mot · GK02Fi908 · 1996-10-07 00:00:00 — Den svenska modellen för rättvisa bygger påförhållningssättet att alla människor är lika mycket värda.Samhällets mål måste vara att människor upplever sig rättvistbehandlade och får del av det som gemensamt skapas. Ettsådant samhälle behöver lagstiftning och andra regelverksom tar hänsyn till att alla inte har samma möjlighet atthävda sig. Det behövs också en organisationsstruktur ochsociala mönster där människor samverkar och har respekt förvarandras olikheter och strävar efter att åstadkomma ett fördet gemensamma ändamålet så bra resultat som möjligt.Samhället måste också ställa det kravet på enskilda människor att mandeltar efter måttet av sin förmåga och inte utnyttjar det gemensamma utövervad som systemen är avsedda för.Nationellt och internationellt växer klyftorna. Det blir särskilt tydligt isituationer när pengarna inte räcker till och kostnaderna för välfärdssystemenmåste minskas. Men även expansion ökade gapet mellan delägsta och högsta inkomsterna. Den utvecklingen har förstärkts underbudgetsaneringen. Städningen efter det borgerliga regeringsinnehavet hardrabbat utsatta grupper på ett hårdhänt sätt.Det finns många dimensioner av bristen på rättvisa. Arbetslösheten ärnaturligtvis den mest framträdande. Det är på få områden som klyftorna ärstörre än mellan dem som har arbete och dem som är arbetslösa. Därför ärkampen mot arbetslösheten nummer ett när det gäller att motverka ökandeklyftor i samhället. Åtgärderna för att minska den öppna arbetslöshetenbehöver intensifieras. Argumentet att det kommer mera i den vägen mensenare är otillräckligt. Det är nödvändigt att redan nu lyfta fram alla deåtgärder som är kända och som kan behövas för att nå målet.Arbetslösheten är inte den enda förklaringen till att klyftorna ökar isamhället. Detta har belysts i många olika sammanhang . Enav de tydligaste redovisningarna är LO:s rättviserapport inför kongressen1996. Den är tydlig därför att den handlar om hur människor upplever sinegen och omgivningens situation. Det kan invändas att den i vissa delar ärsubjektiv och att det som redovisas i viss utsträckning är upplevelser och intevetenskapligt underbyggda fakta. Men det som är det centrala är faktiskt hurmänniskor upplever sin situation och hur samhället hanterar rättvisefrågorna.Men även om det finns subjektiva inslag visar medhårddata att de som har höga inkomster drar ifrån. Långtidssjuka ocharbetslösa är en stor grupp. Många av dem har så låga inkomster att de i vissmening ställs utanför samhället. Det innebär också att stödet för den generellavälfärden tenderar att minska. Inte bara bland dem som tjänar mest utan äveni medelklassen finns det strömningar mot att minska den generella välfärdentill förmån för en inriktning mot mer av selektiva insatser.Den generella välfärden är överlägsen alla andra modeller om ambitionenär att hålla ihop samhället och upprätthålla ett brett stöd för välfärden.Generell välfärd ger möjlighet till omfördelning och ökad rättvisa i ettsammanhang. Den skyddar också de mest utsatta. Den skapar frihet ochoberoende och är obyråkratisk. Alla är med och betalar och alla får del avvälfärden efter behov. Den omfördelar mellan människor och över livet.Ökade klyftor i samhället påverkar även demokratins legitimitet. Närmånga människor känner sig utanför, minskar stödet för demokratinsinstitutioner. Utanförskap leder dessvärre inte i första hand till kamplusta ochilska. I stället leder det ofta till passivitet och uppgivenhet. En uppgivenhetsom tar sig uttryck i att man vänder samhället ryggen.Budgetpropositionen visar att det råder balans mellan olika grupper när detgäller standardutvecklingen. Men i visas att påindividnivå har klyftorna fortsatt att öka. Lägre ersättningsnivåer, minskaduppräkning av pensioner o.s.v. har inneburit att många människor förloratgentemot den genomsnittliga utvecklingen. Det är ingen egentlig tröst fördessa människor att skadeverkningarna blivit än större om inget gjorts för attsanera statens dåliga ekonomi. Det kortsiktiga är det omedelbara ochöverskuggar vad som händer långsiktigt.Den utveckling som har varit upplevs av stora delar av svenska folket somökade orättvisor. I det sammanhanget inkluderas naturligtvis extremalönenivåer, fallskärmar osv. Det som då är avgörande för trovärdigheten ipolitiken är om vi tydligt talar om att vi avser att reparera revorna ivälfärdennär saneringen är klar. I den utsträckning det blir uppenbart att vissasparåtgärder fått alltför drastiska effekter, måste vi rätta till situationen.Det sägs ofta att vi kan ta av de pengar som finns i omlopp i samhället föratt klara jobben och rättvisan. Men det är för alla seriösa bedömare uppenbartatt det inte är en framkomlig väg att "smeta ut" ett antal miljarder överlandet,exempelvis till kommunerna. Men det är lika uppenbart att fantasin måstetillåtas flöda, inte minst när det gäller arbetslivet. Lokala idéer måste fåprövas utan att onödiga regelverk sätter käppar i hjulen. Det gällerarbetsmarknadspolitiken, men också andra delar av samhället somexempelvis socialförsäkringarna och . Sektorsgränser behöverrivas, samverkan övergå till samordning.Rättvisa är också att ta hand om gamla och sjuka med värdighet ochkvalitet. Alla människor måste kunna känna trygghet, såväl för som förframtiden. Det är inte rimligt att människor ska behöva vara oroliga försjukdom eller ålderdom, i ett samhälle som i många avseenden uppvisaröverflöd. Det är inte rimligt att vi använder en tjugondel eller mer av statensutgifter till att betala människor för att inte göra något.Under senare år har stora besparingar skett såväl i transfereringarna som ioffentliga sektorns verksamhet. Det finns ingen samlad konsekvensanalys avhur de olika besparingarna påverkat andra kostnader i samhället och inteheller är det analyserat i vilken utsträckning neddragningarna övervältratkostnader på andra huvudmän. Det finns skäl att tro att minskade ersättnings-nivåer i a-kassa och sjukförsäkring inneburit högre socialbidragskostnader förkommunerna. Men någon kvalificerad bedömning av detta har inte utförts.Vi anser att det är utomordentligt angeläget att det sker en samladkonsekvensanalys av de förändringar som ägt rum iersättningssystemen. Hur har det påverkat de olika huvudmännens ekonomioch enskilda människors möjlighet att klara sin egen försörjning? En sådananalys måste ha både bredd och djup. Det finns skäl att se ,men också år för år. För att få en helhetsbild och för att kunna dra lärdomarför framtiden behöver också alternativa scenarier belysas.Vad hade inträffat om saneringstakten varit lägre? Vad hade hänt medräntor, kronkurs, tillväxt, konjunkturutveckling, arbetslöshet, välfärd? HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts som rättvisa för personer utan arbete, enskilda människors ekonomioch offentliga sektorns funktion.