mot · GK02Fi211 · 1996-10-07 00:00:00 — Denna insikt har fått regeringen att bearbetsmarknadens parter att fundera på frågan: Hur börformerna för lönebildningen ändras så att löneökningarna iframtiden blir förenliga med varaktigt låg inflation ochminskad arbetslöshet?Frågan är helt central för samhällsekonomins utveckling. har längehaft problem med lönebildningen, vilket av somliga förklarats med den högasysselsättningen, men visar det sig att lönebildningen inte ens fungerarvid dagens rekordhöga arbetslöshet. Den senaste avtalsrörelsen resulteradeexempelvis i löneökningar på i genomsnitt och medfördärmed fortsatta avskedanden i näringsliv, stat och kommun. För närvarandeökar lönerna i snabbare än i våra konkurrentländer, och medväsentligt mer än vad som motiveras av produktivitetsutvecklingen. Dettaföljer ett mönster som går . Lönebildningen detre har lett till mycket blygsamma reallöneökningar, höginflation och återkommande devalveringar.Vi tar inte ställning för eller emot någon särskild förhandlingsmodell menkonstaterar att de modeller som prövats varken har fungerat i ettföretagsekonomiskt eller samhällsekonomiskt perspektiv. Långtgåendekompensationstänkande och följsamhetsklausuler har försvårat problemen.Konsekvenserna syns nu i form av 1990-talets massarbetslöshet.Den tilltagande internationaliseringen ger svensk ekonomi många nyamöjligheter till utveckling. Men den innebär också större krav på flexibilitetoch anpassningsförmåga - inte minst på arbetsmarknaden. Tillsammans medregeringens oförmåga att skapa förutsättningar för ett dynamiskt näringslivblir därför oförmågan att komma tillrätta med lönebildningen och stelheterpå arbetsmarknaden det kanske största hotet mot välfärden och de nyajobben i Sverige.Knappast någon med insikter i parternas förhandlingskretsar tror att deklarar att komma överens om något som ur samhälleligt perspektiv är entillfredsställande lösning. Risken är överhängande att lönebildningssamtalengår samma väg som de arbetsrättsliga - in i väggen.Ytterst är det arbetsmarknadens parter som har ansvar för attlönebildningen fungerar. Men det finns också handlingsutrymme inom denpolitiska sfären som kan utnyttjas för att åstadkomma mer balanseradespelregler - och skärpta ekonomiska motiv - för parterna att träffa avtalsom ligger inom ramen för vad samhällsekonomin tål.Till rätten att fatta beslut måste också höra ett ansvar för konsekvenserna.Om löneavtalen blir så höga att människor tvingas ut i arbetslöshet är det interimligt att de fackliga organisationerna kan skicka hela notan för detta tillstaten. På marginalen svarar staten för av a-kassornas ökadeutgifter. Makten över lönebildningen måste också följas av ett visstfinansiellt ansvar. Vi föreslår därför att statsbidraget sänks till 75 procentava-kassornas utbetalningar och att egenavgifterna följaktligen höjs. Samtidigtbör arbetslöshetsförsäkringen utvidgas till att bli en allmän försäkring, somomfattar alla med förankring på arbetsmarknaden. För staten innebär detsänkta statsbidraget en besparing på drygt 9 miljarder kronor.Hushållen bör emellertid kompenseras för höjningen med motsvarandebelopp i form av sänkt inkomstskatt. Det kan t ex ske genom en höjning avgrundavdraget. Detta innebär att grundavdraget kan höjas med drygt 6. Det motsvarar en skattesänkning med ca per person.Effekterna på lönebildningen är naturligtvis svåra att förutsäga med någonstörre precision. Men vetskapen om att löneavtal som leder till ökadarbetslöshet "straffar sig" i form av höjda egenavgifter borde verka åter-hållande på lönekraven.Efter svår och långvarig vånda satte regeringen äntligen ned foten i frågaom arbetsrätten. Försvarslinjen att "eftersom båda parterna på arbetsmarkna-den är så missnöjda är nog förslaget väl avvägt" håller inte. De föreslagnaförändringarna är helt otillräckliga, även om vissa av dem går i rätt riktning.Vi vill se en omedelbar återgång till de regler i LAS och MBL som gälldeinnan Socialdemokraterna började med sina återställare. Vi anser också atten medlare bör få rätt att begära uppskov i för en varsladstridsåtgärd, samt att en partssammansatt nämnd - med en opartiskordförande - ska avgöra konflikternas samhällsfarlighet. Vi anser också attreglerna i MBL om arbetstagarpartens tolkningsföreträde vid tvister omtolkning av kollektivavtal bör begränsas. I anges istället att huvudprincipen bör vara enkonfliktlösningsmekanism i själva kollektivavtalet.Men anpassningen av gårdagens regelverk till utvecklingstendenserna pådagens arbetsmarknad behöver drivas vidare. Regler om arbetstider,arbetsmiljö och anställningsskydd saknar i många fall relevans för denökande grupp som "jobbar på distans", eller för dem som har kontrakts- ellerprojektanställningar för tillfälliga uppdrag. Allt fler låter sig inte likalättinordnas i existerande fackliga organisationer och blir därmed, med dagensregelsystem, delvis utan inflytande över sin arbetssituation. Vi vill att enparlamentarisk arbetsrättskommitté återinrättas med uppgift att komma medförslag på bl a de områden vi nämnt. Vi kommer självfallet att ytterligareutveckla våra synpunkter när regeringens proposition om arbetsrättenpresenteras för . En modernarbetsmarknadspolitikMorgondagens arbetsmarknad kommer i än högre grad ändagens att präglas av snabba förändringar. Det ställer storakrav på fungerande system som "matchar" utbud ochefterfrågan, som ger möjligheter för individer att skaffa signy kompetens och ger arbetsgivare möjligheter att anpassasin verksamhet till det utbud av arbetskraft som finns. I dettaperspektiv spelar arbetsmarknadspolitiken självfallet enviktig roll.Vi menar att arbetsmarknadspolitikens främsta uppgift är att underlättaindividernas rörlighet på arbetsmarknaden, såväl den geografiska somyrkesmässiga. Om den totala arbetslösheten ska halveras till sekelskiftetmåste mängder med nya företag etableras och hundratusentals människor fåjobb. Det ställer stora krav på en aktiv och offensiv arbetsmarknadspolitik.De arbetssökande ska lättare kunna hitta nya vägar till jobb, eller tillkompetenshöjning, och företagen - inte minst alla de nya som växer fram -ska snabbt kunna rekrytera rätt arbetskraft.Vi tycker inte att regeringens målsättning att halvera den öppnaarbetslösheten är tillräckligt ambitös. Vad som behövs är såmånga nya jobb att den totala arbetslösheten kan halveras. Regeringensformulering ger dessutom utrymme för tolkningen att den höga arbetslös-heten ska "åtgärdas" främst genom arbetsmarknadspolitiska insatser, attmänniskor ska flyttas från kolumnen "öppet arbetslösa" till kolumnen "iåtgärd" i arbetslöshetsstatistiken. Vi tror inte att det motsvarar människorsönskemål inför framtiden.Arbetslösheten är i stor utsträckning strukturell, medan detraditionella arbetsmarknadspolitiska medlen är utformade för att hantera enkonjunkturell arbetslöshet. Därför krävs en modernisering av arbetsmark-nadspolitiken.Det innebär bland annat en anpassning till de nya utvecklingstendenser viidag ser på arbetsmarknaden. Fler kommer att byta arbete oftare i livet, ochfler kommer därmed att vara arbetssökande eller iutbildning.Arbetsmarknadspolitikens uppgift att underlätta rörlighet accentueras dåytterligare. De många nya former av kontrakt eller anställningar som växerfram ställer också krav på förnyelse av både arbetsförmedlingarna och detraditionella åtgärderna, som i hög grad är utformade efter det gamlaindustrisamhällets behov.Privata arbetsförmedlingar och s k uthyrningsföretag som släpptes fria1993 har medfört en större flexibilitet på arbetsmarknaden, och har öppnatfler dörrar både för dem som söker arbete och dem som letar arbetskraft.Uthyrningsföretagen svarar ofta mot företagens behov av t ex tillfälligaförstärkningar och erbjuder annorlunda arbetsvillkor, som visserligen intebehöver gillas av alla, men som kan upplevas positivt av många. Med vissoro konstaterar vi att regeringen tillsatt en utredning för att granskauthyrningsföretagens villkor. Vår mening är att de bidrar till en bättrefungerande arbetsmarknad.Kvaliteten i arbetsmarknadsutbildningen behöver förbättras. Tyvärr lederutbildningarna inte tillräckligt ofta till jobb vilket bidrar till att deupplevsmer eller mindre meningslösa. Utbildningen måste också i högreutsträckning vara anpassad efter den enskildes behov och till kraven påarbetsmarknaden.Vi menar också att det borde finnas stora möjligheter att effektiviseraverksamheten inom AMS. En mer kraftfull decentralisering och avbyrå-kratisering, en nära samverkan med kommuner och näringsliv och ökadupphandling av olika slags tjänster kan bidra både till lägre kostnader ochbättre verksamheter.Vi vill understryka att arbetsmarknadspolitiken är en nationellangelägenhet och vi anser inte att den bör kommunaliseras. Det finns storarisker att åtgärderna då skulle koncentreras till verksamhet och attkommunerna skulle betrakta de arbetssökande som ett av staten betaltpersonaltillskott.Låt tjänstesektorn lyfta!Sammanställningen i kapitel 2 över var de nya jobben kanförväntas komma ger en tydlig bild av tjänstesektornsbetydelse för sysselsättningen. Nästan alla bedömare äröverens om att det helt dominerande antalet nya jobb iSverige kommer att komma i tjänstesektorn.Men som framgått av tidigare avsnitt kräver det en medveten satsning frånstatens sida. Genom att tjänstesektorn länge betraktades som underordnadindustrisektorn har många lösningar valts som är mest anpassade tillindustriföretag. Det är t ex uppenbart att bokförings- och skattelagstiftningeni mycket formats för att passa kapitalintensiva företag med betydandeavskrivningsmöjligheter snarare än personalintensiva.En annan iakttagelse är att utbildningen och forskningen på viktigatjänstesektorer också släpat efter. Det finns t ex knappast någon special-utbildning för TV-mediet i , trots att den sektorn med stor sannolikhetkommer att sysselsätta allt flera.Vi tror att hushållens möjligheter att köpa tjänster måste öka genomminskade skattekilar. Skulle de förslag vi presenterat i det föregåendeförverkligas kommer resultatet att bli mindre skattekilar. Vi tror också att detrent praktiskt måste bli enklare att köpa sådana tjänster. Vi har därförföreslagit ett införande av det franska checksystemet, som i korthet innebäratt myndigheterna åtar sig byråkratin kring ett anställningsförhållande vidhushållstjänster genom att sälja checkar. Den som vill ha en hushållstjänstutförd köper checken och betalar den som utför tjänsten med checken. Närchecken löses in svarar skattemyndigheten för att socialavgifter betalas,arbetsgivaruppgift skickas m m.Återindustrialisera !Tjänstesektorns sysselsättningspotential får inte förleda ossatt tro att industrisektorn spelat ut sin roll. Utan en vital ochframgångsrik industrisektor kommer vi att få stora problemmed vår bytesbalans och därmed att klara välfärden.Frågor om hur investeringarna kan öka, hur tillgången påenergi kan säkras och hur teknikerbristen kan avhjälpas ärcentrala. Med rätt politik har industrisektorn också ensysselsättningspotential. Det är också viktigt att komma ihågatt det finns ett brett gränsskikt mellan industri- ochtjänstesektorerna. I själva verket är en stor del avtjänstesektorn ett utflöde av industrisektorns utveckling.De industriella verksamheternas starka koppling till den kunskaps- ochteknikutveckling som ofta sorterar under tjänstesektorn är lätt att exempli-fiera. Vad betyder inte forskning och marknadsföring för bilindustrins kon-kurrensmöjligheter? Eller se på exemplet med möbelföretaget i iSmåland som tillverkar kontorsstolar, flyger dem till och säljer demmed vinst. Att den ekvationen går ihop beror på stolens mycket specielladesign. Den industriella verksamheten lönar sig - och ger industrijobb -därför att företaget har speciell kompetens på design, ett typiskt tjänstejobb.Att det i hög grad är småföretagen som ska generera de nya jobben betyderinte heller att storföretagens tid är förbi. De är tvärtom ömsesidigt beroendeav varandra. Vi är ännu bara i början av den s k IT-revolutionen och vetegentligen bara lite om vilka möjligheter den rymmer. Det finns dock godaskäl att tro att den ställer krav inte bara på kunskapsinvesteringar, utan ocksåpå ökade materiella investeringar.Sverige behöver ett rejält lyft i investeringsnivån. Visserligen harindustriinvesteringarna ökat , men ännu är vi inte tillbaka tillde nivåer som rådde . Investeringsutvecklingen i Sverigesackar efter . visar att om vi hållit samma takt som övriga OECD-ländersedan 1970 skulle investeringsnivån varit högre. Motsvarande"investeringsgap" till t ex och är respektive 40 %.Här finns troligen en viktig förklaring till den jämförelsevis svagatillväxten i . Vår genomsnittliga ekonomiskatillväxt har uppgått till blygsamma mot2 % i hela OECD.Om vi ska ha en chans att växla in på en högre tillväxtbana krävs alltså enväsentligt snabbare investeringsutveckling än . Det ställer i sin turstorakrav på den ekonomiska politiken. måste utveckla ett ovanligtattraktivt investeringsklimat. Skattepolitiken, energipolitiken och inställningen till EMU är tre områdendär skulle kunna flytta fram positionerna och därigenom bli ett merattraktivt land för investeringar. Om däremot skatterna förblir skadligt höga,energipolitiken präglas av kortsiktighet och väljer att på obestämd tidstå utanför EMU blir investerings- och företagsklimatet avsevärt sämre.Kunskapslyft för fler jobbEn småföretagare, , som utsetts till åretsentreprenör i län, är i en tidningsintervju bekymradöver att det är så svårt att få tag i utbildad arbetskraft. Hanfortsätter: "Speciellt i regioner utanför storstäderna ärutbildningsnivån förskräckande låg och språkkunskaperna idet närmaste obefintliga. Jag tror det måste till omfattandeattitydförändringar till företagande och utbildning omSverige även ska kunna vara en industrination avrang. "Det finns anledning att lyssna till varningsord. Det behövsett kunskapslyft i den svenska arbetskraften. Vi förordar i motioner påutbildningsområdet förslag till en rad förändringar som inte minst skullemedföra att kvaliteten i svensk utbildning skulle höjas.Undersökningar tyder på att kunskapsinnehållet i svensk industripro-duktion minskat i förhållande till våra konkurrentländer. Råvaror och ganskablygsamt förädlade råvaror väger fortfarande tungt i export. Ocksåen del av verkstadsindustrins produkter konkurrerar snarare med priset änmed graden av kunskapsinnehåll. Detta har bidragit till att de svenskareallönerna inte kunnat hålla jämna steg i förhållande till lönerna i vårakonkurrentländer. För att göra fenomenet tydligt talas det ibland om en "u-landisering" av svensk ekonomi - uttrycket är självfallet överdrivet menavser tendensen att vi konkurrerar med låga reallöner snarare än med kvalitetoch sofistikerade produkter.Det är en mycket omdiskuterad fråga vad detta problem beror på. Sverigehar trots allt satsat betydande belopp på forskning och utveckling. Det finnssannolikt många förklaringar som har med allmänna ekonomiskaproblem att göra.Vi tror emellertid att det är helt fel slutsats att nu dra ner på forskningen.Lösningarna måste snarare ligga i att öka förutsättningarna för industrin attkommersialisera de resultat som FoU-insatserna givit. Vi är mycketbekymrade för att den nuvarande regeringen tar den borgerliga regeringensambitiösa forskningssatsningar med löntagarfondsmedel till intäkt för att nuspara på forskning. Våra förslag innebär att betydande delar av forskningenfredas från nedskärningar.Viktigt för forskningen är också att klimatet i forskarvärlden präglas avfrihet och mångfald. Vi medverkade under förra mandatperioden till störrepluralism i forskningsfinansieringen genom inrättande av ett antal friståendestiftelser. Vi ser mycket allvarligt på att den nuvarande regeringen valt attavskaffa denna mångfald genom att tvinga in dem i den politiska sfären.Den kommunala sektornRegeringen förutser i budgetpropositionen en snabbförsämring av den kommunala ekonomin. Inte minst desnabbt stigande socialbidragskostnaderna har tvingatregeringen att justera sina prognoser . Densamlade kommunala sektorn förutspås nu få ett underskott påca och 1998.Mot slutet av seklet anges sektorn återigen ha balanserad ekonomi, mendet beror helt enkelt på regeringens politik att förbjuda underskott.Sparbetinget för kommuner och landsting är nu alltså betydligt större än detangavs bli så sent som i våras.Enligt uppgifter som kommit ut från den statliga hälso- och sjukvårds-utredningen 2000 fattas om de som ärgamla då ska få samma service som dagens äldre. Siffran är högre änberäkningar som gjorts tidigare.Från våra utgångspunkter är dessa uppgifter djupt oroande. I vår välfärds-modell spelar kommunerna, med sin lokala demokratiska förankring och sinnärhet till människors vardagsproblem, en avgörande roll. Det scenarioregeringen beskriver hotar leda till sämre vård och sämre skolor. HSU:ssiffror inte bara bekräftar bilden utan gör den än mer dramatisk.När HSU-materialet jämförs med dagens äldrevård är det viktigt att påpekaatt dagens äldrevård präglas av stora brister. Antalet gamla som får hemtjänsthar minskat. Tyvärr är ensamhet och lidande en realitet för ett växande antalpensionärer och möjligheterna att vända utvecklingen till det bättre tycks förnärvarande vara begränsade.I ett välfärdssamhälle måste vården och utbildningen få ta betydanderesurser i anspråk. Återkommande undersökningar visar också attskattebetalarna är beredda att ge utgifter för vård och skola mycket högprioritet. Vår politik för fler jobb genom företagande har som en grund-läggande motivering att en minskning av arbetslösheten är nödvändig för attklara välfärden.Folkpartiet liberalerna är inte ett parti som går till val på löften om stora,generella skattesänkningar. Vi prioriterar bra vård och utbildning. Deskattesänkningar vi utlovar är sådana som är strategiska i kampen motarbetslösheten. Successivt bör skattetrycket sänkas till eller därunder,men det förutsätter både att statsfinanserna är under kontroll med sjunkandestatsskuld och att åtminstone de värsta bristerna i välfärdssystemet kunnatåtgärdas.Vi anser att verkligheten i vården, och främst äldreomsorgen, är sådan attkommuner och landsting måste tillföras ytterligare resurser. Vi har anvisattvå vägar.Vi föreslår för det första att resurser överförs till vårdsektorn frånförsäkringskassorna. Idén finns närmare utvecklad i en vårdmotion från Folk-partiet. Grundtanken är att en bättre samordning mellan försäkringskassornaoch vården skulle spara både mänskligt lidande och pengar. Om en personmåste vara sjukskriven för att vården saknar resurser kan det vara merrationellt att sjukskrivningspengar används för att finansiera den vårdinsatssom krävs för att personen ska kunna friskskrivas.Vi föreslår för det andra att ett statligt stimulansbidrag till äldreboendeinförs. Alltjämt är det vanligt att äldre människor nekas rätten till eget rum ivården. Det, liksom en del andra brister i dagens äldrevård, går inte attacceptera. Vi har därför fört fram krav om ett särskilt statsbidrag tillkommuner som bygger eller bygger om äldrebostäder, finansierat genombesparingar i statens budget.Vi vill i detta sammanhang också beröra det statliga skatteutjämnings-systemet. Vi vidhåller vår uppfattning att det är fel att regeringen bygger uppen särskild "kommun-akut" i och reserverar perår för detta ändamål. Vi anser att dessa pengar bör ingå i utjämnings-systemet. Även om fördelningssystemet inte fick riktigt den utformning vihade önskat, tycker vi att det är bättre att pengarna går till de - i någonmening - mest behövande, istället för att regeringen ska betala pengar till dekommuner som misskött sin ekonomi mest.Men väl så viktigt som att diskutera resurstillskott är att ägna uppmärk-samhet åt hur de - i och för sig betydande - resurser, som redan står tillförfogande, utnyttjas. Här finns en betydande potential, som omräknat ipengar är betydligt större än den som någon regering kan tillföra utifrån.Även regeringen markerar i budgetpropositionen att man har denna insikt - isjälva verket finns det ju inget annat att göra när man konstaterar attresursgapet är enorm och att det inte finns någon möjlighet att fylla igen detmed nya resurser.En avgörande skillnad mellan regeringen och är att vi anvisarde instrument som kommunerna kan använda för att höja sin produktivitetmedan regeringen tvärtom avvisar dem.Vi har , både på riksplanet och i fullmäktigeförsamlingar,förespråkat en politik som innebär ett effektivare offentligt resursutnyttjande.Den ojämförligt viktigaste metoden heter konkurrensutsättning. Ny forskningfrån vid bekräftar änen gång att miljardbelopp finns att spara för kommuner ochlandsting genom att konsekvent främja konkurrens. Förekomsten av privataalternativ och entreprenader samt konsekvent användning av konkurrens-upphandling ger mycket stora vinster, som direkt kan komma t ex vården tilldel. Den åsyftade undersökningen - som beställts av den nyaSocialdemokratiska ledningen i för att visa att detborgerliga konkurrensprogrammet varit verkningslöst - visade i själva verketatt besparingen för stockholmarna uppgick till hundratals miljoner kronor.För hela den kommunala sektorn i motsvarar det åtskilliga miljarderkronor.Ännu en aktuell undersökning, utförd av andra forskare, visar attStockholms läns landsting kunnat sänka sina kostnader för fastighetsskötseloch förebyggande underhåll - eller -genom konkurrensutsättning.Vi har kallat Socialdemokraternas motstånd mot förnyelse för"den dyra dogmatismen". Det är mycket viktigt att denna insikt sprider sig.Socialdemokratiskt motstånd mot nya kommunala driftformer kostarmiljarder. Med oförändrade utgifter i bokföringen skulle välfärdsinnehålletkunna öka motsvarande om Socialdemokraterna tänkteom när det gäller konkurrens.Vi har också förespråkat en avveckling av kommunala bolag. Imånga fall subventioneras dessa bolag, trots att deras verksamhet inte liggerinom de kärnområden som kommunerna bör prioritera. Kommunernasubventionerar misslyckade fastighetsaffärer, gym, fritidsbyar, restaurangeroch vanskötta företag i en rad olika branscher. En långtgående upprensning iden kommunala bolagsdjungeln skulle kunna frigöra betydande belopp, somkunde tillföras de prioriterade områdena vård och utbildning.Vi står på en mycket solid grund när vi hävdar att en del av resursgapet ivården kan fyllas igen genom att de kommunala verksamhetsformernaförnyas. Men frågan är hur Socialdemokraterna tänker fylla resursgapet, närman varken är beredd att tillföra resurser eller att låta kommuner ochlandsting arbeta så att de nuvarande resurserna utnyttjas mer effektivt.Verkligheten är ju att Socialdemokraterna på punkt efter punkt för motsattpolitik än den vi här har beskrivit. Inrikesministern hyllar de kommunalabolagen. Husläkarlagen, med det konkurrenselement den innebar, haravskaffats. Valfriheten i fråga om skola och barnomsorg har inskränkts. Ikommun efter kommun avbryts borgerliga initiativ för att öka konkurrensen.Om det framtidsscenario vi skisserar i avsnittet om "visionen" blirverklighet menar vi att landstingen skulle ha någonstans mellan 5-10miljarder kronor mer än med regeringens politik. Sparkraven inomsjukvården skulle därmed minska högst avsevärt.Till det kommer alltså, som nämnts, de resurser som kan frigöras medhjälp av effektivisering genom konkurrensutsättning och en tydligareprioritering av vården framför en rad andra kommunala engagemang, ofta ibolagsform, på mindre angelägna områden. Vi hävdar alltså att vi står på fastmark när vi påstår att med vår politik skulle vi kunna åstadkomma både enfortsatt sanering av de offentliga finanserna och att tillgodose de mestangelägna behoven i offentlig sektor.En trovärdig välfärdspolitikUnder liberal ledning bedrevs ettomfattande arbete i med att reformerasvensk välfärdspolitik. Självfallet innebar den djupaekonomiska nedgången att besparingar, som i annat läge integenomförts, blev nödvändiga.