ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GK02K430 · 1996-10-07 00:00:00 — Ett välfärdssamhälle värt namnet måste också vara etträttssamhälle som garanterar sina medborgare skydd motkränkningar. Varje brottsoffer, myndighetsoffer ochmediaoffer utgör en påminnelse om rättssamhällets brister. Idet fullkomliga rättssamhället finns inga offer. Verklighetenär dessvärre en annan. Många människor drabbas avövergrepp av varierande slag från olika håll. Det kan vara avbrottslingar, myndigheter eller media. I ett rättssamhälle fåringa offer falla i glömska.Ett starkt skydd för den personliga integriteten borde vara en självklarhet iett rättssamhälle. Alla medborgare har rätt till skydd av privatlivet motintrång från alla håll. Det må vara genom privatpersoners brottsliga angrepp,från myndigheter med "Storebrorsfasoner" eller i media genom publicistiskaövergrepp.En princip-skiss måste bygga på en huvudregel från vilken rimliga undan-tag kan göras. Huvudregeln borde då bli att ge skydd för den personligaintegriteten inom den privata sfären. Undantag får sedan göras vid befogatsamhällsintresse, då alltså personlig integritet måste få genombrytas.I finns det ett klart behov av att göra en översyn av skyddet förenskilda personers privatliv med inriktning på att förstärka detta skydd ochdå även på mediaområdet. Behovet har också uppmärksammats inomregeringskansliet. I en studie har kartlagts rättsläget i och ett antaleuropeiska länder. Därefter har i en särskild rapport till Justitiedepartementetrekommenderats en generell integritetslagstiftning.Jag delar den slutsatsen och har själv länge drivit den linjen i riksdagen.När en parlamentarisk kommitté äntligen tillsattes fick den otillfredsställandedirektiv. Huvudinriktningen tycks vara att skapa en ny datalag och inte - somi flera andra länder - en generell integritetslagstiftning. Detta ärutomordent-ligt beklagligt och stämmer inte heller med justitieministerns offentliga ochuttryckliga uttalande om behovet av ett starkt integritetsskydd för medborgar-na.Rättspolitiskt målDet fullkomliga rättssamhället är måhända ouppnåeligt menmålet får inte lämnas ur sikte för medborgarnas skull. Därförmåste kampen gå vidare även för de drabbade medborgarnasskull och deras rätt får inte falla i glömska i ett samhälle somgör anspråk på att vara ett rättssamhälle. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om generell integritetslagstiftning.
mot · GK02K432 · 1996-10-07 00:00:00 — Grundlagsförbud mot diskriminering av homosexuella Droppen urholkar stenen.I det perspektivet reser vi här på nytt kravet om ett diskrimineringsförbud iregeringsformen mot homosexuella.De homosexuella möts sannolikt av ökad acceptans i vårt samhälle. Därtillhar bidragit inte minst en energisk och modig kamp från deras organisationeroch att många homosexuella personer öppet trätt fram inför offentlighetenmed sin homosexualitet.Samtidigt lever vi i av otrygghet och sociala förändringar som alstrarmänniskor som vill trycka ner eller rikta sin desperation mot grupper som deupplever som avvikande, annorlunda och i minoritet. Rasism och homofobiär delar av sådana uttryck - och ofta går dessa hand i hand.Vissa framsteg har gjorts på lagstiftningens område för att likställahomosexuella. Rätten att sluta partnerskap eller att straffsatser skärps om ettbrott begås som ett led i en homofobisk inställning är goda exempel på detta.Likväl tycks övergreppen mot homosexuella öka.Ett diskrimineringsförbud i grundlagen skulle givetvis inte lösa dessaproblem, men skulle åtminstone vara en stark hänvisning om att samhälletinte accepterar och inte vill medverka till någon diskriminering.Formerna för hur detta skall kunna skrivas in har också diskuterats. Det harhävdats att användes begreppet sexuell läggning så skulle det kunna ge skyddt.ex. för pedofiler och andra för vilka utnyttjande av minderåriga eller våldoch förnedring av medmänniskor ingår i den "sexuella läggningen". Mendenna svårighet kan lätt kringgås antingen genom att man i regeringsformenskriver in att det som skall likställas är sexuella läggningar som inte innebärutnyttjande av minderåriga eller innefattar våld och förnedring. Enklastkanske torde vara att rent ut skriva att heterosexuella och homosexuella skallvara likställda. Detta kan göras i 1 kap 2 § RF som ett tillägg efter stycket.En formulering om likställdhet mellan sexuella läggningar som avserfrivilliga och förtryckande relationer mellan vuxna kan också skrivas in i 2kap 16 § RF. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om diskrimineringsförbud iregeringsformen av homosexuella i enlighet med vad som anförts imotionen.
mot · GK02K434 · 1996-10-07 00:00:00 — Om slopande avgrundlagsskyddet föräganderättenAtt räkna rätten till privategendom som en grundläggandedemokratisk fri-och rättighet är en borgerlig ståndpunkt. Deborgerliga har lyckats få in denna rätt i RF:srättighetskatalog, som 2 kap. 18 §, och har steg för steg drivitfram att den rätten fått ett allt starkare skydd. Också genomEuropakonventionen finns ett egendomsskydd.Grundlagsskyddet gäller formellt all egendom. Men det är skillnad påegendom och egendom. Egendom i form av personliga tillhörigheter skiljersig från egendom som är grundval för makt i samhället, makt över andra.Enskild egendom har ett starkt skydd i vanlig lag. Den som utan lagstödangriper annans egendom kan räkna med straffrättsliga sanktioner. Dencivilrättsliga lagstiftningen skyddar också den rådande egendomsordningen.Äganderätt som innebär makt över samhällstillgångar och över andrasarbete och liv är grunden för samhällets sociala och politiska klyftor.Äganderätt innebär i dessa fall förfogande över resultatet av andras arbeteoch möjlighet att expropriera och realisera det de arbetande skapar utövervad som svarar mot bruttolön och sociala avgifter. Ägandet ger makt överandras möjligheter till demokratiska fri- och rättigheter.När den har ett kvalificerat grundlagsskydd som försvårar den ocksåett samhälleligt miljöarbete.Såsom 2 kap 18 § är utformad innebär den att t.ex. en markägare skallkompenseras för att han inte skulle få fortsätta med verksamhet på sinegendom som fördärvar svårersättliga naturvärden eller om han tvingasupphöra med verksamhet som är miljöfarlig.2 kap 18 § bör utmönstras ur regeringsformen och bör deklareraundantag för äganderätten också i sin anslutning till . HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag om slopande avgrundlagsskyddet för äganderätten.
mot · GK02K5 · 1996-10-18 00:00:00 — med anledning av prop. 1996/97:36 Den regionala samhällsorganisationen I propositionen föreslår regeringen en försöksverksamhetmed ändrad regional ansvarsfördelning i fyra län (län,län, och ). Syftet är attåstadkomma en bättre demokratisk förankring avutvecklingsarbetet i länet. Ansvaret för detta arbete förs överfrån den statliga till ett självstyrelseorgan ilänet. Till en början blir detta självstyrelseorgan ettregionförbund i län och län - valt indirekt avlandstingen och kommunerna. I län förs dock ansvaretöver till det nybildade för den 1 januari1999. I län blir det alltså direkta val redan fr.o.m. dettaår. Om försöksverksamheten faller väl ut kan alla landetslandsting få ansvaret för länens utvecklingsarbete.I länen kommer att finnas dels ett självstyrelseorgan, i länlandstinget , dels en länsstyrelse. Länsstyrelsernas roll attbedrivautvecklingsarbetet försvinner eller tonas kraftigt ned. Enligt propositionenskall länsstyrelserna ges en tydlig roll att vara regeringens företrädare ilänet.Tillsyns-, rätts- och förvaltningsfrågor blir länsstyrelsernas huvuduppgifter.I länen kommer att finnas två organ som företräder länet. Läns-styrelsen/landshövdingen har varit länets främste företrädare. Med denordning som regeringen föreslår i propositionen blir det enligt vår mening ennödvändig konsekvens att självstyrelseorganet/övertar roll somlänets främste företrädare. I propositionen har frågan inte behandlats. Enligtvår mening är det såväl ur praktisk som principiell synpunkt viktigt attriksdagen tar ställning i frågan. enligt vår mening är det naturligt som enkonsekvens av den föreslagna ändrade ansvarsfördelningen att självstyrelse-organet/blir länets främsta företrädare.Om regeringens förslag och intentioner vinner bifall kommerlänsstyrelserna att bli renodlade statliga myndigheter. i sin nuvarande utformning, att varalänets främste företrädare och pådrivande i länets utveckling, kommer i dennya länsförvaltningen att starkt ändra karaktär. Som en konsekvens av detändrade ansvaret bör enligt vår mening chefen för benämnasgeneraldirektör i likhet med chefer för statliga myndigheter. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att länets självstyrelseorgan blir länets främsta företrädare,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att benämningen landshövding ändras till generaldirektör.
mot · GK02K501 · 1996-10-07 00:00:00 — Det är dags att på allvar bestämma sig för om vi i Sverigeskall ha en lokal politisk nivå eller inte. Om utgångspunktenär att vi även framöver skall ha en kommunnivå medkommunalpolitiker, som har något utrymme att fatta lokaltvarierade och lokalt förankrade beslut, kan inte riksdag ochregering fortsätta att via lagstiftning detaljstyra både vadkommunerna skall ha för verksamhet och hur den skallutformas och bedrivas.Flera märkliga beslut som klart inskränker det kommunala självstyret hartagits och flera tycks vara på väg.Det mest flagranta exemplet är det nya skatteutjämningssystemet, därkommunernas grundlagsfästa rätt att sig själva beskatta för sina egnaangelägenheter är satt ur spel i och med att en kommuns medborgaresskattepengar genom centrala beslut kan skickas till en annan kommun.Vidare har vi diverse rättighetslagar, till exempel socialtjänstlagen, medstöd av vilken statsmakterna via myndigheter och domstolar i praktiken styrhur kommunernas socialbidragsnorm skall utformas.Det senast påfundet är förslaget om en bibliotekslag. Frågan är hurkommunalpolitiker skall kunna få utrymme att göra nödvändiga omstruktu-reringar av den kommunala verksamheten när allt är obligatoriskt och styrtvia lagstiftning.Visserligen får kommunerna statsbidrag, men till största delen täckskostnaderna för den kommunala verksamheten av kommunalskatt ochavgifter som den egna kommunens invånare betalar. Det måste anses rimligtatt de politiker som medborgarna röstar fram har ett stort utrymme att självabestämma vilken verksamhet som skall finnas i den egna kommunen och hurden skall vara utformad efter de mycket olika lokala betingelser som finns iSverige och som också kan variera med tiden.Principen måste vara att den som beslutar också betalar. Om det anses atten verksamhet skall vara nationellt beslutad, till exempel skolan, så kan dettamed fördel utformas som ett nationellt system där en elevbaserad ersättninggår direkt till berörda medborgare. Dessa kan sedan välja mellan olikautförare (offentliga, privata eller kooperativ osv). HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om att alla kommande regeringsförslag som berör kommunalverksamhet skall innehålla en redovisning av på vilket sätt den kommunalasjälvstyrelsen påverkas,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en genomgång av befintlig lagstiftning i syfte att vidta sådanaändringar som på berörda områden återupprättar den kommunalasjälvstyrelsen.
mot · GK02K502 · 1996-10-07 00:00:00 — Återbetalning av föregående års överskott i en kommun till dess innevånare Det förekommer ofta att kommuner redovisar stora överskotti föregående års verksamhet trots att man vidbudgetbehandlingen i stället talat om stora väntandeunderskott. Den politiska majoriteten har också med dennamotivering genomdrivit skattehöjningar som året efter visatsig helt obehövliga då betydande överskott skulle hauppkommit även utan skattehöjning. Man har alltså påfelaktiga grunder använt beskattningsrätten och tagit ut högreskatt än verksamheten kräver.Det kan förvisso vara synnerligen svårt att rätt beräkna det kommandeårets kostnader varför en viss förståelse för felberäkningar måste finnas. Meranmärkningsvärt är då att när resultatet föreligger och man kan konstatera attför hög skatt uttagits av medborgarna så kan inte dessa gottgöras i efterhandt.ex. genom att en återbetalning av överskottet i proportion till denbeskattningsbara inkomsten sker. Såväl kammarrätt som regeringsrätt har iutslag (kammarrätten i ) och den 21 augusti1991 konstaterat att kommunallagen inte tillåter en kommun att efterbudgetårets ingång ändra den för året fastställda skattesatsen. Enåterbetalning av överskott tolkas som en åtgärd med samma syfte och reellainnebörd som ett beslut om ändring av skattesatsen. Även om enåterbetalning inte kopplas till en skattesänkning så kan en kommun inteåterbetala del av överskott då det "för att en kommun skall kunna utbetalaunderstöd eller annan vederlagsfri ersättning till enskilda krävs i princip stödi lag eller annan författning" (regeringsrättsutslag över mål från Vellingekommun, målnummer 753-1989, föredraget ). Utslagen ikammarrätt och regeringsrätt har sedan omöjliggjort återbetalning i andrakommuner som genom att ta ut för hög skatt erhållit oförutsedda överskott.Detta betyder att den nuvarande kommunallagen tillåter hur storafelräkningar och därmed hur stora "felutdebiteringar" av skatt som helst meninte att, när felet konstaterats, de som stått för pengarna, kommun-medborgarna, kan få rättelse och pengarna tillbaka. Jag upplever detta somstötande och upprörande. Kommunallagen bör ändras så att en återbetalningav föregående års överskott i proportion till kommuninnevånarnas beskatt-ningsbara inkomster möjliggörs.Det torde ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar om sådan ändring i kommunallagen attåterbetalning av del av föregående års överskott i proportion tillkommuninnevånarnas beskattningsbara inkomster möjliggörs.
mot · GK02K503 · 1996-10-07 00:00:00 — Möjlighet för kommuner och landsting att bojkotta företag är det inte möjligt för kommuner och landsting attbojkotta företag som bryter mot FN:s och dessunderorganisationers koder och paragrafer. Kommuner ochlandsting ska verka för att de produkter som finnstillgängliga på marknaden ska vara förenliga med ettekologiskt uthålligt och socialt solidariskt samhälle, ochdärför är det varken logiskt eller moraliskt riktigt att de intekan bojkotta denna typ av företag.Det gäller företag som till exempel , som i flera delar utgratis bröstmjölksersättning till sjukhus. för ut budskapet attbröstmjölksersättning är bättre än moderns egen mjölk, men faktum är att 1,5miljoner barn dör på grund av att de inte ammas. Nestlésmarknadsföring av ersättning strider mot WHO:s barnmatskod.Med anledning av detta behövs en speciallagstiftning så att kommuner ochlandsting kan bojkotta de företag som inte följer de regler som satts upp avFN med underorganisationer. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att beslutar om lagstiftning för kommuner och landsting somger dem möjlighet att bojkotta företag som bryter mot de regler som satts uppav FN och dess underorganisationer.
mot · GK02K510 · 1996-10-07 00:00:00 — Konkurrenssituationen för kommunala företag trädde en lagändring i kraft som innebär attkommunala trafikföretag som själva är helt konkurrensutsattanu kan lägga anbud även på trafik utanför den egnakommunen. Lagen som gäller på försök är begränsad till attgälla enbart trafikföretag.Det innebär att den nuvarande lagstiftningen förhindrar alla övrigakommunal- och landstingsägda företag att lägga anbud på uppdrag utanförden egna kommunen även om de själva är fullt ut konkurrensutsatta.Kommunerna tvingas med nuvarande upphandlingsbestämmelser att utsättasina egna företag för konkurrens i den egna kommunen som dekommunala företagen är förbjudna att vara med och konkurrera i andrakommuner. Detta innebär en allvarlig snedvridning av konkurrensen ochleder också till en minskad konkurrens. Många kommuner väljer därför atthelt avstå från att konkurrensutsätta vissa verksamheter.Ett exempel på de negativa effekterna av den nuvarande lagstiftningenfinns inom renhållningsverksamheten. Där kommunerna nu öppnar förkonkurrens beträffande exempelvis sophämtningen uppstår snabbt en orimligkonkurrenssituation. De kommunala renhållningsföretagen hamnar i ensituation där man konkurrerar med multinationella företag med en lagstiftningsom gör att man bara kan förlora marknadsandelar men saknar möjlighet attta nya.Alla kommunala företag som bedriver sin verksamhet på heltaffärsmässiga grunder bör därför ha möjlighet att lägga anbud påverksamheter även utanför den egna kommunen, under förutsättning att denaktuella verksamheten är konkurrensutsatt i den egna kommunen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i lagen sominnebär att de kommunala företag som själva är konkurrensutsatta och drivsenligt affärsmässiga principer tillåts konkurrera utanför den egna kommunen.
mot · GK02K511 · 1996-10-07 00:00:00 — Politiska nämnder som täcker fler kommuner har allt fler kommuner ökat samarbetet medgrannkommunerna. Detta har bl.a. skett i hägnet avbegränsade kommunala resurser där framför allt de mindrekommunerna sett en möjlighet att upprätthålla en godkommunal service genom ökat samarbete. , och kommuner inlett ettsådant samarbete.Med nuvarande nämndorganisation innebär dock detta samarbete ettsamordningsproblem eftersom det är den enskilda kommunens politiskttillsatta nämnd som formellt äger frågorna. Detta betyder att samarbetetibland blir onödigt byråkratiserat och ofta tar att få igenom i allainstanser.En möjlighet att lösa detta torde vara att ändra i kommunallagen så attkommunerna ges möjlighet att ha gemensamma politiska nämnder för vissafrågor. medger inte kommunallagen något sådant.I framtiden torde fler och fler kommuner samverka inom olika områden,och för att underlätta ett sådant samarbete borde kommunallagen ändras. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en förändring av kommunallagen.
mot · GK02K515 · 1996-10-07 00:00:00 — Bruket av offentliga medel i form av statlig och kommunalrepresentation med sprit har med rätta kritiserats. Det finnsbland allmänheten en irritation över att politiker, på det somfaktiskt är deras arbetstid, dricker alkohol på skattebetalarnasbekostnad. Alkoholkonsumtion är inte accepterad pånågon svensk arbetsplats, och bör naturligtvis inte vara det istat och kommun heller.Alltfler exempel kommer till allmän kännedom om politiker medalkoholproblem. Inte sällan har alkoholism grundlagts eller utvecklats genomoffentlig representation. Arbetsplatsen, t.ex. , anser vi ska vara envit zon, liksom trafiken, graviditeten, och våra barn och ungdomars uppväxt.Politiker, inte minst riksdagsledamöter, måste visa sin vilja att prioriteraoch föregå med gott exempel. Vi föreslår att all representation skall varaspritfri. En policy bör dessutom utvecklas som innebär att representationunder bör vara alkoholfri. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om en policy för spritfri representation för statlig förvaltning ochriksdagen.
mot · GK02K517 · 1996-10-07 00:00:00 — Samgående mellan olika bostadsföretag finns i princip i varjekommun och i genomsnitt finns det faktiskt mer än ettbostadsföretag i varje kommun. Historiskt sett har detta sinförklaring i att rörligheten var mycket mindre när dekommunala bostadsföretagen byggdes än den är . Dåfanns bostad, arbetsplats, skola, offentlig och kommersiellservice i omedelbar närhet inom bostadskommunens gränser.Idag har rörligheten ökat markant. Det är inte arbetsplatsensnärhet som är det primära vid val av bostadsort som tidigare.Friheten vid val av bostad har ökat . Enkonsekvens av detta är att många bor i en kommun menpendlar till sin arbetsplats i en annan kommun.De kommunägda bostadsföretagen har betydande skillnader i sinamarknadsförutsättningar. Ett sätt att möta de problem som kan uppstå är attrationalisera drift och förvaltning genom att fusionera företagen till merfunktionella och slagkraftiga enheter.Med denna bakgrund är det naturligt att ompröva principen att ettkommunalt bostadsföretag endast skall få arbeta inom de egna kommun-gränserna. Det finns inga principiella hinder för samarbete mellanbostadsföretag och inte heller några begränsningar i möjligheten attmarknadsföra sig i en annan kommun. Däremot sätter den s k lokaliserings-principen hinder i vägen för ett förvärv av bostadsföretag som ägs av enannan kommun än den egna.Ett samgående av olika bostadsföretag kan underlätta för den enskildakommunens ekonomi och ge samordningsfördelar och rationali-seringseffekter i de enskilda företagen. Det kan också skapa en utvecklings-möjlighet för de kommunala bostadsföretagen. Den s k lokaliserings-principen bör därför upphävas eller ändras för att underlätta möjligheten tillsamgående mellan bostadsföretag i olika kommuner.Den s k lokaliseringsprincipen beskrivs i 2 kap. 1 § KL där det sägs attkommunerna själva får ta hand om sådana angelägenheter av allmänt intressesom har anknytning till kommunens område eller medlemmar och som inteska handhas enbart av någon annan, exempelvis staten eller annan kommun.Regeln talar inte bara om kommunens område utan också om kommunensmedlemmar, vilket bör noteras för att rätt förstå principens innebörd.Av lagens utformning följer också att en kommun som vill drivaverksamhet på annan kommuns område måste kunna påvisa särskilt behov avdet. Så sker i viss utsträckning; som exempel kan nämnas att tvåeller flera kommuner gemensamt äger bolag för energiförsörjning,energiproduktion eller bostadsförsörjning.Ett undantag från lokaliseringsprincipen skulle ge kommunerna nyamöjligheter att kunna utveckla sina bostadsföretag till ekonomiskt sunda ochattraktiva företag. Därigenom säkras företagens och kommunernas roll i densociala bostadspolitiken. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av att underlätta möjligheterna till samgående mellanbostadsföretag i olika kommuner.