mot · GJ02Fi117 · 1996-06-19 00:00:00 — Det är därför viktigt att redan nupåbörja diskussionen om alternativa vägar att organisera och utföra väl-färdstjänster inom ramen för en kortare arbetstid i marknadsbetalt arbete....och på kortSå länge inte de offentliga finanserna är i balans finns det ettstarkt tryck att minska andelen av BNP för både denoffentliga konsumtionen/sysselsättningen ochtransfereringarna. Det förväntas, enligt prognoser från bl , leda till fortsatta storapersonalminskningar med upp till 50 000 anställda denärmaste åren.Miljöpartiet föreslog i sin partimotion med anledning av regeringensvårproposition åtgärder som förbättrar den ekonomiska ramen förkommunsektorn med ca 1997, 5 miljarder och 7miljarder . Sådana åtgärder skulle göra att personalneddragningarna ikommunsektorn kan reduceras med 20 000 anställda ,utöver vad som blir resultat av den av oss föreslagna arbetstidsförkortningen.För hela den offentliga sektorn innebär dock vårt budgetförslag inte en såkraftig reduktion av personalminskningarna inom den offentliga sektorneftersom vi föreslagit betydligt större besparingar än regeringen, främst påförsvaret.Personalminskningar inom den offentliga sektorn skulle vara ett mindreproblem om det fanns en starkt expansiv privat sektor som kunde kompenseraden minskade offentliga sysselsättningen. Eftersom så inte är fallet uppstår ettsvårt dilemma. Att dra ner kostnader och sysselsättning inom den offentligasektorn, som kan vara långsiktigt nödvändigt, leder på kort sikt tillbegränsade totala besparingar för stat och kommuner om arbetslöshetensamtidigt stiger.Som ovan nämnts är det vårt mål att den totala arbetslösheten skall kunnareduceras kraftigt, framför allt genom en arbetstidsförkortning och genom enökad satsning på gröna jobb i en ekologisk omställning av . I avvaktanpå att dessa åtgärder får full effekt bör omställningen inom den offentligasektorn, framför allt kommuner och landsting, göras så att inte den öppnaarbetslösheten ökar ytterligare. Det kan bland annat ske genom att erbjudaarbetslösa eller varslade offentliganställda utbildning eller möjlighet tillarbete inom den ordinarie verksamheten på särskilda villkor. Detta utvecklarvi vidare i nästa avsnitt.ArbetsmarknadspolitikenI var, enligt SCB:s arbetskraftsundersökning, 300000 personer öppet arbetslösa och 220 000 iarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Antalet öppet arbetslösahade ökat med 8 000 , som den totalasysselsättningen minskat med 61 000 personer jämfört medmaj 1995.De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna fördelade sig enligt följande(tusentals personer).Beredskapsarbete 10Arbetsmarknadsutbildning 52Ungdomsvikariat 11Arbetslivsutveckling (ALU) 56Arbetsplatsintroduktion 41Datorteknik 11Kommunavtal 15Rekryteringsstöd 14Starta eget bidrag 11SUMMA 221Utöver de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna förekommersamhällsstöd för arbetshandikappade, m.fl. bland annat iform av lönebidrag, offentligt skyddat arbete och i Samhall.Arbetsmarknadspolitikens uppgifter...Arbetsmarknadspolitiken är ett komplement till den allmännaekonomiska politiken, näringspolitiken ochutbildningspolitiken. Arbetsmarknadspolitikens uppgift kansägas vara att fungera som ett slags "olja i maskineriet" påarbetsmarknaden. Avsikten är att tillse att arbetsgivarnasbehov av arbetskraft med rätt kompetens och utbildningtillgodoses. De arbetssökande får stöd i form avkompetensutveckling m.m., som de behöver för att så snabbtsom möjligt åter komma in i ett marknadsbetalt arbete.Arbetsmarknadspolitikens instrument är bland annatarbetsförmedling och arbetsmarknadspolitiska insatser avolika slag.Det säger sig självt att arbetsmarknadspolitikens uppgift blir utomordentligtsvår när den ekonomiska politiken och näringspolitiken misslyckats så attnära av arbetskraften är utan ordinarie arbete. I det här läget ärdetviktigt att det finns en genomtänkt strategi för arbetsmarknadspolitiken delspå kort och medellång sikt, dels på lång sikt.Som vi tidigare framhållit, och som alla torde vara överens om, måste detövergripande målet vara att åter få ner den totala arbetslösheten till rimliganivåer. Det räcker inte med målet att halvera den öppna arbetslösheten. Ävenantalet personer som är beroende av arbetsmarknadspolitiska åtgärder måstepå sikt minska. Enligt uppfattning är det knappast möjligt attåstadkomma detta med traditionella metoder som ökad ekonomisk tillväxt.Att dela på jobben genom en arbetstidsförkortning framstår i stället somalltmer nödvändigt....på lång siktI ett läge där arbetsmarknaden åter är i balans kommerarbetsmarknadspolitikens främsta uppgifter att gälla depersoner som av olika skäl är svårplacerade på den ordinariearbetsmarknaden. Även detta kommer dock att vara en storoch svår uppgift. Framtidens arbetsmarknad kommer, som viinledningsvis diskuterat, att på många sätt skilja sig från detvi varit vana vid. Kompetens och utbildning blir alltviktigare, som många arbeten som tidigare kundeutföras av personer med låg utbildning, andra ar-betshandikapp, hälso- eller sociala problem försvinner. Detfinns därför en stor risk att gruppen utanförtstående blirväsentligt större än vi tidigare varit vana vid. Många av demsom slagits ut under den nuvarande massarbetslösheten kanfå det mycket svårt att komma igen.För dessa grupper måste flera olika strategier användas. Den främstastrategin måste givetvis vara att så långt möjligt hjälpa individen attövervinna sitt arbetshandikapp. Här kommer utbildning, kompetensutvecklingoch olika slag av rehabiliterande insatser in. Framför allt för yngre arbetslösamåste detta vara huvudalternativet, utom i det fåtal fall när arbetshandikappetär så stort och permanent att det bedöms utsiktslöst att personen någonsinskall kunna få ett marknadsbetalt arbete på den ordinarie arbetsmarknaden.För dessa personer kommer ett mer permanent samhällsstöd att behövas.Även för många äldre arbetslösa kommer utsikterna att komma tillbaka tillden ordinarie arbetsmarknaden att vara mycket små, även om stora åtgärderpå kompetensutveckling och rehabilitering sätts in. Det kan många gångervara inhumant att mer eller mindre tvinga på en individ sådana åtgärder omutsikten till att få arbete ändå är mycket liten.I de fall där chanserna till ett ordinarie arbete är mycket små, men därindividen ändå har kvar en betydande arbetsförmåga, måste i stället andralösningar sökas. Sämst är fortsatt passiv sysslolöshet som ger individen enkänsla av att inte vara behövd. För dessa grupper av människor är detangeläget att utveckla nya former av lokala, samhällsstödda arbetsmarknader,där var och en kan få göra insatser efter sin förmåga som mycketsamhällsnyttigt arbete blir utfört. Detta utvecklas ytterligare nedan....och på kortPå kort och kanske medellång sikt, så länge den nuvarandemassarbetslösheten består, är arbetsmarknadspolitikensuppgift än svårare. handlar det inte bara om människorsom av olika skäl är svårplacerade på den ordinariearbetsmarknaden utan också om en stor mängd fulltarbetsföra och välutbildade personer som inte kan få jobb.Detta är ett stort samhällsekonomiskt slöseri. För dessagrupper måste inriktningen i ökad utsträckning vara att tatillvara deras arbetsförmåga för samhällsnyttiga insatserhellre än passiv sysslolöshet. Det måste dock göras på ettsådant sätt att individen inte låses in i dessa insatser.Insatserna måste också vara så utformade att de medger ettaktivt jobbsökande och kompetensutveckling i syfte attsnarast komma tillbaka på den ordinarie arbetsmarknaden.Förnyelse av arbetsmarknadspolitiskaåtgärderDagens arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som listats itabellen ovan, har ursprungligen varit avsedda för mindregrupper av arbetslösa i en situation där arbetsmarknaden istort sett varit i balans. Antalet placerade i åtgärder har desenaste åren växt explosionsartat i takt medmassarbetslösheten. Ett antal nya åtgärdsformer har snabbtimproviserats fram. Det säger sig självt att detta i många fallställt till problem, att många åtgärder blivit ineffektiva,oplanerade eller riskerar att leda till att ordinarieverksamheter trängs ut. Den olyckliga kopplingen tillarbetslöshetsersättningen har också lett till att åtgärdernamånga gånger främst har fått till syfte att kvalificera till nyaa-kasseperioder, snarare än att bli en önskvärdkompetensutveckling för den enskilde.Även om mycket kritik kan riktas mot den stora avarbetsmarknadspolitiska åtgärder bör detta inte undanskymma det faktum attmycket samhällsnyttigt arbete blivit utfört på det här sättet. Det gäller omsorgom människor och miljö i vid bemärkelse: alltifrån att hjälpa barn och gamlatill skogsvård, naturinventeringar och kulturprojekt. Det är uppgifter somtyvärr inte ryms inom den ordinarie skattefinansierade offentliga sektorn mensom ändå har stort värde. Det är egentligen paradoxalt att sådana arbetenanses som nödlösningar jämfört med mycket marknadsbetalt arbete påprodukter och tjänster som kan verka betydligt mer umbärliga!En realistisk prognos är att det inom överskådlig tid kommer att finnas ettstort behov av fortsatta arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det gäller både merpermanenta åtgärder för svårplacerade personer på den ordinariearbetsmarknaden och, så länge massarbetslösheten består, åtgärder för atttillvarata arbetsförmågan hos dem som trots bra kompetens inte kan fåordinarie arbete.I det läget är det angeläget att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna får enmer långsiktig och effektiv utformning än de har . Vi föreslår nedan tvåkonkreta reformer av det slaget. Frågan om ersättningssystemen tar vi upp iett kommande avsnitt.Lokala arbetsmarknaderVi föreslår att det inrättas lokala särskilda arbetsmarknadervid sidan av den ordinarie arbetsmarknaden. De "lokalaarbetsmarknaderna" kan sägas vara en vidareutveckling aven del av dagens arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det nyaskall vara att de skall ses som permanenta alternativ förutförande av samhällsnyttiga insatser i stället för dagens mereller mindre ad hoc-betonade verksamhet. Arbetsuppgifternapå arbetsmarknaden skall i princip avse insatser som inte blirutförda som normalt marknadsbetalt arbete i näringsliveteller i den offentliga sektorn. Orsaken till att uppgifterna inteblir utförda där är att ingen vill eller anser sig ha råd attbetala åtminstone den minimilön som finns påarbetsmarknaden för att få dem utförda (jämför figur 2 ikapitel 2).Arbetsuppgifterna skall omfatta omsorg om människor och närmiljö i vidbemärkelse. I första hand skall det gälla arbeten av "allmännyttig" karaktär,dvs sådant som skulle ha kunnat utföras av den offentliga sektorn,föreningsliv och boendesammanslutningar om de haft råd. Det bör dockockså vara möjligt att i vissa fall utföra arbeten mot mer eller mindresubventionerad betalning för företag och privata hushåll. En allmänförutsättning för arbetena på den lokala arbetsmarknaden skall vara att de inteleder till en osund konkurrens gentemot den ordinarie arbetsmarknaden. Föratt garantera detta bör såväl lokala fackliga organisationer somföretagarorganisationer ha stor insyn och inflytande över urvalet avarbetsuppgifter.Rent organisatoriskt skall ett flertal arbetsgivare kunna förekomma på denlokala arbetsmarknaden: kommuner, föreningar och för ändamålet inrättadekooperativ och serviceföretag. Vi belyser organisation och finansiering mer ikommande avsnitt.Arbetstagarna på den lokala arbetsmarknaden kan dels, mer permanent,vara de som slagits ut från den ordinarie arbetsmarknaden och som intebedöms, inte ens med kompetensutveckling och rehabilitering, ha någonrealistisk chans att komma tillbaka, dels skall personer som har chans attinom rimlig tid få ett ordinarie arbete kunna erbjudas arbete på den lokalaarbetsmarknaden . (Dock bör alltid nödvändigkompetensutveckling och rehabilitering i andra former "gå före". Arbetet påden lokala arbetsmarknaden skall för dessa personer alltid kombineras medaktiva insatser för att söka ordinarie jobb. )Med det stora antalet arbetsuppgifter av olika slag som kan komma i frågapå den lokala arbetsmarknaden bedömer vi att det finns goda möjligheter attfinna arbeten som kan passa och intressera de flesta.I propositionen föreslår regeringen att offentliga tillfälliga arbeten för äldreinrättas som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd inom kommunerna,landstingen och staten. De skall, på frivillig bas, vara öppna för personer över55 år som varit inskrivna på arbetsförmedlingen och längre.Vi konstaterar att förslaget har likheter med förslag om"lokala arbetsmarknader". Vi kan därför med viss förändring enligt nedangodta förslaget som en provisorisk lösning. Den viktigaste förändringengäller åldersbegränsningen. Att sätta en absolut 55-årsgräns för denna åtgärd,liksom för förslaget om vilka som skall kunna studera med bibehållen a-kassa, blir enligt vår mening alltför stelbent. Det väsentliga i båda fallen ärom personen ifråga kan bedömas ha en realistisk chans, eventuellt medkompletterande utbildning, att återgå till den ordinarie arbetsmarknaden. Vimenar att även personer , som inte bedöms ha den möjligheten,skall kunna komma ifråga för de offentliga tillfälliga arbetena, på samma sättsom personer , som bedöms ha den chansen, skall kunna hamöjlighet att studera med a-kassa. Det är mot den bakgrundentveksamt om det överhuvudtaget behövs någon nedre åldersgräns. Om ensådan ändå anses behövas, bör den sättas väsentligt lägre, t ex vid 45 år.Som vi ovan framhållit ser vi ett permanent framtida behov av den typ avåtgärder vi föreslagit under benämningen "lokala arbetsmarknader" och somregeringen tagit upp i sitt förslag om offentliga tillfälliga arbeten för äldre. Viföreslår därför att regeringen låter utreda hur en sådan mer permanent lösningskall se ut. Utredningen bör bl a belysa frågan vilken sorts arbeten som skallkomma ifråga och hur konkurrens med den ordinarie arbetsmarknaden skallundvikas. Vidare bör frågan om eventuell åldersgräns och ersättningsvillkor,inkl behovet av "stimulanspremie", klargöras liksom villkor för dem som inteönskar delta i denna typ av arbete.Åtgärder i ordinarie verksamhetSom ovan beskrivits har själva idén med dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna alltid varit att finnaarbeten vid sidan av den ordinarie arbetsmarknaden somannars inte skulle bli utförda. Det här har lett till iblandmärkliga effekter framför allt när det gäller verksamheter ikommuner och landsting. När kommunerna har tvingats draner sin ordinarie personal till exempel inom barnomsorg ochhemtjänst har man tagit in annan personal påarbetsmarknadspolitiska åtgärder i samma verksamheter. Iprincip skall de inte utföra den tidigare ordinarie personalensjobb, utan ha andra uppgifter. Gränsdragningen har oftablivit väldigt svår.I ett försöksprojekt i har länsarbetsnämnden, kommunen ochfacken i en försöksverksamhet "vänt på steken". Idén är att personerna iarbetsmarknadsåtgärder skall göra i princip samma jobb som man tidigareutfört. Personerna i åtgärder får som betalning dels a-kassa på avtidigare lön, dels av tidigare lön från kommunen.Bakom försöksverksamheten är, såvitt vi kunnat utröna, densamhällsekonomiska bedömningen att det är dålig ekonomi att dra in påpersonalen i kommuner och landsting om staten sedan ändå får betydandeutgifter på kanske av det inbesparade beloppet. Under deomständigheterna kan det vara bättre att behålla arbeten i kommuner ilandsting i form av arbetsmarknadsåtgärder i avvaktan på att läget ljusnar påarbetsmarknaden eller kommunernas och landstingens ekonomi förbättras.Givetvis är inte en sådan försöksverksamhet problemfri. Risken äruppenbar om verksamheten blir långvarig att den kan utnyttjas avkommunerna för övervältring av kostnader på staten. I Kalmarförsöket harman försökt gardera sig mot detta genom att dels göra projektet tidsbestämt,dels ge ett veto till var och en av de tre intressenterna bakom projektet(kommunen, länsarbetsnämnden och de lokala fackliga organisationerna).Många kommuner har inte fullt utbyggd barnomsorg och äldreomsorgenhar stora svårigheter. anser därför att ärintressant i den övergångsfas vi kommer att befinna oss i de närmaste årenmed fortsatta kostnadsneddragningar i den offentliga sektorn. Därför börmöjligheterna snabbutredas att utvidga försöket till fler kommuner. Dock ärdet viktigt att konstatera att det är ett akutingrepp som bara kan accepterasunder förutsättning att tar beslut om den nödvändigaanpassningen av normalarbetstiden till verkligheten. Risken är annars stor attdenna akutåtgärd permanentas, vilket - med tanke på att det även finnsnackdelar med åtgärden - inte kan accepteras.En sammanslagen lokal organisationArbetet med arbetsmarknadspolitiken på lokal nivå försvårasav den kortsiktiga och osammanhängande av åtgärder.Även den organisatoriska splittringen på olika ansvarigamyndigheter är ett stort problem.Flera instanser är på lokal nivå engagerade i att bekämpa arbetslöshetenoch att arbeta med stöd och rehabilitering till människor med en blandadproblembild i form av sjuklighet, svag ställning på arbetsmarknaden ochkanske också sociala problem. Bland de viktigaste instanserna kan nämnasarbetsförmedlingen och , och kommunernassocialtjänst. Samma person kan ofta vara aktuell hos flera av dessa instanseroch upplever ibland att han/hon blir skickad runt på ett olyckligt sätt. Demånga inblandade myndigheterna har ofta olika mål och kulturer, vilketytterligare försvårar ett konstruktivt och effektivt samarbete.Arbetet försvåras också av uppdelningen på många olika ersättningssystemsom finansieras ur olika påsar. För individen leder det ofta till att frågan omvilken ersättning som skall utgå blir viktigare än att rätt åtgärd sätts in. Förmyndigheterna blir det ofta en kamp om att slippa betala och att sända överdet ekonomiska ansvaret för en individ till en annan kassa.Den här problembilden är inte på något sätt ny. Det har också gjorts mångalovvärda försök på lokal nivå att förbättra samarbetet mellan berördamyndigheter i form av olika slags samrådsorgan, samlokalisering och försöktill ekonomisk samordning. I vissa fall har begränsade framgångar uppnåttsåtminstone under pågående projektperioder. I andra fall har man lyckatssämre.Riksdagen har beslutat om en försöksverksamhet med ökad lokalsamordning i ett 40-tal kommuner. Försöksverksamheten är dock mycketbegränsad till sitt innehåll och förutsätter en i grunden oförändradorganisation.Institutionella förändringar behövsEn genomgående erfarenhet är att det är svårt attåstadkomma stora och varaktiga förbättringar inom denuvarande legala, organisatoriska och ekonomiska ramarna.Detta framgår bl.a. av alla de ansökningar och förslag omförändrade institutionella förutsättningar som lämnats in tillregeringen från olika lokala intressenter. Två av de totalt ett50-tal aktuella ansökningarna får visa på spännvidden i deinkomna förslagen.- ingår i projektet som drivs ihopmed tre andra Västgötakommuner. Kommunen vill tillsammans medförsäkringskassan, arbetsförmedlingen och primärvården starta ettpilotprojekt där kommunen ges helhetsansvaret för verksamheter, ledningoch resurser inom dessa områden. En gemensam styrelse för verk-samheterna skall etableras och verksamheterna bedrivas gemensamt underen enhetlig ledning. Verksamheterna kan därvid struktureras på ett heltannat sätt . Som exempel på tänkbar strukturering nämns en"försörjningsenhet" med delar som sköts av arbetsförmedling,försäkringskassa och socialkontor och en "rehabiliteringsenhet" med delarfrån arbetsförmedling, , försäkringskassa, socialkontor ochprimärvård. Därtill kommer en förebyggande folkhälsoenhet. Avgörandeför framgång är också att alla nuvarande ekonomiska resurser slås ihop påse som står till den sammanslagna organisationens förfogande.- i vill tillsammans med lokalaintressenter att det bildas "arbetsförbund" i varje kommun av de lokalahuvudmännen - länsarbetsnämnden, , kommunen ochlandstinget. Förbunden skall disponera de medel som i normala fall ärbudgeterade för respektive huvudman: länsarbetsnämndens medel för ak-tiva åtgärder, a-kassemedlen, arbetsmarknadsrelaterademedel, kommunens medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder ochsocialbidrag samt medel för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Arbetsförbundet skall bl a verka för att nya arbetsmarknader etableras vidsidan om den normala, för att människor skall uppmuntras att varvastudier med arbete och för att arbetsmarknadsinsatser skall värderas ividare perspektiv, t ex regionalt eller i ett näringsperspektiv.Gemensamt i båda dessa och många andra ansökningar är anser det nödvändigt med genomgripande institutionellaförändringar för att åstadkomma en förbättrad samverkan.Sett mot dessa önskemål är den försöksverksamhet sombeslutats av alldeles för begränsad.Miljöpartiet anser det angeläget att all den lokala erfarenhet somansökningarna representerar tas till vara genom att ett genomgripandereformarbete initieras. Reformarbetet bör omfatta en översyn ochsamordning av berörda ersättningssystem och en samordning eller samman-slagning av i första hand arbetsförmedlingarna, och den delav kommunens socialtjänst som handlägger socialbidragen. Samordningen aversättningssystemen behandlas i kommande avsnitt.En sammanförd lokal organisationDet bör, enligt vår uppfattning, utredas för- och nackdelarmed att lägga samman arbetsförmedlingens,och en del av verksamhet pålokal nivå till en gemensam organisation. Det gäller främstden del av som sysslar med utbetalning avsocialbidrag. Figur 3 visar en tänkbar principskiss för ensådan organisation. Det bör betonas att figuren skall ses omett exempel och att också andra lösningar kan vara tänkbara.Figur 3 Principskiss för en sammanslagen lokalorganisationDen personlige handläggaren har en central roll iorganisationen. Handläggaren är personlig kontaktman förett antal personer och fattar själv alla beslut som rör klienteni samråd med denne. Det gäller både beslut om olika slagsplaceringar eller hjälp, remisser, m.m. och beslut omekonomisk ersättning. Handläggaren skall ha en godallmänkännedom om alla de alternativ och resurser som kanstå till förfogande liksom om ersättningssystemen (som börbli mycket enklare med ett mer enhetligt ersättnings-system).Genom denna uppläggning får den som söker hjälp en fast punkt i tillvaron.Han riskerar inte att bli bollad runt mellan olika myndigheter som ständigtförsöker skjuta problemen ifrån sig. Den personlige handläggaren kan aldrigfrånsäga sig ansvaret. Handläggaren lär med tiden känna dem han arbetarmed väl. Organisationen blir effektiv och resursbesparande både för sam-hället och för klienten.För att ytterligare höja kompetensen, servicen och effektiviteten kan mantänka sig att varje personlig handläggare specialiserar sig på en viss grupp avpersoner.