mot · GK02Ub211 · 1996-10-07 00:00:00 — SammanfattningSvensk utbildning måste inriktas på att möta de höga krav ettalltmer kunskapsintensivt samhälle kräver. Degenomgripande reformer som genomförts under senare årmåste fullföljas och utvecklas på alla nivåer.Helt avgörande för att åstadkomma bättre resultat är en frigörelse frångammalt planeringstänkande. Rätten att välja skola och en öppenhet förvalmöjligheter och alternativ på utbildningsområdet skapar dynamik ochutveckling. Införandet av en nationell skolpeng kombinerad med rätten attvälja skola innebär en radikal decentralisering som ger elever, föräldrar ochskolornas personal förutsättningar att konsekvent fatta rätt beslut för att gevarje elev utbildning utifrån hans eller hennes personliga intressen,förutsättningar och behov. En nationell skolpeng innebär dessutom attutbildningens innehåll och kvalitet sätts i fokus. Offentliga och friståendeskolor ges likvärdiga ekonomiska villkor.I denna motion föreslås utöver införande av en nationell skolpeng ocksåskolstart vid , möjligheter att ge elever som inte nått läroplanens målextra stöd t.o.m. det år eleven fyller , färre gemensamma kärnämnenm.m. i gymnasieskolan, rätt för universitet och högskolor att anpassaförkunskapskraven vid antagning, principer för översyn av lärarutbildningenoch inrättandet av ett fristående och tillsyn avskolväsendet.Allmän inledningForskningens framsteg, den snabba omsättningen avkunskaper, internationaliseringen samt förändringar ochmångfald vad gäller människors sociala liv ställerutbildningspolitiken inför stora utmaningar. Utmaningarkräver nytänkande, men också ett mått av pragmatism, medrespekt för erfarenheterna och kunskaperna hos dem somarbetar inom svenskt utbildningsväsende.Om är det troligt att mycket av det som anses kontroversiellteller ovant ingår i vardagen. Erfarenheten visar på svårigheterna av att idagbedöma omfattningen av den samhällsomdaning som pågår. Mångfald,flexibilitet och ett stort utrymme för enskilda initiativ och ansvarstaganden ärde principer med vilka vi moderater vill möta och dra nytta av dessaförändringar.Några områden kräver dock insatser . De senaste årensgenomgripande förändringar inom svenskt utbildningsväsende måstefullföljas, eventuella följdproblem rättas till och kvarstående problem tas påallvar. Regeringen tycks stå handfallen inför dessa uppgifter och har, när detgäller utbildningsfrågorna, främst ägnat sig åt insatser präglade av dettänkande från 1970- och som delvis skapat de brister ochtillkortakommanden som skolan nu lider av.Svensk utbildningsnivå i ettinternationellt perspektivSvensk utbildning har stolta traditioner. Jämförelser medutbildningsnivån i andra länder visar dock att vårt land under1900-talet knappast någonsin legat i täten. Kanske låg vi itopp med folkskolan ("Framtidens utbildning",SNS 1996). Detta betyder emellertid inte att svenskutbildning är dålig. I vissa avseenden lyckas skolan väl,exempelvis vad gäller läsförståelse hos barn.Att svensk utbildning är relativt bra i vissa avseenden är inte tillräckligt. snabba utvecklingen krävs ständiga förbättringar för att inte halka efter.Sverige, som är beroende av att kunna konkurrera med andra högutveckladeländer, måste ligga bland de främsta när det gäller kunskap och kompetens.Av undersökningar inom ramen för rapportserien framgår behovet av ett kunskapslyft.I jämförelse med andra ligger relativt bra till när detgäller kvinnor och hela den s.k. äldre gruppen (). När detgäller de senaste decenniernas europeiska utbildningsexpansion blir det alltfärre länder som ligger bättre till än - till en viss punkt. Däreftervänder trenden och halkar efter alltmer. I den yngsta åldersgruppen() är det elva länder som ligger bättre till än när det gällerakademisk utbildning bland män! av svenska män ochkvinnor i denna åldersgrupp har hunnit med en akademisk utbildning, vilketkan jämföras med där har en akademisk utbildning isamma ålder. Värt att notera är att akademisk utbildning i innehållermer "icke-akademisk" utbildning än i flertalet övriga länder.Tillväxttakten i andelen av befolkningen med akademisk utbildning harvarit lägre i än i många andra (1996).Utbildningsnivån är bara ett sätt att mäta människors kunskaper ochkompetens på. har emellertid påbörjat ett arbete för att jämförakunskaper och förmågan att använda dem. Den första undersökningen(genomförd 1994) gäller läsförståelse (literacy) och undersökte förmågan attläsa, förstå och använda olika texter. Resultat från , ,, , och har redovisats. Jämförelserna visar attSverige nått de bästa resultaten. påpekar i "Framtidensutbildning" att följer det allmänna mönster som visar att läsförmåganär större bland anställda än arbetslösa, stiger med inkomsten, är större ju merprestigefyllda yrken individerna har etc., men Sohlman noterar även att "det[är] speciellt i arbetaryrkena som ligger bra till, medan man inteligger lika mycket bättre till i yrken som företagsledare och tekniker".Positivt är att tre fjärdedelar av alla vuxna svenskar uppnår nivå 3 (ungefärgrundskolenivå) eller högre. Svenskarna hade lägst andel lågpresterande ochhögst andel högpresterande. Typiskt svenskt, enligt kommentarertill samma undersökning, är att även vuxna med endast grundskoleutbildningnår goda resultat. Det kan bero på att svenskar använder sina färdigheter meraktivt i det dagliga livet än innevånarna i andra länder.En samlad bedömning är således att svensk utbildning når relativt godaresultat på "bredden". Däremot är "utslagningen" alltför hög, somvi inte tillräckligt stimulerar de allra duktigaste. Svensk utbildningsnivå hardessutom inte hängt med i den internationella utvecklingen. Vi var på väg attnå en tätposition, men tappade greppet och halkade efter under 1970- och80-talen. Särskilt allvarligt är givetvis att de yngre ligger sämre till ännågotäldre åldersgrupper, som antalet nyinträdande på arbetsmarknadenär lågt. Problemet är inte så enkelt att det enbart handlar om brister vadgällerden grundläggande undervisningen, även om sådana finns. Vår uppfattningär att det handlar om ett samspel mellan olika faktorer vilka sammantagetinnebär att vikten av kunskap, utbildning och ständig förkovran inteprioriteras tillräckligt. Om skall kunna stärka sin position somkunskapsnation räcker det inte att utbildningsnivån är god. Det är nödvändigtatt vi i internationella jämförelser av detta slag ligger i den absoluta täten.Möjligheterna för en stor del av den befintliga arbetskraften att förbättrasin position i förhållande till kunskaps- och kompetensnivån internationelltär en annan central fråga de kommande åren.Plus och minus i svenskgrundskola och i gymnasiet"Även barn och ungdomar läser bra"Bedömningen utgår dels från en internationell undersökningfrån 1990/1991 i vilken närmare 8 000 svenska barn deltog,dels en nationell undersökning . Vad gäller denäldre undersökningen går den att jämföra med en tidigarefrån 1970 då låg på ungefär samma nivå som idag.En ökad andel elever med annat hemspråk än svenska och enlektionstimme mer för alla 14-åringarna ärförändringar som enligt inte påverkat resultaten.Genomsnittligt är prestationerna goda. Flickor uppvisar dock bättre resultatän pojkar och det finns skillnader mellan barn med olika modersmål. Blandde allra svagaste finns betydligt fler pojkar än flickor. Läs- ochskrivförmågan är också betydelsefull för resultaten i skolans övriga ämnen.Det finns signaler om att färre elever än tidigare får extrahjälp när de behöverdet. Undersökningen tyder även på att elevernas läsförmåga i detandra och femte skolåret är på väg att minska.Det är i det närmaste omöjligt att generellt redovisa kunskaperna hoseleverna i grund- och gymnasieskolan. Främst beror det på att undermånga år inte gav någon prioritet åt utvärdering och uppföljning avstudieresultaten, tvärtom. I "Bilden av skolan 1996" ger Skolverketemellertid uttryck för en del slutsatser. "Något bättre matematikresultat"När det gäller matematik anser eleverna (årskurs 5) att det ärdet viktigaste, men inte det roligaste ämnet. Elever igrundskolan har relativt stor tilltro till sin egen förmåga attlösa matematiska uppgifter. Dessbättre tyder undersökningaroch jämförelser över tiden på att elever i klararav att lösa matematikuppgifter bättre än 1980. Derelativt goda resultaten för elever som har den längstagymnasiala utbildningen i matematik tycks däremot liggakonstant.Stora skillnader i gymnasietNär det gäller eleverna i gymnasiet, där eleverna läser en föralla program gemensam kärnämneskurs i vissa ämnen, ärkunskapsskillnaderna stora. Ett exempel på det är att 65procent av eleverna på handels- ochadministrationsprogrammet ansåg ett gemensamt prov imatematik "svårt eller alldeles för svårt", medan 50 procentav eleverna på naturvetenskapsprogrammet ansåg provet"lätt eller alldeles för lätt".Den avgörande frågan är om den grundläggande utbildningen harförutsättningar att med tiden rätta till de brister som finns vad avserutbildningsnivån i ett internationellt perspektiv. Kommer ochgymnasiet att ge alla elever den stabila utbildningsgrund som vi önskar?Oroväckande är det faktum att relativt många elever halkar efter redan igrundskolan, utan egentliga förutsättningar att få hjälp med att rätta tillbristerna. De stora bekymmer som finns i den reformerade gymnasieskolanmåste i sin tur bl.a. bero på brister i den allmänna nivån på förkunskaperna.Detta leder till att kunskapsspridningen av borgerlig utbildningspolitik har givithögskoleutbildningen ett lyft. Frigörelsen fråndetaljregleringar för universitet och högskolor har medfört ettfriare spelrum för högskolor, universitet och forskare attfinna optimala former för att nå bästa möjliga resultat.Samtidigt ställdes krav på och stimulerades högskolornasarbete med kvalitetsutveckling, något som, trotssocialdemokratiska återställare, fortsätter och förbättras.Viktiga förändringar för ökad dynamik är inrättandet av stiftelsehögskoloroch bildandet av fristående forskningsstiftelser.Högskoleutbildningen har byggts ut mycket kraftigt. Denna satsning är heltnödvändig för att på lång sikt rätta till vår allmänt otillräckliga utbildnings-nivå och möta de utmaningar som står inför. Utbyggnaden av denhögre utbildningen kräver emellertid en konsekvent och långsiktig politik,med tydliga krav på kontinuerlig kvalitetsprövning. När det gäller fortsattutbyggnad av den högre utbildningen måste den ske med beaktande av att detbehövs välutbildade lärare, relevant forskningsanknytning och strukturellaförutsättningar för akademiska studier på hög nivå. Påtagligt är högskolornasökade internationella utbyte både vad gäller utbildning och forskning. Det ärglädjande att svenska studenter i hög grad använder möjligheterna att studeranågon tid vid lärosäten utomlands, inte minst inom ramen för EU:sutbytesprogram.En hörnsten i ett system med fria och oberoende universitet och högskolorär varje lärosätes rätt och ansvar att svara för den egna antagningen och angeförkunskapskraven. Studentens önskemål och förmåga sätts därigenom icentrum. Dessvärre har socialdemokraterna bl.a. när det gäller reglerna förantagning till högre utbildning snabbt utnyttjat kritiken om otillräckliginformation m.m. för att åter centralisera antagningen. Vi anser atthögskolorna skall kunna utforma särskilda behörighetsregler kopplade till deförkunskaper utbildningen kräver.Examinationsfrekvensen vid högskolorna har ökat. Att så sker ärnödvändigt eftersom ligger sämre till än andra när det gäller avlagdaexamina och antalet studieår. Långa studietider och avhopp är av ondo försåväl studenterna som högskolorna. För den enskilde innebär det dåligtutnyttjade av tid samt kostnader i form av studieskulder. För högskolorna ärdet viktigt med goda resultat eftersom det ekonomiska ersättningssystemet ärprestationsbaserat, vilket är en medveten politik för att stimulerahögskolornas egna insatser för att rätta till problemen.Början till en förändringKunskaperna i centrumUnder den borgerliga regeringsperioden genomfördesytterligare en rad reformer som syftade till att göra svenskutbildning mer konkurrenskraftig i ett internationelltperspektiv. Den första handlade om att sätta kunskaperna icentrum för skolans arbete. Statens uppgift skall vara atttydliggöra vad eleverna skall lära sig i skolan och utvärderaelevers respektive skolas resultat, inte att ställa krav påformerna för utbildningen. De nya läroplanerna ochkursplanerna innebär ett förtydligande av skolans uppgifter,men också generellt höjda ambitioner vad gäller skolanskunskapsmål.Svenskt skolväsende har genomgått storaförändringar, exempelvis införande av ett nytt styrsystem (decentraliseringoch målstyrning), ny och bantad nationell skoladministration, nytt statsbidragtill kommunerna och gymnasieskolans reformering.SubsidiaritetDen andra gällde decentraliseringen. Att fullfölja den nyaansvarsfördelningen och framförallt se till att beslut intefastnar på en ny politisk nivå i kommunerna, utan kommer uttill de enskilda skolorna, är viktigt. Svensk utbildning harsuttit fast i tron på central regelstyrning, där gränsen mellanansvaret för politiker resp professionella varit otydlig. Denkultur det skapat förändras inte genom någrapolitiska beslut, utan kräver ett nytänkande och en attitydsom måste omfatta flertalet. Detta tar tid.Det kommunala ansvaret för skolverksamheten har inneburit en radpositiva förändringar, men det finns också tecken på onödig politisering ochrevirtänkande mellan och inom kommunerna. Inlåsningseffekter, sombromsar möjligheterna för val av skola, mångfald och konkurrens mellanenheter och skolor med olika huvudmän, bidrar inte till en positiv utveckling.Regeringens tendens att i första hand se till kommunpolitikernas intressenoch i andra hand till långsiktiga effekter för utbildningens kvalitet ochdärmed elevernas studieresultat är oroande.Aktiva elever och föräldrarDen tredje och allra viktigaste uppgiften gällde valfrihetenför elever och föräldrar.Det är vår övertygelse att ett verkligt kunskapslyft på alla nivåer bara kanförverkligas genom en bred uppslutning och många människors personligaengagemang för skola och utbildning. Att göra det möjligt för föräldrar attvälja den skola de anser bäst för de egna barnen är i det perspektivet enoslagbar reform. Alla föräldrar är intresserade av att ge sina barn det bästa.Ett ansvar för och delaktighet i de egna barnens utbildning innebär för detenskilda barnet stimulans, som det ger många människor kunskapom och intresse för de utbildningspolitiska och pedagogiska frågorna.Skolorna å andra sidan blir mer lyhörda och mer när de inte anvisaselever, utan måste vinna och behålla elevers och föräldrars förtroende. Dettager en bättre grund för den samverkan mellan hem och skola som ärnödvändig för barns och ungdomars fostran och utveckling.Att valfrihetsreformerna ökat intresset för utbildningsfrågorna märks.Numera är det vanligt att alla skolor aktivt informerar föräldrar ochallmänhet om sin verksamhet. Det har blivit vanligare att föräldrar fårinformation om olika skolor och utbildningsalternativ inför skolstart ochstadieövergångar. Dagspressen har börjat ge ut bilagor med temati vilka också information om alternativ inom gesutrymme. Mässor ägnas åt olika utbildningsvägar, inte enbart på högskole-nivå. Detta är en positiv utveckling och helt nödvändig i vårt alltmerkunskapsintensiva samhälle.Istället för att bejaka intresset för att välja skola och engagemanget kringfristående skolor har regeringen gett föräldrar möjlighet att efter avtal medresp kommun styra kommunala skolor i en försöksverksamhet, somreglerna för att starta och driva fristående skolor försämrats. Intresset frånföräldrars sida att överta ansvaret för skolans ledning och administration ikommunala skolor har varit mycket liten. Vi anser att olika modellerför föräldrainflytande i skolan har ett berättigande i ett dynamisktskolväsende där skolor med olika huvudmän behandlas likvärdigt. Däremotmotsvarar den socialdemokratiska modellen knappast det krav på att kunnapåverka de egna barnens skolgång de flesta föräldrar har.Den socialdemokratiska regeringens hållning till förändringarna påutbildningsområdet i allmänhet och människors ökade valfrihet i synnerhetpräglas av att se problem vare sig de finns eller inte. Att decenniersförljugenhet kring grundläggande konflikter och faktiska problem inte längrekan döljas utmålas som effekter av förnyelse och förändring. När elever ochföräldrar kan rösta med fötterna och inte längre finner sig i att tillbringaåratal i en skola som fungerar dåligt, talar socialdemokraterna om risk försegregation. När elever med otillräcklig stimulans för att uppnå tvåspråkighettalar dålig svenska, jämställs betygen i ämnet svenska med svenska somfrämmande språk. När näringslivsföreträdare rapporterar om svårigheternaatt få tillräckligt välutbildade tekniker eller oroas över forskarflykt, sägerutbildningsministern frankt att de överdriver. Exemplen är många.Vi anser att det är nödvändigt att svensk utbildnings förtjänster ochproblem lyfts fram. Utifrån detta kan vi höja kunskapsnivån i landet ochskapa den syn på ständig förkovran ett kunskapssamhälle kräver.En ny roll för skolanDe nya läroplanerna är utformade för att fungera i ettmålstyrt skolväsende, men också för att leva upp till endelvis ny syn på skolans uppgifter. Under decennierinriktades politiken på att göra skolan till ett redskap ikampen för "demokratins samhälle". Skolan skulle vara enspjutspets och dess uppgifter härleddes till en del utifrån detpolitiska liv, arbetsliv och sociala liv som skulle höra detframtida samhället till.Idag är ett sådant planeringstänkande knappast möjligt. Förändringar skersnabbt och påverkas i hög grad av omvärlden. Vi kan inte veta hur fram-tidens samhällsliv ser ut, än mindre bygga en skola utifrån sådana kunskapereller önskemål. Skolan har ett större och mer varaktigt uppdrag än atteffektuera den rådande konjunkturens och tidsandans krav. Huvuduppgiftenär att ge nästa generation kunskaper och fostran av god kvalitet, d.v.s. gebestående kunskaper och värden samt utgöra en god miljö för lärande.Att skolan dessutom har en rad andra funktioner och uppgifter ärotvetydigt. Skolan är vår största arbetsplats och där knyts livslånga vänskaps-band. Skolan är en av samhällets viktigaste kulturbärare och en arena förkulturskapande. Den tendens socialdemokraterna har att konsekvent betonadessa andra uppgifter och nedprioritera undervisning och utvärdering avelevers resp skolornas resultat är allvarlig. är inte barnomsorg,gymnasiet inte 90-talets fritidsgårdar och vuxenutbildning inte sysselsättningför arbetslösa. Utbildning är för såväl individ som samhälle en investering ikunskap för att bättre klara framtiden.Skolan kan inte klara allt utan måste ges förutsättningar att klara "det somskolan gör bättre än någon annan, bättre än efterföljande utbildningsformer,bättre än arbetslivet och bättre än media, föreningar, organisationer ochandra informationsgivare".Synen på kunskapDe läroplaner som lades fram av den borgerliga regeringenbygger på en modern kunskapssyn, populärt presenterad medfyra f: fakta, färdigheter, förankring och förtrogenhet. Viktigtnär det gäller skolans roll är också konstaterandet att skolaninte bara kan syfta till individens självbildning. Skolan skallge eleverna tillträde till kunskapstraditioner, och en väsentliguppgift är att förmedla värden och vetande från en generationtill en annan. Det snabbt föränderliga samhället är svårt attleva i för den som inte känner till eller förstår grundläggandevärden och traditioner som växt fram . Skolansmål och all uppföljning måste dessutom ställas i relation tillde krav dagens unga kommer att möta i internationellkonkurrens.Socialdemokratiskutbildningspolitik är full avfördomarI den allmänna debatten framgår skillnaderna i synen påutbildning inte bara i konkreta förslag. Synen på kunskap ochutbildning präglas i hög grad av politiska ideologier. När"pluggskola" och "akademisering" används som skällsordoch för att kritisera avslöjas effekterna av decennierssocialdemokratisk skolpolitik.Skolministerns utredning om att "ersätta läroplanen" för det obligatoriskaskolväsendet med ett gemensamt "måldokument för barnomsorg och skola"är samma andas barn. Skolans huvuduppgift att ge kunskap tonas ner, medanandra uppgifter ges ökad vikt. Därtill blandas den obligatoriska grundskolanihop med frivillig barnomsorg i regi. Det är naturligt försocialdemokraterna vars tradition är att ifrågasätta enskilda föräldrars ansvarför omsorg och uppfostran av barnen, men främmande för dem som villbegränsa kollektivismen och ge utrymme för enskilt ansvar, valfrihet ochmångfald. Vi anser att angelägen samsyn och samverkan mellan barnomsorg,förskola och skola främst skall syfta till att stimulera barns förmåga och viljaatt lära. En gemensam läroplan för förskolan och skolan tydliggör behovet aven medveten pedagogisk verksamhet i förskolan. Barnen behöver bättrekunskaper, och modern forskning bekräftar att det går att lära sig mertidigare, förutsatt att den tidiga inlärningen sker på barns villkor och utifrånbarnens egna förutsättningar. Därtill kommer den ökade kunskap som finnsom betydelsen av vad som sker också vid sidan av formell undervisning.Resultatet av den utredning som görs får emellertid inte bli en låsning vidlösningar där offentlig barnomsorg blir mer eller mindre obligatorisk ellerdär skolans viktiga uppgifter tonas ned.Vägen vidarePrioritera lärandeDen pedagogiska verksamheten för barn i förskoleåldern äridag både över- och underskattad. Överskattad i denmeningen att intresset för frågorna ensidigt koncentrerats fråga om kollektiv barnomsorg, där förvisso inte allaförskolebarn ingår. Möjligheterna för barnomsorgspersonalatt genomföra mer strukturerad verksamhet har dessutomminskat i takt med allt större barngrupper och snävarebudgetramar. Därtill kommer att våra kunskaper om barnsinlärning och möjligheterna att påverka dem fortfarande ärbegränsade.Den pedagogiska verksamheten är underskattad främst i den betydelsen attforskning av olika slag om barns utveckling och inlärning framhåller både attdet är möjligt att förutse och förebygga olika typer av inlärningsproblem, ochatt barn mycket tidigt har förmåga att tillgodogöra sig kunskaper som vivanligtvis inte förväntar oss att de kan ha.Dessutom kan konstateras att många barn i , tack vare sinaföräldrar, personal i barnomsorg m.m., får stimulans och träning av olikaslag. Inte minst framväxten av många alternativ inom barnomsorgen och påkulturområdet visar att det finns ett växande intresse för dessa frågor. Denbarnverksamhet som bedrivs inom idrottsrörelsen och andra frivilligaorganisationer är också intressant och betydelsefull.Vi anser att alla barn borde ges möjlighet att i förskoleåldern få deltaga inågon form av organiserad pedagogisk verksamhet. Den olyckliga kopplingsom gjorts till att ensidigt se dessa frågor som en del av den offentligabarnomsorgen innebär risk för att många barn som skulle ha glädje av dettaaldrig kommer ifråga, därför att många familjer väljer andra lösningar förbarnomsorgen eller tvingas till det. Vi menar att det från utbildningssynpunktär orimligt med en politik som i så hög grad lägger alla resurser på kollektivbarnomsorg, istället för att garantera att alla barn och i synnerhet barn medsärskilda behov ges möjlighet att delta i någon form av struktureradverksamhet. Förutsättningarna för en mer genomtänkt syn på hur barnsförmåga och vilja att lära kan stärkas måste ägnas betydande intresse underde närmaste åren.Skolstart vid ålderFr. o. m. kommer kommunerna att vara skyldiga attta emot alla sexåringar i om barnens föräldrar såönskar. Det är innebörden av beslut om införandeav flexibel skolstart . Dessvärre är intressetför tidigare skolstart fortfarande relativt lågt, sommånga skolor och kommuner valt egna lösningar för att taemot sexåringarna i skolan.Den socialdemokratiska regeringen har trots att frågan utretts valt att inteta ställning till skolstart vid eller inte.