mot · GK02U201 · 1996-10-07 00:00:00 — Statliga handelsmonopol, uppköpstvång ochprisregleringar har sannolikt varit den främsta orsaken till att fattigdomeninte bara fortsatt utan t.o.m. ökat. måste statsmakten koncentrera sig på de kärnuppgifter som enbart statsmakten kan utföra. Viktigast bland dess äratt se till att alla barn och ungdomar, även alla flickor, får en grundläggandeutbildning. All erfarenhet visar att utan detta kan inte fattigdomen avvecklaspå bred front. En grundläggande hälsovård som når ut till alla även pålandsbygden har också hög prioritet. Sådana satsningar ger också snabbavkastning eftersom utbredd sjukdom och ohälsa är ett stort hinder förutvecklingen.En tredje kärnuppgift förutan vilken inget annat kan fungera gäller rättsstaten. Mänskliga rättigheter måste respekteras. Lagar måste tillämpas och respekteras. Diskriminering p.g.a. kön, ålder, ursprung, handikapp, religion eller politiska åsikter får inte förekomma.Det måste finnas system för att förhindra och bestraffa brott. Staten själv fårinte begå brott genom övergrepp eller korruption. Ofta är statsmaktenöverdimensionerad och ägnar sig åt fel saker. Den offentliga sektorn ärregelmässigt dubbelt så stor som i framgångsrika utvecklingsländer.Rikliga biståndsflöden har bidragit till att statsmakterna fått en för storomfattning på bekostnad av det civila samhället.Många olika utvecklingsaspekter, t.ex. naturvård, vårdandet av kulturarvet, godresurshushållning och omsorg om naturen, hänsyn till människors rätt ochintegritet är beroende av att lagar tillämpas och respekteras. I ettgenomkorrupt samhälle kan goda regler inte genomdrivas eller upprätthållas.BiståndspolitikenDen europeiska unionen och har ett ansvar för att främja u-ländernassnabba utveckling, för att utrota fattigdomen och ge dem möjlighet att skapa engod levnadsstandard för sina medborgare. Den viktigaste uppgiften är att främjaett öppet handelssystem och en snabbt ökad världsmarknad. Därigenom kan ocksåsvaga integreras i världsekonomin med de viktiga utvecklingsimpulsersom detta medför. Den isolering och inåtvändhet som har präglat de flestau-länder kan därmed brytas. En öppen världshandel kan gepåfrestningar i de utvecklade industriländerna. Hård konkurrens medför ökat krav på omställningar. Jordbrukspolitiken kan inte ha kvar höga skyddsnivåer.Frihandeln är det viktigaste bidrag som i-världen kan ge tillutvecklingsländernas ansträngningar.Det öppna internationella handelssystemet och dess institutioner, främst WTO,IMF och måste stödjas. Frihandeln måste värnas och öppen eller dold protektionism motarbetas. Inte sällan döljs protektionistiska strävanden iidealistisk form. Omsorg om mänskliga rättigheter, miljö eller arbetstillfällenhar fått utgöra motiv för att avbryta eller minska importen från fattiga länder, när i stället ett friare internationellt utbyte skulle ha skapat impulser bättre utveckling. Det är naturligt att investeringskapital från i-ländernasöker sig till . Det kan ge viktiga bidrag till fattigdomsutrotningen. Av särskild betydelse är direktinvesteringarna som erfarenhetsmässigt medförden största kunskapsöverföringen och har den största effektiviteten iförhållande till insatta resurser.Internationella normer för mänskliga rättigheter, rättsstaten och demokratinmåste bättre efterföljas. Inom FN, i regionala organisationer med bilateralakontakter bör mänskliga rättigheter och demokrati särskilt beaktas.Sverige bör spela en mer aktiv roll i utformningen av EU:s bistånd inte minstinför nästa Loméförhandling.FN och dess specialorgan har viktiga uppgifter för att främja internationelltkoordinerade insatser på utvecklingsområdet. Mathjälp vid svältkatastrofer,omhändertagande av flyktingar, samordnat utrotande av sjukdomar och gemensamnormsättning är exempel på detta.En särskilt viktig roll har Bretton Woodsinstitutionerna när det gäller attutforma utvecklingsstrategier och föreslå stöd och hjälp för attskapa en hållbar ekonomisk utveckling. Att byta bistånd mot utveckling och attnoga utvärdera effekter är framgångsrikt. De krav som ochInternationella valutafonden - på asiatiskt initiativ - ställer har starktstimulerat utvecklingen.Bistånd vid katastrofer är ofta av livsavgörande betydelse. Särskilt viktig ärsamordning mellan olika biståndsgivare så att den gemensamma insatsen får denbästa effekten. Ökad beredskap till snabba insatser, bättre mekanismer församordning samt planering för avveckling när insatserna inte längre behövs, ären väsentlig del av katastrofbiståndet. Särskild varsamhet bör iakttas medlångvarigt livsmedelsbistånd så att landets egen produktionsförmåga inte slåsut.Fria och frivilliga organisationer gör goda insatser, särskild vad gällerkunskapsöverföring. Personligt engagemang och egna arbetsinsatser gör att ettsådant bistånd har en betydligt större betydelse än den formella ekonomiskavolymen. Via dessa organisationer når vi direkt ut till de behövandebefolkningarna, utan att gå omvägar över statsapparaten. En större del avinsatserna bör därför slussas denna väg. är det viktigt att de friaorganisationerna verkligen behåller sin karaktär. Varsamhet med offentligabiståndsmedel till frivilliga organisationer och krav på egeninsatser måsteiakttas så att inte sådana organisationer riskerar att omvandlas till enförtäckt statsfinansierad biståndsbyråkrati. För traditionella ideellt prägladeorganisationer är detta normalt inget problem. Det vore däremot olyckligt omsärskilda organisationer bildades i syfte att leva på statliga biståndsmedel.Skuldavskrivningar är befogade i lägen där en demokratisering har skett och enny utvecklingsvänlig regim har tagit över efter tidigare förtryck ochutvecklingshinder. Vid sådana systemskiften som t.ex. har skett i menockså på åtskilliga håll i u-världen, kan en ny utvecklingsinriktning slippabära på alltför kraftiga bördor av det förgångnas misstag.Stor varsamhet bör dock iakttagas så att inte mer kosmetiska regimskiftenframställs som systemskiften. Förslagenheten kan vara stor för korrupta regimeratt genom nya ansikten, nya partier och nya program tillskansa sigbiståndsmedel. Detta bör förhindras.Skuldavskrivning i övrigt är mycket problematiskt. Det ger utrymme för en nyupplåning som snarare kan riskera att förstärka utvecklingshindren. Ofta harnämligen upplåning skett inte i tider av hårda påfrestningar utan av storainflöden av oljeinkomster eller biståndsmedel. Åtskilliga av de hårt skuldsattaländerna har i praktiken använt biståndsflödena som en slags säkerhet för enoetisk upplåning.Kraftig upplåning kan vara befogad i ett skede med kraftiga investeringar.Huvuddelen av en sådan upplåning bör dock ske privat - på kommersiella villkor - och inte av statsmakten. Undantag får dock göras för den typ avinfrastruktursatsningar som statsmakten måste svara för. I framgångsrikau-länder har statsmakten sällan en stor utlandsupplåning. Den ligger i ställetinom ramen för näringslivet och blir då föremål för den kreditgranskning som ärså viktig för en hälsosam ekonomi.För länder som har ett stort kapitalinflöde via direktinvesteringar och andraprivata satsningar är det angeläget att dra ner biståndsflödena. I sådana förinvesteringar attraktiva länder är absorbtionsförmågan ofta ansträngd vilket gör att biståndstillförseln kan anstränga redan knappa resurser och tränga ut merangelägna satsningar.Biståndet till statsmakten bör behandlas med särskild varsamhet. De samladebiståndsflödena till ett u-lands statsmakt bör erfarenhetsmässigt knappastöverstiga av BNP. Inom denna ram ryms gott och väl satsningar på engrundutbildning och en grundläggande hälsovård för alla. Den samlade offentligakonsumtionen i ett fattigt u-land under stark tillväxt ligger erfarenhetsmässigt just kring . De egna genererade skattemedlen kan därutöver medfördel satsas i kapitaluppbyggnaden för vägar, vatten och avlopp.Energiproduktion, telesystem och liknande bör finansieras kommersiellt.Biståndet till statsmakten måste inriktas på de mest prioriterade sektorernasamt kunskapsöverföring på strategiskt viktiga områden. Mänskliga rättigheter,demokrati, rättsstat och arbete mot diskriminering, uppbyggnad avmarknadsekonomins regler och institutioner liksom kunskap om naturvård ochmiljöhänsyn är exempel på det senare.Kunskapsutbytet bör kunna ske också med andra länder än enbart . Förmånga finns det större erfarenheter att hämta från andra merframgångsrika . Triangelsamarbete mellan , ett afrikanskt landoch framgångsrika som t.ex. och bör prövas.Systemet med landramar bör avvecklas till förmån för avtalsbundet samarbete. Iavtalen bör strikta villkor vad gäller korruption, redovisning och effektivitetdras in. Det får inte inträffa att bistånd i praktiken gynnar korruption genomsläpphänt hanterande. Från vissa håll kommer alarmerande rapporter om justdetta, inte minst vad gäller det s.k. importstödet.Noggranna rapporter om läget för mänskliga rättigheter och demokrati i Sverigessamarbetsländer bör utarbetas och redovisas innan beslut ombiståndssamarbete fattas. Bistånd får inte utbetalas till statsmakter som grovtoch systematiskt kränker mänskliga rättigheter och utövar förtryck mot sinamedborgare. Allvarlig korruption skall också utesluta bistånd.Bistånd skall vara effektivt. S.k. procentmål - där måluppfyllelsen består i att anslagna medel utbetalats - leder sällan till detta. Själva biståndets idé -hjälp till självhjälp - innebär också att biståndet successivt skall avvecklasnär fattigdomen utrotas. En annan svaghet med procentmål är att de urholkas avinflation och devalveringar. av vår BNP är bara hälften av vadden var , räknat i biståndsvalutan dollar.Det gäller nu att i stället skapa effektivitetsmål - minskat antal fattiga,antal flickor som fått grundläggande utbildning, antal hushåll som fått rentvatten etc. Man skall kunna mäta vad man gör.Biståndet skall - med en FN-formulering - "vara oljan i motorn, inte bensinen itanken". Kraven på effektivitet i biståndet innebär inte ett minskatansvarstagande för fattigdomens avskaffande, utan tvärtom en snabbaremåluppfyllelse.Afrika är den del av världen där fattigdomen fortfarande ökar. Därför börsvenska biståndsinsatser allt mer koncentreras dit.OrganisationUtrikesdepartementet bör ha den centrala funktionen för utvecklingssamarbetetoch det sammanhållna ansvaret för relationerna till samarbetsländerna och tillinternationella organisationer. Ambassaderna har en viktig roll i utvärderingoch kontroll.För all framgångsrik verksamhet krävs förtrogenhet med de villkor under vilkaverksamheten sker. Att i en i-landsmiljö administrera och bestämma inriktningenpå biståndsprojekt är erfarenhetsmässigt svårt. Därför bör en särskild enhet med inriktning på fattigdomsavveckling, mänskliga rättigheter ochdemokratiutveckling förläggas till södra , där huvuddelen av de svenskabiståndsinsatserna sker. Därigenom kan verksamheten utformas i den afrikanskamiljön. Det programinriktade biståndet bör successivt koncentreras på Afrikamedan bistånd till andra delar av världen främst bör ske via det multilateralasystemet och via EU. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna att det övergripandemålet för biståndet bör vara att främja en uthållig snabb tillväxt med snabbutrotning av fattigdomen som övergripande mål i enlighet med vad som anförts imotionen,att som sin mening ger regeringen till känna att rättsstaten, respektför mänskliga rättigheter, demokrati och marknadsekonomi bör vara centralamålsättningar i samarbetet med biståndsländerna i enlighet med vad som anförts i motionen,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att måste värna frihandeln genom att inom EU och WTO ständigt arbetaför lägre tullar och avskaffande av handelshinder,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att det multilaterala biståndet i huvudsak bör kanaliseras genom FN och Bretton Woodsinstitutionerna samt UNHCR,att som sin mening ger regeringen till känna attfrivilligorganisationerna bör få en utökad roll i biståndet i enlighet med vadsom anförts i motionen,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att skuldavskrivningar inte får ske så att misshushållning och korruptionfrämjas,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att i länder med stort kapitalinflöde vid direktinvesteringar och andra privata satsningar bör biståndet dras ner för att inte överansträngaabsorptionsförmågan eller tränga undan produktiva satsningar,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att biståndet till ett u-lands statsmakt normalt inte bör överskrida tioprocent av landets BNP, vilket väl täcker kostnaden för grundläggande utbildning och hälsovård för alla,att som sin mening ger regeringen till känna att triangelsamarbete bör prövas mellan , ett afrikanskt land och ett u-land som framgångsriktutrotat fattigdomen i enlighet med vad som anförts i motionen,att som sin mening ger regeringen till känna att systemet medlandramar bör avskaffas till förmån för avtal, där strikta villkor vad gällerkorruption, effektivitet och demokratiutveckling uppställs i enlighet med vadsom anförts i motionen,att som sin mening ger regeringen till känna att den utförligt till skall rapportera om läget beträffande mänskliga rättigheter ochdemokrati i samarbetsländerna före beslut ombiståndsinsatser i enlighet med vad som anförts i motionen,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bistånd inte får utbetalas till statsmakt som grovt och systematisktkränker mänskliga rättigheter och förtrycker sina medborgare eller accepterarutbredd korruption,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att bör ha det centrala ansvaret för utvecklingssamarbetet och relationerna till samarbetsländerna och internationella organisationer ocherhålla resurser härför,att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att utformningen av biståndsprojekt bör ske i u-landsmiljö.