mot · GK02U813 · 1996-10-07 00:00:00 — Stöd till integrationen av Att ena hela är en historisk uppgift för vår generationeuropéer.De nya demokratierna i strävar efter att integreras iEuropa, d.v.s. de tidigare västeuropeiska samarbetsorganisationerna som nublir alleuropeiska. Redan är nästan alla med i , med dess betoningpå mänskliga rättigheter, demokrati och även minoritetsfrågor.Genom Europaavtalen är tio av länderna associerade till EU med perspektivav framtida medlemskap. Med främst och har EUpartnerskaps- och samarbetsavtal. Nästan alla är också med i Partnerskap förfred, NATO:s kraftfulla samarbete på säkerhetsområdet.Det viktigaste är dock medlemskap i och Europeiska unionen för attgarantera säkerheten och den fullständiga integrationen i . För Sverigeär det en prioriterad uppgift att inom EU främja en strategi för tidigtmedlemskap. , och skall liksom och övrigacentraleuropeiska länder kunna bli medlemmar , underförutsättning att de uppfyller medlemsvillkoren. Det ligger också i Sverigesintressen att de länder som så önskar kan bli medlemmar i . Sverigemåste betona deras rätt till säkerhetspolitiskt vägval och understödja särskiltEstland, och i deras strävan.Europeisk integration - intebiståndssamarbeteVad det hela nu handlar om är att den europeiskaintegrationen utsträcks till . De nyademokratierna har rätt att delta i samarbetet på i principsamma villkor som de länge etablerade västeuropeiskademokratierna. Stödinsatserna måste ses i detta perspektivoch inte som ett biståndssamarbete. Det handlar inte omnågon generositet eller nådegåva från den västliga sidan utanjust om att underlätta för dem att återta allt det de förloratunder decennierna av förtryck och isolering.Redan inom ett begränsat antal år kommer åtskilliga av de nyademokratierna att fullt ut delta i det gemensamma beslutsfattandet och i denmeningen vara fullvärdiga medlemmar i det europeiska samarbetet.Utgångspunkten har varit maximalt ogynnsam. Utbredd fattigdom,rättslöshet, omfattande miljöförstöring och en hänsynslös social rovdrift.Människor som inte passade in i femårsplanernas produktionsmål skötshänsynslöst åt sidan i särskilt djupt armod och misär. Det handlade inte omunderutveckling utan om felutveckling. Gigantiska resurser slösades bort,felanvändes eller helt enkelt förstördes. Det allvarligaste var dock förtrycketoch undanröjandet av den mänskliga strävan efter förkovran och ett bättre liv.Likgiltigheten och hopplösheten blev systemets främsta produkt.Framgångsrik chockterapiI samband med demokratiseringarna 1989-1991 uppstod enintensiv debatt om det lämpliga tillvägagångssättet för attsnabbast möjligt förflytta sig från förtryck och socialism tilldemokrati och välstånd. Vissa förespråkade chockterapi,d.v.s. snabbast möjliga förändring för att minimeraövergångstiden och därmed också de sociala påfrestningarna.Andra förordade en långsammare övergång. Det fanns t.o.m.de som förespråkade en tredje vägens politik, d.v.s. ettmellanting mellan den västeuropeiska marknadsekonominoch den östeuropeiska efter demokratiseringen föreligger tydliga resultat. De länder somvalde chockterapins princip, d.v.s. snabbast möjliga omvandling, har ocksåkommit längst när det gäller demokrati, välståndsutveckling, miljö och inteminst när det gäller att minimera de sociala påfrestningarna av självaövergången.Fattigdomen är djupast i de länder som inte förmått att snabbt ta sig ur degamla strukturerna utan fastnat i den socialistiska samhällsmodellen. Där ärfattigdomen och armodet särskilt djup och omfattande. Ingen endaförespråkar längre någon tredje väg.Utvecklingen har gått mycket snabbt. Det handlar inte längre om direktaresursöverföringar för att lindra den nöd som fanns i det inledande skedet avomvandlingen. Prognoserna om massvält och hungrande horder som komvandrande österifrån in i det välmående har inte besannats.Snabbare än t.o.m. det tyska undret har åtskilliga länder förmåttproducera ett begynnande och snabbt växande välstånd. Även om nivånfortfarande är låg så finns framför allt hoppet och framtidstron.Inriktning av stödetKaraktären av de västliga stödinsatserna har ändrats under degångna fem åren. För perioden och framåt kommeråtskilliga av länderna inte att behöva något särskiltekonomiskt stöd. Det handlar i allt väsentligt om hjälp medanpassningen inför medlemskapet i EU. I andra länderbehövs övergångsvis stödinsatser, men även där skall derimligtvis minskas i takt med att den egna utvecklingenskjuter fart.Stödinsatser är särskilt känsliga i länder där all verksamhet tidigare varcentralplanerad och där subventioner och straffavgifter förstört meningsfullverksamhet. Stödinsatser måste alltså utformas med stor försiktighet så attinte framväxande strukturer hämmas och gamla strukturer främjas.Säkerhet och suveränitetSuveränitetsstödet till de baltiska länderna har hjälpt dem iuppbyggandet av de nationella institutionerna ochbefästandet av den territoriella integriteten. Det behövsfortsatta insatser på detta område.Utvecklingen av det säkerhetsmässiga samarbetet kommer att stå i fokus denärmaste åren. Etableringen av ett eget demokratiskt försvar och samarbetetsinsemellan och med västländer inom ramen för PFF kommer att spela en alltviktigare roll, särskilt om NATO-utvidgningen i första omgången kommer attgöra halt vid gräns.Det handlar i grunden om att ge de baltiska länderna tryggheten i en fortsattnationell självständighet. En sådan trygghet är en förutsättning för en normalpolitisk utveckling. Finns inte detta riskerar samhällslivet och politiken attförlamas av tanken på att friheten och självständigheten bara ärtidsbegränsad. Minnet från händelserna 1940 sitter djupt i det nationellamedvetandet.Det öppna samhällets ochdemokratins institutioneroch kulturAtt bygga ett öppet och pluralistiskt samhälle med respektför oliktänkande och minoriteter är inte lätt, särskilt inte påkort tid. Ovana vid samhällsdebatt och intolerans motoliktänkande finns fortfarande kvar om än i mindreomfattning . För att hjälpa till i den omvandlingenär insatser för utbyte inom utbildning och kulturliv av vikt.Utbyte mellan lärare, studenter, forskare,kulturpersonligheter, journalister och andra nyckelgrupperkan bidra till att sprida mångfaldens och toleransenserfarenheter.RättsstatenPå alla de områden där offentlig verksamhet kan ersättas medprivat går utvecklingen förr eller senare i rätt riktning. Dethänger helt på takten i avregleringar och privatiseringar. Påde områden där statsmakten inte kan ersättas nämligen i sinroll som lagstiftare och rättsskipare är arvet från detförgångna särskilt besvärligt. I ordets egentliga betydelse varde tidigare gangsterstater, där gänget utgjordes avkommunistpartiet och där rätten utövades av nomenklaturan.Det spelade ingen roll vad det stod i lagen, den lokale ellercentrale partibossens ord avgjorde. Det gällde att hakontakter och kunna muta för att klara sig.Denna mentalitet lever kvar. Dels därför att det är svårt att ersätta de gamlastrukturerna med helt nya. Att snabbt skapa en helt ny statsförvaltning ochrättsväsende låter sig helt enkelt inte göra. Dels har åtskilliga i den gamlanomenklaturan nu skaffat sig fördelaktiga positioner genom stöld av tidigarestatsegendom. De har inget intresse av att rättvisa skipas och att lagarefterlevs.En alldeles central uppgift för de västliga stödinsatserna är att bidra till attskapa en rättsstat. Det handlar inte om så stora summor men väl om över-föring av normer, kunskaper och kompetens. Redan utgör korruption ochannan djup och omfattande brottslighet en broms på utvecklingsansträng-ningarna. Långsiktiga satsningar blir en omöjlighet om spelreglerna ständigtändras och olika makthavare kräver dryg tribut.Uppbyggnaden av rättsstatens och marknadsekonomins institutioner är enfundamental del i den ekonomiska utvecklingen. Lagar, som efterlevs, gällan-de handel, avtal, konkursrätt och alla de förhållanden som måste regleras i envälfungerande marknadsekonomi. Skyldigheter som måste balanseras avrättigheter och där avtal måste hållas. Konsumenten eller småföretagarenmåste kunna få rätt mot staten eller statsmonopolet när denne fuskar i avtaloch smiter ifrån sina förpliktelser. En fungerande rättsstat är en oundgängligdel i en fungerande demokrati och marknadsekonomi. Denna kan inte ersättasav privata initiativ utan utgör ryggraden i statsmakten.Ett förfärligt miljöarvJordens mest miljöförstörda områden återfinns i Central- ochÖsteuropa. I i nordöstra ser detut som i ett månlandskap. Utvinningen av oljeskiffer harbedrivits totalt hänsynslöst och utan någon som helst tankepå att skydda vatten, luft eller mark. I oljefält eller i"dödens triangel" i gränsområdet mellan forna DDR,och var situationen lika illa.Reningsanläggningar i skorstenar eller i avlopp till sjöar ochvattendrag saknades helt. Naturen var ett avloppsdike och ensophög som fritt kunde utnyttjas enligt femårsplanen.Det behövs stödinsatser för att hjälpa länderna attrensa bort sitt miljöarv. Marknadsekonomins intåg har visserligen inneburitatt många nedgångna och slitna fabriker har stängts, och att därmed miljönkraftfullt förbättrats. Men likväl finns det framför allt på energiområdetåtskilliga gamla anläggningar som behöver få reningsutrustning även omanläggningens livstid är begränsad.Särskilt viktigt är att höja säkerheten vid de sovjetiska kärnkraftverk somfortfarande har en helt undermålig säkerhet. Detta tillhör det allra mesthögprioriterade. Även rökgasrening och rening av avlopp måste skyndas på.Listan av särskilt miljöförorenande verksamhet i måsteåtgärdas utan dröjsmål.SocialpolitikAtt kommunismen byggde på förtryck och rättslöshet ärvälkänt. Att det socialistiska systemet resulterade i fattigdomoch en omfattande miljöförstörelse är också allmänt känt.Vad som är mindre uppmärksammat är det faktum att ävenden socialistiska socialpolitiken var särdeles misslyckad.Utbildning, sjukvård, social service och omsorg omsamhällets svaga fungerade inte. Handikappade, mentaltstörda, missbrukare och andra samhällets olycksbarn fickofta en omänsklig behandling eftersom de inte bidrog tillfemårsplanernas kvantitativa produktionsmål. Omsorg,omtanke och livskvalitet kunde aldrig kvantifieras. Inettomaterialprodukten räknades kol och stål i tusen tonmedan kvalitet och service inte fanns iplaneringskolumnerna.Det socialistiska trygghetssystemet byggde på att fabriken eller kolchosengav lön och social service. Under övergångsskedet har vissa länder fortsattmed att ge stora subventioner till gamla statliga företag och kolchoser som ettsätt att ge åtminstone rudimentär social trygghet. Det är ineffektivt ochhämmar utvecklingen.Vad som behövs är en övergång till marknadsekonomins sociala trygghets-system, främst socialförsäkringar. Därigenom kan stödet riktas direkt till denbehövande individen eller familjen, i stället för att som ofta reducerasellerförsvinna i korruption och ineffektivitet.InfrastrukturSatsningar på infrastruktur skall i princip finansieraskommersiellt eller via multilaterala finansieringsinstitutioner.Avkastningen på sådana projekt är normalt mycket hög,eftersom ineffektiviteten i befintliga system är stor. Försådana infrastrukturprojekt som inte kan finansieraskommersiellt bör normalt en bred internationell finansieringeftersträvas. Via Baltica, en vägförbindelse från Helsingforsvia och , bör hanteras inom ramen för EU:sTEN-projekt. Skapandet av en "Baltic ring", ettkraftledningssystem som knyter de baltiska länderna tillNorden och är viktigt. Detta bör varakommersiellt bärkraftigt och därför finna en finansiering viadirektinvesteringar, internationell kapitalmarknad och demultilaterala finansieringsinstitutionerna.EU och multilateralainsatserStödinsatserna till bör i första handske via EU och andra multilaterala organ. Fördelen med dettaär att de utgör delar av Europaintegrationen. Desamarbetsmekanismer som byggs upp kommer att fortlevaäven och utgör en naturlig del i ländernaseuropeisering. Det finns därför ingen anledning att strävaefter bilaterala insatser annat än när dessa är särskiltmotiverade.EU:s Phare och Tacis-program har stor tyngd. Phare inriktas i allt högregrad också på den s.k. pre-accession strategy som innebär att kandidat-länderna förbereder sig för medlemskap.Insatser inom ramen för , , har sin givna plats närdet gäller makroekonomiskt stöd och i vissa fall skuldavskrivningar. Inomdenna ram kan också stöd för uppbyggande av finansiella institutioner bästske eftersom det handlar om belopp i en storleksordning som bara kangaranteras gemensamt och om anpassningar till regler och standarder somdessa institutioner formar.De regionala insatserna i har en särskild tyngdpunkt när detgäller miljösamarbetet. Strävan att rena är en gemensamangelägenhet för alla strandstater. Nordiska institutioner spelar här liksom iBarentssamarbetet en viktig roll tillsammans med driver en strategi av tidigt medlemskap, vilket innebär att vissaländer kommit med redan när demokratin varit svag och bakslag därförriskeras. har dock denna strategi varit framgångsrik, genom att de nyamedlemsstaterna normalt tagit medlemskapet på större allvar än vad mankanske kunnat frukta. Konventionerna och mekanismerna väcker respekt ochäven om de inte tillämpas fullt ut så ger de värdefullt stöd till de krafterinomde nya medlemsländerna som driver på demokratiseringsprocessen.Bilateralt stöd tillnärområdetDe baltiska länderna, och åtta nordvästliga regioner iRyssland utgör den naturliga delen i det bilateralasamarbetet. Här föreligger särskilda intressen ochmöjligheter att stärka samarbetet direkt med Sverige.Samarbete med de baltiska länderna är väl etablerat. ären av mest snabbväxande ekonomier ochstödinsatser för detta land blir allt mindre påkallade. För denärmaste åren är det särskilt angeläget att öka samarbetetmed det ryska närområdet.Isoleringen och kontaktmöjligheterna till väst är där mycket merabegränsade med undantag av staden . I , ochKaliningrad är det också önskvärt med samarbete med de baltiskagrannländerna. Ett sådant gränsöverskridande samarbete, ofta stött av , främjar säkerhet och stabilitet.I , som i strikt mening inte räknas till närområdet, men likvälnästan är ett grannland är det nu särskilt viktigt med insatser för att främjamänskliga rättigheter och demokrati. Landets president försöker i strid medparlamentet och konstitutionen att tillvälla sig en närmast diktatorisk makt.Det är angeläget att gör insatser för att främja mänskliga rättigheteroch demokrati och stödja de krafter som kämpar i den riktningen.Även insatser för utvecklingen i är motiverade. Landet dröjdelänge med systemskiftet och befinner sig i en besvärlig ekonomisk situation.När nu sent omsider förändringarna sker är det viktigt att tillsammansmed övriga ger dessa sitt stöd.OrganisationDet var fel att inordna stödet till iSIDA, med dess koncentration på biståndssamarbete i tredjevärlden. Det är nu angeläget att östsamarbete bättreintegreras i UD och att en särskild enhet byggs upp för attadministrera detta. I de flesta fall handlar det om samarbetevia andra kanaler. Östsamarbetets snabbt föränderligakaraktär gör att det inte är önskvärt att bygga upp ettämbetsverk med långsiktig inriktning.Svagheten i organisationen av stödet till framgår avatt regeringen själv frångått sin organisation. Ett särskilt anslag Samarbeteoch utveckling inom har avsatts för att via Statsrådsbered-ningen användas för insatser i närområdet. Detta är inte tillfredsställande.Stödinsatserna bör på sedvanligt sätt redovisas i det normala budgetarbetetoch bli föremål för de avvägningar som gör. Det särskilda anslagetbör upplösas och pengarna tillföras den av beslutade anslagsramenför stöd till , som bör höjas med motsvarande belopp.Ändamålet täcks redan inom denna ram. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att stödinsatserna utformas i perspektivet av integrationen avCentral- och ,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om inriktningen i övrigt av stödet till ,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om administrationen av samarbetet med ,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att upplösa det särskilda anslaget Samarbete och utveckling inomÖstersjöregionen och tillföra medlen till utgiftsområde 7.