mot · GJ02Fi109 · 1996-06-19 00:00:00 — öppet arbetslösa plus människor iarbetsmarknadspolitiska åtgärder, vilken uppgick till 1994, hade imaj 1996 - trots den mellanliggande konjunkturförbättringen - endastminskat marginellt till av arbetskraften eller drygt en halv miljonmänniskor. AMS bedömer i en prognos att den totalaarbetslösheten kommer att öka och bli genomsnittligt 13,1 procent.Under den ekonomiska nedgång som inletts har arbetslösheten fortsattatt öka. I regeringens basalternativ i den ekonomiska vårpropositionen väntasden totala arbetslösheten sedan minska till av arbetskraften år2000. I denna kalkyl inräknas emellertid inte de personer som skall omfattasav de föreslagna utbildningsåtgärderna. Sker det, kommer den totalaarbetslösheten att i princip ligga kvar på den nuvarande nivån fram tillsekelskiftet.Utöver den dryga halvmiljon arbetslösa och arbetssökande människor somstår utanför den öppna arbetsmarknaden finns det ytterligare ungefär enhalv miljon personer som skulle vilja eller borde arbeta men som av en ellerannan anledning inte räknas in i arbetskraften. Där ingår bl.a. latentarbetssökande, flyktingar och människor som har förtidspensionerats avarbetsmarknadsskäl. Det är den verkliga arbetslösheten på drygt en miljonmänniskor som måste angripas. En halvering av denna arbetslöshet förutsätteratt en halv miljon nya arbetstillfällen netto skapas . Det ärenlika krävande som angelägen uppgift, vilken regeringen inte ens kommer inärheten av att lösa med sin tillväxthämmande politik. Målet att halvera denöppna arbetslösheten säger egentligen inte mer än att man vill minska denandel av den potentiella arbetskraften som står utan arbete från . PropositionenAllmäntPropositionen innehåller ingen analys av orsakerna tillmassarbetslösheten eller vilka förutsättningar som krävs förtillräckligt många nya jobb i företagen. Några genomtänktaoch tillräckligt omfattande förslag som kan skapa dessaförutsättningar finns därför heller inte i regeringens förslag.Regeringen saknar insikt om att arbetslösheten är ettstrukturellt problem som endast kan lösas med storastrukturella förändringar i form av bland annatskattesänkningar och avregleringar.Regeringens strategi går ut på att flytta öppet arbetslösa till arbets-marknadspolitiska åtgärder eller bort från arbetskraften så att det politisktbetingade löftet att halvera den öppna arbetslösheten skall kunnainfrias.Regeringens skattesänkningar för att underlätta ekonomisk aktivitet på detena området finansieras genom skattehöjningar på andra områden medmotsatt effekt. Totalt innebär regeringens förslag att skatterna höjs medytterligare nästan när de är fullt genomförda.Regeringen är ännu mer tomhänt vad gäller avregleringar och åtgärder föratt riva hinder mot nya arbeten. Särskilt tydligt är detta när det gällerarbetsrätten. På detta område lägger regeringen inga förslag utan avvaktar enuppgörelse mellan arbetsmarknadens parter, som antas komma senare isommar.Regeringen redovisar ingen strategi för att det skall kunna bli nya riktigajobb i företagen. Dess ansträngningar är helt inriktade på att hantera deproblem som den faktiska arbetslösheten orsakar. Det finns få förslag somens kan ge hopp om att det skall bli färre arbetslösa. Regeringen gören lång rad satsningar på utbildning. De 130 000 utbildningsplatserna förvuxna återkommer för minst tredje gången - det är samma utbildnings-platser! Satsningen inriktas dock inte på att höja kvaliteten eller på att iförstahand erbjuda utbildning utan på att flytta anslag för utbildning från AMS tillUtbildningsdepartementet. Syftet är naturligtvis att de som utbildas skallföras bort från arbetslöshetsstatistiken. Därutöver görs en del förändringar avarbetslöshetsstödets villkor varav några är ägnade att stimulera övergångentill arbete medan andra verkar i motsatt riktning.Eftersom regeringens förslag på arbetsmarknadsområdet inte är inriktat påtillväxt utan på offentliga stödformer och justeringar mellan AMS,utbildningsanstalter och kommunerna betyder det i första hand utgifter.Förutom skattehöjningar tar regeringen fram pengar ur för attfinansiera en ökning av utgifterna i statsbudgeten.SkattepolitikenSkattepolitikens utformning spelar stor roll när det gäller attvärdera villkoren för företagande och jobb. Regeringen slårockså för sin del fast att de nya jobben måste växa fram i detprivata näringslivet och att det kräver ett gott tillväxtklimatmed goda villkor för företagande.I handling har emellertid regeringens politik gått i en helt annan riktning.Sammanlagt har skatterna höjts med , vilket är 20gånger mer än vad försäkrade i ett brev till väljarna före valet1994. Huvuddelen av skattehöjningarna har gällt beskattningen av arbete. Dethar blivit dyrare att anställa, och förutsättningarna för en långsiktigtfungerande lönebildning har försämrats. Näringslivets kapitalförsörjning harockså försvårats och fördyrats genom bland annat införandet av dubbel skattpå det egna riskbärande kapitalet i aktiebolag.Kapitalbildningen har hämmats också i andra avseenden, bland annnatgenom återinförd förmögenhetsskatt och en vidgning av fastighetsskatten tillkommersiella lokaler och industrifastigheter. Genom de kraftigaenergiskattehöjningarna har svensk industri fått ett högre kostnadsläge ochdärmed sämre konkurrensförmåga.Särskilt allvarlig är den så kallade värnskatt som inneburit att ökad kunskapoch större kompetens lönar sig mindre. Tillsammans med den kraftigahöjningen av egenavgifter är marginalskatten för en stor del av deheltidsarbetande nu istället för de som varmålet i marginalskattereformen. Det har lett till att cheferna för de bäggekunskapsföretagen offentligen har varnat för att detta kanleda till klart sämre förutsättningar för deras företag med färre jobb somföljd.I proposition 1995/96:222 medger regeringen detta:Likväl tycks det finnas en viss tvekan hos utländska investerare att väljaSverige som investeringsland. Ett skäl till detta kan vara svårigheten att lockakvalificerad utländsk personal till . Vid en etablering måste i regel ettantal nyckelpersoner ansvara för startandet av den svenska verksamheten.Skattereglerna kan då utgöra ett hinder för sådana personer att komma hit.Regeringen drar sedan slutsatsen att det kan finnas anledningatt medge sådana personer lättnader vid beskattningen.Regeringen erkänner således att de genomfördamarginalskattehöjningarna och de därutöver höga skatternaär ett hinder för utländska personer att arbeta i Sverige.Omvänt innebär det naturligtvis att välutbildade svenskarofta är beredda att lämna Sverige.Trots detta föreslår regeringen i propositionen att det redan urholkadeinflationsskyddet skall försämras ännu mer. Det innebär att ännu flerheltidsarbetande tvingas betala de höga marginalskatter regeringen själverkänner skadan av.Regeringens samlade förslag på skatteområdet utvecklas i proposition1995/96:222. Sammantaget medför de ett höjt skatteuttag. Inomföretagssektorn föreslås vissa lindringar av skatteuttaget, vilka emellertidmotsvaras av lika stora skärpningar på andra områden. Härtill kommer attenergiskatten kommer att höjas ytterligare med cirka fem miljarder kronoroch att arbetsgivarperioden i sjukförsäkringen förlängts utan motsvarandesänkning av arbetsgivaravgifterna.Sedan hösten 1994 har beslut fattats om att höja egenavgifter ocharbetsgivaravgifter av lönerna. föreslår regeringen att fören lönesumma skall höjningarna undanröjas.Samtidigt föreslås emellertid att den avsättningsmöjlighet i form avperiodiseringsfonder som var ett starkt önskemål från framför allt mindre ochmedelstora företag i samband med företagsskattereformen 1993 skallbegränsas så att avsättning enbart medges av vinsten. Också ifråga om den återinförda dubbelbeskattningen aviseras en lindring i form avenkelbeskattning för vissa bolag. Någon ändring av de starkt expansions-hämmande fåmansbolagsreglerna föreslås däremot inte.Regeringen aviserar visserligen en utredning om den privata tjänstesektornmed särskild inriktning på sådana tjänster som kan efterfrågas av hushållen,men föreslår inga konkreta åtgärder. De stora skattekilarna på arbete, som ärett definitivt hinder för tillkomsten av ett stort antal nya jobb inom dennasektor, skall uppenbarligen ligga fast.Regeringen föreslår också en omläggning av beskattningen av fordonvilken innebär att försäljningsskatten slopas som den löpandefordonsbeskattningen höjs i motsvarande mån. Tjänstebilsbeskattningenföreslås bli något lindrad. För att möjliggöra en omstrukturering inomfastighetssektorn föreslår regeringen en reducerad stämpelskatt . höjs tobaksskatten och skattefördelarna vidförsäljning av andelar i allemansfonder undanröjs, bägge åtgärderna från1997.Regeringens propositioner visar på en gryende insikt om att högbeskattning på arbete och återinförd dubbelbeskattning är och har varitnegativt vad gäller ambitionen att skapa goda förutsättningar för företagandeoch nya jobb. När vissa begränsade lindringar nu föreslås motverkas deemellertid med råge genom skattehöjningar på andra områden. Genom att gemed ena handen och ta mer med den andra skapas, som framgått avett antal analyser och kommentarer efter det att propositionerna harpresenterats, inga nya jobb.NäringspolitikenRegeringen bortser från de strukturella problem som hindraratt fler nya företag tillkommer och att existerande företagväxer. I stället för genomgripande åtgärder för ett bättrenäringsklimat föreslår regeringen ökade statliga utgifter,politiskt styrda projekt och en rad nya utredningar.I propositionen föreslås att anvisas till vad som kallas ettprogram för småföretagsutveckling, förnyelse och tillväxt. Dessvärre ärinnehållet inte särskilt konkret, utan bygger till stor del på att utredningarochkommittéer tillsätts. I vissa fall innebär regeringens förslag urvattnade kopiorav tidigare borgerliga förslag. Vissa mycket betydelsefulla frågor, som tillexempel lika konkurrensmöjligheter mellan privat och offentlig närings-verksamhet, lämnas helt utan åtgärd.Det är svårt att se de olika punkterna som ett sammanhängande program.Intrycket är att det är en sammanställning av pågående och planeradeåtgärder och utredningar inom regeringen.Vi godtar självfallet förslagen i de delar de sammanfaller med våra förslag,i bl.a. den presenterade motionen 1995/96:A49, där vi lägger fram enrad förslag för att förbättra förutsättningarna för företagande. I flera fallföreslår vi emellertid mera genomgripande förändringar, t.ex. i fråga omavreglering och förenklingar.Våra förslag, som till stor del bygger på regelförändringar och arbete inomredan existerande organ, bör kunna genomföras utan att statens utgifterbehöver öka. Vi avvisar därför bland annat förslaget att avsätta en halvmiljard kronor till anslaget för särskilda regionala åtgärder och förslaget attöka anslaget till folkrörelserådet Hela skall leva.I propositionen föreslås vidare att skall avsättas till enfond för samarbete och utveckling inom . Detta förslag haremellertid inget direkt samband med de problem som gäller förutsättningarnaför företagande och nya jobb. De medel som föreslås avsedda att förbrukasunder en femårsperiod skall administreras av en organisation inom Statsråds-beredningen. Denna konstruktion och detta tillvägagångssätt måste ifråga-sättas.Enligt Moderata samlingspartiet har stödet till de nya demokratierna kringÖstersjön hög prioritet. Det måste dock vara en del av en långsiktig strategiför att främja deras självständighet, skapandet av en rättsstat, marknads-ekonomins utveckling samt förbättring av miljön.Den socialdemokratiska regeringens intresse för närområdet i ärsenkommet. Moderata samlingspartiet föreslog redan i budgetmotionen ijanuari 1995 en betydligt högre ordinarie anslagsnivå när det gäller stödet tillnärområdet. För innevarande budgetår innebär vårt budgetalternativ en nivåsom ligger över regeringens. Detta förslag avslogsav regeringsmajoriteten.Nivån på det framtida samlade svenska stödet till närområdet samtinriktningen och fördelningen av detta bör bestämmas i budgetarbetet i höst.Därigenom kan den totala effekten av resursinsatsen avvägas på bästa sätt.I propositionen aviseras dessutom ett nytt investeringsstöd för jordbruket,dock utan att beloppen preciseras. Det är en väl motiverad förändring avjordbrukspolitiken, men vi förutsätter att förändringen inte orsakarstatskassan några nya utgifter utan finansieras helt inom ramen för enomfördelning av det nationella jordbruksstödet.Vi är kritiska till förslaget att öka statsutgifterna genom att satsa en miljardkronor på anslaget för främjande av omställning i ekologiskt hållbar riktning.Förslaget är ett uttryck för en förlegad arbetsmarknadspolitik med stöd ochbidrag i stället för lägre skatter och strukturella förändringar i syfte attförbättra näringsklimatet och skapa förutsättningar för nya jobb ochinvesteringar i ny miljövänligare teknik. Arbetsmarknadspolitik bör intebenämnas miljöpolitik och miljöpolitiken bör inte kompletteras medsysselsättningsmål. Erfarenheten visar att måluppfyllelsen med en åtgärd blirsämre om åtgärden syftar till att uppnå flera olika mål samtidigt.Det är också märkligt att regeringen väljer att med statliga budgetmedelfinansiera miljösatsningar åt kommunerna och näringslivet somman avstår från att öka medfinansieringen av EU:s miljöstöd. Ett betydligtmindre belopp än det som regeringen nu anslår för miljöinvesteringar hade,tack vare den 50-procentiga medfinansieringen från EU, fått större effekt omman i stället valt att göra fler miljösatsningar inom ramen för EU:smiljöprogram för jordbruket. Vi har tidigare föreslagit detta i en motion tillriksdagen.ArbetsmarknadenRegeringen presenterar i propositionen vissa nyordningarinom arbetsmarknadspolitiken. Den mest avgörandeförändringen av villkoren på arbetsmarknaden avstår manemellertid från att aktualisera, nämligen en reformering avarbetsrätten.Trots att den arbetsrättsliga regleringen utgörs av lag och sålunda måste bliföremål för beslut om och när förändringar skall ske, och trots attparterna på arbetsmarknaden inom misslyckats medatt nå en uppgörelse, förmår inte regeringen handla.Vi finner för vår del detta utomordentligt anmärkningsvärt. Oförmågan attreformera arbetsrätten leder till högre arbetslöshet helt i onödan. Enliberaliserad arbetsrätt skulle dessutom leda till nya riktiga jobb utan någrasom helst kostnader för staten.I vår motion 1995/96:A49 har vi presenterat förslag till en reformeradarbetsrätt både på kort och på . Vi hänvisar till detta förslag. Detbör beslutas utan dröjsmål.Regeringens förslag på det direkt arbetsmarknadspolitiska områdetdiskuteras i en särskild kommittémotion. Här skall endast vår principiellakritik redovisas.En huvudpunkt i de förändringar av arbetsmarknadspolitiken somregeringen förordar är en kommunalisering av arbetslösheten. Kommunernaskall ges en större uppgift och en mindre. Äldrearbetslösa skall sysselsättas inom den offentliga verksamheten. De skall, somarbetsmarknadsministern motiverat förslaget, garanteras "ett värdigt slut".Vi vill för vår del starkt varna för en utveckling i riktning mot vad sombrukar benämnas en tredje arbetsmarknad, präglad av bidragsjobb.Etablerandet av en sådan arbetsmarknad kan säkert förefalla attraktivt förvissa kommuner som härigenom uppenbarligen redan sett en möjlighet attundvika nödvändiga moderniseringar av den kommunala verksamheten. Förde arbetslösa däremot riskerar en marknad av kommunala bidragsjobb att blien arbetsmarknad som man i praktiken inte kommer att kunna lämna.Inställningen till arbetslösa äldre finner vi direkt frånstötande.Regeringen föreslår också att den gamla och hårt kritiserade idén om s.k.arbetsföretag nu likväl skall förverkligas, om än i en lätt retuscherad form ochomdöpt till arbetscenter. Arbetslösa skall kunna hyras ut till företag men varaanställda i centret.Effekterna av dessa centrer riskerar att bli desamma som effekterna avandra kommunala bidragsjobb. Dessutom kan uthyrningsverksamheten bli ettdirekt hot mot riktiga företag med motsvarande inriktning. Medarbetare somskulle kunna erbjudas arbete via kommunala arbetscentrer skulle rimligenockså kunna få arbete på en vanlig marknad förutsatt att skatter, arbetsrättoch lönebildning är ändamålsenliga. Det är således inom dessa områden somförändringar behöver göras istället för att söka olämpliga vägar runt deverkliga problemen.Samma verklighetsfrämmande förhållningssätt uppvisar regeringen i sinanyutställda löften till ungdomar om jobb och ett arbete undernästa sommars lov från skolorna. Något sådant kan regeringen naturligtvisinte lova. Att ändå göra det undergräver ytterligare tilltron till politiken hosen grupp medborgare där misstron redan är betydande.I vår motion 1995/96:A49 presenteras riktlinjerna för en arbetsmarknads-politik i nära samarbete med de företag där de nya jobben måste komma.Lärlingsprogram för unga och särskilda arbeten i företagen för dem som äreller riskerar bli arbetslösa är huvudinslag i en sådanpolitik. Vi hänvisar till dessa förslag, liksom till ett uttalande i sammamotionom arbetsmarknadspolitikens uppgift. Enligt vår mening skall arbets-marknadspolitikens distinkta syfte vara att få arbetsmarknaden att fungerabättre.Regeringen vill höja ersättningen i a-kassan till . Förslaget ärolämpligt inte bara därför att det i en besvärande statsfinansiell situation ärmycket kostsamt utan också därför att det motverkar goda incitament tillarbete och en mer flexibel lönebildning.I motion 1995/96:A49 förordar vi att en allmän arbetslöshetsförsäkringinförs. I motionen framförs också förslag om förändringar i hur ersättnings-nivåerna skall beräknas. Vi avstyrker regeringens förslag och hänvisar till dennämnda motionen.Det är sammanfattningsvis vår uppfattning att regeringen sätter orimligtstor tilltro till arbetsmarknadspolitikens möjligheter att bidra till att nyajobbkommer till. Ständiga förändringar i arbetsmarknadspolitiken får ursäkta enbristande politik för ökat företagande. Det är ingen framkomlig väg tilltillväxt och arbete.UtbildningspolitikenUtbildning och kompetenshöjning framhålls som två viktigaingredienser i regeringens politik för att minskaarbetslösheten. "Utbildning" och "kompetenshöjning" äremellertid inga magiska lösenord som med automatik ledertill fler arbeten och högre välfärd. Orden måste fyllas medinnehåll.Ordens viktiga innehåll kommer av en vision eller idé om hur det framtidasamhället kommer att se ut och, inte minst, av en klar insikt om att detkommer att vara annorlunda jämfört med dagens samhälle. Ett parti somantingen tror att samhället har nått "den bästa av alla världar" eller som avolika skäl inte vill eller kan se de förändringar som påverkar samhälletkommer att föra en utbildningspolitik som präglas av väntan och "mer avsamma".En utbildningspolitik kan heller inte få ett framåtsyftande innehåll om denskapas i ett vakuum. Skall utbildningspolitiken ge önskade resultat måste denvara en del av ett sammanhållet program med aktiviteter inom bland annatarbetsmarknads-, skatte- och lönepolitiken. Dessutom måste utbildnings-politiken ha ett stöd i de enskilda människornas vilja att lära och förstå samtisamhällets allmänna hållning till kunskap och vetande.Regeringen framlägger i propositionen återigen sina idéer om hurutbildningspolitiken skall formas . De förslag somframförs har presenterats vid ett otal tidigare tillfällen, senast i denekonomiska vårpropositionen. Den aktuella propositionen innehåller i sakinget nytt.De 100 000 platserna inom vuxenutbildningen återkommer sålunda. Detfaktum att satsningen egentligen bara till en mindre del består av nya platserär nu välkänt. Platserna riktar in sig på arbetslösa, en grupp som är i stortbehov av stöd men som med en annan politik kunnat besparas sin nuvarandesituation. Eftersom regeringen inte har någon idé om hur framtiden kommeratt se ut, skall platserna användas till en allmän höjning av baskunskaperna,vilket rent allmänt kan vara bra. Hur denna kunskapshöjning skall hjälpa destuderande till nya arbeten framgår dock ej.Regeringen har i olika turer behandlat frågan om hur utbildningen skallfinansieras. Framförda förslag om att kunna studera på A-kassa har mötts avmassiv kritik. I propositionen tror sig regeringen lösa denna konflikt genomatt införa ett särskilt utbildningsbidrag som ligger på en nivå motsvarandearbetslöshetsersättningen. Förslaget innebär, enligt vår uppfattning, flerarisker. En är att elever genom höga bidrag lockas in på en utbildning utan attha övervägt de kort- och långsiktiga ekonomiska konsekvenserna av attstudera. När bidraget tar slut finns en stor risk att dessa studenter avbrytersina studier. En annan risk är att känslor av orättvisa sprids i samhället,därföratt olika grupper får studera på olika villkor.I den högre utbildningen ägnar sig regeringen likaså åt att återanvändagamla förslag. De 30 000 platserna har presenterats förr och består till stordelav befintliga platser. Regeringen ser fler högskoleplatser främst som ettarbetsmarknads- och regionalpolitiskt instrument. Denna baktanke görs detheller ingen hemlighet av i propositionen. Regeringen redovisar däremot intehur den högre utbildningen skall bidra till ökad konkurrensförmåga ochtillväxt, och därmed fler arbeten. Frågor som inte berörs är hur lärosätena rentpraktiskt skall kunna klara vidgade uppgifter: hur skall lokaler ordnas, finnslärare med tillräckliga meriter, finns tillräckligt antal elever med rättbakgrund och intresse etc.En politik för fler riktigajobbArbetets nya villkorArbetslösheten är ofta en personlig katastrof för den somdrabbas. Den utgör dessutom en betydande ekonomiskbelastning. Sammantaget kostar arbetslösheten varje svenskthushåll i genomsnitt mer än . För varjemänniska som går från arbetslöshet till produktivt arbeteförbättras de offentliga finanserna med cirka 200 000 kronor.Ett särskilt illavarslande drag i dagensarbetslöshetssituation är att problemen är störst inom sådanaverksamheter där expansion vore allra mest angelägen. Av enstudie, redovisad i , framgåratt har antalet varsel i offentligtjänst minskat, medan varslen fortsatt att öka i det privatanäringslivet. Varslen i den privata tjänstesektorn ökade 1996. Inflödet av nyajobb i tjänstesektorn förefaller att ha sjunkit med enfjärdedel.Diagram 5.1 VarselutvecklingenTvå figurer illustrerar den utveckling vi här har redovisat.DiagramAtt arbetslösheten stigit snabbt beror delvispå att den offentliga sektorn, som tidigare anställde ett snabbtväxande antal medarbetare, kan göra det. Detkommer den inte heller att kunna göra.När den offentliga expansionen upphör, synliggörs de underliggandesvagheter som kännetecknats av, men dolt ellerförträngt. Företagen är för få, utvecklas för svagt och anställer snarare färreän fler. Det enskilda tjänsteföretagandet, den del av ekonomin som bordeväxa snabbast, är outvecklat.Att företagen inte kan eller vill växa tillräckligt fort finns det, dessvärre,rikhaltiga bevis på. Av en undersökning (1996) avseende 250småföretagare framgår att höga arbetsgivaravgifter, arbetsrättsregler, högaskatter och krångliga föreskrifter är direkt avhållande på företagstillväxten.En väsentlig orsak bakom dagens situation är den svenskasamhällsstrukturens bristande överensstämmelse med de individuella ochrörliga tendenser som präglar utvecklingen över hela världen.Låt oss i detta sammanhang peka på några förhållanden av särskildbetydelse.Sverige är ett extremt kollektiviserat samhälle. Den offentliga sektorn harlänge ansetts viktigare än den privata. "Att-ha-rätt-till"-attityden snarare än"jag-kan-bidra-själv" har alltmer kommit att känneteckna det svenskasamhället. Ekonomin, arbetsmarknaden och de sociala stödsystemen präglasav detta.Så kan det emellertid inte fortsätta, om återigen skall kunna växa.Arbetsmarknaden är, som vi just antydde, uppbyggd efter samma kollektivaprinciper som samhället i övrigt. Lagar och kollektivavtal reglerar villkorenför arbetet, ofta också i minsta detalj.