mot · GK02So403 · 1996-10-07 00:00:00 — De äldres situation i det moderna SammanfattningAtt ta tillvara äldres människors kunskap, erfarenheter ochkompetens är centralt för ett samhälle som tar individuellahänsyn och som sätter den enskildes bästa i centrum. Så skerinte i socialdemokraternas . Tvärtom har människorsom fyllt helt plötsligt satts på undantag och interäknats som den resurs och de mogna och erfarna människorde faktiskt är. Detta är en inställning som vi moderater anserär fel.För många är åren närmast pensioneringen en mycket lycklig tid. Mångareser, studerar och är över huvud taget mycket aktiva. De lever ett rikt liv.Vi har anledning att ställa frågan hur vi tar tillvara de äldres kunskap,kompetens och erfarenhet.I motionen föreslås en förändring av villkoren för de äldre så att beslutflyttas från politiker till de enskilda människorna. En grundläggande analysav problemen inom äldreomsorgen redovisas, som förslag påalternativa lösningar presenteras.Anhöriga och frivilliga gör mycket stora insatser för att vårda våra äldre.Detta vill vi uppmärksamma, liksom nödvändigheten av ökad valfrihet ochstörre mångfald i äldreomsorgen.Demens blir en allt större fråga i takt med att vi får allt fler i högre åldrar.Moderata samlingspartiet har under en följd av år uppmärksammat dennasjukdom, som ibland benämns "århundradets sjukdom". Förslag på vård ochomsorg av våra demenssjuka presenteras, liksom en strategi för forskning,samt förbättrad utbildning av personal.Moderata utgångspunkterTa till vara kunskap och kompetensDet finns drygt 1,5 miljoner människor i vårt land somär . Antalet äldre kommer att fortsätta att ökade närmaste decennierna. Detta innebär att vi i vårt land haren mycket stor grupp människor som genom sinaerfarenheter, kunskap och kompetens är en i allt för högutsträckning outnyttjad resurs.Det är en självklarhet att samhället behöver de äldre. Människan "växer"hela sitt liv. Den erfarenhet, den livskompetens som tiden givit behövs för attge allsidighet och balans åt bedömningar och beslut. För att samhället skallupplevas som en helhet, måste alla åldersgrupper spela en aktiv roll.Traditionens betydelse för samhällsutvecklingen kan aldrig tydliggöras för deyngre om inte de äldre, de främsta traditionsbärarna, deltar i samhälls-debatten och i överförandet av kunskap och värderingar till de nyagenerationerna. Vårt samhälle skulle bli andligen fattigare om inte de äldretog del i dess utveckling.Sverige har under detta sekel genomgått stora förändringar. Från att havarit ett bondesamhälle har det övergått till att bli ett högindustrialiseratsamhälle och är nu raskt på väg in i ett IT-dominerat kunskapssamhälle.Givetvis har detta påverkat människorna. Från att ha varit ett samhälleuppbyggt på familje- och bygemenskaper har det allt mer präglats av andragemenskaper som inte har sitt ursprung i familjen eller hembygden, utan merär baserade på arbets- och ålderstillhörighet. Därav följer att när vi talar omvåra äldre så är dessa en mångfasetterad grupp.Gårdagens äldre växte upp då verklig fattigdom var en realitet. Mat fördagen var inte en självklarhet. Två världskrig har dessa våra äldsta upplevtpå mer eller mindre nära håll. Det var långa arbetsdagar, fyllda med hårtkroppsarbete. Fritidsproblem var ett ord som helt saknades. Sjukdomar som är lättbotade ledde ofta till döden. Mot denna bakgrund kan man lättförstå att våra mycket gamla, ofta mycket sjuka och ensamma ändåtycker att allt har blivit så mycket bättre.Dagens nyblivna pensionärer har helt andra erfarenheter och helt andravärderingar. Förvisso har många av dem levt under svåra förhållanden.Mycket av den bakgrund som de riktigt gamla haft, har delvis denna yngregrupp också som sin. Men det som gör skillnaden mellan dessa tvåäldregrupper stor är att de riktigt gamla är alltför gamla för att kunna dranytta av det goda den nya tiden fört med sig. Det gäller t.ex. arbetetsutformning, inriktningen på en bättre fysisk och psykisk miljö, bättreutbildning och ekonomi. Det gäller framsteg inom medicinens område. Detfinns nu en forskning inriktad på att slå hål på alla de fördomar som omgeråldrandet.En av de mer omfattande studierna "70-åringar i - H70" är ettbrett tvärvetenskapligt projekt som fortfarande ger oss ny kunskap. Dagensäldre har blivit och blir allt mer vitala till kropp och själ och har därförgodamedicinska och biologiska förutsättningar för att långt upp leva ett riktliv.Att garantera alla en god ålderdom är inte endast en fråga om vård ochomsorg utan gäller också hur vi skall kunna ge alla dessa vitala äldre denkänsla av tillhörighet i samhället som de så ofta känner sig sakna.I talar man om vördade gamla, i om människor i den godatredje åldern, medan vi här hemma alltför ofta något nedvärderande talar omgamla pensionärer. Denna inställning till en femtedel av vår befolkning äroacceptabel. Man brukar säga att ett gott samhälle visar sig genom det sätt påvilket man värderar sina äldre. Skall vi kunna berömma oss av det godasamhället så fordras en attitydförändring visavi våra äldre.Den stora resurs som den äldre människan är måste tas tillvara. Vilkenannan grupp äger en så gedigen kunskap, lång erfarenhet, gott om vilja ochtid att göra en insats för sig själv och sina medmänniskor? Att höra till, attvara behövd, att ha goda förväntningar på sig är något som alla människor ialla åldrar strävar efter. Men kanske är målet svårast att uppnå av egen kraftför den som är gammal. Därför måste det vara varje gott samhälles plikt atttillfredsställa dessa behov genom att ta tillvara den gamla människans viljaoch möjligheter.Dessutom är det ett nationalekonomiskt slöseri att inte ta tillvara ett landssamlade resurser. Man kan fråga sig vilket samhälle som egentligen har rådatt inte utnyttja den kunskap och erfarenhet som av dessbefolkning besitter. Vilket samhälle har råd med de drastiskt ökade kostnaderi det offentliga försäkringssystemet som blir följden av de äldres känsla avutanförskap i ett samhälle som inte längre förmår se dem som den resurs deär? Och framför allt - vilket samhälle kan ta ansvar för att en stor grupp avdess invånare känner sig icke behövda? Vi moderater anser att intehar råd att avstå från att nyttja den erfarenhet som våra äldre besitter.Vi vill gå i spetsen för den attitydförändring till åldrandet och därmed tillde äldre som vi anser är nödvändig. Kunskapen om åldrandet, såväl detfriska som det sjuka, måste vi alla ta till oss. Inställningen till de äldremåstepräglas av respekt för den kunskap och livserfarenhet de besitter. Viljan att tatillvara de äldres erfarenheter måste genomsyra alla delar av samhällslivet.Först när vi nått dessa mål kan de äldre i vårt land känna berättigad stolthetöver vad de kan uträtta just i kraft av sin ålder och också känna att de harsamhällets goda förväntningar på sig. Först då får vi ett värdigt samhälle därvar och en av oss, oavsett ålder, kan känna sig efterfrågad och behövd.Antalet äldre blir allt fler de kommande decennierna. blir deockså allt friskare och har möjlighet och kapacitet att leva ett aktivt livlängreän någon tidigare äldregeneration. Ofta framställs detta som ett ekonomisktproblem. Självfallet innebär ett ökat antal mycket äldre att kostnader förvård, omsorg och pensioner stiger. Men inträder behovet av vårdoch omsorg väsentligt senare än vad som varit fallet med tidigaregenerationer. Våra äldre kommer således att spela en aktiv roll i samhälletbetydligt längre. Detta har redan uppmärksammats av marknadsförare ochreklamproducenter. De äldre kommer att utgöra en stark ochframför allt stor konsumentgrupp med inflytande och betydelse.Denna inställning som redan finns på "marknaden" måste också fågenomslag i yrkeslivet och inom andra sektorer i samhället. Hinder ochstelbenta regler måste tas bort och goda förutsättningar för starkagemenskaper skapas. Förändringar i arbetsrätten och i vårt socialförsäkrings-system kan leda till att det blir lättare också för dem som är äldre att få enny"chans" med större variation vad gäller kunskap, kompetens, ålder ocherfarenhet.Ett exempel på hur man på ett bra sätt kan ta tillvara den kompetens ocherfarenhet som äldre arbetskraft har samlat på sig under ett långt yrkesliv,som det skapar möjlighet för äldre att ha kontakt medarbetsmarknaden även efter pensionen, är de mentorsprojekt som finns pånågra håll. De innebär att den äldre generationen fungerar som stöd ochrådgivare till den yngre yrkesverksamma generationen inom olika branscher.Vi anser att denna typ av verksamhet bör uppmuntras och stödjas.Men det är också väsentligt att de äldres erfarenhet och kompetens fårutrymme i samhällsdebatten. Alla, även politiker, måste lyssna och ta till sigde synpunkter och åsikter som de äldre har. Politiken får inte bli ettprivilegium för ett fåtal aktiva, utan alla samhällsgrupper måste känna sigdelaktiga. I det spänningsfält som kan skapas i mötet mellan olikagenerationers erfarenhet kan vi finna lösning till allas bästa.Vi accepterar inte att människor bara för att de fyllt skall hänvisas tillvälmenande aktiviteter som ger sysselsättning och ofta även god behållning,men som inte utnyttjar de äldres erfarenhet och kompetens. I stället måstesamhället och politiken anpassas efter det faktum att människor är mer aktivaoch vill delta mer i samhällslivet högre upp i åldrarna än vad som tidigarekanske var fallet. Fixerade åldersgränser tillhör det förgångna.Ett viktigt steg för att skapa en mer flexibel arbetsmarknad som ocksåomfattar äldre människor är förslaget om en ny rörlig pensionsålder. Enligtförslaget skall det vara möjligt att själv bestämma närman vill gå i pension. Vi ser detta som ett första steg i riktning mot enmindre reglerad syn på när och hur man skall arbeta. Det är därför allvarligtatt, som regeringen aviserade i budgetpropositionen, ytterligare skjuta påikraftträdandet av reformen, eftersom det innebär att vi tvingas fortsätta levamed förlegade åldersgränser som inte tar individuella hänsyn till mångaäldres vilja och önskan att fortsätta att vara aktiva i arbetslivet.Alla gamla har inte lyckan att uppleva ett gott åldrande. Ensamhet ochsjukdom förmörkar tillvaron för många. Det handlingsprogram som vi då villförverkliga har följande utgångspunkter.Fördjupa välfärdenModerata samlingspartiet vill fördjupa välfärden. Det skallske genom att den enskildes ställning stärks inom ramen fördet gemensamma ansvaret. Den nya välfärdspolitiken måstebygga på den enskildes val, och resurserna skall följa de valsom den enskilde själv träffar. Därmed kombineras valfrihetmed det gemensamma ansvarets rättvisa och solidaritet. Detallmännas viktigaste uppgift blir att säkerställa att även desom av olika skäl ej själva kan föra sin talan eller fattameningsfulla beslut, garanteras med andra jämbördigaförhållanden.En välfärdspolitik med denna inriktning kommer att möjliggöra en bättreservice och ge helt nya möjligheter såväl för dem som arbetar inom vård,omsorg och utbildning som för dem som är beroende av dessa tjänster. Ettökat inslag av konkurrens leder till bättre utnyttjande av resurserna och attköer och brister i dagens system kan angripas. Vårt förslag till allmänhälsoförsäkring ger alla rätt till valfri sjukvård utan att det kostar denenskilde något extra. Det är nödvändigt att riva ned huvudmannaskaps- ochrevirgränser inom vård och omsorg. Samarbetet inom vårdkedjan måsteförbättras så att den äldres behov och medbestämmande sätts i centrum.Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö inklusive vården i betydligtstörre utsträckning än vad som sker i dag.Även svårt sjuka och handikappade måste få bestämma över sin vardaggenom att på lika villkor få välja mellan olika former av service, vård ochboende. Så långt detta är ekonomiskt och praktiskt möjligt måste de mestvårdbehövande också få behålla ett eget hem i äldrevården - även sedan manflyttat till institution. Här måste särskild uppmärksamhet ägnas de personersom behöver samhällets särskilda stöd för att föra sin talan och få sinaintressen tillgodosedda. En gammal människa som vill flytta till ettäldreboende i en annan kommun för att komma närmare barn och barnbarnskall inte kunna förvägras detta.Att tvinga ihop helt främmande människor att bo tillsammans iflerbäddsrum och sedan ta hyra som för egen bostad är inte rimligt.Människors egna val måste respekteras. Ett första steg på vägen mot en godäldrevård måste vara att erkänna att sjukhemmen inte kan likställas medboende. Det är både okunnigt och cyniskt att kalla en gammal, till kropp ochsjäl sjuk människa som bor i ett flerbäddsrum i ett sjukhem för hyresgäst ochav henne utkräva hyra kompletterad med kostnader för mat och omvårdnadliksom för medicin och läkarbesök.Alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskravskall ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligtbedrivna verksamhet.Vi blir allt äldreSvenskarna blir allt äldre. 1983 fanns det i Sverige1,4 miljoner människor . 1995 hade antalet stigittill 1,5 miljoner eller av befolkningen. 1983fanns det 290 000 människor i . 1995 hadedet antalet stigit till drygt 400 000, en ökning . Andelen personer kommer att ökamed till år 2010.Svensken blir allt friskare och därmed allt äldre. Behovet av vård kommerallt senare i livet. Majoriteten klarar sig långt upp utan hjälp av ålderspensionärerna bor i sitt eget hem. Men när det väluppstår behov av hjälp är det större och mer omfattande och ianspråktar enallt större del av de offentliga utgifterna. Personer svarar av de totala utgifterna för sjukvården. De som är och äldrehar 38 gånger fler vårddagar än de som är och yngre. avsjukvårdens resurser och av slutenvårdsplatserna används för vårdav 75-åringar och äldre. av resurserna används under det sistalevnadsåret. Ålderspensionärerna utgör en knapp femtedel av befolkningenmen tar i anspråk ca två tredjedelar av samtliga vårddagar inom sjukvården.Bara befolkningsförändringarna kommer att medföra att det medoförändrade resurser uppstår ett gap mellan behov och resurser förkommunernas äldrevård om eller ca . Dettabelyser de problem vi står inför då vi skall slå vakt om en värdigäldreomsorg. Antalet personer ökade mellan 1970och 1985 medan vårdkostnaderna steg med 56 procent.Även om våra äldre blir friskare i den tidiga ålderdomen så blir behovet avstöd och hjälp allt större och allt mer kostnadskrävande för den växandegruppen mycket gamla. Det ställer helt nya krav på politiken och på deprioriteringar som måste göras.Äldreomsorgen - ettvårdsystem i krisÄdelreformens brister kvarstårÄldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Bristerna i vård ochomsorg kvarstår. Målsättningen - en meningsfull vardag förgamla och sjuka - är långt ifrån uppfylld i det särskildaboendet. Bristande kontinuitet i den medicinska vården ochavsaknad av kontinuerlig läkartillgång, brister iläkemedelshantering och smärtlindring samt bristanderesurser för god vård i livets slutskede är tyvärr inte ovanligainom svensk äldrevård. En god och säker sjukvård måstegaranteras och det kräver en ansvarig läkare i det särskildaboendet som också har ansvar för vårdplanering ochutbildning av personal. Det hindrar inte att patienten har egnaav dem själva valda läkare.Rehabiliteringen av äldre liksom avsaknaden av adekvata diagnoser viddemens är otillfredsställande. Hemsjukvård och hjälpmedelsförsörjningbrister. Gamla människor far illa av att vårdas och bo på fel sätt. Detta berortill stor del på att Ädelreformen inte löste de organisatoriska problem somhängde samman med gränsdragningen mellan huvudmännen utan baraflyttade gränserna. Vi moderater påtalade vid beslutet mycket tydligt attrisken var stor att de nu beskrivna problemen skulle uppkomma.Äldreomsorgen präglas i stor utsträckning av ett kollektivistiskttänkande. För liten hänsyn tas till de enskildas önskemål. Äldre är oftasthänvisade till den boendeform eller den vård som det offentliga anvisar.Riskerna är uppenbara att kommunerna återgår till att se som ettkommunalt monopol, där valfriheten inskränker sig till att de som önskartjänsten kan tacka ja eller nej till den service som erbjuds. har deanställda ingen möjlighet att förverkliga egna idéer eller välja en annanarbetsgivare om de blir oense om hur vården bäst kan eller skall bedrivas.Gränsdragningsproblem kvarI och med Ädelreformen fick kommunerna ansvaret för alläldreomsorg, utom den sjukvårdande verksamheten.Detta innebar att kommunerna fick ta över sjukhemmen och ocksåbestämma avgiften för boendet. har detta lett till orimliga avgifter.Sjukhemsboende kan inte likställas med ett vanligt äldreboende. Vårutgångspunkt är att avgifterna måste sättas med hänsyn tagen till om man påsjukhemmet delar rum, om man har möjlighet att komma hem eftersjukhemsvistelsen och/eller om man har en kvarvarande make i bostaden. Ensammanvägning av vilka effekter de samlade vårdavgifterna får måste göras.Det finns en gräns där en gammal människas boende med olika grader avservice, omsorg och sjukvård övergår till att bli rent sjukvårdandeverksamhet. Den gränsen kan, som våra sjukhem fungerar, sättas vidövergången till sjukhemsvård. Dagens sjukhemsvård är inte i första handboende utan vård och borde därför likställas med annan sjukvård. För mångamänniskor kommer det alltid att vara så att slutet av livet mer är en fråga omvård än om boende.Varje svensk medborgare skall ha en självklar rätt att få en "egen" läkare.Utvecklingen har visat att det kan uppstå praktiska problem för boende vidsjukhem. Var och en kan och har rätt att ha en egen läkare varför ett sjukhemkan betjänas av många läkare. Ingen känner då ansvar för sjukhemmet somhelhet eller för att personalen bibringas den utbildning som situationenkräver. Lösningen med en medicinskt ansvarig sjuksköterska () harvisat sig bara lösa smärre delar av detta problem. Vi menar att det bör finnasendera en geriatrisk specialistläkare som har det övergripande ansvaret förhemmet, eller en allmänspecialist som har möjlighet till nära och tätakonsultationer med en geriatrisk eller psykogeriatrisk specialist. Detta fårinte hindra att enskilda patienter kan välja och ha en egen läkare som hållernära kontakt med den övergripande medicinskt ansvarige.Det finns skäl att fastställa en definition av begreppet äldreboende medhänsyn tagen till behovet av sjukvårdande insatser vid dagens sjukhem.Nödvändiga förändringarEtt samlat kommunalt ansvarHuvudmannaskapet för äldrevården och äldreomsorgen är överfört till kommunerna men gränsdragningarna ärsvåra i fråga om vad som skall hänföras till sjukvårdrespektive äldreomsorg. utvärdering, liksomsocialutskottets äldreutfrågning omÄdelreformen, understryker att problemen fortfarandekvarstår. Många människor far illa medan kommun ochlandsting diskuterar vem som ansvarar för vad, exempelvisrehabiliteringen av de gamla. Det är en dubbel socialnedrustning när det offentliga inte klarar problemen, ochhushållens ekonomi till följd av det höga skattetrycketundergrävs så att de själva saknar möjligheter att lösaproblemen på annat sätt. Endast det fåtal som har mycket godekonomi har någon reell valfrihet.För att en förändring skall innebära en rejäl förbättring för de enskildamåste flera viktiga krav uppfyllas. Monopolsituationen måste brytas.Finansieringsansvaret måste skiljas från verksamhetsansvaret. Verksamhetenskall kunna bedrivas av många olika vårdgivare.Det är de äldres och de sjukas villkor som skall forma vården ochomsorgen. Det ligger en stor trygghet i att kunna göra egna val, och detkräver en ändrad syn på begreppet huvudmannaskap. betyder det i regelatt och kommunen finansierar och i egen regi producerar vårdeller omsorg. Det ger ingen mångfald och respekten för människors fria valåsidosätts.Huvudmannaskapet borde i stället ses som ett yttersta ansvar för att allahar tillgång till nödvändig vård eller omsorg, men verksamheten skall kunnabedrivas av många olika vårdgivare på lika villkor. Ett huvudmannaskap föräldrevården och äldreomsorgen utformat enligt dessa principer kansammanföras och ligga hos primärkommunerna. Då tas alla goda krafter tillvara genom att enskild och offentlig verksamhet verkar på samma villkor. Enallmän hälsoförsäkring enligt vår modell ger en bättre vård än om sjukvårdenfinansieras via landstingsskatten.VDN-märk äldreboendetÄldrevårdens allmänna inriktning skall vara att de som såönskar så långt möjligt erbjuds vård i det egna hemmet. Omvård på institution är nödvändig skall den ges vid småenheter nära hemorten eller där den äldre så önskar.Ålderdomshemmen är den boendeform som passar bäst för många äldremed behov av tillsyn utan att behöva sjukvårdens resurser. Ett ålderdomshemprioriterar omsorgen och den sociala gemenskapen, medan ett sjukhemunderstryker vården på boendets bekostnad och är mer att likna vidsjukhusvård än ett äldreboende. Gruppboendet är en boendeform särskiltanpassad för den som lider av demenssjukdom.Man bör alltså renodla de olika boendeformerna och ge den enskildamänniskan valfrihet och inflytande i valet av boende och vårdform.Mångfald, valfrihet och respekt förden enskilda människanÖkningen av antalet mycket gamla ställer stora krav på såvälakutvården som på dem som svarar för mer långvarig vårdoch omsorg. Här behövs tidig rehabilitering, väl utveckladdag- och hemsjukvård och effektivt samarbete med anhöriga,distriktssköterskor och den kommunala hemtjänsten.Att kunna välja och framföra önskemål om hur man vill ha det och attkunna påverka sin situation blir inte mindre när åldern . Tvärtom är det så att behovet av mångfald ökar i skeden dåfysiska begränsningar sätter in. har i olika sammanhang visatpå brister i bemötandet av äldre inom omsorg och vård. Det har gälltinformation, dokumentation, behovsprövning och i handläggning - bristersom direkt eller indirekt handlar om bemötande av och respekt för äldre.Sådana brister tyder på okunskap eller ointresse för de allra äldstas rätt tillsjälvbestämmande och behov av trygghet och säkerhet i omsorg och vård.Problemen hänger samman med en monopolsituation där vård och omsorgblir ett myndighetsutövande utan den stimulans till observans, ökadkunnighet och ett gott bemötande som konkurrens medför.Konkurrens för bättre serviceDen kommunala och landstingskommunala vården är mångagånger mycket bra, men den offentliga verksamheten kan dranytta av vad alternativen utvecklar och prövar. Alternativenkan och bör finnas på alla områden som äldreboende,sjukhem och hemtjänst. Genom mångfald nås såväl socialasom ekonomiska fördelar. Erfarenheten visar att alternativensnarare är mindre kostnadskrävande än de traditionella vård-och omsorgsformerna i offentlig regi, inte minst därför attkostnaderna för administration och byråkrati minskar. Denvalfrihetsreform som den borgerliga regeringen inledde fårinte rullas tillbaka.Även det informella frivilliga arbetet måste stimuleras om en god omsorgmed många alternativ skall kunna finnas. På många håll finns s.k. väntjänst,där människor frivilligt engagerar sig i äldre människor som fortfarande borhemma. Denna verksamhet bör utvecklas.Alternativ inom äldreomsorgen som uppfyller de kvalitetskrav som alltidmåste ställas, det må gälla såväl institutionell omsorg som hemtjänst, börenligt vår mening berättiga till bidrag från stat och kommun på sammavillkor som motsvarande offentlig verksamhet.Vi anser mot denna bakgrund att det i hälso- och sjukvårdslagen tydligtskall inskrivas respekt för alla människors lika värde och för den enskildamänniskans frihet och värdighet. På så sätt respekteras hennes valfrihet.Hemtjänsten nödvändig - menotillräckligDe allra flesta gamla är nöjda med den hjälp de får. Dekritiska synpunkter som framförts gäller främst hjälpensomfattning. De gamla har också små möjligheter att påverkavilken hjälp de får och på vilket sätt den ges.Kommunerna måste medverka till flexibla lösningar.