mot · GK02Sf213 · 1996-10-07 00:00:00 — Enligt regeringsförklaringen är en halvering avarbetslösheten "regeringens främsta och allt annatöverskuggande uppgift". skall den öppnaarbetslösheten vara högst fyra procent.Över en halv miljon människor står helt utanför arbetsmarknaden.Regeringen har därför tagit på sig en mycket krävande och svår uppgift.Ingen åtgärd för att stimulera fram nya arbetstillfällen bör därför lämnasoprövad. Metoderna måste underordnas målet.Ytterst handlar det om att återskapa människors tro så att manfullt ut vågar delta i den process som driver utvecklingen framåt.Typiskt för dagens arbetsmarknad och trygghetssystem är att "de som finnsinne i systemet har allt medan de som står utan inte har något". Mångaarbetslösa, framför allt unga, är beroende av socialbidrag för sinförsörjning.Det är bl a mot den här bakgrunden som frågan om en arbetstidsförkortningånyo aktualiserats. Många har sett och tror på en möjlighet att skapa flerarbetstillfällen genom att dela på de arbeten som finns d v s som enfördelningspolitisk åtgärd.Andra menar att en arbetstidsförkortning inte får någon sådan effekt och attdet dessutom inte är ekonomiskt realistiskt. Man pekar också på skillnadenmellan den lagstadgade arbetstiden och den verkliga.Till bilden hör också att det totala övertidsuttaget på många företag ärmycket högt. Så högt att ansett det motiverat att föreslåen begränsning till och arbetstagare.Räknat i arbetstillfällen motsvarar dagens övertidsuttag ca 60 000 heltids-arbeten.Med de starka invändningar som finns mot en arbetstidsförkortning ochmot bakgrund av de stora övertidsuttagen, borde det vara intressant attförsöka få klarlagt om det på något annat och mindre drastiskt sätt går attåstadkomma någon form av "delning" av den verkliga arbetstiden.Syftet måste vara att öka antalet arbetstillfällen utan att skapa någralåsningar för framtiden och utan ökade kostnader för vare sig staten ellerföretagen.En metod som vi ser som möjlig är att differentiera arbetsgivaravgifterna iförhållande till arbetstiden genom lägre avgift på normal arbetstid och enhögre avgift på övertidsuttag.Det skulle innebära att arbetsgivaren på den individuella lönesumman fören normal arbetstid på 1 760 årsarbetstimmar () betalade enlägre avgift och för tid däröver en högre avgift.För att stimulera till en successiv omvandling till nyanställningar bordedock gränsen för den lägre avgiften sättas redan vid t ex 1 540 årsarbets-timmar ().Skillnaden mellan den högre och den lägre avgiften bör vara så stor att denblir ett starkt incitament till nyanställningar. Omfördelningen måste givetvisske inom ramen för de avgifter man betalar och får inte förföretagen totalt sett leda till högre kostnader. Stimulansen skall ligga idifferentieringen och i möjligheten att pressa ner kostnaderna för arbetsgivar-avgifter genom att nyanställa.Om ett flertal företag använder sig av möjligheten att nyanställa innebär detnaturligtvis att staten får in mindre arbetsgivaravgifter. Men samtidigtminskar i så fall kostnaderna för arbetslösheten. I ett kort perspektiv blir detdärför för statens del ett "nollsummespel" medan det för enskilda företag kanminska kostnaderna.Vi anser att detta förslag är ett bättre sätt att stimulera fram nyaarbetstillfällen än att använda arbetsmarknadsmedel för mer eller mindretillfälliga arbeten i den offentliga verksamheten. Arbetsgivarna skulle ocksåpå detta sätt få en ännu tydligare anvisning om hur samhället vill påverkautvecklingen. HemställanMed hänvisning till det anförda hemställs1. att hos regeringen begär en utredning om differentieradearbetsgivaravgifter.