mot · GK02So250 · 1996-10-07 00:00:00 — 1989 antogrekommendationer om behandling av hivpositiva (14/1989)fastslogs att all hivtestning skall vara frivillig och att denskall kunna utföras under garanterad sekretess. Det ställdesäven stränga krav på de omständigheter under vilkasystematisk hivtestning skall få förekomma. Europarådetmenade även att kontaktspårning måste vara frivillig och attfrihetsberövanden som beror på hivstatus inte kan accepteras.Den reserverade sig mot rekommen-dationer eftersom ville förbehålla sig rätten till de tvångsåtgärder somfinns i smittskyddslagen. Enligt vår uppfattning är agerande iEuroparådet symptomatiskt på att vårt land vad avser hivlagstiftningen harställt sig vid sidan av övriga demokratiska europeiska länder. Medanhivpreventionen i övriga länder bedrivs utifrån principer om respekt,frivillighet och anonymitet bygger svensk lagstiftning på området påprinciperna om tvång och repressalier. har fått negativ internationelluppmärksamhet för att hivsmittade tvångsisoleras utifrån det faktum attsmittskyddsläkaren inte tror att de kan förväntas bete sigansvarsfullt. Bland organisationer för hivpositiva och de organisationer somarbetar med hivprevention är kritiken mot smittskyddslagen utbredd.Det är därför positivt att regeringen nu har beslutat att smittskyddslagenoch övrig hivrelaterad lagstiftning skall utvärderas av en parlamentariskkommitté. Kommitténs arbete skall vara färdigt . skall knytas expertis från olika organisationer och institutionersom arbetar på hivområdet, inklusive företrädare för patientorganisationer förhivpositiva. Med tanke på den långa utredningstiden är det inte troligt attnågra lagändringar utifrån utredningsresultaten kommer att kunna träda i kraftföre . Vi menar att det med hänsyn till hivepidemins allvarligakaraktär inte går att vänta så länge med att göra ändringar i lagstiftningen.I dag finns i varje län en smittskyddsläkare som har det högsta ansvaret förallt smittskyddsarbete som bedrivs inom länet. Smittskyddsläkaren har endubbelroll, dels som läkare och dels som separat myndighet. Denbehandlande läkare som får kännedom om att en hivpositiv patient har brutitmot sina förhållningsregler eller kan förväntas bryta mot dem ärskyldig att rapportera detta till smittskyddsläkaren. Smittskyddsläkaren kansedan vidta olika åtgärder. Den mest långtgående är att hos länsrätten begäraatt den hivpositive tvångsisoleras. I länsrätten får smittskyddsläkarendessutom rollen av expert eftersom sakkunskapen ligger hos honom och intehos rättens ledamöter. Vid en undersökning av smittskyddsmålen vid läns-rätten i 1993-95 visade det sig att smittskyddsläkarens begäranbifölls i 78 av 79 mål. Alla mål utom ett handlade om hivpositiva patienter.Genom kommunikationen läkare-smittskyddsläkare blir alltså situationen förden hivpositive patienten att det som han eller hon säger i förtroende till sinbehandlande läkare kan komma att användas emot honom i en domstols-förhandling. Vi menar därför att smittskyddsläkarens roll som läkare måsterenodlas och skiljas från rollerna som part eller sakkunnig i domstolsärenden.Därför bör smittskyddsmål hos länsrätten inte drivas av smittskyddsläkarenutan av en annan myndighet. Denna förändring bör träda i kraft omgående.HivpreventionSpridningen av hivviruset fortsätter, både i och ivärlden. Trots en viss nedgång är antalet nyupptäcktasmittade i oacceptabelt högt. Sjukdomen hiv/aids ärså allvarlig att vi inte kan låta oss nöja med de åtgärder föratt minska spridningen som skett. En förutsättningslösdiskussion om nya metoder för att minska smittspridningenbehövs. En tänkbar väg är möjligheten att erbjudakostnadsfria kondomer till "riskgrupper". Detta torde bästske genom de anslag som bl a ger tillfrivilligorganisationer och sjukvården för hivprevention.Därigenom torde benägenheten öka för människor att skyddasig mot hiv. Dessutom förebyggs även andra sexuelltöverförda sjukdomar samt oönskade graviditeter. Allt dettainnebär främst ett minskat mänskligt lidande, men ocksåstora besparingar för samhället i form av minskadesjukvårdskostnader. Den hivsmitta som upptäcks vid testningi hade inte alltid kunnat förebyggas genom insatserinom landet. Sådana insatser kan förebygga densmittspridning som sker inom landet samt då personer sombor i reser utomlands. Hivpreventivt arbete inomramen för svenskt bistånd förblir därmed ett viktigt mål. Viden bedömning av det hivpreventiva arbetet inom börman dock enbart studera den smittspridning som därigenomkan förebyggas. I är sexuell smitta bland män somhar sex med män den dominerande smittvägen. Den endasamhällsgrupp där man kan tala om en pågående hivepidemipå svensk mark är bland män som har sex med män. Gruppenafrikanska invandrare är också viktig ur hivsynpunkt,eftersom många invandrare och flyktingar från anlänttill som hivbärare. De hivpreventiva insatsernariktade till män som har sex med män och till invandrare böralltså prioriteras och ske i samarbete med organisationer förhomosexuella och invandrare. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om smittskyddsläkarens roll i smittskyddsmål,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om inriktning på det hivpreventiva arbetet.