mot · GJ02Fi109 · 1996-06-19 00:00:00 — med anledning av prop. 1995/96:207 En ekonomisk politik för att halvera den öppna arbetslösheten SammanfattningDenna motion sammanfattar vår politik för fler riktigaarbeten som i de konkreta förslagen återfinns i motion1995/96:A49. Vi kommenterar även regeringens strategi föratt halvera den öppna arbetslösheten och dess bedömning avden ekonomiska politiken i proposition 1995/96:207 samtöversiktligt åtgärderna i proposition 1995/96:222. Vårakonkreta ställningstaganden med anledning av proposition222 återfinns dock i fyra separata kommittémotioner.Sedan regeringen presenterade den ekonomiska vårpropositionen harutsikterna för svensk ekonomi försämrats ytterligare. Regeringen medger nuatt dess prognos om en blygsam tillväxt på 1996 och 2 procent1997 troligen inte kommer att infrias. Vi förutsåg, till skillnad frånregeringen, att tillväxten skulle förbli svag, dels mot bakgrund av deninternationella lågkonjunkturen, dels därför att regeringen bedriver enekonomisk politik som kväver tillväxten. Det leder i sin tur till högrearbetslöshet. AMS har reviderat sin prognos för den öppna arbetslösheten till8,1997 från tidigare 7,3 respektive6,. Målen om ett offentligt underskott på högst av BNP1997 och en budget i balans 1998 kommer sannolikt inte att kunna uppnås.Regeringen och Moderata samlingspartiet har två fundamentalt olikastrategier för att bekämpa massarbetslösheten.Regeringens politik är att öka satsningen på arbetsmarknads- ochutbildningsåtgärder för att minska den öppna arbetslösheten. Därmed befästsnivån på den verkliga arbetslösheten och hushållen får fortsätta att bära deenorma kostnaderna.Den moderata politiken syftar istället till att skapa förutsättningar för flerriktiga arbeten. Därmed kan den verkliga arbetslösheten minska. Bidrags-beroendet avtar, kostnaderna för arbetslösheten sjunker och välståndet ökar.Regeringen behandlar med andra ord symptomen medan Moderatasamlingspartiet angriper orsakerna till det onda: de höga skatterna ochhämmande regleringarna som kväver företagandet, tillväxten och uppkomstenav nya arbetstillfällen. Att regeringen dessutom väljer att enbart angripa denöppna arbetslösheten, som uppgick till drygt 300 000 personer, gör bortser från de drygt 200 000 personer som deltar iarbetsmarknadspolitiska åtgärder, och den dryga halv miljon människor somdärutöver skulle vilja eller borde arbeta men som av en eller annan anledninginte ens ingår i arbetskraften, exempelvis flyktingar och förtidspensioneradeav arbetsmarknadsskäl. Det är denna verkliga arbetslöshet på över en miljonmänniskor som måste angripas.Regeringens mycket begränsade mål om att halvera den öppna arbetslös-heten bör därför ersättas av ett mål som innebär att villkoren för arbete ochföretagande skall förbättras så att den verkliga arbetslösheten sjunkerväsentligt mer än vad som motsvaras av att enbart halvera den öppnaarbetslösheten till år 2000.Regeringens proposition innehåller ingen analys av orsakerna tillmassarbetslösheten eller av förutsättningarna för nya jobb i företagen. Någragenomtänkta satsningar för att det skall bli riktiga jobb finns därför hellerintei regeringens förslag.Regeringens skattesänkningar för att underlätta ekonomisk aktivitet på detena området finansieras genom skattehöjningar på andra områden medmotsatt effekt. Totalt innebär regeringens förslag 1999 att skatterna höjs medytterligare nästan en miljard kronor.Regeringen är ännu mer tomhänt vad gäller avregleringar och åtgärder föratt riva hinder mot nya arbeten. Särskilt tydligt är detta när det gällerarbetsrätten. På detta område lägger regeringen inga förslag utan avvaktar enuppgörelse mellan arbetsmarknadens parter, som antas komma senare isommar.Regeringen återkommer för minst tredje gången med 130 000utbildningsplatser för vuxna - det är samma utbildningsplatser! Satsningeninriktas dock inte på att höja kvaliteten eller på att i första hand erbjudautbildning utan på att flytta anslag för utbildning från AMS tillUtbildningsdepartementet. Syftet är naturligtvis att de som utbildas skallföras bort från arbetslöshetsstatistiken. Därutöver görs en del förändringar avarbetslöshetsstödets villkor varav några är ägnade att stimulera övergångentill arbete medan andra verkar i motsatt riktning.I den moderata partimotionen 1995/96:A49 har vi redovisat en politik somgenom en förnyelse av ekonomi skapar goda förutsättningar förföretagande, expansion och nya jobb. Våra förslag, som återfinns meradetaljerat i motionen, är följande: De offentliga finanserna måste bringas i långsiktigthållbar balans. Det kräver högre ekonomisk tillväxt ochåterhållsamhet med offentliga utgifter. En flexibel lönebildning är nödvändig. Regeringen börunderlätta för aktörerna på arbetsmarknaden att förnyalönesättningen så att den främjar den enskildes utvecklingoch tillkomsten av fler jobb. Företagen måste få goda förutsättningar att växa om deskall kunna anställa flera. Skatten på arbete och kunskap,skatten på kapitalbildning och skatten på företagandemåste sänkas i en sammanhållen strategi. En långtgående liberalisering av arbetsmarknaden är ettviktigt inslag i en politik för större rörlighet och fler jobb.En ny arbetsrättslig lagstiftning, med endast ett begränsatantal grundläggande stadganden om villkoren påarbetsmarknaden, bör införas. Lagen omanställningsskydd (LAS) bör sättas ur kraft förnyanställningar från under den tidsom åtgår för att förbereda en total förenkling avarbetsrätten. Kunskap blir allt viktigare för både konkurrenskraften ochden sociala rörligheten. En nationell skolpeng bör införas,den kvalificerade eftergymnasiala utbildningen byggas utoch insatser göras för att främja kvaliteten i den högreutbildningen. Arbetsmarknadspolitiken skall vara stram och bidra till attarbetsmarknaden fungerar väl. En allmänarbetslöshetsförsäkring bör införas och ersättningenbegränsas till 300 dagar.Den sammanlagda effekten för statens finanser av våraförslag i motion 1995/96:A49 och denna motion är ennettoförstärkning med några hundra miljoner jämförtmed vårt budgetförslag i partimotion 1995/96:Fi78.Jobben som aldrig kom tillSverige halkar efterUnder efterkrigsdecennierna fattades en rad långtgåendepolitiska beslut, som steg för steg vred den svenskautvecklingen mot ökade inslag av planekonomi. Såledesavvecklades inte kristidsregleringarna av bostads- ochkapitalmarknaderna utan de behölls och förstärktes.Skattefinansierade välfärdssystem och den offentligamonopoliseringen av tjänstesektorn medförde ett successivtökande skattetryck och offentlig styrning. Lönebildningenskedde i allt mer centraliserade former. Kapitalbildningenoch investeringarna lades under en växande offentligkontroll. Tillväxten skulle tillgodoses genom statligarbetsmarknads- och näringspolitik.Avvikelserna mot andra industriländer blev allt större , ochdet var också då vi allt mer började märka de negativa effekterna.Expansionen av den offentliga sektorn medförde en kraftigt ökad beskattning.Samtidigt undergrävdes utvecklingskraften i det privata näringslivet av1970-talets många kostnadskrävande förändringar inom arbetsrätten. Ettskattesystem byggdes upp som kännetecknades av höga marginalskatter påarbete och höga skatter på de företagsvinster som inte plöjdes ned iinvesteringar i samma företag. Villkoren för arbete, sparande ochnyföretagande försämrades radikalt.Investeringstakten och produktivitetstillväxten sjönk. Till den långsammareproduktivitetsutvecklingen bidrog även den bristande konkurrensen,förorsakad dels av en växande icke-konkurrensutsatt offentlig sektor, dels avallt fler regleringar inom den privata sektorn.Den långsammare produktivitetsutvecklingen tillsammans med ettlönebildningssystem som var anpassat efter tidigare rådande förhållandenledde till högre inflationstakt och försämrad konkurrenskraft. Detta ledde tillåterkommande devalveringar.Efter den stora devalveringen ökade investeringarna kraftigt, allramest inom typiska råvarubranscher och traditionell verkstadsindustri. Därmedfick vi en strukturell förskjutning mot branscher med lågt arbetskraftsinnehålloch låga reallöner.De höga marginalskatterna i kombination med den svenska lönebildningen,vars överskuggande mål var att minska löneskillnaderna, gjorde det alltmindre lönsamt att utbilda sig. Investeringarna i humankapital släpade efterutvecklingen i omvärlden.Under 1980-talet skärptes problemen i flera avseenden. Den social-demokratiska regeringen genomförde stora permanenta skattehöjningar.Tillfälliga höjningar av främst företagsskatterna skapade en osäker miljö.Utgiftssystemen byggdes ut. Under den andra hälften av 1980-taletgenomfördes visserligen två strukturella reformer för att förbättra ekonominsfunktionssätt: avregleringen av kredit- och valutapolitiken samt skatte-omläggningen. Tyvärr genomfördes de i nämnd ordning, i stället för tvärtom,och dessutom med mellanrum. Långivningen expanderade så längedet gick att göra mycket gynnsamma skatteavdrag. Tillsammans med enslapp finanspolitik ledde detta till överhettning i ekonomin, därefter till enspekulationsbubbla och sedan till en finansiell kris för såväl banker och andraföretag som hushåll. Tillgångsvärdena och inflationen föll, medan dennominella räntan låg kvar på sin tidigare höga nivå. Kreditgivarna hade heltenkelt inte förtroende för att den låga inflationen skulle bli bestående.Därmed steg realräntan kraftigt. Konsumtionen föll, arbetslösheten växte ochbudgetunderskottet ökade. var inne i sin första allvarliga recessionsedan 1930-talet.Under hela den period som beskrivits har antalet arbetstillfällen i denprivata sektorn varit tämligen oförändrat (se diagram 2.1). Uppgången underde sista åren av var konstlad - en följd av den ohållbaraspekulationsekonomin och en extremt hög frånvaro - och bidrog i sig till detkraftiga fallet i antalet arbetstillfällen därefter.Diagram 2.1 Utvecklingen av antalet arbetstillfällenKälla: SCB och prognosSverige och det svenska folket har som följd av den lågatillväxten och stagnationen vad gäller jobb i den privatasektorn i jämförelse med övriga industriländer blivit alltfattigare under det senaste kvartsseklet. 1970 låg påtredje plats bland vad gällde BNP perinvånare. Vi befinner oss nu på den nedre halvan med endelad 16:e plats tillsammans med Storbritannien.Förklaringen är att vi har haft den näst efter svagasteårliga tillväxttakten - mindre än 1 procent.BNP per invånare är ett relativt abstrakt begrepp. Det blir mer begripligt,om man omsätter det i reallöneökningar. stegreallönerna före skatt i , som de steg i . Om de svenska reallönerna stigit lika mycket som detyska, hade den svenska köpkraften i genomsnitt varit högre änden är . Det innebär mer före skatt perhushåll i genomsnitt.Borgerliga strukturreformerDen borgerliga regeringen tillträdde mitt undernedgångsperioden . Den fick därmedhantera stora akuta problem som bankkrisen, den ökandearbetslösheten och det växande budgetunderskottet. Medbörjan i den nya regeringens första budgetproposition ijanuari 1992 genomfördes efter hand omfattandebudgetsaneringsprogram. Skuldsaneringsstrategin byggdehuvudsakligen på utgiftsminskningar och endast i mindreutsträckning på inkomstförstärkningar. De genomförda,beslutade och aviserade budgetförstärkningarna uppgick till190 miljarder kronor, vilket motsvarade av BNP.Vidare genomfördes en rad strukturella åtgärder i form av skattesänkningarpå arbete och kapital, arbetsrättsliga förändringar i syfte att göra arbets-marknaden mer flexibel, utbildningsreformer, privatiseringar och avregler-ingar samt en skärpning av konkurrenslagstiftningen.De för näringsklimatet viktigaste skattesänkningarna var: avskaffaddubbelbeskattning på aktieutdelning, sänkt arbetsgivaravgift , slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital och sänkt arvsskatt,slopad omsättningsskatt på aktier, återinförd kvittningsrätt för nystartadesmåföretag samt slopad fastighetsskatt på butiker och kontor.Avregleringen av arbetsmarknaden påbörjades genom följandeförändringar: förlängd provanställning , förlängd visstids-anställning , undantag från turordningsreglerna med tvåpersoner, skydd för enmansföretag mot blockad, avskaffad facklig vetorättvid upphandling, avveckling av arbetsförmedlingsmonopolet, avreglering avut- och inhyrning av arbetskraft, avskaffande av det fackliga a-kassemonopolet och införande av en allmän arbetslöshetsförsäkring samtavreglering av företagshälsovården.På utbildnings- och forskningsområdet genomfördes bl.a. följande struktu-rella förändringar: nytt ersättningssystem för fristående skolor, störreflexibilitet och valfrihet genom nya läroplaner för ochgymnasiet, möjligheter att genomföra lärlingsutbildning på gymnasienivå,frihet för varje universitet och högskola att avgöra utbildningsutbud ochantagningskrav, förstärkning av forskningen och den tekniska utvecklingensamt överföring av tidigare löntagarfondsmedel till fria stiftelser för attfrämja mångfalden i forskningsfinansieringen och kulturlivet.Skattehöjningar, återställare ochsenfärdighet - det socialdemokratiskamisslyckandetNär Socialdemokraterna övertog regeringsmakten i oktober1994, var ekonomi på väg upp ur recessionen. Detgällde framför allt den exportinriktade industrin.Utvecklingen på arbetsmarknaden hade vänt, ocharbetslösheten minskade. Underskottet i de offentligafinanserna kvarstod dock som en följd av att den borgerligaregeringens saneringsprogram ännu inte nått full effekt. Idetta läge valde den socialdemokratiska regeringen att rivaupp stora delar av det beslutade saneringsprogrammet. Dengenomdrev i stället med hjälp av ochMiljöpartiet i ett eget åtgärdsprogram, som tillstörre delen vilade på skattehöjningar.Det stod från början klart att regeringen saknat en genomtänkt politik föratt stimulera tillväxten. Den socialdemokratiska regeringen upphävde flertaletav den borgerliga regeringens skattesänkningar samt införde och höjdeytterligare ett stort antal skatter. Totalt uppgår de socialdemokratiskaskattehöjningarna till , varav en stor del direktdrabbar företagande och arbete. Vidare har man rivit upp merparten av denborgerliga regeringens arbetsrättsliga förändringar samt stoppat eller fördröjtnästan alla avregleringar och privatiseringar. Sammantaget har detta lett tillatt företagarklimatet drastiskt försämrats. Tillväxten av företag och nyaarbeten hämmas. Risken är överhängande att detta resulterar i attarbetslösheten, som ökat explosionsartat , fastnar på en myckethög nivå. Tecknen på detta är flera. Ett av dem är att ökningen av antaletarbetstillfällen avstannade . Arbetslösheten tenderar nu som framgårav diagram 2.2 åter att öka.Diagram 2.2 Arbetslösheten 1988-1996Källa: SCB och AMS prognosNu har regeringen dessutom tagit initiativ till förhandlingar om enförtida avveckling av kärnkraften, som skulle förorsakalandet alldeles onödiga kostnader vad avser såväl ekonomisom miljö. Därtill kommer det förtroenderas för somindustri- och företagarnation som en sådan i internationellasammanhang minst sagt originell energipolitik skulle ledatill.Efter regeringsskiftet föreföll regeringen tro att den ekonomiskautvecklingen skulle vara självgående och opåverkad av de tillväxthämmandeskattehöjningarna och återregleringarna. Den tvangs emellertid efter hand in iden diskussion om tillväxtens förutsättningar som drevs inom den borgerligaoppositionen. Det ledde inte till mer än uttalanden om att förslag skulleläggas fram i en särskild proposition.Den s.k. tillväxtproposition som presenterades förtjänade intenamnet. Såväl analys om grunderna för tillväxt som konkreta förslagsaknades. vek den ekonomiska utvecklingen snabbt. Det sistakvartalet 1995 sjönk BNP.Vårpropositionen och den proposition som förelagtsriksdagen ger vid handen att regeringen ännu inte förmått samla sig tillåtgärder som kan motverka den negativa utvecklingen. I proposition 222bekräftar regeringen att man över huvud taget inte hade förberett den s.k.sysselsättningsproposition som ursprungligen var aviserad till den 28 maj.Man framhåller nämligen att man trots det ursprungliga beskedet berettärendena "i en annan ordning än vad som normalt sker när en längreberedningstid står till buds".Magnus Henreksson har (under medverkan av . ) i ennyutkommen bok ("Företagandets villkor", IUI 1996) dragit följandeslutsatser av den politik som förts sedan hösten 1994:Mot bakgrund av den analys som genomförts i denna bok innebär således deförändringar som genomförts i företagsbeskattningen att små, nya och icke-realkapitalintensiva företag missgynnats av de förändringar somintroducerades . skärptes också marginalskatten relativtkraftigt och var 1995 ovanför brytpunkten och 56,5 procentvid en inkomst över 7,5 basbelopp. Även andra förändringar har genomförtspå senare tid som riskerar att missgynna mindre och nyare företag.Exempelvis skärptes arbetsrättslagstiftningen på några punkter 1995. Såledeskan vi konstatera att regelsystemen sannolikt är mer gynnsammaför mindre och nyare företag än vad de var års reform. Å andrasidan är de mindre gynnsamma jämfört med de regler som gällde 1994. Medtanke på den från beslutsfattare uttalade målsättningen att man vill ha tillstånd en kraftfull sysselsättningsexpansion i den privata sektorn framstår deförändringar som genomfördes som mindre lyckade.Inte minst internationella erfarenheter visar att om en kraftfull privatsysselsättningsexpansion skall komma till stånd måste en stor del av de nyajobben skapas inom den privata tjänstesektorn. Det är dock stor risk att dethöga aggregerade skattetrycket försvårar tillkomsten av nya jobb inomtjänstesektorn. Det höga skattetrycket blir särskilt besvärande vid produktionav tjänster där praktiskt taget hela kostnaden består av arbetskostnader ochtjänsten i fråga ej är avdragsgill för köparen. I detta fall drabbasproduktionenav en dubbel skattekil. Om både köpare och säljare ligger över brytpunkten iinkomstskatteskalan blir den totala skattekilen (1995), och ävenom både köpare och säljare ligger under brytpunkten blir den så hög som 85procent. Detta förhållande reser betydande tvivel om att en kraftig expansionav sysselsättningen i privat sektor är förenlig med dagens höga aggregeradeskattetryck.För hushållen och som nation innebär oförmågan tillomprövning av den felaktiga inriktningen av denekonomiska politiken en farlig utveckling. Den privatasektorns möjligheter att långsiktigt bära upp en rimligvälståndsökning och en väl fungerande offentlig verksamhetundergrävs därigenom ytterligare i ett läge där utvecklingenborde vara den rakt motsatta. Därav följer risk för ökadesociala motsättningar, växande utslagning och renafattigdomsproblem av en art som varit förskonatifrån under större delen av detta århundrade.Det ekonomiska lägetEuropakonjunkturen fortsatt svagSåväl som har reviderat nedprognoserna för tillväxten i . Fortfaranderäknar man dock med att Europakonjunkturen ska vändaredan andra halvåret 1996. Drivkrafterna väntas vara ökadefterfrågan från , samt Central- och Östeuropa.Dessutom är inflationen och löneökningarna låga, vilketantas skapa en bra grogrund för tillväxten. Det föreliggeremellertid risk för att återhämtningen inte infinner sig förrännästa år, bl.a. mot bakgrund av de höga realräntorna iflertalet europeiska länder utom . Arbetslöshetenväntas dessutom vara oförändrat hög, vilket inverkar negativtpå hushållens framtidstro.Svensk ekonomi i recessionMellan tredje och fjärde kvartalet sjönk BNP med enhalv procentenhet och mellan fjärde kvartalet och förstakvartalet var produktionen oförändrad.Regeringen medger att den svenska ekonomin verkar utvecklas sämre änvad man förutsåg i den ekonomiska vårpropositionen men anger en rad skältill varför försämringen förutses bli begränsad. Det första är att regeringenredan i den ekonomiska vårpropositionen gjorde en nästan lika stornedrevidering av tillväxten i som och nugör. Mot detta kan invändas att Europakonjunkturen kan komma att vändaförst . Även vid en relativt god marknadstillväxt kommer dessutomexporten att påverkas negativt av högre löneökningar och sämre produktivitetän i omvärlden samt av kronförstärkningen.För det andra förutspår regeringen, i motsats till flertalet andra bedömare,att såväl industri- som byggkonjunkturen är på väg att förbättras. Enligt SCBssenaste månadsöversikt från finns inte några tecken på attindustrikonjunkturen är på väg att förstärkas. Tvärtom har dämpningen, somnu pågått , hunnit sprida sig över så gott som helaindustrisektorn. Mellan fjärde kvartalet och sjönkindustriproduktionen , som lagren ökade med 2procent och orderläget var oförändrat. Nedgången i industrikonjunkturenverkar dessutom fortsätta. Även byggkonjunkturen är fortfarande mycketsvag, och branschen räknar inte med någon ljusning de närmaste månaderna.Regeringen antar nu att den privata konsumtionen kommer att utvecklassämre än den tidigare väntat, bl.a. mot bakgrund av en svag detaljhandels-och nybilsförsäljning. I den moderata partimotionen med anledning av denekonomiska vårpropositionen kritiserade vi regeringen för dess optimistiskaprognos avseende privat konsumtion, då vi räknade med att en ökandearbetslöshet och oförändrat sparbeteende skulle verka återhållande.Sammantaget bedömer regeringen att tillväxten kan bli lägre än de 1,4procent 1997 som förutsågs , men gör inte någon nyprognos. Därmed befinner sig regeringen bland de bedömare som är mestpositiva vad gäller tillväxten.Tabell 3.1 Prognoser för BNP-tillväxten, procentRäntorna fortsatt högaDen vikande aktiviteten i ekonomin har bidragit till attdämpa inflationen och inflationsförväntningarna. Inflationenhar stadigt sjunkit från till 1,3procent . har mot denna bakgrundkunnat sänka styrräntan från till 6,3procent . Detta har lett till en nedgång i de kortamarknadsräntorna på under sammaperiod. De långa räntorna har dock inte följt med de kortaned utan är till och med något högre än , vilketdelvis är en följd av stigande internationella räntor men ävenav bristande förtroende för regeringens ekonomiska politik.Den 13 juni stod den femåriga räntan i attjämföra , vilket var dageninnan den s.k. Perssonplanen blev känd.Även vad gäller ränteutvecklingen tillhör regeringen de mest optimistiskabedömarna. Regeringen menar nu att 5-årsräntan kan komma att ligga ännulägre än de som man förutspådde i den ekonomiskavårpropositionen. Exempelvis bedömer emellertid att 5-årsräntankommer att liggga på och att den10-åriga obligationsräntan ska stiga . Den fortsatt höganominella räntan och de låga inflationsförväntningarna innebär att Sverigehar en unikt hög realränta, vilket naturligtvis hämmar tillväxten.Osannolikt att budgetmålen uppnåsRegeringen medger att en lägre tillväxt får negativa effekterför de offentliga finanserna. har räntan ochkronkursen utvecklas mer positivt än vad somförutsågs . Dessutom har revideratned prognosen för lånebehovet med cirka 15miljarder kronor, eftersom skatteintäkterna verkar bli störreän väntat, något som vi moderater till viss del räknade med ivår egen budgetsammanställning. Sammantaget menarregeringen att det offentliga finansiella sparandeunderskottetinte kommer att överstiga av BNP 1997. Ävenmålet om att nå balans i de offentliga finanserna 1998bedöms kunna uppfyllas.Eftersom ekonomin inte förefaller utvecklas i annan riktning än den viförutsåg i partimotionen, finns det ingen anledning för oss att revidera vårtidigare bedömning att regeringens budgetåtgärder inte räcker för att uppnå 3-procentsmålet 1997 och balansmålet 1998.Den öppna arbetslösheten halverasinteI den ekonomiska vårpropositionen beräknade regeringen attden öppna arbetslösheten skulle sjunka från 1994till 2000. Den räknade med andra ord inte medatt uppnå halveringsmålet.Det är ändå i och för sig möjligt att regeringen - genom att flyttamänniskor från öppen till dold arbetslöshet i olika former - skulle kunnahalvera den öppna arbetslösheten. Detta skulle dock inte bevisa något annatän att målet är felformulerat. Det är inte enbart den öppna utan den verkligaarbetslösheten som måste angripas.Den totala arbetslösheten, dvs.