mot · GK02So213 · 1996-10-07 00:00:00 — har numera planeringsansvar för all sjukvård,även den som utförs av andra vårdgivare. Bakgrund ochriksdagsbeslut står att finna i prop. 1994/95:195. Beslutetinnebär bl.a. att landstingen enväldigt avgör om en läkare,offentlig eller privat, skall få utöva sitt yrke efter fyllda 65 årsamt om en privatläkare/sjukgymnast skall få vårdavtal medlandstinget.I har landstingsledningen, bestående av företrädare förSocialdemokraterna, beslutat att inte förnyavårdavtal för privatläkare och privata sjukgymnaster som uppnått eller uppnår65 års ålder. Någon möjlighet att sälja en praktik till en yngre kollega finnsinte eftersom inte skriver något nytt vårdavtal med en nyinnehavare. Den nuvarande majoriteten i har uppenbarligen ingetintresse av några alternativ till offentlig vård, trots att det blir dyrare förlandstinget som man åsidosätter patientens rätt att välja vårdgivare.Genom ovanstående beslut försvinner de privata läkarna ochsjukgymnasterna. Likartade beslut har fattats i andra landsting med röd-grönmajoritet.Riksdagen har tidigare tagit en principiell inställning i fråga om rätten attkvarstå i arbetet efter (prop. 1993/94:250). Denna innebär attarbetstagare avses få lagstadgad rätt att kvarstå i arbete till ochatt detta skall vara genomfört . Den rätten skall tydligen integällaprivatläkare och sjukgymnaster.Den förda politiken och besluten reser två principiella frågeställningar.Man inför i praktiken ett yrkesförbud för läkare och sjukgymnaster som äröver eftersom inte ersätter skillnaden mellan vårdkostnadoch patientavgift, samt möjligheten att sälja en praktik.Låt oss ta exemplet en läkare i , privatläkare och specialist iortopedi. Han kan illustrera vilka konsekvenser det får för en enskild läkareoch för hans patienter av den förda politiken . Han är en av mångaprivatpraktiserarande läkare som drabbats av politiskt godtycke. Är detverkligen rimligt att han inte skall få verka som läkare, när både han själv ochframför allt hans patienter vill det? Vi anser att en privatpraktiserande läkareskall få utöva sitt yrke med ersättning från även om han fyllt 65år. Därför bör regeringen återkomma till med förslag sommöjligggör detta.Än värre är att han inte kan sälja sin praktik till en yngre kollega. Han harhamnat i ett "ekorrhjul" genom att vägrar att teckna ett nyttvårdavtal. I stället väljer att tvinga patienterna till detoffentligasjukvårdsmonopolet. Det innebär att inventarier och utrustning knappast ärvärt något. De flesta läkare utgår från att de kan sälja sin praktik när de gåripension. Investeringen i en praktik har liksom andra företagsinvesteringar,varit en satsning för framtiden. En sådan tillgång har inneburit en trygghet ien framtida pension. I det här fallet går investering och utrustning till spillovilket får mycket negativa konsekvenser för den enskilde. Vi anser att detnaturliga är att läkaren får sälja sin praktik när han finner det lämpligt ochattlandstinget tecknar vårdavtal med den nya innehavaren. Regeringen börsnarast återkomma till med förslag som möjliggör detta.I prop. 1994/95:195 skriver regeringen följande på sidan 69: "Vissa privatavårdgivare som fyller och som inte landstingenvill teckna vårdavtal med kan ha gjort betydande investeringar de senasteåren i sin verksamhet som inte är avskrivna. Regeringen förutsätter attlandstingen i sådana fall lämnar skälig ersättning".I går in och täcker den hyreskostnad som läkaren hartills kontraktet med hyresvärden upphör. Han får inte ett öre från landstingetför investeringar i utrustning och inventarier. Detta handlande är inte rättvaresig ekonomiskt, etiskt eller moraliskt. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om rätten för privatpraktiserande läkare att få teckna vårdavtal efter65 års ålder,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skyldighet att fullt ut ersätta läkare vid ej förnyatvårdavtal.