mot · GK02Ub514 · 1996-10-07 00:00:00 — Tillsynen borde i en sådan situation skärpas så attelevernas rättigheter till likvärdig utbildning och trygghet iskolan kan garanteras.Skolverket har huvudansvaret för tillsynen av skolan. Kommunerna haransvar för att den direkta tillsynen sker. Det naturliga vore att ,med ett övergripande ansvar, tillser att kommunerna får information om vadsom förväntas av dem och sedan kontrollerar att kommunerna verkligenbedriver en aktiv tillsyn enligt anvisningarna. revisorerkonstaterade i sin granskning av tillsynen (1993/94: RR11) att det förelåg,milt uttryckt, stora brister i tillsynsverksamheten. har fått ettmycket tydligt uppdrag att förbättra tillsynsarbetet. Detta arbete harpåbörjatsoch bör vidareutvecklas i snabb takt.För närvarande sker tillsynen endast i vissa mycket snäva avseenden, somligger nära kraven på tillstånd att driva skola. Tillsyn av undervisningensinnehåll och kvalitet, förekomst av mobbning, möjligheter till elevdemokrati,resurser för barn med läs- och skrivsvårigheter, risk för otillbörligindoktrinering, tillgång till god skolhälsovård, etc. förekommer i alltför litenutsträckning.Frågan om tillsyn aktualiseras i och med att många fristående skolortillkommit . Kommunerna har ingen tillsyn av friståendeskolor och , som ansvarar för tillsynen, har mycket glesa besök ochett alltför grovmaskigt bedömningsnät. Inte minst med tanke på de friståendeskolornas framtid och den ryktesflora som vuxit fram kring vissa av dessaskolor (speciellt de med skolans målsättning förankrad i någon speciellreligion), borde tillsynen ske med extra stor omsorg. Elevernas rättigheter,enligt vad skollagen som helhet omfattar, måste garanteras även vidfristående skolor. är för en mångfald av pedagogiska metoderoch speciella inriktningar. Vi vill emellertid inte medverka till friståendeskolor där samhällets tillsyn sviktar och elevernas rättigheter och personligaintegritet inte kan garanteras av samhället. Tillsynen bör alltså utökas så attden även täcker undervisningens innehåll och sociala aspekter.Fristående och kommunala skolor, en dynamiskorganisation av kommunens skolväsendeUtvecklingen av den kommunala skolan går i riktning motökad decentralisering av ansvaret, större frihet för denenskilda skolan att utveckla egna mål och undervisningssätt.Skolan skall ha en egen arbetsplan. Varje skola betraktassom en självständig enhet med eget ekonomiskt ansvar.Föräldraaktiviteten stimuleras. har nyligenbeslutat om möjligheter att inrätta styrelse medföräldramajoritet vid en skola. De kommunala skolorna hartagit ett stort steg i riktning mot den frihet och detegenansvar som tidigare bara de fristående skolorna haft.Den nya friskolereformen ger friskolorna samma ekonomiskavillkor som de kommunala skolorna har men med bibehållenfrihet. Genom förändringarna i det kommunala skolväsendetkommer friskolorna och de kommunala skolorna att ingå i ettdynamiskt system som har delvis sammanfallande intressen.Utvecklingen av den svenska skolan kan ske genomsamverkan mellan skolor som har olika verksamhetsprofiler.Fördelning av anslag till skolor sker inom kommunen enligt avkommunerna utarbetade resursfördelningsmodeller där fördelningen sker medhänsyn tagen till barnens behov. Anslagens storlek återspeglar olika socialafaktorer och antal barn med speciella behov. Genom den nyafriskolereformen gäller fördelningssystemet gemensamt för kommunalaskolor och fristående skolor. Eftersom systemet med resursfördelnings-modeller är relativt nytt skall ges i uppdrag att kontrollera attkommunerna verkligen uppfyller kraven på att ha tydliga och offentligtredovisade resursfördelningsregler för bidrag till skolor.Den fristående skolans pedagogiska verksamhet utgör ett viktigt bidrag tilldet pedagogiska arbetet inom kommunen och kan i det ömsesidiga utbytetofta fungera som banbrytare och anvisa nya alternativ för pedagogiken vid dekommunala skolorna. Det är därför också naturligt att kommunen upplåterutrymme för friskolorna att beskriva sin pedagogiska verksamhet i denkommunala skolplanen.GymnasieskolanGymnasieskolans organisation och innehåll har under denförra mandatperioden genomgått stora förändringar. Den nyaordningen tillåter stor variation inom givna ramar. Dettaskapar goda förutsättningar till lokala förändringar avgymnasieskolan med ledning av de erfarenheter som växerfram. Tyvärr genomfördes reformen alldeles för snabbt utanmöjligheter för skolledningar och lärare att anpassaorganisation och undervisningsmetodik till de delvis helt nyaarbetsuppgifterna med nya kategorier elever. En kommittéarbetar med direktiv att följa den pågående utvecklingen igymnasieskolan. Kommittén har avgivit ett delbetänkandevilket tillsammans med rapporter visar påallvarliga brister som kräver omedelbara åtgärder. Bristernadrabbar två olika grupper av elever. Den ena gruppen äreleverna på yrkesförberedande program som möter krav somdelvis sammanfaller med de som utformats för elever på deteoretiska programmen. Skolan kan ofta inte hantera dennasituation utan oacceptabelt stor del av eleverna (upp till 30procent) passerar kurserna med icke godkänt resultat. Härhandlar det om ren utslagning av unga människor i stället förutveckling. Den andra gruppen utgörs av de elever som gårteoretiska program och skall vidare på olikahögskoleutbildningar. Många av dessa har på grund avkonkurrensläget vid antagningen till många utbildningar påuniversitet och högskolor en mycket tung studiebörda, somlägger hinder i vägen för alla de andra aktiviteter som ungamänniskor behöver för sin personlighets- och socialautveckling.Det arbetas för högtryck i gymnasierna för att komma tillrätta medproblemen. Vid flera gymnasier har man redan funnit arbetsformer somfungerar. För att den närmaste framtiden skall passeras utan att nya årskullardrabbas krävs emellertid redan nu åtgärder. föreslår att lärare ochskolledare får stöd i form av effektiva fortbildningar i organisatoriska ochmetodiska frågor i den nya gymnasieskolan med exempel från gymnasier somlyckats bemästra problemen. anslår också för detta ändamålsärskilda medel under A 4 () i partiets budgetmotion.När betygen infördes hävdades att de hade två funktioner, dels sommotivationshöjande pedagogiskt inslag, dels som urvalsinstrument förantagning till högre studier. Då en så stor del av eleverna på vissa kurser intenår ens till godkänt så är nog betygen motivationssänkande. Eftersomhuvuddelen av eleverna på de teoretiska linjerna alla ligger på de två högstabetygen så fungerar inte heller betygen som urvalsinstrument. Dediskriminerar inte på denna nivå. Dessutom tillkommer att lärare tolkarbetygsanvisningar på mycket olika sätt. I det tidigare, s.k. relativa,betygssystemet antogs eleverna vara normalfördelade över betygsskalansolika steg. I det nya systemet är det sannolikt i stället så att en stor del avvariationen i betyg beror på att det är lärarnas tolkning av betygsnivåerna somvarierar (och förmodligen är normalfördelad).Betygssystemet har således, helt i linje med vad hävdade dådet infördes, visat sig olämpligt. Betygen bör tas bort och ersättas med andraformer för bedömning även när det gäller antagningsförfaranden. Om intedetta går av politiska skäl så måste under alla omständigheter kunskapskravenoch reglerna för betygssättning ses över. föreslår att en utredningtillsätts med uppdraget att mycket skyndsamt föreslå åtgärder så attgymnasiet befrias från den belastning som de nya betygen ochkunskapskraven innebär.En viktig del i gymnasieutbildningen utgör den arbetsplatsförlagdautbildningen (APU). Den har särskild betydelse för de yrkesförberedandeprogrammen och möjligheterna att bygga ut verksamheten ytterligare ärönskvärd. Tyvärr har många gymnasier haft stora problem med att bygga uppen meningsfull APU. Orsaken till detta ligger säkert i att såväl företag somskolledning saknar tradition på området. Det behövs ytterligare informationoch vägledning om hur ett effektivt samarbete med ortens företag byggs uppoch ett gemensamt APU formas. föreslår att man i första skedetkoncentrerar insatserna från på att få den redan beslutade APU attfungera och först därefter utreder möjligheterna till en utökad APU som ettled i en bättre yrkesförberedande utbildning.Fortsatt utvärderingDet är mycket angeläget att utvecklingen i gymnasiet följsoch att nödvändiga korrigeringar görs snabbt.Gymnasiekommittén skall speciellt uppmärksammakvaliteten i undervisningens innehåll. Det är viktigt att denökade undervisningen i vissa basämnen verkligen också gertill resultat en ökad kvalitet i kunskapen och att inte priset fördetta, i form av sänkta kunskaper och färdigheter i andraämnen och i form av hinder i andra viktigautvecklingshänseenden, blir för högt.Många elever har ett annat språk än svenska som hemspråk. Deras situationbör uppmärksammas speciellt. Mycket av det som anförts omhemspråksundervisning för i denna motion gäller ävengymnasieskolan och skall granskas speciellt av kommittén. För den gruppgymnasieelever som ännu ej tillägnat sig svenska språket så väl att de kanfölja undervisningen i alla ämnen är det viktigt att stöd kan ges i de ämnendär så behövs. Hemspråksundervisning som ett av flera ämnen, som kanväljas inom ramen för individuellt val, bör också ägnas specielluppmärksamhet.Det finns en stor risk att utvärderingen av gymnasieskolan får en slagsidamot kontroll av ämneskunskap i betyg mätt. Det är viktigt att man iuppföljningen av den nya gymnasieskolan även uppmärksammar övrigaaspekter på skolans uppgifter. Elever som lämnar gymnasieskolan skallframför allt ha med sig en stark lust att lära, en vördnad för livet ochförståelse för livsvillkoren på jorden samt en djupt förankrad insikt omdemokratiska värden. Gymnasieskolan får inte brista i dessa sina tre viktigahuvuduppgifter. vill att utvärdering i dessa aspekter får enframskjuten plats i arbete.Universitet och högskola1990-talets utbildnings- och forskningspolitik fokuseras påtvå sinsemellan starkt beroende huvudsyften: dels att hållatillbaka den öppna arbetslösheten, dels att ökakonkurrenskraften i svenskt näringsliv. Samma målsättningargäller i stort såväl för den borgerliga som för densocialdemokratiska regeringen. Inte oväntat, eftersom bådahar ekonomisk tillväxt som ideologisk grundförutsättning.Under de två senaste regeringarna har två stora satsningargjorts. En ökning av antalet utbildningsplatser (och enregional spridning av dessa) samt ytterligare en mycket storförstärkning av den tillämpade forskningen genommedlemskapet i EU och bildandet avlöntagarfondsstiftelserna.I årets budget domineras inriktningen av regeringens forskningspolitik heltav två samhällsproblem, arbetslösheten och näringslivets behov avkvalificerad arbetskraft. Universitet och högskolor skall öka sin samverkanmed näringslivet och fler skall få möjlighet att läsa vid universitet ochhögskolor.Kanske är universitet och högskolor den del i det svenska utbildnings-väsendet som under 1992-1994 genomgått de mest genomgripande för-ändringarna. Många förändringar har varit till det bättre. Så fungerar t.ex. detnya resursfördelningssystemet någorlunda väl. Många åtgärder rörandeuniversitet och högskolor har emellertid varit hastigt påkomna och dåligtgenomtänkta. Här behövs en översyn och åtgärder för att rätta till uppkomnamissförhållanden. Det gäller till exempel de hastiga och svajigaöverföringarna av mycket stora kapital från löntagarfonderna till nystartadestiftelser för forskning. En dylik låsning av stora resurser utgör allvarligabegränsningar i möjligheter att i demokratisk ordning forma eneffektiv forskningspolitik. Den har redan resulterat i ökade svårigheter attfrigöra resurser för att åtgärda de brister som grundforskningen vid svenskauniversitet och högskolor dras med sedan lång tid.Grundutbildningen har fått en kvalitetssänkning som resultat av alltförsnabba ökningar i studerandeantal. Forskarutbildningen har försämrats, yngreforskares möjligheter har inte förbättrats och grundforskningens resurser ärotillräckliga och osäkra. Problemet med snedrekrytering, såväl socialsnedrekrytering som skev könsfördelning, har inte beaktats och låsningen avtjänstestrukturen har lett till ett i internationella hänseenden mycket steltsystem. Här behövs åtgärder av olika slag på alla nivåer men framför alltinom högre utbildning (forskarutbildning) och universitetsforskningen.GrundutbildningGrundutbildningen har tidigare omstrukturerats med i vissaavseenden goda resultat. Ett myller av linjer har reduceratstill en mer flexibel och överskådlig struktur, bättre anpassadtill studenternas behov av fria val av studievägar. Bristandeöverskådlighet är dock fortfarande ett problem liksomsvårigheter för tvärvetenskapliga utbildningar överfakultetsgränserna.I och med att antalet studerande har ökat och kommer att öka ännu mer såaccentueras behoven av en anpassning av undervisningen till de nyabetingelserna med stora heterogena grupper och nya studerandekategorier.Kraven på lärarnas undervisningsskicklighet ökar och själva undervisnings-metoderna måste i mycket högre grad än tidigare ta individuella hänsyn till deenskilda elevernas olika grundförutsättningar.Det är nu dags att även högskollärarna får en professionalitet påundervisningsområdet. föreslår att det inrättas en särskildhögskollärarutbildning eller möjligen en termin efter fullbordadeämnesstudier. Denna utbildning skall ledas av erfarna högskolelärare medstort intresse för utveckling av metodik för undervisning av vuxna. Den skallvara förlagd till högskola och ha goda möjligheter till övningar - helautbildningen skall ske i nära anknytning till den praktiska undervisnings-situationen. En sådan utbildning kan också fylla en lucka i utbildning avlärare för vuxenutbildning utanför universitet och högskolor.YrkesutbildningMånga yrkesutbildningar ligger kvar eller har förts in underuniversitet och högskolor med motiveringen att utbildningenskall vara forskningsanknuten. Det är emellertid långt ifrånsjälvklart att detta gagnar alla yrkesutbildningar.Hushållslärare, vårdpersonal, psykologer, osv. har kanskeinte i första hand behov av att få utbildning iforskningsmetodik och egen vetenskaplig verksamhet.Många utbildningar förflackas och blir otydliga genom attlärare i utbildningen har sina kvalifikationer inomämnesområdets vetenskapliga del men kanske saknar denyrkesmässiga erfarenheten. Många klagar över attutbildningar inte ger en yrkesidentitet, att undervisandepersonal inte duger som yrkesförebilder, att undervisningeninte sker i nära kontakt med den verklighet som yrket sedangäller, etc.Lärarutbildningen är ett bra exempel på en yrkesutbildning som i mångafall drabbats hårt av att den fördes till universitet och högskolor. Ofta harutbildningen blivit splittrad på en mängd olika institutioner ochpraktikmöjligheterna är ofta bristfälliga. föreslår attlärarutbildningarna bryts ut från universitet och högskolor och förläggs ianslutning till övningsskolor. Undervisningens tyngdpunkt skall förskjutasmot den praktiska verksamheten i skolmiljö och teoriundervisningen skall påett helt annat sätt än knytas samman med erfarenheterna frånden verkliga skolvardagen. Det handlar om att ersätta en splittrad, någotverklighetsskild utbildning med en samlad, praktiskt inriktad, där lärarna harstor yrkeserfarenhet och där lärarkandidaterna redan från början får möjlighetatt utveckla sin identitet som lärare.Miljöpartiet föreslår att en utredning tillsätts för att ta fram förslag till enlämplig utformning av de rena yrkesutbildningar som är förlagda tilluniversitet och högskolor och utarbetar förslag till hur dessa utbildningar bästlokaliseras och struktureras.När det gäller lärarutbildningarna så bör kunnasnabbutreda möjligheten att bryta ut dessa och förlägga utbildningarna tillsärskilt inrättade lärarhögskolor i direkt anslutning till övningsskolor med eninriktning enligt vad som ovan anförts.Ett annat exempel på en verklighetsankytning av yrkesutbildningarna utgörde så kallade lärlingsutbildningarna. Dessa är förlagda till företag och harmånga fördelar när det gäller specifika utbildningar för olika branscher.Miljöpartiet föreslår att lärlingsutbildningen utvecklas ytterligare i samrådmed företagarorganisationer och berörda myndigheter. Införande avlärlingsutbildning har behandlats utförligt i tidigare motioner frånMiljöpartiet.StudiestödDe nya formerna för studiestöd som föreslås iStudiestödskommitténs betänkande bör kunna ge storafördelar jämfört med det gamla. Det leder inte till en orimligskuldsättning och amorteringsplanerna borde innebära enbättre fördelning av kostnaderna över tiden. Betänkandetremissbehandlas och vissa delar behöver ändras ochkompletteringar på några punkter skall göras. Bland annatdetaljer i studiehjälpen för ungdomar i vissa åldrar samt stödtill studerande (se separat motion). Det är viktigtatt en rullande utvärdering sker så att olägenheter snabbt kanupptäckas och åtgärdas om så krävs.Studenternas valmöjligheterMöjligheter att fritt välja ämneskombinationer skallunderlättas. Kurserna bör utformas så att det i störreutsträckning än vad som är fallet går att kombinera ämnenfrån olika fakulteter, t.ex. tekniska ämnen med biologi ochpsykologi. Denna typ av tvärvetenskapliga utbildningsvägarmåste aktivt underlättas för att de av hävd hårdarestriktionerna för denna typ av tvärvetenskapliga studierskall kunna brytas. Universiteten bör öka samordningen ikursplaneringen och förbättra informationen till studenternaom olika möjligheter till ämneskombinationer. Universitetenbör också eftersträva en tydligare profilering så att landetsresurser samlas till kraftfulla enheter på ett ställe. Kurserinom specialområden skall vara öppna för studerande frånandra universitet och högskolor. En ökad rörlighet hosstudenter innebär också vidgade erfarenheter.I detta sammanhang aktualiseras åter frågan om som intelängre finansieras över statsbudgeten. Den gamla formen av böråterinföras just för att öka möjligheterna för studenter att röra sig mellanolikauniversitet och högskolor.Här kan också tas upp regeringens förslag till fördelning av det ökadeantalet grundutbildningsplatser. föreslår att regeringens ökningmed 30 000 platser på grundutbildningen disponeras så att universiteten får taemot en större del än vad regeringen föreslår. Ett alternativt förslag påfördelning till universitet ges i följande tabell, och föreslår attfördelningen av resterande platser på små och medelstora högskolor ses överoch ett välmotiverat förslag till platsfördelning för dessa tas fram avregeringen.Lärosäte19971999TotaltUppsala universitet400400800 (500)Lunds universitet400400800 (500)universitet450450900 (700)Stockholmsuniversitet400400800 (500)universitet6006001 200 (1 000)Kungliga Tekniskahögskolan5005001 100 (800)Ökning för dessa lärosäten relativtregeringens förslag1 600 platserEkotekniker och miljöekonomerEn yrkesgrupp som samhället kommer attefterfråga är ekotekniker, d.v.s. personer med utbildninginom teknik och biologi, teknik och medicin, ekonomi ochbiologi och med gedigen kunskap i ekologi. Personal somhar kunskap inom gränsområdet mellan biologi, ekologi,ekonomi och teknik behövs i arbetet att anpassa byggnation,sophantering, avloppsrening, energiproduktion,varuproduktion och återvinning, dricksvattenhantering, osv.till moderna krav. Denna personal behövs för attmiljövänligare alternativ skall kunna ersätta otidsenligalösningar som genom tradition har fäste i den nuvarandeverksamheten. Deras kunskap kan också bidra till att nuverksamma, traditionellt utbildade ingenjörer och ekonomerfår lättare att ta till sig nya tekniker och nya synsätt.Dylika utbildningar har införts i mindre skala och då ofta i speciella syften,t.ex. utbildning av miljöskyddsinspektörer. Behovet av miljökunnig personalinom olika sektorer (teknik, trafik, ekonomi, etc) bör kartläggas. Vi föreslåratt en utredning tillsätts för att utvärdera existerande utbildningar påområdetsamt med ledning av denna utvärdering utarbeta ett förslag till en ordnadutbildning i stor skala av de olika ekotekniker, miljöekonomer och miljö- ochhälsoskyddsinspektörer som behövs för att möjliggöra en effektiv övergångtill ett hållbart samhälle. I utredningen skall också särskilt beaktasmöjligheterna att införa miljökunskap i redan existerande utbildningar.Bruksanvisning för akademiska grundexaminaMånga C- och D-kurser vid universitet och högskolor har detdubbla syftet att dels vara den bas från vilken de studerandeskall fortsätta till forskarutbildningen, dels (för flertaletstuderande) vara avslutningen på den utbildning som liggertill grund för deras yrkesverksamhet. För flertalet ämnen vidt.ex. humanistiska och samhällsvetenskapliga fakulteterna ärdenna dubbla funktion otydlig. Studenterna vet ofta inte ensvilka villkor som gäller för en fortsatt forskarutbildning ochvad den leder till för arbetsmöjligheter. Inte heller vet devilka förvärvsmöjligheter som står öppna med den utbildningsom de just genomgått.Samma okunnighet finns på avnämarsidan. Arbetsgivare såväl inomnäringslivet som inom den offentliga sektorn saknar god information om vadolika utbildningar ger för yrkesmässig kompetens. Det duger inte att hävda attmånga utbildningar är "fria" och inte avser att vara direkta yrkesutbildningar.I dessa fall är behovet större än någonsin av en genomlysning avutbildningens möjliga användbarhet i samhället. Här bör en myndighet medövergripande ansvar, t.ex. det nya kanslersämbetet, få i uppdrag att med hjälpfrån olika universitet och högskolor ta fram bra informationsmaterial; ettriktat till studenter som information inför studieval och yrkesval och ett förmarknaden för rätt utnyttjande av utbildad arbetskraft. Viss sådan informationfinns men är alldeles otillräcklig.Jämställdhet i grundutbildningenSett i stort så råder inte någon allvarlig skevhet ikönsfördelningen i grundutbildningen vid universitet ochhögskolor. Undantag finner vi i vissa ämnesgrupper, t.ex.tekniska och medicinska utbildningar. I dessa senare ämnenkan man förvänta sig en långsam utjämning med tiden.Insatser som behövs handlar sannolikt i första hand om olikatyper av information samt om att lärare i gymnasiet itekniska ämnen uppmärksammar problemet och anpassarpedagogiken så att skillnader i grundinställning till ämnetinitialt inte resulterar i onödiga könsskillnader ikunskapsinhämtande.Trots att ungefär lika många kvinnor som män deltar i grundutbildningen såär det en markant övervikt för män bland dem som går vidare tillforskarutbildning. En del av orsakerna till detta står antagligen att finna igrundutbildningens slutskede. Ofta används det mindre forskningsarbete somutförs på C- och D-nivå som merit vid antagningen till forskarutbildningen.Det finns många tecken på att män i större utsträckning än kvinnor väljeruppsatsämnen direkt inom handledarens forskningsprojekt. Resultatet blir attkvinnor får en något svårare uppgift samt att de eventuellt inte är likavälkomna i forskarutbildningen som de manliga studerande som redan arbetari handledarens projekt. Institutionerna bör uppmärksammas på detta problemoch vidta åtgärder så att kvinnliga studerande inte drabbas av skillnader iförutsättningar att gå vidare till forskarutbildning.Tänkbara åtgärder är många och olika för olika institutioner; från tydliginformation om för- och nackdelar med olika strategier vid val avuppsatsämne till aktiva åtgärder för att kompensera brister i handledning ochkursgivning. Frågan om skillnader för män och kvinnor vad gäller yttre,institutionella betingelser för studieframgång måste tas på stort allvar.Universiteten bör få tydliga direktiv om behovet av åtgärder samt krav påredovisning av vidtagna åtgärder och deras resultat.ForskarutbildningMånga skäl anförs för att forskarutbildningen behöverförbättras. Kvaliteten är hög men kan bli högre och antaletutbildade forskare är för litet. Efter avslutad grundutbildningskall det ta fyra till att genomföra en forskarutbildningvid svenskt universitet. För flertalet studerande tarutbildningen betydligt .