mot · GK02So665 · 1996-10-07 00:00:00 — Socialbidrag för resa till f.d. hemland Kungsbackafallet med fyrbarnsmamman som fick 33 000kronor för att resa till blev mycket uppmärksammatav främst två skäl: dels därför att ledamöterna i en socialdistriktsnämnd bötfälldes för domstolstrots, dels därför attlagen skall tolkas så att en "sonderingsresa" till f.d. hemlandskall räknas in i "en skälig levnadsnivå".Den f.d. libanesiska kvinnan tilldömdes för resan.Samtidigt som de dömda kommunalpolitikerna från olika partier drabbadesav böter förklarade de: "har vi gjort vårt för att pröva den här frågan isamtliga instanser, nu får rikspolitikerna göra sitt. "Detta är bakgrunden till denna utförliga motion, som handlar om för-troendevaldas ansvar vid domstolstrots och syftar till ett riksdagsbeslut medbegäran hos regeringen om ett lagförslag där vissa undantag görs för "skäliglevnadsstandard".Kommunalpolitiker i dömdes för tjänstefel sedan de vägrat attutge socialbidrag avseende en sonderingsresa till tidigare hemland. I dennamotion presenteras ett underlag i frågan om förtroendevaldas ansvar viddomstolstrots med utgångspunkt i sociala distriktsnämndsvägran att verkställa kammarrättens dom.BakgrundGenevieve Feghali ansökte om socialbidrag med33 avseende en resa som hon och hennes fyrabarn ämnade företa till . Hon ville besöka Libanonför att undersöka om det var möjligt att återvända till sitttidigare hemland. hade kommit tillSverige och var vid tiden för ansökan svenskmedborgare.Sociala distriktsnämnden norr i beslutade samma månad attavslå ansökan. Som skäl anfördes att en sonderingsresa till intekunde anses ligga inom skälig levnadsnivå. motiveradevidare sitt beslut med att det inte var rimligt att en svensk medborgare avutländsk härkomst skulle få socialbidrag för en resa till sitt före dettahemland. Kungsbackapolitikerna lade även vikt vid att det bodde 3 200invandrare i kommunen och att ett bifall till ansökankunde skapa ett kostsamt prejudikat.Genevieve Feghali överklagade beslutet varvid länsrätten i dom den 7december 1992 biföll hennes talan. Länsrätten fann därvid att resan tillLibanon av medicinska och sociala skäl var av synnerlig vikt för familjensmöjligheter att skapa sig ett tryggt och självständigt liv.Distriktsnämnden överklagade länsrättens dom och begärde även attkammarrätten skulle förordna att vidare verkställighet inte fick ske avlänsrättens dom (inhibition). Kammarrätten biföll distriktsnämndens yrkandeom inhibition . meddelade kammar-rätten dom och ogillade - med instämmande i den bedömning som länsrättengjort - distriktsnämndens talan.Distriktsnämnden beslutade att överklaga kammar-rättens dom och begärde prövningstillstånd hos Regeringsrätten. Den 9 mars1993 beslutade Regeringsrätten att inte meddela prövningstillstånd. Kammar-rättens dom vann därvid laga kraft.Distriktsnämnden valde därefter att begära resning hos Regeringsrätten ochhävdade att inhibition gällde som resningsansökan behandlades.Genevieve Feghali försökte få kammarrättens dom verkställd men distrikts-nämnden beslutade att inte utbetala det beviljadesocialbidraget. föreslog distriktsnämndens handläggare attkammarrättens dom skulle verkställas men distriktsnämnden gick emotförslaget och vidhöll sitt tidigare beslut.Den 28 juni 1993 avslog Regeringsrätten begäran om resning.Den 21 juli 1993 föreslog distriktsnämndens handläggare på nytt attkammarrättens dom skulle verkställas. gick åter emotförslaget och vägrade att verkställa kammarrättens dom. Som skäl härföranfördes att behovet redan var tillgodosett eftersom medegna medel hade rest till . uttalade vidare attärendet nu var avslutat.Genevieve Feghali begärde ånyo att kammarrättens domskulle verkställas. fann i beslut att det inteförelåg rätt till bistånd.LagstiftningenDen kommunala självstyrelsenEnligt 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen utövas denoffentliga makten under lagarna. Den kommunalasjälvstyrelsen är grundlagsskyddad i 1 kap. 1 § andra stycketregeringsformen.Den rådande uppfattningen är att det finns inskränkningar i den kommunalasjälvstyrelsen och att dessa gränser ytterst bestäms av . Utifrån dettasynsätt utövas även den kommunala självstyrelsen under lagarna, ochkommunerna och landstingen har därmed också att följa dedomstolsavgöranden som avkunnats med stöd av lagarna.Rätt till socialbidragEnligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620) har den enskilde rätttill bistånd av försörjning och sinlevnadsföring i övrigt, om hans behov inte kan tillgodoses påannat sätt. Vidare skall enligt samma stadgande den enskildegenom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå.Biståndet skall utformas så att det stärker den enskildesresurser att leva ett självständigt liv.Den enskilde har enligt 73 § socialtjänstlagen möjlighet att överklagasocialnämndens beslut om bistånd till allmän förvaltningsdomstol.Beslut om bistånd gäller . En länsrätt eller kammarrätt får dockförordna att dess dom skall verkställas först sedan den har vunnit laga kraft.Länsrättens dom kan överklagas till kammarrätten.Kammarrättens dom kan därefter överklagas till Regeringsrätten. Överklag-andet prövas dock endast om Regeringsrätten meddelar prövningstillstånd. Idet fall prövningstillstånd inte meddelas, står kammarrättens dom fast.Upplysning om detta skall intas i Regeringsrättens beslut.Ansvar för tjänstefelAnsvaret för tjänstefel regleras i 20 kap. 1 § brottsbalken.Ansvar kan ådömas den person som uppsåtligen eller avoaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling ellerunderlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften. Ärbrottet att bedöma som ringa skall dock inte dömas tillansvar.Att märka är att den som är ledamot av en beslutande statlig ellerkommunal församling inte är underkastad ansvar enligt ovan redovisadestadgande för åtgärd som vidtages i denna egenskap.Detta innebär således att en ledamot av en beslutande för-samling är undantagen från ansvar för åtgärder som han vidtar i den egen-skapen. Vidare krävs för straffansvar att beslutsfattandet har samband medmyndighetsutövning. Beslutsfattare i t.ex. kommunstyrelser går därför i deflesta fall fria från ansvar när de fattar beslut som innefattar överskridandeavden allmänna kompetensen eller sätter sig över domstolarnas avgörande ikommunalbesvärsmål som gäller den kommunala kompetensen. Undantagetavser dock inte beslut av ledamöter i kommunala nämnder och styrelser.Processen vid tingsrättenÅklagarens gärningsbeskrivningNämndledamöterna åtalades vid förtjänstefel.Enligt åklagarens gärningsbeskrivning hade genom lagakraft ägande dom berättigats till socialbidrag för resa till . Det ankomenligt domen på sociala distriktsnämnden att vidtaga de åtgärder vartilldomen föranledde. Frågan om verkställighet av domen hade behandlats avsociala distriktsnämnden vid fem tillfällen. Vid samtliga tillfällen beslutadenämnden enhälligt i strid mot 73 § tredje stycket socialtjänstlagen och mot deföredragande tjänstemännens förslag att inte verkställa domen.Nämndledamöterna åsidosatte därigenom uppsåtligen eller av oaktsamhet vidmyndighetsutövning vad som gällde för uppgiften, vilket medfört förfång förGenevieve Feghali.Nämndledamöternas försvarNämndledamöterna försvarade sig med följande tvåargument.1. De hade inte skyldighet att förordna om omedelbar verkställighet avkammarrättens dom efter att denna vunnit laga kraft eftersom socialnämndenbestämt sig för att söka resning hos Regeringsrätten med begäran ominhibiton.2. Ändamålet med den av kammarrätten beslutade socialhjälpen hade i juli1993 förfallit eftersom själv skaffat pengar till sin resatillLibanon.Tingsrättens domskälTingsrätten konstaterade i sina domskäl att varken länsrätteller kammarrätt förordnat om att deras domar fickverkställas först sedan de vunnit laga kraft. NärRegeringsrätten meddelat sitt beslut och avslagit begäran omprövningstillstånd skulle vidare kammarrättens dom enligtlagens ordalydelse ha verkställts.Tingsrätten slog därefter fast att en resningsansökan inte medför någotuppskov i verkställigheten av en dom eller ett beslut. De beslutandeledamöterna i distriktsnämnden bar således, envar vid varje beslutstillfälle,ansvaret för att kammarrättens dom inte blivit verkställd. Tingsrätten fann detsärskilt anmärkningsvärt att distriktsnämnden tagit upp frågan omverkställighet av kammarrättens dom till behandling först efter det attnärmare en månad förflutit efter Regeringsrättens beslut att inte meddelaprövningstillstånd.Tingsrätten ansåg vidare att nämndledamöternas beslut att inte låtakammarrättens lagakraftvunna dom gå i verkställighet genast skett uppsåt-ligen. Tingsrätten beaktade därvid särskilt att nämnden vid samtliga besluts-tillfällen gått emot föredragande tjänstemäns förslag. Den av nämnd-ledamöterna antydda uppfattningen att de trott att en resningsansökan medgavuppskov med verkställighet föranledde ingen annan bedömning fråntingsrättens sida.Tingsrätten konstaterade slutligen att vad som låg envar av nämnd-ledamöterna till last var att bedöma som tjänstefel och utdömde bötesstraff.Kommunal botFrågan om hur kommuner och landstingskommuner följerförvaltningsdomstolarnas beslut har varit föremål för en ganska omfattande debatt.Riksdagens ombudsmän () och Justitiekanslern ()redovisade , i beslut som överlämnadesför kännedom till regeringen och , ett antal fall avöverträdelser från kommuners och landstings sida.Mot bakgrund därav gavs i uppdrag till en särskild utredare att förut-sättningslöst överväga behovet av åtgärder med syfte att motverka att kom-muner och landstingskommuner överskrider gränserna för den kommunalakompetensen och sätter sig över domstolarnas avgöranden ikommunalbesvärsmål.Utredningen, som antog namnet , har avgivitbetänkandet Kommunalbot (SOU 1989:64). Utredningen kom fram till att detpå sina håll fanns ett alltför stort spelrum mellan den kommunalaverkligheten och lagen. Undersökningarna visade också att det befintligasanktionssystemet mot kommunala lagöverträdelser inte är effektivt.I betänkandet föreslogs att sanktionssystemet skulle kompletteras med enmot själva kommunerna och landstingskommunerna riktad generell ekono-misk påföljd för grova lagöverträdelser och för överträdelser av domstols-beslut om verkställighetsbeslut. Sanktionen gavs namnet kommunalbot.Botens belopp föreslogs vara lägst och högst 10 miljonerkronor. Enligt betänkandet skulle JO få exklusiv rätt att föra talan i frågor omkommunalbot och den rättsliga prövningen skulle ske i kammarrätten.Förslaget om kommunalbot möttes av negativ kritik från remissinstanserna.Bl.a. påpekades att en sådan lag medverkar till inskränkningar i denkommunala självstyrelsen vilket strider mot de grundläggande demokratiskaprinciperna och att beloppet för boten var för stort.Regeringen bemyndigade chefen för atttillkalla en kommitté med uppgift att överväga olika åtgärder för att stärkaden lokala demokratin. Kommittén, som antog namnet , hade bl.a. till uppgift att slutföra det påbörjade uppdraget medfrågan om hur ett sanktionssystem bör utformas som gör det möjligt attkomma till rätta med domstolstrots och lagtrots från kommunernas sida.Kommittén har avgivit delbetänkandet Förtroendevaldas ansvar viddomstolstrots och lagtrots (SOU 1993:109).Kommitténs utgångspunkter var dels att de kommunala organen självklartmåste acceptera resultatet av domstolarnas laglighetsprövning, dels attmedborgarna har rätt att få sina i lag fastställda sociala rättigheter förverk-ligade. Kommittén framhöll också att den kommunala självstyrelsen måstebeaktas.Kommitténs förslag gick i första hand ut på att kommuner och landstingsjälva skulle ha ansvar för att stävja domstolstrots och lagtrots. Detta skulleske genom att granskning av lagligheten inom nämnderna blev enobligatorisk uppgift för revisorerna. Revisorerna skulle även få rätt att väckaärenden i fullmäktige och i nämnderna som rörde granskningen. Vidareföreslogs att det i kommunallagen uttryckligen skulle anges att nämndernahar rätt att vägra verkställa beslut av fullmäktige som har överklagats ellersom är uppenbart olagliga. Därigenom skulle ett större personligt ansvaråläggas de förtroendevalda både vid lagtrots och domstolstrots. Kommitténmenade vidare att i vissa fall av domstolstrots borde de ovan angivnaåtgärderna kompletteras med ett personligt vitesansvar. Detta skulle gälla i defall ett beslut verkställts trots att domstol förordnat om verkställighetsförbudoch om man underlåtit att rätta ett redan verkställt beslut eller inte gjort det iden utsträckning som varit möjligt.Betänkandet har remissbehandlats och bemötts med blandad kritik. En delav förslagen har dock ansetts kunna läggas till grund för lagstiftning.Dessa förslag har bearbetats vidare inom kommunenheten på Civildeparte-mentet (numera ). Förslagen harredovisats i en departementspromemoria (Ds 1995:25). I departements-promemorian föreslås att det införs ett personligt vitesansvar i mål omlaglighetsprövning dels vid trots mot verkställighetsförbud, dels vid utebliveneller otillräcklig rättelse av upphävda beslut som tidigare verkställts.Departementspromemorian bereds inom regeringskansliet.SammanfattningKommunalpolitikerna i tolkade stadgandet i 6 §socialtjänstlagen om skälig levnadsnivå såsom att detta integav den enskilde rätt till bistånd för en sonderingsresa tilltidigare hemland.Både länsrätten och kammarrätten ansåg, i förevarande fall, att denenskilde var berättigad till det begärda biståndet. Sociala distriktsnämndenöverklagade till Regeringsrätten som inte beviljade prövningstillstånd.Kammarrättens dom vann därvid laga kraft. verk-ställde dock inte kammarrättens dom utan höll inne med utbetalningen av detbeviljade biståndet.Enligt den rådande uppfattningen är en nämnd skyldig att utövasin verksamhet under lagarna och därvid även följa domstolsavgöranden sommeddelats med stöd av lagarna.Ledamöter i kommunala nämnder och styrelser kan ådömas ansvar för tjän-stefel.Tingsrätten fann att de beslutande ledamöterna i distriktsnämnden baransvar för att kammarrättens dom inte blivit verkställd och att ledamöternahärvid handlat uppsåtligt. Tingsrätten dömde därför till ansvar för tjänstefel.Problemet med lagtrots och domstolstrots har sedan mitten av 1980-taletuppmärksammats av lagstiftaren. förbereds ett lagförslag sominnebär att ett personligt vitesansvar skall införas i mål om laglighetsprövningdels vid trots mot verkställighetsförbud, dels vid utebliven eller otillräckligrättelse av upphävda beslut som tidigare verkställts. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär förslag till sådan ändring isocialtjänstlagen att undantag kan göras för vad som kan beskrivas som"skälig levnadsstandard" vid socialbidrag.