mot · GK02Ju303 · 1996-10-07 00:00:00 — Kampen mot den ekonomiska brottsligheten InledningDen ekonomiska brottsligheten är utan tvivel ett allvarligtproblem. Den måste bekämpas inte minst för att upprätthållarespekten för strafflagstiftningen och för att värna moralen inäringslivet och i samhället i övrigt. Den ekonomiskabrottsligheten utgör också ett allvarligt hot motmarknadsekonomins funktionssätt. Ekonomisk brottslighethotar själva fundamentet för marknadsekonomin,samhällsmoralen och den sociala välfärden.Självfallet är det av stor betydelse att kampen mot den ekonomiskabrottsligheten förs på ett sådant sätt att insatserna i största möjligautsträckning riktas mot brottslingarna och de brottsliga gärningarna somsådana. får lagändringar och andra åtgärder inte utformas så att delägger hinder i vägen för den lagliga näringsverksamheten. Det måste rådabalans mellan å ena sidan intresset att bekämpa brottsligheten ochkonsekvenserna för samhällsekonomin och medborgarna å den andra.All brottslighet måste bekämpas inom de gränser som rättsstaten sätter. Vifår inte tillåta att kampen mot brottsligheten leder till en urholkning av devärden som statsmakterna har ett särskilt ansvar att skydda.Den ekonomiska brottsligheten är till sin natur svårutredd, vilket oftainnebär bevissvårigheter för åklagare inför domstol. Detta är ett stort problemför de myndigheter som har att utreda och bekämpa ekonomisk brottslighet.Det kan emellertid aldrig godtas att beviskraven sänks enbart för att lättare fåtill stånd en fällande dom.Ekobrottslighetens omfattningNär det gäller storleken på de belopp som den ekonomiskabrottsligheten omsätter eller vilka belopp som undandrasbeskattning föreligger det endast grova uppskattningar.Det finns inga tydliga belägg för att det i strikt statsfinansiellmening skulle vara "lönsamt" för staten att bekämpa dennabrottslighet, dvs. det är inte så att en utgiftsökning istatsbudgeten avseende kampen mot ekobrottsligheten mednågon automatik leder till en inkomstökning för staten.Vinsterna ligger i stället i de för hela samhällsekonomingynnsamma konsekvenserna av en effektivekobrottsbekämpning.Det har dessutom konstaterats en ökande förslagenhet och ett mersystematiskt tillvägagångssätt hos de ekonomiska brottslingarna. Gränsernamot annan kriminalitet som vålds-, miljö- och narkotikabrottslighet har ocksåsuddats ut i takt med att ekobrottsligheten blivit grövre och depenningsummor som är i omlopp blivit större. Särskilda åtgärder motmiljöbrott utvecklas närmare i motion 1996/97:Ju907 av m.fl.(m).Ekobrottsbekämpningen sedan mittenav 1970-talet1976-1982Det var först kring mitten av som en mer allvarligoch åtgärdsinriktad debatt om den ekonomiska brottsligheteninleddes. uppmärksammades bl.a. att det fannsbrister i myndigheternas arbetsformer och att beredskapen attmöta den nya brottsligheten var dålig.1976 tillsattes en arbetsgrupp som fick i uppgift att utreda hur det polisiäraarbetet mot den organiserade och ekonomiska brottsligheten kunde förbättras.Som ett resultat inrättades 1977 särskilda tjänster mot ekobrott vid de störrepolismyndigheterna. 1979 inrättades de första ekorotlarna.1977 fick också BRÅ i uppdrag av regeringen att göra en översyn avlagstiftningen mot den organiserade och ekonomiska brottsligheten. I detfortsatta arbetet ingick bl.a. att se över bestämmelserna om informations-utbyte och anmälningsskyldighet mellan myndigheterna samt frågan omsekretess mellan myndigheter.I budgetpropositionen 1977/78 redogjordes ingående för ekobrottssitua-tionen och de åtgärder regeringen vidtagit för att komma till rätta medproblemen. Cirka 35 nya polistjänster inrättades, utbildningsinsatserna ökadeoch arbetet för en förbättrad samordning hos de brottsbekämpandemyndigheterna inleddes. Åklagarväsendet erhöll medel för ekobrottsutbild-ning och ytterligare åklagare. inrättades successivtnya tjänster för ekobrottsbekämpning.1982-1991De närmaste åren efter 1982 tillfördes ytterligare personal tillekorotlarna, men detta skedde till stor del genomomfördelning av redan befintliga tjänster. På grund av dettaoch då polisaspirantantagningen under ett par årbegränsades lades grunden för den senare uppkomna bristenpå poliser. På motsvarande vis gjordes också vissa satsningarpå, och organisatoriska förändringar inom åklagarväsendet.Det som saknades var insikten om att färre poliser totalt sett får negativakonsekvenser för all brottsbekämpning. Detta gäller inte minst ekobrottslig-heten, som är särskilt resurskrävande att utreda och lagföra.Samtidigt som spekulationsekonomin tog fart och den ekonomiskabrottsligheten ökade avtog den dåvaranderegeringens intresse alltmer för den ekonomiska brottsligheten. Efter 1986saknas mer omfattande resonemang om den ekonomiska brottsligheten ochpolisväsendet i budgetpropositionerna. Vad som återstod av kampen motekobrotten var återkommande uttalanden om att denna vid sidan av annanbrottslighet skulle prioriteras.1991-94Under de borgerliga regeringsåren avhjälptes polisbristen.Antalet poliser ökade med närmare 1 500. Av erfarenhet vetvi att polisbrist drabbar utredningar angående ekonomiskbrottslighet, och tillräckligt med välutbildade poliser ärdärför av avgörande betydelse för ekobrottsbekämpningen.Riksåklagaren, och gjorde enomfattande översyn av bl.a. administrativa rutiner, samverkansformer ochkontrollåtgärder som berör insatser mot den ekonomiska brottsligheten.Arbetets inriktning har varit att effektivisera handläggningen, att ökakompetensen och samarbetet myndigheter emellan och att undanröjaadministrativa hinder. Myndigheternas arbete har också innefattat att i ökadutsträckning samarbeta med och ta till vara de kunskaper och erfarenhetersom finns hos konkursförvaltare och de revisorer som konkursförvaltareanlitar.Riksåklagaren beviljades extra resurser för tillskapandet av en särskildutredningsgrupp, RÅSOP, Riksåklagarens specialoperation. RÅSOP inrätta-des med uppgift att ta sig an undersökningar i ärenden som rör kvalificeradekonomisk brottslighet riktad mot banker och andra finansinstitut.60 miljoner kronor öronmärktes för att förstärka och utveckla denkvalificerade kriminalpolisverksamheten, särskilt vad gäller tekniskutrustning och ADB-stöd. En väsentlig del av dessa medel har anvisats förbekämpningen av den kvalificerade ekonomiska brottsligheten. I enlighetmed den borgerliga regeringens förslag beslutade attförstärka åklagarväsendets budget motsvarande kostnader för 30 nyaekoåklagare.Regeringen beslutade att en central enhet, Ekobrottskomman-dot, för bekämpning av ekonomisk brottslighet skulle inrättas.Den dominerande uppgiften för enheten skulle vara den operativa verksam-heten. Enheten skulle handlägga de allra mest omfattande, tidskrävande ochjuridiskt komplicerade ärenden som rör ekonomisk brottslighet. Enhetenskulle också fungera som en föregångsmyndighet, dvs. utgöra en allmänkunskapsresurs bl.a. i internationella frågor för andra åklagarmyndigheter ochför polismyndigheter som handlägger ärenden angående ekonomiskbrottslighet.Efter 1994Den socialdemokratiska regeringen presenterade i april 1995i en skrivelse . Denna skrivelse innehöll bl.a. ett förslag ominrättande av en särskild central myndighet förekobrottsbekämpning. Vi moderater uttalade vår storatveksamhet mot en sådan lösning och underströk att det är avcentral betydelse för ekobrottsbekämpningen att desamverkansformer som skapades under de borgerligaregeringsåren mellan myndigheterna får bestå och attsamarbetet mellan polis, åklagare, skattemyndigheter,kronofogdemyndigheter och tullmyndigheter effektiviseras.Det är med tillfredsställelse vi noterar att regeringen i sin budgetprop-osition nu framför att det fortsatta arbetet bygger på en utveckling av denpåbörjade samverkan, som vi moderater förespråkat, och att en central myn-dighet inte längre synes vara aktuell.Den nuvarande regeringen har genomfört omfattande besparingar pårättsväsendet, och årets budgetproposition innebär ytterligare besparingar.I detta sammanhang bör understrykas att en grundläggande förutsättningför att vi skall lyckas komma åt den ekonomiska brottsligheten, liksom allannan brottslighet, är att det finns tillräckligt med välutbildade poliser ochåklagare, som kan ägna sig åt brottsutredningar. Det är också nödvändigt attfria resurser ställas till förfogande för förstärkning av ytterligare expertis iform av bl.a. konkursförvaltare och revisorer. Om regeringen menar allvarmed sin uttalade målsättning att angripa ekobrottsligheten så måste ocksåregeringen stå garant för att det framgent kommer att finnas tillräckligt antalpoliser, åklagare och att annan nödvändig kompetens kan engageras. Detta ärinte möjligt med de begränsade resurser som regeringen föreslår ställs tillrättsväsendets förfogande. Regeringens förslag innebär i praktiken ytterligarebesparingar, eftersom de medel som krävs för förberedelserna inför enSchengenanslutning inte tillförs. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av tillräckliga resurser för ekobrottsbekämpning.