mot · GK02L602 · 1996-10-07 00:00:00 — I det fullkomliga rättssamhället ges skydd mot kränkningaroch där finns inga offer. Verkligheten är dessvärre en annan.Många människor drabbas av övergrepp av varierande slagoch då av brottslingar och media men ibland även avmyndigheter. Här behandlas bara myndighetsoffrensrättsställning i vårt samhälle.Allmänhetens uppfattningI en av SCB utförd undersökning av levnadsföhållandena iSverige 1992/93 framkommer alarmerande uppgifter ommedborgarnas syn på myndigheternas verksamhet. av befolkningen, alltså drygt 2,2 miljoner svenskar, ansersig felaktigt eller orättvist behandlade av en eller fleramyndigheter. Av dessa utpekar cirka 560.000 personer socialcentralnämnd, arbetsförmedling eller byggnadsnämnd medancirka 330.000 personer klagar på rättsväsendet och främst dåpolisen. Dessutom finns en stigande trend i missnöjesandelenfrån 1978.Det är naturligtvis vanskligt att påstå att dessa resultat visar faktiskafelaktigheter eller orättvisor, men även om så inte fullt är fallet, så är detillanog om medborgarna upplever sin situation så i ett land som gör anspråk påatt vara ett rättssamhälle.Glömda myndighetsofferVåra myndigheter fungerar nog ändå väl i internationelljämförelse men kan givetvis bli bättre och är framförallt inteofelbara, och felaktiga myndighetsåtgärder kan hårt drabbaenskilda människor. Det mest uppmärksammade fallet ärbilhandlaren som till slut fick ersättning avstaten av nåd eftersom lagen var otillfredsställande. Andrafall med myndighetsfel framgår av JO:s ämbetsberättelser.Det kan handla om felaktig rättstillämpning, försenad handläggning,försummad service, underlåten kontroll eller felaktiga upplysningar menockså om oriktiga frihetsinskränkningar i form av frihetsberövanden ellerandra tvångsåtgärder. Gemensamt för samtliga fall är att enskild persondrabbats av skada.Gällande reglerVid felaktig myndighetsutövning finns ett straffrättsligtansvar främst genom tjänstefelsbrottet. Ansvarets omfattninghar varierat över tiden. har lagstiftningenskärpts och ansvaret utvidgats, men detta har inte fullt utslagit igenom i rättstillämpningen.Skadeståndsrätten är dock ofta viktigare för myndighetsoffren. Enligtgällande rätt har myndighetsoffret i vissa fall rätt till skadestånd. Menregelsystemet är otillfredsställande enligt allmän uppfattning. I princip krävsatt vederbörande tjänsteman har varit vårdslös för att myndighetsoffret ska fåskadestånd. Om så inte är fallet blir det inget skadestånd även ommyndighetsfel föreligger. Resultatet blir detsamma även om den drabbadeinte gjort minsta fel själv.Några specialfall finns dock, särskilt vid frihetsberövanden inomstraffprocessrätten, exempelvis anhållande och häktning. Där gäller meragenerösa regler, nämligen s.k. strikt ansvar. Det innebär att en person somvarit anhållen eller häktad och målet avskrivits avåklagare eller ogillats av domstol har rätt till skadestånd även om vårdslösmyndighetsutövning ej förekommit. Nedsättning av skadestånd kan dock skeför att undvika oskäliga resultat.Bordlagt utredningsförslagUnder har kritik framförts mot gällande rätt och denkulminerade under Alvgardprocessen. En parlamentariskutredning tillsattes och efter en ingående analyspresenterades ett förslag i juni 1993.De framförda förslagen innebar att det skulle bli lättare att få skadeståndvid felaktig myndighetsutövning och felaktig myndighetsinformation menockså vid oriktiga frihetsberövanden även under kortare anhållningstid samtvid lagligt våld, d.v.s. då exempelvis polis lagligen skadat utomstående tillperson eller egendom och den drabbade är utan skuld. Man förtydligade ävennedsättningsregeln.Det blev ett blandat remissutfall, där remissinstanserna var principielltpositiva, men i de konkreta förslagen uppvisades en splittrad bild. Skadeståndvid felaktig myndighetsinformation tillstyrktes av den privata sektornsföreträdare. Däremot avstyrkte myndighetssidan och pekade på stora probleminklusive stora kostnader, men eventuellt kunde man godtaga en begränsadreform. Motsvarande bild gäller skadestånd vid frihetsinskränkning mennågra remissorgan ville gå längre än utredningsförslaget. Stor enighet förelågom bifall till förslaget om ersättning vid lagligt våld. Ersättning förrättegångskostnader i ersättningsfall tillstyrktes av de flesta instanser.Oacceptabel förhalningFrågan om förbättrad lagstiftning har stötts och blötts år utoch år in av flera regeringar, just nu med justitieministerLaila i spetsen. Tidplanen är synnerligen diffus ochpå min fråga i var välbudskapet "kom igen ". När jag cirka - upprepade min fråga hadeingen proposition kommit. Justitieministerns besked blev atten lagrådsremiss skulle komma . Någonlagrådsremiss har dock ännu inte dykt upp och vad värre är,någon proposition finns inte med på regeringenspropositionsförteckning /. Därmedtycks en proposition komma tidigast med i bästafall ikraftträdande under 1999.Rimlig utformningEn tillfredsställande förbättring av skadeståndsrätten byggerpå utredningens förslag med vissa tillägg.Först och främst måste förändringar ske i vidgande riktning, så attskadestånd kan erhållas även vid gripande och alltid i de fall vederbörandetjänsteman gjort sig skyldig till ämbetsbrott. Vidare bör möjligheterna tillersättning för rättegångskostnader förbättras.Med inskränkande verkan bör införas en förkortad preskriptionstid avinnebörd att anspråk måste göras gällande . Dessutom måsteinföras större nedsättningsmöjligheter så att ersättningen alltid ska jämkasoch då ofta till noll om den skadelidande själv medverkat till skadan.Avslutningsvis måste betonas att det är hög tid att moderniseraskadeståndsregleringen vid felaktig myndighetsverksamhet. Ärendet får intelängre förhalas utan istället tas med förtur. Målet måste vara attmyndighetsoffer i ett rättssamhälle i varje fall ska hållas ekonomisktskadeslösa. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om skadestånd till myndighetsoffer,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om handläggning med förtur.