskriva verkligheten kan den ocksåanvändas i andra syften. Det är därför det är viktigt att målet försysselsättningspolitiken också uttrycks i termer av antalet nytillkommandejobb.Vårt målMed tanke på att det nu bara återstår och viktig tid gått förlorad genomsocialdemokratiska missgrepp tror vi inte längre att det ärmöjligt att nå en halv miljon nya jobb (netto) till sekelskiftet.Även om det blir en kraftig ökning av antalet nya arbeten blirsjälva expansionen paradoxalt nog ett hinder att nålångtgående resultat i fråga om den totala arbetslöshetenuttryckt i procent. När läget på arbetsmarknaden ljusnar ökarnämligen också utbudet av arbetskraft. Vi föreslår därför attstatsmakternas mål för sysselsättningspolitiken uttrycks inytillkommande arbeten (med avdrag för antalet jobb somförsvunnit ). Vårt förslag är alltså:Till sekelskiftet skall både den öppna och den totala arbetslösheten hahalverats till högst respektive genom att antalet jobb har ökat med400 000.Målformuleringen bygger på följande kalkyl. En minskning av den "totala"arbetslösheten (öppet arbetslösa + "i åtgärder") från till 6,5 %motsvarar ca 300 000 personer. Som nämnts kommer emellertid en sådanutveckling att öka antalet personer som är arbetssökande. Exakt hur stordenna utbudseffekt blir är omöjligt att avgöra, men vi bedömer att deytterligare 100 000 jobben behövs för att väga upp denna effekt.Även om det inte uttalas i själva målformuleringen är det uppenbart att denabsoluta merparten av de nya jobben måste komma i den privata sektorn.Ingenting annat är förenligt med balans i samhällsekonomin.Det kan förefalla anmärkningsvärt att regeringen väljer en avstämnings-tidpunkt som ligger långt efter valet , den tidpunkt då väljarna skallbedöma om regeringen lyckats eller ej. Vi förutsätter att regeringenshalvårsvisa avstämningar syftar till att göra klart att utvecklingen går år rätthåll. Vi hävdar också att vår målformulering är bättre än regeringens egenoch kommer att relatera resultaten och vår bedömning av regeringens politiktill den.Är målet realistiskt?Är det möjligt att det skapas 400 000 nya jobb fram utöver dem som försvinner? Vi tror det ochbygger det på bland andra följande iakttagelser. Under denförra högkonjunkturen, , tillkom ungefär200 000 nya jobb. (Enligt en studie gjord vid Umeåuniversitet var det ett netto bestående av 1,5 miljonertillkommande jobb och 1,3 miljoner jobb som försvann. )Men trots att dessa år alltså var högkonjunkturår blevtillväxten i ekonomin aldrig särskilt hög. Den stannade pånivån . tillsommaren 1995 rådde, däremot, en mycket god tillväxt isvensk ekonomi, mellan och . Då tillkom ocksånågot mer än 100 000 nya jobb. Talet om "jobless growth"ter sig därför, åtminstone i ett kort perspektiv, någotöverdrivet. Däremot blev nedgången i arbetslöshetenblygsam genom den starka utbudseffekt som nämnts ovan.Det är alltså en tillväxt av den kraft som inleddes mot slutetav den borgerliga regeringsperioden som krävs för att 400000 nya jobb skall kunna tillkomma till sekelskiftet.Undertecknade och presenterade 1993 i entidningsartikel i beräkningar som visade att det krävs entillväxt på upp emot för att vi skall komma tillbaka tillnågot som påminner om full sysselsättning. En sådan tillväxt kräver i sin turen annan ekonomisk politik än den som förs. Men får vi en sådan är entillväxt på nivån inte omöjlig och en sådan kommer enligt vårabedömningar att resultera i ett nettotillskott av ca 400 000 nya jobb, vilketäven med utbudseffekten invägd kan halvera såväl den öppna som den totalaarbetslösheten.Skillnaden mellanregeringens och FolkpartietsstrategierFelgreppen 94 har skadatSverigeVi finner det, som nämnts, inte meningsfullt att kriarättaregeringens propositioner i detalj. Vi betraktar stora delar avregeringens program som defensivt, ja traditionelltsocialdemokratiskt i den meningen att det bygger på tankenatt staten genom ingripanden av olika slag - ett bidrag till ettsvinstall här och ett avdrag för ett fönsterbyte där - kanfrämja ekonomisk aktivitet. Ett engelskt uttryck somsocialdemokrater använder med förtjusning är "privatepublic partnership", en modern variant av den gamlasocialdemokratiska övertron på politikens möjligheter attstyra samhället i detalj. Många av förslagen i propositionenhar den inriktningen. Vi har en annan grundsyn på statensuppgift i ett modernt välfärdssamhälle.Det är naturligtvis inte bara Socialdemokraternas fel att harproblem. Men det är Socialdemokraternas fel att problemen förvärrats genomkatastrofala felgrepp efter valet . Låt oss citera några meningar ur dettidigare nämnda programmet . Efteratt ha redogjort för att den borgerliga regeringen genomfört en rad åtgärder,som förbättrat klimatet för företagare, fortsätter rapporten:Vi förutsätter att det kan bli aktuellt med ytterligare åtgärder, t ex för attförbättra riskkapitalförsörjningen, minska krångel, stimulera tjänstesektorneller förskjuta skattebördan mellan arbetskraft och miljöförstöring. Vi ärockså beredda att medverka till sådana. Däremot är vi övertygade om att dennödvändiga utvecklingen blir omöjlig om strategiskt viktiga åtgärder somavskaffandet av dubbelbeskattningen på aktieutdelningar tas tillbaka, vilket ärvad Socialdemokraterna utlovat. Om man av förmenta rättviseskäl klämmeråt företagare och företagsägare kommer det att få förödande effekter påmöjligheterna att få fram nya jobb i det privata näringslivet.Tyvärr gick denna profetia i uppfyllelse, och resultatet blevdet vi fruktade: Antalet arbeten på den svenskaarbetsmarknaden var 61 000 lägre än tidigare.Den goda tillväxt som rådde när de borgerliga fick lämnaöver makten och ännu en bit in på 1996 har förbytts inolltillväxt.Goda företagarvillkor vägen tillsysselsättningFör oss är kampen mot arbetslösheten en kamp för godaföretagarvillkor. Att expandera den offentliga sektorn är meddagens skatter och budgetunderskott inte ett realistisktalternativ. Därför finns i dagens ingen annan metodatt komma till rätta med arbetslösheten än att satsa påföretagandet.Allra viktigast är de två åtgärder som vi nämnde som "spjutspetsar i ettkrisprogram mot arbetslösheten" i den motion som utlöste dendramatiska utvecklingen med extrariksdagen: Kraftigt sänkta arbetsgivaravgifter finansierade i förstahand med besparingar i de s k företagsstöden. Reformerad arbetsrätt.Men också flera andra punkter i de program som vi fört frami är mycket viktiga i kampen för fler jobb: Ett avskaffande av dubbelbeskattningen avaktieutdelningar. Ett återupprättande av "hälften kvar" i skattereformen, d vs ett avskaffande av den s k värnskatten och ett nej till detnya avsteg som föreslås och som ger permanent höjdmarginalskatt för ca 50 000 människor utöver dem somredan fått det genom andra skatte- och avgiftshöjningar. Ett avskaffande av de nya momsinbetalningsreglerna. En konkurrens- och avregleringspolitik som spar pengaråt stat och kommun genom minskade subventioner, sparpengar åt konsumenterna genom lägre priser och skaparett sundare affärsklimat byggt på konkurrens på likavillkor. En sådan politik bör bl a inkludera ett stopp förden kommunala bolagshysterin, ett återupprättande avmedborgarnas lagstadgade valfrihet när det gäller vård,barnomsorg och utbildning, ett nej till den planeradeskärpningen av det kommunala planmonopolet, avsett attgöra det möjligt för kommunalpolitiker att stoppalågprisaffärer. Förändringar i regelverket som påverkar lönebildningen.För oss har utfallen av de senaste lönerörelserna gjort detuppenbart att det råder en obalans på lönemarknaden tillarbetsgivarnas nackdel. Vi är därför beredda att medverkatill att regelförändringar av olika slag skapar bättre balans.Vi menar också att det vore en fördel om egenavgifterna iarbetslöshetskassorna var högre, så att det fanns ett för deanställda tydligare samband mellan högalönekostnadshöjningar och hög arbetslöshet i en bransch. En ansvarsfull energiuppgörelse. Osäkerheten omelförsörjningen hämmar en viktig del av svensk industri.Det är angeläget att göra klart att den omställning av detsvenska energisystemet som förestår inte kommer attresultera i stora och plötsliga elprishöjningar.Strukturproblemen som hotartillfrisknandetSverige har , och främst under deborgerliga regeringsåren , kraftfullt tagit itu mednågra av sina grundläggande strukturella problem. Vi avsertill exempel de höga inflationsförväntningarna, de ständigaunderskotten i bytesbalansen, den otillräckliga integrationenmed det övriga etc. Men två helt grundläggandestrukturproblem kvarstår. Det första är lönebildningen därinte heller de borgerliga åren innebar något genombrott förett bättre fungerande system. Det andra är det ogynnsammaföretagsklimatet, som åtgärdades under de borgerliga åren,men som efter alla skattehöjningar och återställareframstår som ett, vid sidan av lönebildningen, heltdominerande problem för vårt land. Resultatet är attarbetslösheten exploderat och därmed hotas också deframgångar som nåtts. De två viktigaste framgångar vikunnat registrera är dessa: Inflationen är låg. Bytesbalansen visar överskott efter årtionden avunderskott.Också på två andra områden är positiva genombrott inomräckhåll, men även dessa hotas av massarbetslösheten: Statens budgetunderskott har minskat men det är på tokför tidigt att utnämna till världsmästare ibudgetsanering. Än så länge är vi bara halvvägs, ochstatens budget påverkas starkt av arbetslösheten. Räntorna har sjunkit men tillhör fortfarande de högre iEuropa. Med en trovärdig politik finns emellertid enpotential för en fortsatt nedgång som skulle vara positivför den ekonomiska utvecklingen.Fp-politiken: selektiva inslag byts motgenerellaVi har i motioner presenterat ett alternativ till regeringensekonomiska politik. Vi vill starkt understryka att ingaåtgärder får vidtas som äventyrar en trovärdigbudgetsanering och därmed en fortsatt låg inflation och lägreräntor.Vi har presenterat ett alternativ som i grunden bygger på att selektivainslag byts mot ett bättre generellt företagsklimat.På några års sikt menar vi att stora belopp - egentligen utan nackdelar förkonsumenterna och utan orimliga omställningsproblem för producenterna -kan överföras från selektiva företagsstöd i olika former (och dit räknar viäven den nedsatta matmomsen) till sänkta skatter på företagandet.Tillsammans med vissa avregleringar av arbetsrätt och monopolbestämmelsertror vi att företagsklimatet därmed skulle förbättras kraftigt.För att finansiera de nödvändiga förändringarna i politiken kan vissaytterligare förändringar i trygghetssystemen övervägas. Vi anser det t exmycket angeläget att få upp den verkliga pensionsåldern genom enkombination av en viss höjning () av den lagstadgadepensionsåldern och åtgärder på förtidspensionsområdet.Låt oss innan vi går vidare konstatera att regeringens paket på någrapunkter innehåller förslag som vi anser går i rätt riktning. Arbetsgivaravgiften sänks, men mycket blygsamt. Dubbelbeskattningen reformeras, men avskaffas inte. En s k bortre parentes i a-kassan införs, men . Kretsloppssatsningar, stöd till och ökat stöd tillkvinnligt företagande ligger i linje med Folkpartietspolitik och motioner i riksdagen.Det gläder oss också att regeringen tycks ha tagit fasta på vårfrån importerade idé om "servicecheckar" för attunderlätta köp av hushållstjänster.På några punkter anser vi att regeringens förslag går i helt fel riktning. Vi motsätter oss, som nämnts, att 50 000 personer fårpermanent höjd marginalskatt genom att brytpunktensänks. Det bryter mot skatteöverenskommelsen. Vi motsätter oss också att företagensvinstavsättningsmöjligheter försämras. somklarar konjunktursvängningar och nyinvesteringar medeget kapital är den första frontlinjen mot arbetslöshet. Viavstyrker försämringen av företagens rätt till avsättningtill periodiseringsfond. Vi motsätter oss en kommunalisering avarbetsmarknadspolitiken. Det är visserligen mycketvärdefullt med en nära samverkan i åtgärdsledet, men detmåste stå klart att arbetsmarknadspolitiken är en statliguppgift. Annars kommer resultatet att bli att staten snartvältrar över mer och mer ansvar utan åtföljande resurser,med följden att kommunerna får ännu svårare att klarasina huvuduppgifter på utbildnings- och vårdområdena.Risken är också påtaglig att kommuner, särskilt sådanamed s-majoritet, använder AMS-medel till att expanderasin egen verksamhet, vilket strider mot denhuvudinriktning som nästan alla partier står bakom ochsom innebär att de nya jobben måste komma i den privatasektorn. Vi motsätter oss också förslaget om den s k "55+"-gruppen, bland annat av det nyssnämnda skälet att detinnebär en olämplig kommunalisering avarbetsmarknadspolitiken. Till det kommer att vi, tvärtemotarbetsmarknadsministerns uttalande, anser att det är ettovärdigt slut på en människas arbetsliv att utan ersättningtvingas (utförsäkringsrisken gör givetvis att det kommeratt upplevas som ett tvång) utföra uppgifter somdefinitionsmässigt är meningslösa. Vi håller med om attsärskilda insatser kan behövas för den äldre gruppen, inteminst i samband med införandet av en bortre parentes i a-kassan, men vi anser att det bör hanteras genom expansionav existerande system, ALU och utbildningsvikariat.Vår huvudkritik mot regeringens program är emellertid att de rejäla tagenför ett förbättrat företagsklimat lyser med sin frånvaro. Uttryckt i kronorföreslår vi förändringar enligt följande:Vi redovisar ovan enbart de skattesänkningar för företagandeoch tillväxt som bör besluta om , ochnaturligtvis då även den finansiering som krävs för dessa. Viåterkommer i samband med budgetpropositionen medett komplett alternativ.Det som är viktigast är att få omedelbara beslut i fråga om sådanaskatter som är av central betydelse för att få fler företag och växande företag.Regeringen visar en begynnande insikt om att t ex arbetsgivaravgifterna harstrategisk betydelse för företagens förmåga och intresse att anställa fler. Detär bra, men omfattningen är på tok för liten. på enlönesumma av högst innebär en skattelättnad på maximalt30 , vilket är helt otillräckligt för den expansion som krävs.Det är också positivt att regeringen nu erkänner att det var fel att återinföradubbelbeskattningen av riskkapital. Förslaget skall emellertid enligtpropositionen inte gälla alla företag utan bara vissa. Detta är feltänkt.