mot · GK02L501 · 1996-10-07 00:00:00 — Friköp av historiska arrenden Friköpsfrågan för den berörda befolkningsgruppen är enmedborgarrättslig angelägenhet och en samhällsfråga mer änen arrendefråga. har befolkningen underhistoriska arrenden varit bestulen rätten att äga sin jord. Dehar tvingats till flera hundra årliga hoveridagsverken, körsloroch avgifter till adliga slottsherrar. De som inte orkade medblev vräkta från hem och jord, som de i generationer brukat.De fortfarande i flera avseenden livegna torparna till dekvarvarande godsen har i vissa fall genom sina dagsverkenoch arrendeavgifter i själva verket betalat arrendestället ettoändligt antal gånger.Att avskaffa den sista resten av ett feodalt system är ett led i en politik förökad social och ekonomisk rättvisa och ett fullgörande av samhällets främstaplikt att se till att medborgarna i alla delar av landet ges en rätt tillsjälvständighet och en frigörelse från ett tidsfrämmande förmynderi. En lagom friköpsrätt för jordbrukarbefolkningen under de historiskt betingadeägarsystemen kränker ingen enskild äganderätt till någon jord som någonägare aktivt brukat, bebott eller är beroende av för sin utkomst. Dethistoriska arrendejordägarsystemet, särskilt under fideikommissen, har ocksåpå ett förödande sätt hämmat landsbygdens utveckling. Under senare tidförekommer i ökande utsträckning också indragning av tillstorgodsen från arrendeställen även med välutrustade ekonomibyggnader idet uppenbara syftet att komma i åtnjutande av bidrag från EU.Att en friköpsrätt har en stark förankring hos såväl folkmajoriteten somdess företrädare i riksdag torde också stå utom alla tvivel. Underhela detta sekel har frågan om friköp varit aktualiserad ett otal gånger. Barasedan 1976 har ett drygt 20-tal motioner från fem olika partier väckts iSveriges riksdag med yrkanden om friköpsrätt för jordbrukarbefolkningenunder historiskt betingade arrendesystem. fattaderiksdagen med stor majoritet det historiska beslutet att en sådan friköpsrättborde införas. I sin motivering för beslutet skriver lagutskottet (bet.1989/90:LU6) bl.a.:Enligt utskottets mening måste de krav på en friköpsrätt vid historiskaarrenden som framförts ses mot bakgrund av att det i dagsaknas generella regler som ger en jordbruksarrendator rätt till ersättning förde investeringar som gjorts på arrendestället. - - - Det värde somarrendegårdarna representerar för jordägarna har således till stor del skapatsgenom det arbete som arrendatorerna och deras släkt utfört och deekonomiska uppoffringar som de gjort. Det är därför inte svårförståeligt attarrendatorerna önskar att genom en friköpsrätt få trygghet för att de gjordainvesteringarna kommer dem och deras familjer till gagn. - - -För alla jordbruksarrendatorer gäller generellt sett att de -- i den mån annatinte avtalats med jordägaren -- själva får svara för investeringarna och förhela riskkapitalet och därmed bära den totala företagsekonomiska risken förväxtodling och djurhållning.Utskottet vill vidare hänvisa till vad utskottet anförde vidfrågans behandling (LU 1982/83:27), nämligen att enfriköpsrätt kan bidra till fortsatt allsidigbefolkningssammansättning på landsbygden. Utskottet villäven peka på att en friköpsrätt ligger i linje med denjordbrukspolitiska målsättningen att ägande och brukande avjordbruksmark bör vara förenat. Det finns således enligtutskottets mening starka skäl som talar för att en friköpsrätttill historiska arrenden bör införas.Dåvarande justitieministern (s) tillkallade efter riksdagsbeslutet årsarrendekommitté med uppgift att "i vissa avseenden se över arrendelag-stiftningen". Friköpsfrågan behandlades på det ansvariga statsrådets initiativmed förtur.I sitt delbetänkande "Historiska arrenden", Förslag till friköpslag, (SOU1991:85) framlade kommittén enhälligt en lag om rätt att friköpa historiskaarrenden. I sin motivering skriver kommittén bl.a.:Grunden för den föreslagna inlösenrätten kan i korthet beskrivas så, att iett fall där arrendestället i generationer bebotts och brukats av arrendatorertillhörande samma släkt har arrendatorerna och deras familjer fått mycketstarka såväl ekonomiska som personliga bindningar till arrendestället, medanmotsvarande bindningar typiskt sett är betydligt svagare för jordägarsidan,varför förhållandena på brukarsidan motiverar att den nuvarande arrendatornges rätt att få nyttjanderätten omvandlad till äganderätt.Härefter har två gånger (och ) med knappamajoriteter avslagit motioner (s) och (c) med krav på påskyndande av 1989års riksdagsbeslut med motiveringen att "frågan om förslag till friköpslag förnärvarande bereds i ". I frågesvar i den 11 januari1994 meddelade dåvarande ansvariga statsrådet att enproposition var att vänta under vårriksdagen. I proposition 1994/95:155skriver regeringen bl.a. att en lag om friköp ofrånkomligen kommer att bligodtycklig. Det anförs sålunda att en arrendator vars familj innehaft arrendetsedan 1901 riskerar att inte få friköpsrätt om man, som Arrendekommitténföreslagit, kräver att arrendestället inte varaktigtbrukats av fastighetens ägare. Mot detta kan sägas att gränsdragningar i frågaom tider för innehav m.m. alltid måste göras i lagar av detta slag. Sådanagränsdragningar har förekommit i vår tidigare friköpslagstiftning --ensittarlagen -- som tillkom och gällde i ca 60 år.Den gränsdragningen uppfattades aldrig som godtycklig. En annan --enligt vår mening -- inte bärande invändning mot en friköpslag är att endastett begränsat antal personer kan ha intresse av att få friköpa mark. Detta är enovidkommande synpunkt. Såvitt vi kunnat utröna har den aldrig tillmättsnågon betydelse i praxis eller i andra rättsligasammanhang. Och om en friköpslag anses gynna endast ett begränsat antalpersoner, så är det ju ännu färre personer -- godsägarna -- som kan "drabbas"därav. För övrigt föreslog kommittén att friköp inte skulle kunna ske om detav särskilda skäl skulle vara oskäligt mot jordägaren.Den ändring av 2 kap. 18 § regeringsformen som trätt i kraft har angettsinnebära en precisering av det egendomsskydd som ställs i Europakonven-tionen (KU 1993/94:24 s. 28). Syftet med grundlagsändringen är alltså attuppnå en anpassning till konventionen, inte att ställa högre krav på denna.Tolkningen av konventionen, sådan den gjorts av , bördärför bli avgörande för bedömningen av vad som kan anses utgöraangelägna allmänna intressen enligt den ändrade paragrafen i regerings-formen. Det föreligger en beaktansvärd risk att en friköpslag skulle stå i stridmed , hävdar regeringen (prop. s. 53), som inte delaruppfattningen att fallet m.fl. mot beträffande de sakligaförutsättningarna företer likheter med den situation som avhandlas här. Tilldetta kan först sägas, att den lag som trädde i kraft ärsamma konvention som så utförligt genomgåtts av . Ingenav de fyra juristerna, ledamöterna eller de fem sakkunniga har funnit att vadsom föreslås skulle strida mot konventionen. I själva verket finns det bådelikheter och skillnader. De senare torde snarare tala än starkare till förmånför ett friköp av historiska arrenden i . I vårt land rör det sig bl.a. i änhögre grad än i om historiska företeelser där ägarparten från börjangenom kronan/statsmakten kommit att bli betraktad som ägare av befintligajordbruk och bygder.Det ekonomiska värdet av arrendatorernas egendom på ofri grund tordeockså väsentligt överstiga motsvarande förhållanden i . ISverige föreslås friköp till marknadspris medan ersättningen i Storbritannienregelmässigt torde ha understigit marknadsvärdet. Men det viktiga är inte omomständigheterna i ett visst rättsfall är helt likartade med fall som kanuppkomma i . Det väsentliga är givetvis vilka uttalanden gjort i sin dom. I fallet m.fl. mot , vilketrefereras av (s. 35--36), sträcker sig domsmotiveringenprincipiellt, vilket ökar dess betydelse. Så t.ex. anges de nationella organenvara bättre skickade än domstolen att avgöra vad som skall anses vara i detallmännas intresse.Dessutom måste uttrycket "i det allmännas intresse" av nödvändighet varaextensivt. Varje land måste följaktligen ges ett betydande mått av frihet(of appreciation) när det gäller lagstiftning med social och ekonomiskanknytning. förklarade sig med hänsyn härtill komma attrespektera den nationelle lagstiftarens bedömning av vad som var i detallmännas intresse, om inte denna bedömning uppenbarligen saknade rimliggrund (manifestly without reasonable foundation). Här redovisade uttalandenav ger klart stöd för att det inte med hänsyn tillEuropakonventionen finns några rättsliga hinder mot en svensk lag om friköpsom grundas på sociala skäl och politiska värderingar. Något uttalande frånEU eller som stöder uppfattningen att en friköpsrätt skullestå i konflikt med äganderätten existerar för övrigt inte, varför slutsatserna iproposition 1994/95:155 resp. lagutskottet (bet. 1994/95:LU26) måste anseskraftigt överbetona de feodala systemens knytning till äganderätten i grund-lagens mening. Inte ens , som i övrigt är kallsinnigtinställt till en friköpslag, och som förlänats ett antalhistoriska arrenden, gör så snäva bedömningar av begreppet "allmäntintresse" som regeringen. Tvärtom är inställning mycketklargörande på denna punkt: "Allmänt intresse behöver inte endast föreliggai fall, då egendom överförs till staten eller kommun, utan ett sådant intressekan finnas även när egendom överförs från en enskild till en annan enskild.Hinder föreligger därför inte i och för sig mot att överföra egendom frånfastighetsägaren till arrendatorn." Det förhållandet att "en klar majoritet avremissinstanserna" ställt sig negativa till en friköpslag är mot bakgrund av defaktiska förhållandena inte heller något tungt vägande skäl för att avstå frånatt införa en sådan lag. För det första har tolv av remissinstanserna sagt ettklart ja till friköpslag. Och av de oberoende instanserna föreligger ungefär enlika stor del tillstyrkanden som avstyrkanden. För det andra saknas bland deinstanser som beretts tillfälle att avge remissvar bl.a. Glesbygdsdelegationensom med utgångspunkt från att en friköpsrätt kan bidra till fortsatt allsidigbefolkningssammansättning på landsbygden ställde sig positivtill att införa friköpsrätt för historiska arrenden. För det tredje gernedanstående utdrag ur ett protokoll från ett styrelsemöte i () en klar illustration till vilka metodersom kommit till användning för att till varje pris förhindra tillkomsten av enfriköpslag:Utdrag ur protokoll från sammanträde i SJA 157 §:SJA:s, LRF:s och Jordägareförbunds remissyttranden avseende1990 års arrendekommittés betänkanden hade utsänts. Jordägareförbundetsyttrande är svårt att tyda, men stark kritik riktas mot den föreslagna rättentillinvesteringar på arrendeställen, vilket ansågs bryta den överenskommelse,som finns om att SJA stöttar nej till rätt att friköpa historiska arrenden motatt stöttar ja till rätt till investeringar.Sedan avslagit motioner om friköpsrätt till historiskaarrenden har utvecklingen för den berörda jordbruksbefolkningen undergodsen tagit en ny och oroväckande vändning. som godsägarnaframhärdar i att slå vakt om det otidsenliga feodala systemet, öppnar kyrkanoch i allt större utsträckning möjligheter till friköp. Troligenövertygade om att friköpsfrågan en gång för alla avförts från den politiskadagordningen och möjligheten att påverka genom demokratiska beslut iSveriges riksdag har jordägarna på flera håll chockhöjt arrendeavgifterna. Iflera fall, t.ex. på i och , rör det sig omhöjningar på . I ett uppmärksammat fall vill fideikom-missinnehavaren till höja arrendet från till103.000 kronor. Flera arrendatorer har utnyttjat möjligheten till bidrag för attbevara kulturmiljön och den biologiska mångfalden. Sådant bidrag utgårmed per ha. Trots att dessa värden är skapade av jordbruks-befolkningen och inte av godsherrarna vill fideikommissinnehavaren tillTrolle-Ljungby höja arrendeavgiften med per ha för att komma iåtnjutande av en del av miljöstödet. Detta tillsammans med en ökandetendens till indragningar hotar landsbygdsbefolkningens intressen och rätt attvärna om sitt eget kulturarv.Det finns mot ovanstående bakgrund sålunda synnerligen starka sociala,medborgarrättsliga och politiska skäl att nu fatta ett definitivt beslut ominförande av en lag om friköp av historiska arrenden. Det handlar omfullvärdig medborgarrätt för jordbruksbefolkningen under publika ägoslagoch adelns fideikommiss . Det handlar om generationers kampför friköp av sina fädernegårdar. Det handlar om brukarna i de bygder somställdes utanför de skatteköpsreformer, som är grunden för nästan all enskiltägd jordbruksmark sedan århundraden tillbaka. I sammanhanget finns detockså anledning att påpeka att den feodalt grundade fideikommissen iDanmark och övriga nordiska länder kunnat avlösas genom lagar sominneburit självständighet för jordbruksbefolkningen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om friköp av historiskt betingade arrenden.