mot · GK02L417 · 1996-10-07 00:00:00 — Avskaffande av laglott samt utökad arvsrätt Lika självklar som principen att de närmaste anhöriga ärveren person som inte har efterlämnat några andra uttaladeönskemål om sin kvarlåtenskap, borde rätten vara för densom har en annan åsikt om hur hennes egendom skadisponeras den dag hon lämnar livet, att veta att denna viljatill fullo kommer att respekteras.Tillgodoses då inte detta genom att man har rätt att skriva ett personligttestamente som har företräde framför andra arvslagar? Svaret är nej. Om manhar barn, barnbarn eller kanske barnbarnsbarn, vilket de flesta människor hardå sanden i deras personliga timglas rinner ut, är denna rätt kraftigtbegränsad.Om det finns ett testamente respekteras detta, men inte längre än attbröstarvingarna har rätt att, i strid mot den dödes uttalade vilja, begärahälften av det arv som de enligt lagen skulle ha fått ut om det inte funnitsnågot testamente. Detta kallas laglott och vad som menas är alltså den del avarvet som en arvinge har rätt till trots däremot stridande testamente.Är det då inte fullt naturligt att barn ärver sina föräldrar och att föräldrarsnaturliga instinkt att vilja utrusta den nya generationen så gott de kan skavara i ett samhälle? Jovisst, för de flesta av oss känns detförmodligen självklart att eventuella barn ska få det mesta vi lämnar efter ossden dag vi lämnar jordelivet. Men även om den uppfattningen är allmäntutbredd kan det finnas situationer när människor har goda skäl att viljahandla annorlunda.Man kan till exempel tänka sig följande uppdiktade situationer:A. Den mycket gamla damen har som enda bröstarvingar tvåbarnbarnsbarn boende i som hon aldrig någonsin har fått tillfälle attträffa. Hon känner mycket större samhörighet med sin gamla somvarit en trogen vän samt med stadens djurskyddsförening, vars verksamhethon noga följt, även sedan orken att arbeta aktivt försvann. Hennes högstaönskan är att hennes lilla sparkapital ska gå till föreningens smådjurssjukhus.B. har så länge han kan minnas blivit misshandlad av sinvuxne son. har haft svårt att neka sonen de pengar han med jämnamellanrum kommit och krävt och givetvis har varken vågat eller velatanmäla sin egen son för misshandeln. är i livet känns detskönt för honom att äntligen få lätta sitt hjärta inför personalen på sjukhuset.Han frågar: "Måste verkligen pengarna som försäljningen av min lillabostadsrätt ger gå till min son? Jag skulle så gärna vilja attbrottsofferjouren,som så hjälpt mig, får dem i stället".C. Direktör äger på sin ålders höst mer än de allra flesta. Han ärnärmare bestämt god för . Den gamle direktören har alltidhaft ett gott förhållande till sina fyra barn och önskar dem det allra bästa.Han är av den åsikten att han ger dem de bästa förutsättningarna för ettfortsatt bra liv om var och en får ärva . "Ja, själv börjadejag ju med två tomma händer, så en miljon är väl inte så pjåkigt och merskulle riskera att förstöra deras vilja att åstadkomma något själva." sägerCeder till sin advokat. Det återstående 46 miljonerna vill han testamenteratill ett projekt för att hjälpa nyvunna demokrati, projektet som varithans skötebarn som pensionär. Där gör pengarna större nytta änpå hans barns bankkonton resonerar han.D. har under sin långa och svåra sjukdom oftavädjat till sina två vuxna barn, som bor i en stad frånlångvårdskliniken där hon ligger, att de ska komma och hälsa på. Inte ens dåAgnes läkare ringer och säger att deras mor bara har kvar attleva visar de något som helst intresse. skulle vilja testamentera störredelen av sin egendom till sin sambo , , samt en del tillräckligför att bekosta ett utbildningsår utomlands till sin systerdotterdotter somin i det sista hjälpt henne och Rune.E. har in i det sista snålat med sin minimala pension för attslippa sälja det enda hon äger av egentligt värde, en fantastisk veteranbil,unik i sitt slag. Många samlare har bjudit henne ansenliga belopp förrariteten, men har varit ståndaktig. Hennes söndagsritual har varit att tabussen ut till en gammal vän som upplåtit en del av sin lada till bil,stryka med handen över den blanka lacken och sitta i bilen ochminnas de härliga utfärder som hon gjorde med sin käre, sedan längebortgångne, make. När inte längre finns, skulle hon vilja att bilenställdes ut i den lokala veteranbilklubbens lilla museum, men hon vet atteldsjälarna i klubben inte har råd att betala ens i närheten av vad rariteten ärvärd. Å, vad hon skulle önska att hennes vuxna barnbarn som är de närmastearvingarna skulle förstå henne och respektera om hon testamenterade bilentill klubben för att vara säker på vart den tar vägen. Hon tycker om sinabarnbarn men är väl medveten om att ingen av dem förstår sig på vad som ärspeciellt med den gamla bilen, särskilt inte när de båda är i sådant behov avreda pengar.I alla dessa fall kan alltså bröstarvingarna, i strid mot Asps, Björks,Ceders, Dadelpalms och Fikonlövs , begära att få ut sin laglott.För rättvisans skull kanske man ska tillägga att om Björks son hade gått sålångt att han hade slagit ihjäl sin gamle far, hade han ej fått ut något arv,åtminstone inte om han hade bedömts vara vid sina sinnens fulla bruk vidhändelsen.En majoritet av befolkningen är varken mycket rika, misshandlade av sinabarn eller har bröstarvingar som de aldrig har sett. Men det är ändå alla deenskilda fallen man måste ta hänsyn till när man bestämmer över människor.Vi har redan konstaterat att de som liksom de flesta vill att familjen ska ärvatillgångarna aldrig behöver bekymra sig, i de fallen blir resultatet detsammaoavsett om det finns en tvingande laglott eller ej.Betänk dessutom det faktum att ingenting hindrar att en person tiden straxföre sin död skänker bort samtliga tillgångar. Ur det perspektivet framstår"tvångsarvet" som ännu mer oförsvarbart.För att undvika missförstånd vill jag klargöra att jag självklart inte vändermig mot den primära rätten för familj och släktingar att ärva varandra, då dendöde inte klart uttalat något annat. Den rätten borde tvärtom vara merlångtgående än den är . slutar arvsrätten på faster/morbror-nivå.Jag föreslår i stället att även kusiner ska få ärva, i stället för såsom idagenssituation där den statliga Allmänna arvsfonden lägger beslag på egendomen.Men låt den lagstiftning som finns kring vem som ärver i en viss situationvara helt dispositiv. Vad som i grunden är fel är att en människa inte harfriheten att själv besluta om vad som ska hända med hennes egendom dendag hon är död. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring iärvdabalken att rätten till laglott avskaffas i enlighet med vad som anförts imotionen,2. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring iärvdabalken att hela tredje parentelet, dvs. även kusiner och derasavkomlingar, automatiskt får ärva då närmare släktingar till den döde ej finnsi livet i enlighet med vad som anförts i motionen.