mot · GK02Fi212 · 1996-10-07 00:00:00 — Om priset sänks som regeringen föreslagit, med perburk starköl, så innebär det sannolikt att alkoholkonsumtionen kommer attöka med . Vad detta innebär i ökade alkoholrelaterade skador,sociala problem och olycksfall är ganska lätt att analysera ur ettsamhällsekonomiskt och folkhälsoperspektiv. Det finns ett väl belystsamband mellan en ökad totalkonsumtion och alkoholrelaterade problem isamhället.Vänsterpartiet föreslår därför att behåller en lägre skatt på folköloch bibehåller skatten på starköl. Detta är möjligt genom att sänkaalkoholhalten för folköl till maximalt 2,8 volymprocent där EU-reglerna gördet möjligt att ha en lägre volymbeskattning utan att det påverkarstarkölsbeskattningen. Vårt förslag är att skatten på starköl blir 2,41 kronorper liter och volymprocent alkohol. För folköl föreslår vi att skatten skafastställas till per liter och volymprocent alkohol.Under avsnitt 7.7 behandlas hyresgästernas självförvaltning ur ettskatteperspektiv. Regeringen lägger inte fram något förslag om skattefrihetför ersättning som en hyresgäst får av sin hyresvärd för det arbetehyresgästen lagt ner på s.k. självförvaltning.Det torde inte råda några som helst tvivel om att denna typ av ersättningidag är skattepliktig. Införande av skattefrihet för denna typ av ersättningarskulle alltså inte kunna få retroaktiv verkan, utan endast komma att gälla iframtiden. När nu frågan uppmärksammats och prövats avskattemyndigheten med känt resultat så bör andra lösningar än skattebefrielseprövas. Detta för att undvika olika gränsdragningsproblem.En alternativ lösning som skulle lösa problemet är att man inför en form avbashyra med möjlighet att köpa till olika underhållstjänster. De som endastbetalar bashyra utför vissa städ- och underhållstjänster själva. Ett sådantsystem eliminerar alla skatteproblem, men kräver lite mer planering avbostadsföretagen.Budgetpolitiken och den offentligaekonominEfter valet har budgetsaneringen stått iförgrunden för den politiska debatten. harmedverkat aktivt till förbättringen av statens ekonomi.Underskottet har minskat från en nivå motsvarande avBNP 1994 till innevarande år. Budgetunderskottetberäknas vara helt eliminerat 1998. Huvuddelen avbudgetförstärkningarna gjordes i några uppgörelser mellanden socialdemokratiska regeringen och hösten1994. De ytterligare budgetförstärkningar som gjorts efter attregeringen inledde samarbetet med - dethandlar om ca - har haft betydligtmindre betydelse för statsfinanserna. Besparingarna harhuvudsakligen gått ut över de svagaste grupperna i samhället.Avsikten har främst varit att förändra i trygghetssystemenoch sänka ersättningsnivåer för sjuka och arbetslösa.Vänsterpartiets budgetalternativ är svagare änregeringens. I kombination med ett skattenetto som är 3 miljarder kronorstarkare än regeringens innebär detta att budgetalternativ haren utgiftsnivå som ligger över regeringensförslag. Det ger utrymme för större sysselsättningsinsatser och åtgärder föratt skapa högre aktivitet på hemmamarknaden. Vi menar att vårt samladebudgetalternativ ger högre sysselsättning och högre tillväxt och att därmedbudgetunderskottet även med alternativ kommer att varaeliminerat senast 1999.Budgetsaneringen bör följaktligen fortsätta men måste ges ett annatfördelningspolitiskt innehåll. har en rad förslag somomfördelar skattebördan från låg- och medelinkomsttagare tillhöginkomsttagare, och från inkomstskatter och arbetsgivaravgifter tillmiljöskatter. Ur vänstersynpunkt är det önskvärt att statens finanser fortsätteratt stärkas och helst genererar överskott inom ett fåtal år. har Sverigestora sparöverskott, något som avspeglas i höga bytesbalansöverskott.Sverige exporterar alltså kapital till omvärlden och minskar utlandsskulden.Enligt prognoserna kommer sparöverskotten att bestå. Problemet är bara attdessa överskott helt och hållet genereras i privat sektor, hos hushåll ochföretag, medan staten och kommunerna haft och har en svagare ekonomiskställning. menar att den offentliga sektorn bör stå för en störreandel av det samhälleliga sparandet. Det är något som skapar förutsättningarför stabila trygghetssystem, men som också ger politiska möjligheter till enstarkare och förnyande näringspolitik. Svaga offentliga finanser minskarmöjligheterna att bedriva en socialistisk politik.Vänsterpartiet har i tidigare motioner framfört kritik mot den nyabudgetprocessen och systemet med utgiftstak för den offentliga sektorn.Utgiftstaket förhindrar en önskvärd finanspolitisk flexibilitet och försvårardärmed en konjunkturpåverkande ekonomisk politik. Ett kraftigtefterfrågebortfall - som det inledning - kommer inte attkunna motverkas med ökade statliga utgifter. Vi är också kritiska till attstaten sätter ramar för den kommunala sektorns utgifter. Såväl kravet påekonomisk balans som bestraffningen av kommuner som höjer sinaskatteuttag strider mot den kommunala självstyrelsen. Regeringenpresenterar inte heller något underlag som gör det möjligt att uppskatta vadsom är rimliga utgiftsnivåer för stat, socialförsäkringssektor och kommunerunder . kan därför inte godkännaregeringens förslag på preliminär fördelning av utgifterna på utgiftsområdenför budgetåren 1998 och 1999.KommunernaVänsterpartiet menar att kommunerna måste få ett störreekonomiskt utrymme framöver. Regeringen utgår från att denkommunala konsumtionen kommer att fortsätta att minska.Samtidigt ökar behoven av service. Förändringar ibefolkningens åldersstruktur gör att behovet av äldreomsorgberäknas öka . ökarkommunernas kostnader för . Antalet elever igrundskolan beräknas öka med 125 000 fram ochsedan fortsätta att öka in på det nya seklet. Detta ska sedankopplas till en ökad pensionsskuld, ökadesocialbidragsutgifter och ett minskat skatteunderlag p.g.a.arbetslösheten och statliga egenavgifter.Den kommunala verksamheten bantas följaktligen ytterligare med denpolitik som regeringen nu presenterar. Den kommunala konsumtionenberäknas minska med och antalet kommunalt sysselsatta fortsätteratt falla. Dessutom kommer kommunerna sannolikt att drabbas av minskadestatsbidrag på ca p.g.a. för stora förtidaskatteuttag . Prognosen för det kommunala skatteunderlaget 1996överdrevs och det kommer att resultera i minskade kommunalaintäkter 1997. Håller de nuvarande tillväxtprognoserna kan detta emellertiddelvis kompenseras av en högre tillväxt och gynnsammare utveckling avskatteunderlaget och helåret 1997.Socialbidragskostnaderna har ökat dramatiskt i kommunerna under senareår. Det är ett resultat av den ekonomiska krisen, arbetslösheten och de sänktaersättningsnivåerna för sjuka och arbetslösa. Staten har genomfört en radnedskärningar i välfärdssystemen som direkt påverkat kommunernas finanseri form av ökade socialbidragskostnader. I delar stat och kommunerpå socialbidragskostnaderna. Det finns starka argument för en sådan modell.Staten tvingas då i större utsträckning utvärdera desamhällsekonomiska effekterna av enskilda besparingsbeslut. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Budgetpropositionen ochjämställdhetsperspektivet"Det skall , finnas ett klart och tydligtjämställdhetsperspektiv på alla förslag och i allapropositioner som lämnar regeringen", konstaterarstatssekreteraren på IngegerdSahlström (intervjuad av i JämO:s tidningJämsides nr 3 1996). Och i budgetpropositionen uttalasockså på flera ställen att "Ett jämställdhetsperspektiv skallgenomsyra alla delar av regeringens politik." (Bl.a. iinledningen på sid 7, utgiftsområde 14. )Men i utredning Hälften vore nog - om kvinnor och män på90-talets arbetsmarknad konstateras att inte lyckats hitta enenhetlig strategi för att tillämpa jämställdhetsprincipen. säger iden ovan nämnda intervjun att en del utredare "inte tagit direktiven påallvar" och att ibland läggs de in "för att man skall säganågot".När man läser budgetpropositionen bekräftas detta intryck. Det handlar om"lösryckta strategier" för att använda ett begrepp som används av ElisabethSundin i Omåttliga önskningar måttliga framsteg (FRN-Framtidsstudier1988). Jämställdheten behandlas i propositionen nästan enbart underrubriken som en del av arbetsmarknadspolitiken, ochförslagen handlar om i och för sig positiva förslag om ökat anslag till JämO(men oförändrade anslag till Särskilda jämställdhetsåtgärder och Bidrag tillkvinnoorganisationernas verksamhet).Varför är det så svårt att finna en samlad strategi? En huvudförklaring äratt det handlar om att bryta en lång tradition av manliga maktmönster ochtänkesätt, som är särskilt starka inom den ekonomiska politikens och denpolitiska ekonomins område. Ämnet nationalekonomi torde historiskt settvara det kanske allra mest mansdominerade akademiska ämnet av dem alla. fortfarande förhärskande neoklassiska (borgerliga) traditionen ärindividen könlös och hon/han uppträder enbart som producent ellerkonsument och har ett mycket snävt beteende styrt av att maximera den såkallade nyttan. Den ekonomiska statistiken bygger därför också i alltväsentligt på hushållet som enhet, och alla stridiga och alla ojämnamaktrelationer i det tvåkönade hushållet döljs därför bakom en statistiskfasad av harmoni och enhetligt nyttomaximerande. Att en kvinna kan haandra konsumtionspreferenser jämfört med en man eller att en kvinna kanföredra förvärvsarbete och mannen hemmafru är osynliga och oförklarbarafenomen.Det är inte mycket bättre beställt med arbetarrörelsens politisktekonomiska tänkande. Marxismen riktade berättigad kritik mot denborgerliga nationalekonomins sätt att sopa motsättningarna mellan kapitalistoch arbetare under matten. Men där fanns mycket liten förståelse förkönsbestämda maktmönster. Den manlige arbetaren i varuproduktionenlevde vidare som dominerande företrädare för arbetarklassen även när detkvinnodominerade kommunalarbetarförbundet blivit största fackförbundinom LO. Feminismen betraktades av många män inom arbetarrörelsen somen borgerlig ideologi för välutbildade kvinnor. Först harfeministiska marxister försökt väva samman de två tanketraditionerna.Mot denna bakgrund är det begripligt att det går trögt när det gäller attlägga jämställdhetsperspektiv på ekonomisk politik och budgetpropositioner.Regeringen skall överlämna en särskild skrivelse till riksdagenom hur jämställdhetspolitiken har utvecklats och omden fortsatta inriktningen av jämställdhetspolitiken. anser attdet nu är dags att gå från ord till handling. Det kräver en insikt i hur starktmotståndet är och varför det hitintills inte gått ens för denna "världens mestjämställda regering" att själv lägga de jämställdhetsperspektiv på politikenman säger sig vilja ge.Det behövs en skolning för alla tjänstemän och politiker i feministiskttänkande. Men det behövs också en medveten personalpolitik på departementoch myndigheter. Särskilt gäller detta manligt dominerade arbetsplatser medekonomisk inriktning. Det krävs också att resurser avsätts på bådedepartement och myndigheter för att få fram en könsuppdelad statistik ochkönsrelaterade konsekvensbeskrivningar.Vi vänsterpartister har strävat efter ett genomgåendejämställdhetsperspektiv. Men också för oss är det ett problem att statistikensällan är könsuppdelad samt att regeringsförslagen saknar könpolitiskakonsekvensbeskrivningar. En sådan könsuppdelning av konsekvensbeskriv-ningarna är avgörande på många områden: Det gäller till exempelnedskärningarna i kommuner och landsting, behovsprövningen avänkepensionen och kompensationsgraden i bostadstillägget till pensionärer. (Se särskilda motioner).På SCB måste resurser omfördelas från könsneutral till könsuppdeladstatistik. På bör projektet "könsräkenskaper" inledasmed miljöräkenskapsprojektet som förebild. Myndigheterna bör kunna klaradetta inom given ram. bör ge regeringen detta till känna.I en särskild motion utvecklar sin syn på jämställdhets-politiken utförligare.Sammanfattning av Vänsterpartietskritik av regeringens ekonomisk-politiska riktlinjer* Målet att halvera den öppna arbetslösheten vid sekelskiftetkommer inte att uppnås. Den öppna arbetslösheten liggerkvar på enligt regeringens huvudscenario.Tillväxtscenariot med en ekonomisk tillväxt på per årfram är inte särskilt sannolikt med den politiksom regeringen bedriver. Ändå säger sig regeringen "sträva"efter tillväxttal på . Men det räcker inte med god vilja ompolitiken är otillräcklig. * Regeringen nämner ingenting om de högarealräntenivåerna. Det är visserligen sant att de nominellaräntenivåerna sjunkit kraftigt . Både denlånga och korta räntan har sjunkit med 3 till 4procentenheter. Men är också inflationen i principhelt utraderad. Det innebär att realräntan är extremt hög, 5till . Den höga realräntan är förmodligen den faktor somhar mest återhållande effekt på hemmamarknaden, på köplustoch investeringsvilja. Realräntenivån ligger fortfarande 2 över nivåerna i våra grannländer, även omavståndet mellan den långa nominella räntan i t.ex. Sverigeoch minskat påtagligt. Vi menar att Riksbankenmåste fortsätta att sänka reporäntan ytterligare ett par procentoch att måste ta hänsyn till sysselsättningsmålet,inte bara inflationsmålet. * Det höga privata sparandet förblir högt med regeringenspolitik. Regeringens prognoser för den privata konsumtionenär mycket osäkra. Det mesta talar för att hushållen kommeratt fortsätta att hålla hårt i pengarna. Den höga realräntan ochden höga arbetslösheten talar sammantaget för detta.Regeringen presenterar inte heller några fördelningspolitiskaförslag som kunde bidra att omfördela köpkraft till merkonsumtionsbenägna grupper - detta trots den skevainkomst- och förmögenhetsfördelningen (se SCB:s senastestatistik). * Regeringen lyfter över ett stort ansvar på parterna. Enligtregeringen har parterna ett stort ansvar för att arbetslöshetenska hållas på lägre nivåer. Vi delar denna uppfattning. Menvi menar att regeringen gör det för lätt för sig. Detär riksdag och regering som har det övergripande ansvaretför den ekonomiska politiken. Regeringen måste bedriva enekonomisk politik som möjliggör en lönebildning som bådeär rättvis och garanterar samhällsekonomisk stabilitet.Omotiverat höga vinstnivåer och stora löneskillnader skaparinte några bra förutsättningar för lönebildningen. * Regeringens politik minskar utrymmet för kommunalverksamhet. Den har inneburit sparandepå den kommunala verksamheten, något som gått ut överkvinnojobben och de svagaste grupperna i samhället. Antaletsysselsättningstillfällen kommer att fortsätta att minska medden politik som presenteras. Kombinationen avskattekontroll och balanskrav kommer att få mycket negativaeffekter för verksamhet. Vi menar att varkentillväxt eller statsfinanser stärks av att fler kvinnor blirarbetslösa eller av att kvalitén på utbildning, vård ochomsorg försämras. * Regeringen klarar inte av sina egna uttalade ambitioner attge ett jämställdhetsperspektiv på sina förslag och presenterarinte heller någon barnbilaga med konsekvensbeskrivningarav budgeteffekter för barn.Lägre arbetslöshet säkrar välfärden och förbättrarstatsfinanserna. Regeringen presenterar inte några nya ellermer omfattande åtgärder för att få ner arbetslösheten, utantycks lita på att budgetsaneringen ska leda till fortsattsjunkande räntor och därmed högre investeringar och högreprivat konsumtion. Vi menar att det inte räcker med omvändexpansionspolitik - det behövs också verkliga stimulanser.Regeringen kunde ha valt en annan tidsprofil påbudgetsaneringen. Vi menar att de ytterligarebudgetförstärkningar som beslutats efter intevarit samhällsekonomiskt motiverade utan enbart vägletts avEMU-anpassning. En kraftfullare fördelningsprofil skulledessutom ha möjliggjort en köpkraftsstimulans utan attstatsfinanserna påverkats negativt.En politik för sysselsättningoch uthållig tillväxtDen grundläggande och viktigaste uppgiften är följaktligenatt åter skapa förutsättningar för full sysselsättning. Om dettaska uppnås räcker det emellertid inte med budget- ochkonjunkturpolitik - det krävs också strukturella förändringarsom berör näringsliv, arbetskraftskostnader och arbetstider.Vänsterpartiet föreslår flera steg i sådan riktning, bl.a.utvidgad försöksverksamhet med arbetstidsförkortning,ökade miljöskatter, arbetsgivaravgiftssänkningar och stöd tillny- och småföretagare. En starkare offentlig ekonomi och ettstörre utrymme för kommunsektorn är också grundläggandeförutsättningar för full sysselsättning. Det handlar omsamhällsmakten. Högern har inget intresse av fullsysselsättning eftersom den stärker löntagarkollektivet ochfackföreningsrörelsen. Arbetarrörelsen däremot har allt attvinna på full sysselsättning. Det ger politiskt och fackligtinflytande och ger ökade resurser för en socialt progressivvälfärdspolitik.Regeringen skjuter ifrån sig ansvaret för arbetslösheten. Gång på gångframhåller regeringen att det är parterna som ska garantera att vi får enlönebildning som inte är inflationsdrivande. Detta innebär i själva verket ettstort steg bort från arbetarrörelsens tidigare positioner. Vi menar att det ärriksdagen och regeringen som måste ha det överordnade ansvaret för denekonomiska politiken och som ska skapa förutsättningar för en lönebildningsom är förenlig med samhällsekonomisk balans. Dagens stora löneskillnader,diskrimineringen av kvinnolöner och omotiverat höga vinstnivåer i detprivata näringslivet, skapar inga gynnsamma förutsättningar förlönebildningen.Vänsterpartiets sysselsättningsstrategi vilar på tre ben:- Näringspolitiken. föreslår omfattande satsningar pånyföretagande och stimulanser av små och medelstora företag, bl.a. genomsänkta egenavgifter, reducerade arbetsgivaravgifter, kreditlättnader ochinvesteringsbidrag. behöver en industriell utveckling i högförädlandeoch kunskapsintensiv riktning. Det är en grundläggande förutsättning för attvi ska kunna bära upp en hög materiell standard . Vänsterpartietföreslår också ett omfattande program för ekologisk omställning och grönajobb. Utöver detta avsätter för fler jobb iprivat tjänstesektor.-- Omfördela privat konsumtionsutrymme. föreslårskattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare via ett höjt grundavdrag.Värnskatten för höginkomsttagare bör finnas kvar även efter 1998 (gärna iform av en vårdskatt). Aktiv fördelningspolitik är också effektivkonjunkturpolitik utan några budgetbelastande effekter. Skahemmamarknaden stärkas måste den privata konsumtionen öka och detprivata sparandet minska. Det förutsätter i sin tur tilltro till offentligatrygghetssystem, mindre oro för arbetslösheten och lägre realräntenivåer.-- Kommunerna. Den kommunala verksamheten måste värnas. Vänsterpartietföreslår att omfördelas till den kommunala sektorn i formav sänkta arbetsgivaravgifter och utökning av fonden för akutinsatser. Envälfungerande verksamhet är en förutsättning för uthållig tillväxt.-Vänsterpartiet föreslår ett samlat 20-miljardersprogram för sysselsättningProgrammet består dels av riktade skattesänkningar - ochfinansieras därmed delvis inom skattenettosom överstiger regeringens med - ochdels av utgiftsökningar som möjliggörs genomomfördelningar och ett svagare budgetsaldo jämfört medregeringens budgetproposition.Arbetsgivaravgiftssänkning tjänstesektorn:- Kommuner och landsting 5 mdr-- Privat sektor 5 mdr-Sänkta egenavgifter för egenföretagare: 0,6 mdrKreditstöd småföretag: 1,3 mdrStöd till försöksverksamhet med arbetstidsförkortning: 2,0mdrGrönt investeringsprogram (kalkning, vallstöd,marksanering): 1,0 miljardAllergisanering (sjuka hus): 0,6 mdrNäringspolitiska satsningar (FOU-stöd, nätverk,högteknologiska företag, turism, kvinnliga företagare): 1,0miljardAktiv arbetsmarknadspolitik (kvinnosatsning, stöd tillarbetshandikappade, utbildningsbidrag osv. ): 3,5 mdrTotalt: 20 mdrArbete och generell välfärdArbetet är grunden för all välfärd. Om allt fler människor stårutanför arbetsmarknaden hotas hela vårtvälfärdssystem. Vi får svårare att upprätthålla en bra nivå påkommunernas och landstingens verksamhet. Vi får problemmed att finansiera våra socialförsäkringar och bidragssystem.Massarbetslösheten är det största hotet mot välfärden.Välfärdens grundpelare är full sysselsättning, en stor offentlig sektor ochstarka och sammanhållna fackföreningar. finns risk för att dessagrundpelare vittrar sönder. I en svag ekonomi med hög arbetslöshet minskarutrymmet för kommunerna, och framför allt kvinnornas möjligheter tillekonomiskt oberoende hotas. De fackliga organisationernas förhandlings-styrka undermineras. Olika löntagargrupper ställs mot varandra.Segregationen i samhället tilltar. Vi upplever hur samhällsservicenblir allt mer knapphändig och hur klassorättvisorna ökar. I den ekonomiskakrisens bakvatten har överklassen kunnat stärka sin ställning och öka sinainkomster som stora grupper i samhället blivit allt fattigare.Samhället riskerar att klyvas: invandrare ställs mot svenskar, kvinnor motmän och yngre generationer mot äldre. Den samhällssolidaritet som måsteutgöra det sammanhållande kittet i varje civiliserat samhälle vittrar sönder.Den ekonomiska krisen försvagar arbetarrörelsen och hotar välfärden.Förutsättningarna för välfärdspolitiken har förändrats. Vår omvärld serannorlunda ut. är mer inväxt i och beroende av internationellt utbyte.Vi menar att en tryggad välfärd förutsätter grundläggande förändringar isamhället. Snäva kapitalintressen måste i större utsträckning ge utrymme fören långsiktig investerings- och förnyelsepolitik. Ett starkare demokratisktinflytande över kapitalbildning och investeringar är en förutsättning för dennödvändiga omvandlingen av svenskt näringsliv i mer effektiv ochhögförädlande riktning. Miljöhänsynen sätter också gränser för den gamlatypen av ekonomisk tillväxt. Vi avvisar en tillväxt som förstör vår miljö ochförbrukar ändliga resurser.Vänsterpartiet slår vakt om den generella välfärden. Garantier för tryggheti förändring är kärnpunkten i den "svenska modellen". Det förändringstrycksom kvinnor och män utsätts för genom den allt snabbare tekniska ochekonomiska förändringen skall inte belasta de enskilda människorna i formav arbetslöshet, utslagning, minskade inkomster o.s.v. Individernasomställningskostnader skall finansieras och bäras kollektivt, det ökarflexibiliteten och stärker ekonomins utvecklingskraft.När kvinnorna trädde ut på arbetsmarknaden förändrades inte försocialförsäkringssystemen utan systemen kompletterades istället med t.ex.föräldraförsäkringen för att underlätta för kvinnor att kombineraförvärvsarbete med skötsel av små barn. fick även männen rätt attvara föräldralediga. En rättighet som männen utnyttjat i mycket ringa grad.Ansvarsfördelningen mellan kvinnor och män för reproduktionen harpåverkats i mycket liten grad.Barn- och äldreomsorgen och utbildningen byggdes ut kraftigt för attunderlätta för kvinnorna att kombinera skötseln av små barn medförvärvsarbete som utbyggandet var en garanti för att ävenarbetarklassens barn, ungdomar och äldre skulle få tillgång till sammapedagogiska utveckling eller äldreomsorg som de mer välbeställda. Det ärmed andra ord särskilt barn, ungdomar och äldre av båda könen som ärberoende av offentlig sektor.Utvecklingen av kvinnors arbetsmarknad har skett vid sidan av männensarbetsmarknad och de nödvändiga förändringarna i socialförsäkrings-systemen har skett via tillägg utan att omfördelningen mellan könenpåverkats. Därigenom har det inte heller skett någon förskjutning av makten.Regeringen har deklarerat att verksamheterna skallprioriteras framför transfereringarna, d.v.s. socialförsäkringar, barnbidrag,pensioner, bostadsbidrag och bostadstillägg m.fl. En av grundtankarnabakom den generella välfärdspolitiken är att de olika delarna -verksamheterna, socialförsäkringssystemet enligt inkomstbortfallsprincipen,det generella bidragssystemet och de behovsprövade insatserna - skall sessom kommunicerande kärl.Genom att sänka nivåerna i socialförsäkringarna, sänka barnbidrag,pensioner, bostadsbidrag, blir allt fler beroende av socialbidrag, antingen heltoch hållet eller som komplettering. Socialbidragskostnaderna i kommunernahar ökat dramatiskt, vilket i sin tur går ut över kvaliteten på barnomsorgen,undervisningen och äldreomsorgen.