mot · GK02Fi613 · 1996-10-07 00:00:00 — Motionen delad mellan flera utskottSammanfattningI denna motion lägger vi fram förslag som stärker det lokalasjälvstyret och vitaliserar demokratin, som viföreslår att kommunerna och landstingen ges möjligheter attbidra till balans i de offentliga finanserna. Det underlättasgenom den av oss föreslagna avregleringen ochkonkurrensutsättning av verksamheten. Det är angeläget attkommunerna kan koncentrera sig på sina huvuduppgifter.Därför bör en översyn göras beträffandeuppgiftsfördelningen mellan stat och kommun.De kommunala företagen är ofta exempel på hur kommuner ägnar sig åtverksamhet vid sidan av sina kärnuppgifter. I motionen anvisar vi en metodför kommunerna att privatisera företagen alternativt återföra dem tillförvaltningsformen. Det finns numera inga bärande skäl att driva kommunalverksamhet i bolagsform.Vi slår vakt om den kommunala beskattningsrätten och föreslår att dagensinomkommunala utjämningssystem, som strider mot grundlagen, snarastersätts av ett grundlagsriktigt och tillväxtbefrämjande bidragssystem. Vibeskriver hur konstruktionen av det gällande utjämningssystemet motverkarekonomisk tillväxt och ger negativa incitament.De samlade åtgärder vi föreslår i partimotioner och i denna kommitté-motion och som berör kommunsektorn 1997 ger ett utrymme att begränsastatens bidrag till sektorn till netto , vilket viföreslårupptas under utgiftsområde 25. Till övervägande del utgör vår justering avkommunanslagen en neutralisering av de lägre kostnader och högreskatteintäkter som våra förslag leder till för kommuner och landsting.Stärk det lokala självstyretoch vitalisera demokratinDe uppgifter i samhället som kräver gemensamma lösningaroch som bäst utformas på lokal nivå skall också skötaslokalt. Det är angeläget att dessa gemensamma uppgifter kanlösas utifrån de lokala förutsättningarna ochkommuninvånarnas uttalade vilja. Statlig reglering avkommunal verksamhet måste begränsas till att ange ramarnaför det kommunala ansvaret. Detta är viktigt för att de lokaltmest effektiva lösningarna skall kunna väljas, men också föratt reformera och vitalisera demokratin.Om en gemensam uppgift i samhället anses bäst kunna handläggas pålokal nivå borde det vara av just den anledningen att man där enklast kanhitta lösningarna utifrån lokala förutsättningar och möjligheter. Då är det intemotiverat att staten reglerar och standardiserar verksamhet som kommunernaskall bedriva. Ett första steg mot en avreglering av den kommunala sektornoch ett återupprättande av det lokala självstyret togs under den förramandatperioden. Detta ledde till att nya och mer effektiva lösningar kundeväljas till fördel för kommuninvånarna. För att kommunerna skall ha rimligamöjligheter att bidra till balans i den offentliga ekonomin måsteavregleringen fullföljas.Statliga regleringar av verksamhet leder till ett minskatförtroende för demokratin. Möjligheten för medborgarna att påverka denlokala politiken står i omvänd proportion till de statliga styråtgärderna. Omden lokala politiken skall ges ett värde och medborgarna en reell möjlighetatt påverka och se resultat av sina viljeyttringar, måste de statligaregleringarna begränsas. Då skulle också det demokratiska beslutsfattandetkunna vitaliseras och förtroendet för demokratin stärkas. Statens roll bör varaatt ställa upp ramarna för kommunernas verksamhet i stort och att fastläggade ekonomiska förutsättningar som gäller för en sund offentlig ekonomi somhelhet.Vår uppfattning är att de två politiska beslutsnivåerna skall vara stat ochkommuner. När samverkan behöver ske mellan flera kommuner för att lösaproblem som är gemensamma, bör detta ske på basen av frivillig samverkan,t.ex. genom en förändrad kommunalförbundslagstiftning, och inte genominförandet av fler direkta politiska beslutsnivåer. Landstingen bör i ett förstasteg koncentrera sina resurser till sjukvården för att dessa avvecklastill förmån för en allmän sjukvårdsförsäkring som garanterar vård ochvalfrihet, så att den enskilde kan välja de lösningar han eller hon känner sigtryggast med.Kommunernas genuinauppgifterDen kommunala proportionella inkomstbeskattningen uppgårtill , varav primärkommunerna står för tvåtredjedelar. Detta är en betydande belastning på hushållensekonomi, inte minst för låg- och mellaninkomsttagarna. Omutrymme skall ges för ökad privat konsumtion och störremöjligheter för medborgarna att själva fatta beslut, måste detkommunala skattetrycket sänkas. I moderata partimotionermed anledning av budgetpropositionen visar vi hur detta kanuppnås om kommunernas verksamhet avregleras,konkurrensutsätts samt förenas med en politik somkoncentrerar resurserna till de områden som krävergemensamma lösningar. Då kan skatten sänkas och utrymmeges för människorna att växa som ekonomisktillväxt stimuleras.Kommunerna skall koncentrera sig på sina genuina ansvarsområden. Dithör det lokala samhällets utveckling genom bl a fysisk planering, tekniskservice och infrastruktur, viktiga omsorgsfrågor inte minst för de äldre samtmyndighetsutövning vad gäller sociala frågor och frågor som rör natur- ochstadsmiljö. Kommunerna skall ansvara för det sociala biståndet när andratrygghetssystem inte förslår.Stödet till barnfamiljer bör ske genom skatteminskning och inte genomkommunala subventioner av vissa barnomsorgsformer. De politiskaambitionerna att styra familjerna och lägga livet tillrätta har lett till högaskatter och minskad frihet. Stödet till barnomsorg skall även komma dem tilldel som väljer att vårda och fostra barnen i hemmet, eller genom samarbetemed andra. Stödet till barnfamiljerna skall utformas så att det varkenmissgynnar de föräldrar som väljer att ta hand om barnen själva eller deföräldrar som vill förvärvsarbeta.Rätten till en grundläggande utbildning och rätten att välja skola skallgaranteras genom införandet av en nationell skolpeng. När en sådan införsavlastas kommunerna kostnader, vilket ger utrymme för en betydandekommunal skattesänkning.Varför finns kommunalabolag?Antalet kommunala företag har successivt ökat. Detta manartill eftertanke eftersom kommunala aktiebolag egentligen ären onödig företeelse. Kommunerna är befriade från skatt påsin verksamhet om den bedrivs i förvaltningsform. Däremotgäller samma skatteregler för kommunala aktiebolag som förandra bolag. Bildandet av kommunala företag har tidigare ibetydande grad motiverats med särreglerna för dessa, bl.a.beträffande insyn och offentlighet. är kommunalabolag i stort likställda förvaltningsformen i dessa avseenden.Kommunala bolag innebär emellertid risker för attkommunerna i strid med kommunallagen ägnar sig åtaffärsverksamhet som snedvrider konkurrensen på enmarknad där lokala småföretag skall kunna utvecklas.Konkurrensverket har lyft fram detta problem.Kommunala företag har dessutom gett upphovtill koncernbildningar och avancerad skatteplanering för attpå artificiell väg uppnå den skattebefrielse som man ändåskulle ha om man bedrev verksamheten som kommunalförvaltning.Det har visat sig svårt att ha regler om en enhetlig redovisningsom även innefattar kommunala bolag. Det innebär t.ex. svårigheter attutforma balanskravet på ett riktigt sätt. Slutsatsen även av detta bör vara attkommunala bolag inte skall vara en naturlig form för att bedriva kommunalverksamhet.Sammantaget innebär de ovan beskrivna förhållandena att kommunalabolag ej bör finnas annat än som en övergångslösning inför en privatisering.Vi föreslår ett principförbud mot bildande av nya kommunala bolag.Befintliga bolag skall antingen försäljas eller omkommunen ej önskar detta återföras till förvaltningsformen. Genom en sådanåtgärd skulle den kommunala bolagsformen fasas ut inom ,alternativt endast kunna användas som ett förstadium inför en försäljning avverksamheten.Många av de kommunala bolagen ägnar sig dessutom åt uppgifter som ärtveksamma från kompetenssynpunkt (inkl. olaglig affärsverk-samhet) och för vilka det inte finns något som motiverar ett kommunaltägande.Entreprenader ochkonkurrensDen konkurrensutsättning av verksamhet sompåtagligt ökades under föregående mandatperiod ledde tillmarkant höjd produktivitet. Effekten uppstår dels genom flerentreprenader efter upphandling, dels tack vare attegenregiverksamheten utvecklas när den konkurrensutsättsoch kostnadsjämförs. Mycket av det internautvecklingsarbetet i kommuner och landsting har sålundadirekt haft som orsak en mer stimulerande konkurrensmiljö.Det är påtagligt att regeringen ägnar föga uppmärksamhet åt de förkommunsektorn så viktiga konkurrensfrågorna. Det torde nämligen varauppenbart att kommunerna och landstingen har stora förutsättningar attgenom bra konkurrensprogram förbättra kvaliteten i sin verksamhet ochsamtidigt uppnå lägre relativa kostnader. Potentialen härför verkar inte varakänd av regeringen. När den i en tidigare skrivelse noterade en undersökningsom gjorts av vid universitetom konkurrensprogram avfärdades den helt kort: "I dennaundersökning konstateras att besparingar gjorts genom att konkurrensutsättaverksamheten." Regeringens behandling av detta ämnesområde tyderdessvärre inte på något större intresse för frågor som kan bidra till merservice till medborgarna för varje skattekrona. Goda exempel borde aktivtges spridning. Kommunsektorn är så omfattande att positiva förändringargenom t.ex. ökad konkurrensutsättning skulle ge en långsiktigt gynnsameffekt på hela samhällsekonomin.MedborgarperspektivetDet framhålls ofta att undersökningar visar att medborgarnaär ganska nöjda med den kommunala servicen. Detta visar attden produktivitetsförbättring som uppnåddes ikommunsektorn föregående mandatperiod lät sig väl förenasmed bibehållen service. Intressant är emellertid att de privataalternativen inom t.ex. skola och barnomsorg, vilka somregel har betydligt lägre kostnader än de kommunalaalternativen, ofta har mer nöjda kunder. Mot den bakgrundenvore det på sin plats att regeringen redovisar de skäl somligger bakom regeringens ovilja mot elevers och föräldrarsrätt att välja skola och barnomsorg. Vi ser det som självklartmed en rätt för föräldrar att kunna välja skola ochbarnomsorg.Det är vår övertygelse att kvalitet och variationsrikedom i t.ex. undervis-ningen bäst främjas om skolor med olika inriktning, arbetssätt och huvudmänkan verka sida vid sida. Gjorda undersökningar visar att detta också äråsikten hos dem som aktivt väljer ett alternativ som passar just dem ellerderas barn. I den diskussion som förs om mångfald och kvalitet inom dekommunala verksamhetsområdena är det särskilt viktigt att lyfta fram hurresultatet värderas av dem som verksamheten är till för.Angelägna åtgärder sompåverkar kommunernasekonomiRegeringens beskrivning av utvecklingen i kommunsektornunder föregående mandatperiod visar hur riktig ochbetydelsefull den avreglering av sektorn var som dågenomfördes. Kommunerna gavs genom slopandet avhuvuddelen av de specialdestinerade statsbidragen etteffektivt verktyg att påbörja en förändring av sin verksamhet.Produktivitetsökningen inom den kommunala sektorn vartillfredsställande under denna period.Utvecklingen visar att den positiva trenden vänt hosmånga kommuner och landsting. Det socialdemokratiska maktövertagandet iflertalet kommuner och landsting ledde till en kraftig ökning av den genom-snittliga skattenivån. Förändringsarbetet avstannade på många håll.Regeringens oförmåga att lägga fram förslag till om ytterligareviktiga avregleringar har därutöver inneburit svårigheter för kommunsektornatt anpassa sin verksamhet efter t.ex. de lokala förutsättningarna. Ett exempelär att regeringen trots flera aviseringar fortfarande inte samlat sig till ettförslag om avreglering av socialbidragen. Ett annat exempel på regeringensfelsyn i dessa frågor är den föreslagna bibliotekslagen, som i strid med vårkommunala självstyrelse, skulle innebära en onödig nationell reglering av enkommunal fråga som just kommunerna bäst kan bedöma utifrån de lokalabehoven.Genom sin beslutsoförmåga fördröjer regeringen förnyelsearbetet i kom-muner na. Därmed försvårar regeringen även för kommunerna att bedrivasin verksamhet inom en rimligare samhällsekonomisk ram. barnomsorgslagen har visat att denna försvårar för kommunerna attutifrån lokala förutsättningar fatta goda beslut. Barnomsorgslagen bör därföravskaffas. Den nuvarande socialtjänstlagen förhindrar t.ex. att stöd och hjälpanpassas till de lokala förhållandena och erfarenheterna. Det är mycketanmärkningsvärt att detta viktiga förändringsarbete fördröjts av oenigheteninom regeringen.Vi moderater anser att den fortsatta avregleringen av kommunsektornmåste påskyndas, då den har förutsättningar att ge en bättre lokal politik förmedborgarna som den har positiva samhällsekonomiska verk-ningar. I vår beräkning av det skattefinansierade utrymmet för kommun-sektorn har vi utgått från effekterna av en fortsattavreglering av den kommunala verksamheten. Den kommunala självstyrelsenbör förstärkas genom att kommunerna själva i större utsträckning får beslutahur de vill bedriva sin verksamhet. De bör exempelvis kunna avgöra i vilkenutsträckning verksamheten skall avgiftsfinansieras.Konkurrensutsättning av all verksamhet med undantag förmyndighetsutövning har visat sig vara ett mycket verksamt medel för attåstadkomma effektiviseringar och höjd produktivitet. Vår avvägning av bl.a.statsbidragsnivån till kommunsektorn har tagit hänsyn till en del av detutrymme ett konkurrensprogram skapar.Det är angeläget med en ekonomi i balans. Regeringen aviserarett kommande förslag om ett balanskrav för kommuner och landsting.Tidigare har sagts att detta skulle gälla . skjuts balanskravetframåt i tiden. Signalen har tolkats som att kommuner och landsting under enövergångstid skulle kunna få låna till sina löpande utgifter och verksamheter.Skulle så ske, försämras de offentliga finanserna genom växande underskott ikommunsektorn. Detta bekräftas också av regeringens egen prognosbeträffande kommunsektorns ekonomi, vilken förutspår en stort underskott idet finansiella sparandet i kommuner och landsting de närmaste åren.Vi hävdar att dagens kommunallag sätter tydliga gränser mot enkontinuerlig underbalansering av en kommuns budget. En kommun somunder en följd av år redovisat underskott har redan med dagens regler enskyldighet att balansera sin ekonomi. Sker inte detta är budgetbeslutet i stridmed kommunallagen och torde med framgång kunna överklagas.Det av regeringen aviserade balanskravet är en behövlig förbättring avdagens regler. Det finns emellertid mot den här angivna bakgrunden ingenanledning att skjuta på ikraftträdandet. En fördröjning innebär endast attnödvändiga och riktiga strukturändringar i kommunernas verksamhet kankomma att fördröjas och/eller att kommunernas ekonomi försämras medobalans i de offentliga finanserna som följd.Kommunal ekonomi ochskatterBudgetpropositionen innehåller en beskrivning avkommunsektorns ekonomi. Av denna framgår bl.a. att denkommunala skattenivån höjts från igenomsnitt till . Detta har sketttrots att regeringen i tidigare propositioner framhållit desamhällsekonomiskt skadliga verkningar kommunalaskattehöjningar har.I våra motioner om den kommunala sektorn har vi beskrivitett förslag till spärr mot kommunala skattehöjningar. Förslaget innebär attkommuner och landsting som höjer skatten i förhållande till föregående årendast får behålla högst av de merintäkter som skattehöjningenleder till genom motsvarande förändring av statsbidrag/neutraliseringsavgift.Vårt förslag har i denna del sedermera framlagts av regeringen i prop.1995/96:213, men regeringens förslag måste kompletteras med en stimulanstill vissa kommuner att sänka sin höga kommunalskatt. En oroande tendensär nämligen att kommuner som gynnats av nya regler för inkomst- ochstrukturkostnadsutjämning ej sänkt sin skatt. Det förefaller sålunda som omkommuner som erhåller relativt förbättrade villkor ej begagnar tillfället attsänka sin ofta höga utdebitering. I stället konserveras den höga skattenivåntrots bidragstillskottet. Eftersom ett framskjutet argument för utjäm-ningssystemet varit att utjämna skillnader i kommunalskatt är det anmärk-ningsvärt att någon uppföljning inte tycks ske av varför detta mål inte nås.En sådan analys skulle visa att det behövs en stimulans till skatte-sänkningar i de kommuner och landsting som gynnats av det nya utjämnings-systemet och som har hög utdebitering. Regeringens underlåtenhetatt vidta en sådan åtgärd leder till att utdebiteringsskillnaderna kvarståroförändrade trots att man infört en mycket långtgående skattekrafts- ochkostnadsutjämning.Av budgetpropositionens redovisning av utvecklingen inom den kommu-nala sektorn framgår att den nu bedöms betydligt sämre än så sent som ivårpropositionen. Detta är särskilt anmärkningsvärt eftersom kommunernasekonomi 1996 påverkas positivt av slutavräkningen av skattemedel från1994. Prognosen för det finansiella sparandet i kommunsektorn 1997 angerett underskott på nära . Sannolikt kan den siffran motbakgrund av regeringens politik visa sig vara för låg.Utvecklingen verkar något förvåna regeringen men skall ses mot bakgrundav att inriktningen av regeringens s k saneringsprogram för statsfinansernakraftigt påverkat kommunerna. De massiva skattehöjningarna i förening medneddragningen av socialförsäkringsförmånerna har nämligen inneburit attkommunernas utgifter för socialbidrag ökat kraftigt. Eftersom effekten avmånga skattehöjningar drabbar medborgarna än mer ärrisken påtaglig att ökningtakten i socialbidragsutbetalningar kommer att hållai sig.När regeringen anger att kärnverksamheter i kommunerna såsom skola,barnomsorg och äldreomsorg hållits utanför saneringsprogrammet är detta ipraktiken inte riktigt. Den förda politiken har inneburit att just dessa oftadrabbats av nedskärningar när kommunerna sökt kompensera sig för deskenande socialbidragskostnaderna. Eftersom regeringen hösten1994 gav signaler, som innebar att viktigt förändringsarbete i kommuner ochlandsting på många håll avstannade, upplevs situationen negativ av med-borgarna. Produktivitetsutvecklingen inom kommunsektorn, som var mycketpositiv 1991-1994, har på nytt försämrats. Ideologisk stelbenthet och vakt-slående kring kommunala monopol har sitt pris. De återuppväckta vård-köerna är symtom på en struktur som inte fungerar.Kommunernasbeskattningsrätt ochgrundlagenDet s.k. inomkommunala utjämningssystem som infördesfr.o.m strider mot den svenska grundlagensbestämmelser. Bl.a. mot den bakgrunden är det nödvändigtatt ersätta detta system med ett grundlagsriktigtsystem.För oss moderater har det varit självklart att hävda den för den kommunalasjälvstyrelsen grundläggande principen att det en kommun upptar ikommunalskatt skall disponeras fullt ut av kommunen för sina lokala upp-gifter. Denna grundlagsfästa princip är också bakgrunden till att kommuneroch landsting inte tillerkänts rätt att uppta skatt för andra ändamål.När nu den statliga kommitté som tillsatts för att utreda den kommunalasjälvstyrelsens grundlagsskydd föreslår grundlagsförändringar för attmöjliggöra för staten att disponera den skatt som en kommun eller ettlandsting upptar för sina lokala uppgifter är detta ett grundskott mot denkommunala självstyrelsen. Den kommunala beskattningsrätten ändrar heltkaraktär, och sambandet mellan lokal skatt och lokala uppgifter bryts på ettsådant sätt att en statskommunal skatt i praktiken successivt införs.Kommittén har insett detta men inte varit beredd att ta konsekvenserna. Denanalys som kommittén gör borde självklart i stället innebära att enighetuppnås om ett system som låter sig förenas med vår grundlag och fortsattkommunal beskattningsrätt där en kommuns skatteinkomster i sin helhetskall gå till kommunens skötsel.För kommuner och landsting som har en för sina uppgifter otillräckligskattekraft är det en statlig uppgift att ge bidrag hämtade från deskatteinkomster staten uppbär. Den ändrade uppgiftsfördelning mellan statoch kommun som vi moderater nedan föreslår underlättar därutöver påtagligten sådan reform.Ett grundlagsenligt statsbidragssystem måste sålunda införas. Denomläggning av bidragssystemet till kommunsektorn som beslutades avhöstriksdagen 1995 skedde i strid med den svenska grundlagensbestämmelser.Vi förordar att vårt förslag till statsbidragssystem för kommuner ochlandsting som återfanns i vår motion 1995/96:Fi10 genomförs med verkanfrån 1 januari 1997.Förslaget innebär att den svenska grundlagen respekteras, att lokalt uppburen skatt går till den egna kommunen och ej till ettomfördelningssystem, att det är en statlig uppgift att ge bidrag till kommuner med för sinauppgifter otillräcklig skattekraft att fullt incitament att förbättra sin skattekraft föreligger för alla kom-muner och landsting, att regleringar mellan stat och kommun i enlighet med finansierings-principen m.m. sker genom den s.k. neutraliseringsavgiften i sambandmed utbetalningen av kommunalskattemedel, att systemet med individuell slutavräkning kommunvis återinförs.Felaktig fördelningspolitikmed sneda effekter!Hela debatten kring en inomkommunal skatteutjämningsfördelningseffekter förs ofta med den felaktigaföreställningen att medborgarna i en kommun med högskattekraft också generellt skulle ha höga inkomster och lågakostnader till följd av låg kommunalskatt. Detta är envanföreställning.I kommuner som förlorar mycket på det nya systemet blir effekten nusärskilt kännbar, just för låg- och medelinkomsttagarna. Den kommunalaservicen påverkas negativt på grund av en politik där dessa grupper med sinkommunalskatt tvingas betala till service i andra kommuner.En relativt lägre kommunalskatt i dessa kommuner motsvaras till stor delav högre kostnader i andra avseenden. Högre prisnivå på bostadsrätter ochsmåhus leder till större boendekostnader genom högre fastighetsskatt ochstörre ränteutgifter. Inte minst fastighetsskatten ökar kraftigt . Hushållmed små marginaler kommer därför att förlora kraftigt och kan känna sigtvingade att flytta. Priset på fasta tillgångar påverkas av de ökade levnads-kostnaderna i dessa kommuner med förluster för just enskilda hushåll sommåste flytta som följd. Boendesegregationen ökar med regeringens politik.Det nya systemet innebär generellt att medborgarna i kommuner medrelativt högre skattekraft får betala till kommuner med lägre skattekraft.Bortsett från det grundlagstridiga i detta är det dessutom principiellt fel frånfördelningssynpunkt. Fördelningspolitiken skall bedrivas av staten. Vårtalternativ innebär i motsats till regeringens att det sker en omfördelning viastatsskatten från medborgare med högre inkomster - oavsett var de bor - tillkommuner med otillräcklig skattekraft.Tillväxtfientligt mednegativa incitament!Det nya grundlagsstridiga inomkommunalautjämningssystemet får en rad märkliga effekter för enskildakommuner, vilka samtliga påtalades inför beslutet. Dit hörinte minst de negativa incitament som byggts in i systemet.För ett stort antal kommuner kommer sålunda den totalainkomstnivån att stiga vid en relativt sjunkande skattekraftoch/eller försämrad struktur. Det är därför av stor betydelseatt redovisa vilken effekt ett sådant tillväxtfientligtsystem får på sikt.En allvarlig effekt är vidare att det inte ger den minsta stimulans tillekonomisk tillväxt i kommunerna. Tvärtom blir effekten i kommuner somökar sin skattekraft att de inte får behålla denna. Lågskattekommuner somökar sin skattekraft kommer t.o.m att förlora resurser om de ökar skatte-kraften mer än riksgenomsnittet och få högre totala intäkter om skattekraftensjunker!Fler arbetstillfällen, ökad förvärvsfrekvens och god ekonomisk utvecklingborde vara faktorer som kommunerna stimuleras att utveckla. Det infördasystemet är så utformat att kommuner som lyckas vända en negativ utveck-ling i dessa hänseenden ej kommer att få någon favör av detta genom ökadeintäkter.Det är uppseendeväckande att en regering som påstår sig vilja stimuleraekonomisk tillväxt med öppna ögon lagt fram ett förslag som är så tydligttillväxtfientligt för kommunsektorn.