mot · GK02Fi207 · 1996-10-07 00:00:00 — Ett samhälle med möjligheter för alla Bort från hopplöshet ochsegregationI ett samhälle där människor upplever att det finns ytterstlitet de själva kan göra för att skapa sig ett litet bättre livsprider sig känslan av hopplöshet med en växandesegregation. För alltför många är ett sådant samhälle.Ännu fler är på väg in i denna hopplöshet, som varitmest märkbar i storstäderna och i deras närhet. I takt med attregeringen genomför sin vänsterpolitik stängs alltfler av de dörrar som öppnades för människor under deborgerliga regeringsåren.Socialdemokraterna har ägnat sig åt att plocka bort många av människorsmöjligheter att påverka sin egen vardag. De har tagit bort rätten att väljaskolaoch rätten att välja läkare. De höga skatterna gör att många hushåll lever medså små marginaler att de har fullt upp med att klara sig. Man får ta dagen somden kommer. Det blir inte så mycket tid över att fundera , närman ligger vaken och undrar hur man skall kunna betala räkningarna imorgon.Den traditionella socialdemokratiska politiken skapar en stark offentligsektor som ger ett begränsat utrymme för den enskilde medborgaren attpåverka sin vardag och framtid. Det egna livet blir en funktion av den vardagoch det mönster som den politiska makten påbjuder. När förutsättningarna förden sociala rörligheten urholkas, växer den sociala segregationen. När livetblir en funktion av de omständigheter som den politiska makten bestämt, ochinte av de strävanden som den enskilde bär på, blir man inplacerad i envardag som präglas av andras beslut. Den process som kringskärmöjligheterna tar sig flera olika uttryck. Högskattepolitiken och återställandet av valfrihetsreformerna slår hårdastmot de människor som redan i utgångsläget har minst handlingsutrymme.För den som är välutbildad och har en god inkomst finns alltid valfrihetoch nya möjligheter. Skattehöjningarna och återställarna drabbar i förstahand de hushåll som lever med små eller obefintliga ekonomiskamarginaler. De mest utsatta hushållen pressas från flera håll. Skatterna höjs, denekonomiska tillväxten viker som bidragen minskar ochvalfrihetsreformerna stryps. Detta sker i ett läge där arbetslösheten bititsig fast på en oacceptabelt hög nivå och där regeringen inte förmår vidtade åtgärder som är nödvändiga för att vända utvecklingen. fick 720 000 svenskar socialbidrag, dvs. mer än vart tiondehushåll. Det är en ökning bara . Detta är ändåbara en del av problemet. Långt fler hushåll skulle vara berättigade tillsocialbidrag om de ansökte om det, enligt bedömningar.Den ekonomiska utvecklingen är sådan att allt fler blir bidragsberoende.Att arbetslöshet och hopplöshet går hand i hand är lätt att förstå. Mensituationen är i själva verket långt värre än så. Även för många av de hushållsom har inkomster från arbete är marginalerna så små att man tvingas sökasocialbidrag, när oförutsedda utgifter dyker upp. Skatterna på arbete är såhöga att många människor inte kan leva på lönen när skatterna är betalda.I många bostadsområden i vårt land skapar omfattningen av bidrags-beroende och arbetslöshet en vanmakt som också blir till ett socialt mönsterav hopplöshet och uppgivenhet.Utan möjlighet att själv välja skola eller barnomsorg urholkas personligtansvar och det civila samhällets gemenskaper. Utan utrymme och stimulansför företagande och företagsamhet växer passivitet och frustration. Kvar blirmänniskorna själva utan framtidstro men i beroende till den offentligamaktens kontor för välfärdsstatens olika verksamheter. Det är en av densociala politikens viktigaste uppgifter att bryta en politiskt forcerad socialsegregation mot social rörlighet och en framtid som är öppen för var och en.En politik för allasmöjligheterMedborgarsamhälle i stället försocialstatDen allomfattande socialstaten byggdes upp med löften attleverera trygghet. har vi facit i hand. Inte nog med det. Många människor kläms i dagmellan två sköldar. Å ena sidan kan socialstaten inte infriasina löften. Å andra sidan tar den ut så höga skatter för attfinansiera sin bristfälliga verksamhet att den enskilde får förlitet kvar i plånboken för att kunna klara sig på egen hand.Problemet kan inte lösas med högre bidragsnivåer. Många vanliga hushållmåste dryga ut hushållskassan med socialbidrag ,trots att de har inkomster från lönearbete. Något har gått snett. Den viktigasociala uppgiften måste vara att allt färre skall vara bidragsberoende.Inte ens när socialstaten levererar vad den lovar skapar den trygghet. Densom är beroende av den offentliga sektorn för att klara sig är samtidigtberoende av politiska beslut. Varje rykte om minsta ändring i det offentligasåtaganden skapar oro och otrygghet. Framtiden blir svår att överblicka,förutse och planera.Vi måste fråga oss vad trygghet egentligen är. Den socialdemokratiskavarianten av trygghet har utgått ifrån att trygghet är när den offentligasektornlovar att finnas till hands för att lösa alla problem. Vi har sett att det intefungerar så i verkligheten. Socialstaten skapar otrygga människor.Att leva innebär bl.a. att klara sig genom kriser - man kan bli sjuk ellerarbetslös, råka ut för olyckor eller falla offer för kriminalitet. Den totalatryggheten finns inte och kommer sannolikt aldrig att göra det. Att levakommer aldrig att vara riskfritt. Men även om den totala tryggheten är enomöjlighet, finns det ändå en typ av trygghet som är möjlig att uppnå ochvärd att eftersträva, nämligen den trygghet som kommer sig av att kunnapåverka sin egen situation. Det är en trygghet som bottnar i den självkänslasom uppstår när individer känner att tillvaron är begriplig och möjlig attpåverka.Vi måste skapa ett samhälle där fler får chansen att göra något bättre medsina liv. Ett samhälle med små skatter och stora möjligheter. Ett samhälle därvanliga människor har större frihet och där politiker har mindre att säga tillom. Ett samhälle med möjligheter för alla.Att kunna leva på sin lönEn människas liv är nära förknippat med hennes egendom.Den människa som saknar rätten att förfoga över sinegendom saknar i praktiken också rätten att förfoga över sitteget liv och sina demokratiska rättigheter.Den enskilt viktigaste sociala frågan är att sänka skatterna så mycket att deflesta människor kan leva på sin lön, även när skatten är betald. Att kunnaleva på sin lön är att kunna känna trygghet för sin egen och sina närmastestillvaro.Socialstyrelsen har kunnat konstatera att "hushåll med socialbidrag igenomsnitt betalar nästan lika mycket i skatt som de får i socialbidrag"(Socialbidragstagare och socialbidragens utveckling, följerupp och utvärderar 1995:4). Hushåll med socialbidrag får i genomsnittca i socialbidrag och betalar i genomsnitt ca perår i bl.a. skatt. Hälften av socialbidragstagarna har förvärvsarbete (80 procentav befolkningen i övrigt). En femtedel av bidragstagarna har heltidsarbeteunder hela året.I ett samhälle där skatterna är så låga att de flesta människor kan leva påsin lön finns en omfattande reservoar av trygghet. De allra flesta människorkan i ett sådant samhälle sörja både för sin egen vardag, för framtida behovoch för oförutsedda utgifter.Skatten är ett hot mot den sociala tryggheten. Problemet är attvänsterregeringen i sin ideologiska låsning ser skattehöjningar som enmöjlighet, och inte som ett hot. Redan efter halva mandatperioden harregeringen höjt skatterna med . Det leder till attmänniskor, företag och jobb slås ut. Skattehöjningspolitikens konsekvenser ärsocialt oacceptabla.Den enda verkliga möjligheten att bemöta hotet mot tryggheten är att sänkaskatterna så mycket att människor kan leva på sin lön och företag kan växafram och skapa nya jobb.Vi moderater har lagt förslag om skattesänkningar som för normala hushållinnebär sänkt skatt på i månaden.Det handlar om sänkt kommunalskatt, höjda grundavdrag, avdrag förbarnfamiljer, sänkta egenavgifter, sänkt mervärdesskatt och en sänktbeskattning av bostäder. Vi föreslår en ny skattepolitik som syftar till attskapa en social trygghet där tryggheten är som viktigast för tryggheten i vårtsamhälle, nämligen i den enskilda familjen.Därigenom skapas en marginal som ger en stärkt social trygghet förhushållen. Det är skattesänkningar som skulle röja väg för nya företag ochnya jobb, som hushållens bidragsberoende skulle minska och densociala tryggheten öka.Företagsamhetens samhälleAtt kunna företa sig saker handlar om mycket mer än attbedriva näringsverksamhet. Det handlar om att i livetsmångfald av utmaningar vilja och kunna företa sig det sombygger på eget ansvar och egna drömmar.Företagande handlar om att få bidra till lösningar på problem i samhället,genom nya alternativ och genom projekt som tillfredsställer människors olikabehov av omsorg och materiell trygghet.Företagande har alltid en social dimension. Denna sociala dimension ärsärskilt tydlig när den berör människor i en utsatt situation, exempelvisarbetslösa invandrare.Invandrare har ett dåligt utgångsläge på arbetsmarknaden. Arbetsgivarenhar svårt att bedöma deras kompetens och deras kapacitet, eftersom dekommer från en annan kultur.S.k. etniskt företagande har traditionellt varit invandrarnas chans attetablera sig både på arbetsmarknaden och i samhället. Det etniskaföretagandet ingår i ett socialt nätverk.De historiska erfarenheterna, liksom erfarenheterna från andra länder, visartydligt att egenföretagande spelar en avgörande roll för invandraresmöjligheter att komma in på arbetsmarknaden.Det etniska företagandet innebär bland annat att invandrare anställerinvandrare. Precis som en svensk arbetsgivare har lättare att bedöma svenskaarbetssökande har invandrare lättare att bedöma sina landsmän.Det etniska företagandet ingår i ett vidare socialt nätverk. stöttar man varandra på olika sätt. Många invandrare har t.ex. svårtatt få banklån för att starta en egen rörelse. I de etniska nätverken lånar manistället av släkt, vänner och andra landsmän.Möjligheterna att starta företag är med andra ord nyckeln både tillsysselsättning och till en social struktur för många invandrare.Sverige har inget företagarvänligt klimat. Till att börja med handlar det om att ta bort foten från bromsen,attlåta människor och företag växa, genom att lätta på skattebördan och minskapå de hämmande regleringarna.Förutsättningen för företagande och företagare måste förbättras genomsänkta skatter. Det handlar bl.a. om att: avskaffa dubbelbeskattningen på aktieutdelning, införa ett särskilt riskkapitalavdrag, slopa förmögenhetsskatten, sänka kapitalinkomstskatten, ta bort fastighetsskatten på kommersiella lokaler, skydda näringsfriheten i grundlagen. Rätten att starta och driva företag fårinte begränsas. Offentliga monopol måste brytas, fortsätta privatiseringsarbetet. Staten och kommunerna skall inte ägaföretag. I första hand skall anställda och allmänheten få köpa aktier i deföretag som säljs, förenkla de lagar som bestämmer vilka regler som skall gälla mellanarbetstagare, deras fackliga företrädare och arbetsgivaren. Det skall istörre utsträckning vara möjligt att lokalt komma överens om vilka regleroch villkor som skall gälla. En modern arbetsrätt är nödvändig, omföretag skall kunna växa när det går bra och överleva när det går dåligt.Boende med valfrihet och möjligheterDet finns bostadsområden där människor känner sigfångade för livet. Det rör sig företrädesvis om kommunägdahyreshus, tillkomna under miljonprogramsåren, i områdendär få människor har jobb men många har socialbidrag.Tydligast är detta i storstädernas närhet. Utanför finnskommundelar där barnen föds och växer upp utan att ens ha satt sin fotutanför det egna området. De lever i en orörlig och fastlåst tillvaro som deflesta svenskar lämnade sedan.Kommunen är den dominerande fastighetsägaren i dessa områden.Människor är hänvisade till att hyra av en enda fastighetsägare, som ofta harså dålig ekonomi att underhållet är eftersatt.Kommunerna måste avveckla sitt bostadsinnehav av flera skäl. Det kan inteanses vara en kärnverksamhet att äga och förvalta bostäder.Erfarenheten tyder dessutom på att kommunerna inte är särskilt väl skickadeatt lösa denna uppgift, i synnerhet inte i problemområden. De boende måstefå möjlighet att påverka sin situation genom att kunna välja om man vill hyraeller köpa sin bostad.En avveckling av det kommunala bostadsinnehavet kan genomföras på ihuvudsak två sätt. Man kan sälja ut hela fastigheter, eller också kan man låtade boende få erbjudande om att köpa sin bostad. Båda fyller viktigafunktioner. Utförsäljning av fastigheter breddar ägandet på bostadsmarknadenoch ger de boende större möjlighet att välja mellan olika alternativ.Erbjudande att få friköpa den egna bostaden ger en direkt valfrihet i detboende man har.Privat ägande, i bolagsform eller av enskilda människor, leder till ökatansvarstagande och engagemang. Det man äger vårdar man. Privat ägande ärdärför av särskilt stor betydelse i problemområden.Staten får inte bidra till att hindra en avveckling av det kommunalabostadsinnehavet genom missgynnande regler.Hyresmarknaden präglas av bristande valfrihet på grund av den form avhyresreglering, bruksvärdessystemet, som fortfarande finns och som leder tillatt marknaden inte tillåts fungera. Den ursprungliga tanken med bruksvärdes-systemet måste återupprättas och ett system med fri hyresbildning ikombination med besittningsskydd inrättas. Detta medför bl.a. att dekommunalt ägda bostadsföretagens hyresledande roll måste avskaffas.Staten beskattar vårt boende på tre sätt: Alla former av boende beskattas direkt eller indirekt genomfastighetsskatt, baserad på fastighetens taxeringsvärde. Om värdet på vårt bostadshus är tillräckligt högt, utgårförmögenhetsskatt. Om vi äger vår bostad och säljer den, beskattas eventuell vinst.Fastighetsskatten ger staten intäkter på ca för helariket. Fastighetsskatt utgår numera även på industri- och kontorsfastigheter,vilket påverkar företagens kostnader.Fastighetsskatten gör det dyrare att bo och att driva företag i ett läge därallt fler människor är beroende av bostadsbidrag och behovet av nya företagför jobbens skull är större än någonsin.Fastighetsskatten bör sänkas och avvecklas, för attsänka boendekostnaderna och slå vakt om äganderätten.En mångfald av skolor och frihet attväljaFörenta nationernas allmänna deklaration om de mänskligarättigheterna slår fast att "rätten att välja den undervisningsom skall ges åt barnen tillkommer i första hand derasföräldrar".Rätten att påverka barnens utbildning ger ökad möjlighet att styra över denegna vardagen. Skolpeng ger en sådan möjlighet. Att människor efterfrågarden möjligheten framgick tydligt under de borgerliga regeringsåren, närantalet friskolor fyrdubblades.Det fria skolvalet motverkar den maktlöshet som många föräldrar drabbasav, när deras barn inte trivs i den skola de anvisats eller när barnen fårproblem av olika slag. Med en garanterad rätt att välja skola slipper man ståmed mössan i hand och vädja om att få välja en annan lösning. Med rätten attvälja skola återfår familjen sin möjlighet att ta större del i ansvaret förbarnens utbildning och fostran.Framväxten av friskolor bidrar till att utveckla det civila samhälletsgemenskaper. Genom rätten att utveckla nya och egna skolor skapas inte baraen möjlighet att välja den skola och den utbildning som passar barnets behovallra bäst utan också ett utrymme för eget ansvar och social identitet. Mot denbakgrunden vill vi införa en nationell skolpeng för att säkerställa rätten tillfria val och mångfald inom skolväsendet.I den socialdemokratiska skolmodellen placeras barnen enligt den s.k.närhetsprincipen. Det betyder bland annat att i områden med omfattandesociala problem avspeglas de problemen också mycket starkt i skolan,eftersom alla barnen kommer från samma område. Den nationella skolpengenger möjlighet att bryta upp det mönstret både rent geografiskt, men ocksågenom att utrymme öppnas för olika pedagogiska modeller, som kan varaanpassade efter lokala förutsättningar.Det önskvärda i att en anpassning till elevernas behov kan göras kan intenog betonas. I exempelvis ett bostadsområde där en överväldigande majoritetav eleverna inte talar svenska, vare sig hemma eller med sina skolkamrater,är det helt nödvändigt att skolan tar till vara alla möjligheter att utvecklaeleverna utifrån deras egna förutsättningar. Bästa garanten för detta är attmånga skolor tillåts verka och erbjuda familjerna sina tjänster.Det fria skolvalet driver på utvecklingen mot att varje skola anstränger sigför att vara så bra som möjligt för eleverna - oavsett om det är en kommunalskola eller en friskola.Ett system med nationell skolpeng, där familjerna garanteras rätten att väljaskola oavsett i vilken kommun de råkar bo, bör införas.Trygghet och normerEtt rättssamhälle vilar inte på lagar utan på normer ochvärden. Lagarna är ibland - men inte alltid - medlet, medannormer och värden är grunden.Ett samhälle kan inte fungera utan att den mänskliga samvaron försiggår inågorlunda säkra och förutsägbara former. Det finns mycket vi tar för givet ivåra dagliga relationer med andra men som vilar på en grund av värden somkan gå förlorad om vi inte ser upp.Normöverträdare och brottslingar finns i alla samhällen, men de utgör enliten minoritet, och vi utgår normalt från att andra människor kommer attuppträda ärligt, hålla löften och stå för ingångna avtal, passa tidernågorlunda,avstå från att bruka våld eller tvång, för att bara nämna några saker.Utan detta fungerar samhället inte. Att slå vakt om tryggheten ochnormerna är avgörande om vi vill slå vakt om de människor som levermed små möjligheter i områden med stora problem.Det är i familjen grunden för barnens värderingar och normer läggs. Det ärdär man lär sig fungera som social varelse och att skilja på rätt och fel, dittoch mitt.Familjen spelar, eller borde spela, en central roll i normöverföringen. Menför att familjen skall kunna göra detta krävs att den av barn och ungdomaruppfattas som en normgivare. Detta kräver i sin tur att familjens ansvar ochmöjligheter stärks.Att "leka mamma-pappa-barn" ger aldrig samma effekt som att verkligenbehöva ta ansvar för en familj. Verkligheten kan inte simuleras, man kan inteleva på låtsas. Ändå finns risken i dagens socialstat att den offentligasektornsvittfamnande omsorger skapar det intrycket - att man egentligen inte behöverta ansvar, någon annan skall göra det i stället.Familjen måste åläggas ansvar för att vara familj, och ges möjligheter attvara det. Rätten att välja barnomsorg bör tryggas genom införande av ettutökat avdrag för styrkta barntillsynskostnader och genom ett vårdnadsbidragsom skapar rättvisa möjligheter att välja barnomsorg.I ett samhälle där det offentliga bidrar med extra pengar, även tillden som missbrukat sina egna tillgångar, blir sambandet mellan handlingaroch ansvar otydligt. Självfallet behövs ett grundläggande socialttrygghetssystem. Men den tryggheten får inte vara så total att alla individuellahandlingar blir meningslösa. Vissa beteenden måste individen själv få betalanotan för, åtminstone till en viss gräns. De hushåll som har möjligt attprioritera mellan olika utgifter och handlingsalternativ måste åläggas ansvaratt göra det. Socialbidragsnormen måste ses över i detta syfte.Socialstaten har luckrat upp normerna i samhället. En socialstat sombetraktar sina medborgare som omyndiga skapar grogrund för omyndigt ochansvarslöst beteende. Ansvarstagande förutsätter också att någon ställs tillansvar för sina handlingar.Staten har ett ansvar för att stötta familjerna i normgivningen, nämligengenom att stå för en fast och tydlig hållning i kampen mot kriminalitet. Lagoch ordning måste prägla vardagen även i bostadsområden som lider av svårasociala problem. Ordning på gator och torg är en viktig social fråga i dessaområden, en grund för mycket av det övriga samhällslivet.Det finns också en annan dimension av statens ansvar för normgivningen.En statsmakt som detaljreglerar livsområden som hellre borde lämnas åtprivata överväganden väcker löje, vrede och förakt, inte minst bland demänniskor som redan i utgångsläget upplever sina handlingsmöjligheter somstarkt begränsade eller t.o.m. obefintliga. Bästa sättet att vinna respekt förlagen är att göra lagen respektabel. Staten skall skapa förutsättningar för ettciviliserat samhällsliv, inte stänga utvecklingsmöjligheter.Frizoner för utvecklingDet finns två skäl att överväga införandet av frizoner som ettled i arbete mot social segregation.Högre skatter, alltför litet utrymme för företagande och för den enskildesvalfrihet och ett undanträngt civilt samhälle är problem som präglar hela detsvenska samhället. De motiv som i denna del kan anföras för frizonen gäller igrunden krav på reformer för hela Sverige.I olika bostadsområden och kommundelar syns emellertid de socialaproblemen så tydligt att det är motiverat att söka vinna en majoritet för denödvändiga reformerna, åtminstone så att de kan genomföras i geografisktavgränsade områden. Självfallet kan detta skapa avgränsningsproblem, närman genomför det som är bra för alla och för hela landet enbart inomgeografiskt avgränsade områden. Å andra sidan kan de exempel som uppnåsbli talande argument för reformer i hela vårt samhälle.Det andra skälet är att inom vissa bostadsområden och kommundelar har endestruktiv social utveckling slagit så hårt mot medborgarnas livsvillkor att detär befogat att pröva särskilda åtgärder.I har föreslagit att norra delen av kommunen skall fåbli en frizon. Det är ett förslag som vunnit betydande stöd i ochsom skulle kunna bidra till att öppna nya möjligheter för människor som i dagsitter fast i bidragsberoende, arbetslöshet och hopplöshet.Frågan om en frizon är inte en "invandrarfråga", inte en "skattefråga" ochinte en "företagarfråga" - utan en samhällsfråga i ordets verkliga bemärkelse.Det handlar nämligen om att undanröja hinder för ett samhälles möjligheteratt faktiskt fungera som samhälle, att skapa möjligheter för alla människor attförbättra sin egen situation och leva ett liv som är socialt berikande både fördem själva och för omgivningen.Givetvis är de åtgärder som skulle ingå i frizon egentligensådant som borde genomföras genomgående i hela . Men det finnsingen anledning att låta det bästa bli det godas fiende. är enlämplig plats att börja på, i synnerhet som det är där tankarna om en frizonhar vuxit fram och utarbetats. Där finns tillräckligt stor "kritisk massa" föratten frizon skall kunna ge resultat.Norra omfattar ett område med 35 000 människor, ungefär likamånga som i en medelstor svensk kommun. Invandrarandelen ligger , beroende på vilket bostadsområde man tittar på. Nästanalla bostadsområden byggdes under miljonprogramsåren, men där finns ävensmåhus och en blandning mellan bostadsrätter och hyresrätter. Där finns bådesmå och medelstora företag samt några friskolor.Botkyrka har den högsta kommunalskatten i Stockholmslän. Skattekraften sjunker alarmerande. Ekonomiskt stabila svenskar ochinvandrare flyttar ut, främst från de invandrartäta norra kommundelarna.Genomsnittsinkomsten sjunker. Antalet bidragsberoende hushåll ökar ochsocialbidragskostnaderna stiger katastrofalt beroende på arbetslöshet, högalevnadsomkostnader och statliga besparingsåtgärder.Det är nödvändigt att i grunden ändra förutsättningarna för de enskildamänniskorna - svenskar och invandrare - att själva bryta den negativautvecklingen och ta ansvar för sin försörjning och framtid.Det hjälper inte med statliga bidrag, projekt och kostnadsutjämning mellankommuner, och det hjälper definitivt inte att ytterligare reglera och begränsafriheten genom politiska ingrepp eller att genom särbehandling gynna t.ex.invandrare.