mot · GK02A817 · 1996-10-07 00:00:00 — Riksomfattande kampanj för ökad jämställdhet Trots gällande lagstiftning och insatser från JämO kan intesägas annat än att utvecklingen på jämställdhetsområdet äralldeles för långsam. Löneskillnader till kvinnornas nackdelinom samma yrke består. Likadant är förhållandet mellan"typiska" mans- respektive kvinnoyrken.När det gäller vilka som bestämmer i olika sammanhang är förhållandena,med få undantag, också sådana att kvinnorna är klart underrepresenterade.Stat och kommuner såväl som privata arbetsgivare är ungefär lika dåliga idet praktiska jämställdhetsarbetet. Radikala förändringar måste till för attsituationen skall bli acceptabel.Lika lön för lika arbete borde vara en självklarhet. Detta skall givetvis inteendast gälla inom samma yrke utan också komma till uttryck vid värderingav mans- respektive kvinnodominerade yrken. Det är lätt att inse attsjuksköterskorna t.ex. skulle ligga i ett helt annat löneläge om männenutgjorde en majoritet av yrkesgruppen.I barnomsorgsdebatten har stor kraft lagts på att diskutera pappamånadsom ett sätt att få papporna att stanna hemma åtminstone någon del avföräldraledigheten. Om löneskillnaderna inte vore så omfattande som dealltför ofta är skulle med största sannolikhet problemet att få pappor attstanna hemma vara mycket mindre. De flesta familjer kan nämligen intebortse från de ekonomiska konsekvenserna av hur föräldraledigheten delasmellan mamma och pappa.När arbetsgivare tvingas avskeda anställda på grund av dåliga tider ellerbehov av kostnadssänkande rationaliseringar råkar ofta kvinnor värre ut änmän. Städerskor och kvinnor på lågavlönade kontorstjänster avskedas medanpoliser, militärer och högre tjänstemän i det privata näringslivet - de är sombekant oftast män - omskolas eller/och får avgångsvederlag. Var och eninser olikheterna i framtidsförutsättningar.Nu är det så vist ordnat i att den som känner sig diskriminerad kanvända sig till JämO för att få sin sak prövad. Beaktas måste emellertid depåfrestningar det måste innebära för den enskilde att utsätta sig för denuppmärksamhet som sammanhänger med en sådan anmälan. Sannolikt avstårmånga av det skälet, men också inför risken att inte vinna framgång.Anklagade arbetsgivare gör av naturliga skäl allt för att bevisa sin oskuld.Antalet anmälningar till JämO är fortfarande mycket lågt, vilket nog får sessom bevis för att många drar sig för obehaget och risken.Vi har alltså lagstiftning och JämO och därmed möjligheter att söka fårättelse vid fall av diskriminering. Ändå står utvecklingen praktiskt tagetstilla. Positiva undantag finns men också exempel på där utvecklingen ärnegativ ur kvinnornas synpunkt och därmed självklart också utifrån männensperspektiv. I ett samhälle som av flera skäl bygger på att alla, kvinnor såvälsom män, förvärvsarbetar måste givetvis förutsättningarna i arbetslivet varalika både vad avser lön och övriga anställningsförmåner. Därmed skulle detockså skapas större och mer realistiska förutsättningar för ett delat ansvar förhem och barn.Aktiva åtgärder måste till för att snabba på utvecklingen. Lagstiftning ochsanktionsmöjligheter räcker uppenbarligen inte till. Ett problem är sannoliktatt alltför få känner till eller, ännu värre, vill inse hur illa det är ställtmedjämställdheten i . Okunnighet kan motverkas genom upplysning ochopinionsbildning. Ovilja är det svårare att få bukt med, men det är i sig ingetskäl för att inte försöka.Det är nu dags för en brett upplagd informations- och opinionsbildnings-kampanj. Bästa tänkbara expertis på marknadsföring och folkbildning böranlitas. Allvarliga brister på jämställdhetsområdet skall åtminstone inte fågrundas på okunnighet om de faktiska förhållandena. Medel för kampanjentorde finnas inom ansvarsområde.Regeringen bör ges ansvaret för att kampanjen genomförs. Detta börriksdagen ge regeringen till känna. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en kampanj för ökad jämställdhet.