mot · GJ02A17 · 1996-03-21 00:00:00 — med anledning av förs. 1995/96:RR8 revisorers förslag angående insatser för att främja jämställdheten i arbetslivet Revisorernas granskning är en svidande kritik av statligainsatser för att främja jämställdheten i arbetslivet. Det ärganska chockerande att läsa om statsförvaltningens ointresseför jämställdhetsfrågor och att statliga myndigheter inteföljer de lagar som beslutat om.Statliga myndigheter borde vara mönsterarbetsgivare och åtminstonefullfölja beslut när det gäller jämställdhetslagen. Att så inte skeröverallt visar att statsförvaltningen varken tar jämställdhetsfrågorna ellerriksdagen på allvar.Statliga arbetsgivare har haft skyldighet att upprätta en jämställdhetsplanenligt medbestämmandeavtalet . Detta har sedan lagfästs ijämställdhetslagen 1991 och i samma lag 1994 då bl a kravet på att kartläggalöneskillnader mellan män och kvinnor fördes in. Det kan alltså inte varaobekant för statsförvaltningen vad som gäller inom området eller attriksdagen prioriterat frågorna.Riksdagens revisorer föreslår i sin skrivelse att regeringen ska begära in enåterrapportering för att sätta fokus på problemet. Detta kan vara enväg att gå, men det känns absurt att regeringen skall behöva begära enrapport för att myndigheterna skall följa landets lagar. Det är inte hellertillfredsställande att brott mot våra lagar enbart skall beivras genom att manredovisar om man följer eller inte följer dessa. JämO som övervakarjämställdhetslagen har visat ett stort tålamod när det gäller uppföljningen avlagen, allt i akt och mening att ge arbetsgivarna en rimlig tid att upprättajämställdhetsplaner. Vi menar att arbetsgivarna haft . Vi anserockså att statliga myndigheter har ett särskilt ansvar att följa de lagar somreglerar arbetslivet. Hur skall statsmakterna kunna förvänta sig att andraarbetsgivare följer lagarna om riksdag och regering tillåter att myndigheternabryter mot lagarna?Vi anser att det tydligt måste framgå att jämställdhet i arbetslivet är enprioriterad fråga, att utvecklingen mot ett jämställt arbetsliv har gåttalldelesför sakta och att jämställdhetsplaner är ett viktigt redskap för att förbättrajämställdheten i arbetslivet. I de fall statliga myndigheter, verk och bolagbryter mot jämställdhetslagen är det att åtgärda detta.Vi föreslår att regeringen uppdrar till JämO, eller den som JämO anvisar,att i samarbete med de statliga arbetsgivare som saknar en godtagbarjämställdhetsplan skyndsamt utbilda ansvarig personal i vad ett jämställtarbetsliv är och hur man arbetar aktivt för att uppnå detta. I uppdraget skallingå att initiera arbetet med en jämställdhetsplan enligt gällande lagstiftning.I det arbetet är det angeläget att lyfta fram motivet bakom jämställdhetslagendär lagstiftaren framhåller det processinriktade arbetet med att ta fram enjämställdhetsplan som en metod att förbättra jämställdheten i arbetslivet.De statliga arbetsgivarna ska finansiera utbildningen och det arbete somJämO, eller den som JämO anvisar, lägger ned på uppdraget med egnabudgetmedel. Allt för att markera och tydliggöra att ett jämställt arbetsliv ären prioriterad fråga som kräver både ekonomiska insatser och tid.Regeringen bör dessutom återkomma med konkreta förslag till ettsanktionssystem som riktas mot de statliga arbetsgivare som inte uppfyllerjämställdhetslagen.Revisorerna föreslår att jämställdhetsarbetet redovisas i årsredovisningenunder . Förslaget är bra men bör inte tidsbegränsas, dessutom börjämställdhetsplanen in i verksamhetsplanen, att blicka bakåt och redovisaförra årets jämställdhetsplan och vad som genomfördes är bra och en naturligdel av en årsredovisning. Lika naturligt är att i verksamhetsplanen presenteravad man konkret avser att göra under nästa budgetår. Det skulle ge starkaincitament till de statliga arbetsgivarna att både utvärdera arbetet medjämställdheten i arbetslivet och kontinuerligt revidera sina jämställdhets-planer för kommande år.Idag omfattas inte arbetsgivare med färre än 10 anställda avjämställdhetslagen. Detta är en stor brist. Enligt vår mening bör lagen ändrasså att den gäller alla arbetsgivare.Erfarenheterna av 10 000-kronanRevisorernas rapport om den s k 10 000-kronan visar attArbetsmarknadsverket inte prioriterat att informera om elleratt använda medlen till det de var avsedda för, nämligen attstimulera till otraditionella yrkesval.Första året utnyttjades 12 miljoner, andra året saknas det redovisning ifrån,tredje året förbrukades endast 2, 4 miljoner, fjärde året användes 21,1miljoner och femte året genomfördes åtgärder för 12,8 miljoner av det årligaanslaget på 70 miljoner. Av de avsatta medlen på harknappt en sjundedel använts till vad de var avsedd för.Revisorerna pekar på dålig information, orealistiska mål m.m. Vad vifinner anmärkningsvärt är att de mål och riktlinjer som riksdag och regeringfastställt för hela försöksperioden inte återfinns i AMS riktlinjer mer änunder första året. två begränsas målet för att helt vara borttaget iriktlinjerna för det sista försöksåret. har inteprioriterat försöksverksamheten trots riksdagsbeslutet.Detta är allvarligt eftersom jämställdhetsarbetet ej prioriterats i denordinarie verksamheten och medel aldrig avsatts till jämställdhetsarbete varesig i låg- eller högkonjunktur inom AMS. När sedan riksdagenuppmärksammar detta och avsätter särskilda medel för att prioriterajämställdhetsarbetet så används medlen till annat. Även om det kan finnasvisst belägg för att varit otydlig eller att målen delvis varitmotstridiga så finns det ingen ursäkt för att AMS underlåtit att användapengarna till det de var avsedda för. Det naturliga hade varit att AMS begärttydligare mål, inte att man helt bortsåg från prioritering. Det ärockså uppseendeväckande att regeringen inte självmant har uppmärksammatde statliga myndigheternas nonchalans. Det tyder på dålig uppföljning avjämställdhetsfrågorna i regeringskansliet.Vi kan också konstatera att det endast är riksdagenmedgav att medel överförs till för att ta fram ettarbetsvärderingssytem. Detta eftersom inte genomfört sinuppgift, trots att medel avsatts i statsbudgeten. Intrycket som ges är attriksdagen riktar medel för att motverka en könssegregerad arbetsmarknadoch avsätter medel för att motverka lönediskriminering men förvaltningarnanegligerar besluten. minskar kvinnors arbetsmarknad ochlönegapen mellan könen växer. Kvinnorna betalar priset.I de fall förvaltningarna upplever att de är otydliga eller motstridiga åliggerdet förvaltningarna att begära förtydligande, inte att underlåta att verkställabeslutet. Statsmakternas beslut skall självfallet respekteras. hadeen hög ambitionsnivå när de inrättade den s k 10 000-kronan. Det innebar enlångsiktig handlingslinje. Det handlade om att stimulera rekrytering ochutbildning av personer till otraditionella yrken, om en minskning av antaletområden med ojämn könsfördelning från sexton till tio och om en ökning avantalet yrkesområden med jämn könsfördelning från fyra till tio. Att dessamål inte uppnåddes kan inte enbart skyllas på att målen var orealistiska - dethandlar också om att AMS inte prioriterat uppgiften. presenteradesuppgifter som visade att kvinnor inte får lika stor andel av dearbetsmarknadspolitiska medlen som män. En förklaring till detta angavsvara att mäns yrkesval/utbildningar är dyrare än kvinnors. De traditionellayrkesvalen kvarstår. AMS måste prioritera uppgiften att aktivt arbeta förotraditionella yrkesval.Mot den bakgrunden är det vår uppfattning att regeringen skall ges iuppdrag att följa upp effekterna av andra jämställdhetsprojekt i syfte attkontrollera att de prioriteringar som gjort efterföljs, att arbetetmedjämställdhetsfrågorna prioriteras både budgetmässigt och tidsmässigt iberörda förvaltningar samt att det finns en effektiv genomförande-organisation. Vi kan inte dela revisorernas uppfattning att det primäraproblemet var att målen för jämställdhetsarbetet var orealistiska. Det endarealistiska målet är ett jämställt arbetsliv. Vägen dit är lång men så längeansvariga myndigheter inte använder anvisade medel eller ens lyfter framprioriteringarna i sina interna riktlinjer är den primära uppgiften attsäkerställa att arbetet med jämställdhet ges en högre prioritet istatsförvaltningar. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om utbildning av statliga myndigheter i vad ettjämställt arbetsliv är,2. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om sanktionssystem mot statliga arbetsgivare sominte uppfyller jämställdhetslagen,3. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om redovisning av jämställdhetsplaner,4. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om ändring av jämställdhetslagen,5. att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om uppföljning av jämställdhetsprojekt beslutade avriksdagen.