mot · GK02Sf625 · 1996-10-07 00:00:00 — InledningI många länder jorden runt spirar en osund nationalism somger upphov till olika former av förakt för principen om allamänniskors lika värde. Begreppet "etnisk rensning" har blivitvälbekant genom kriget i det . I en delländer används våldsmetoder för folkförflyttning och"rensning", i andra länder kan mer förfinade administrativaoch ekonomiska styrmedel ha samma effekt. Den grund somdessa tankar vilar på är 1800-talets nationalstatsidé ("Ettland, ett folk, ett språk och en kultur").Men landsgränser, utbredningsområden för olika språkgrupper och folkstämmer sällan överens. Svenska talas i , finska i . Samelandgår från i öster till i väster och sträckte sig för längesedan långt söder ut i och . I talas flera tiotalinomeuropeiska minoritetsspråk utöver de officiella språken (alltså oräknat"invandrarspråken").I delar av gränsområdena mellan , , , , ochArmenien lever olika folk som gör anspråk på områden som till stora delar ärgemensamma. Att åstadkomma "etniskt rena" områden för varje folk påjorden, skulle leda till världshistoriens största folkförflyttning medåtföljandemänskliga tragedier.I flera internationella konventioner om mänskliga rättigheter behandlasfrågor om minoritetsskydd. är i internationella sammanhang enförkämpe för förbättrade mänskliga rättigheter och skydd för minoriteter. Detvore därför naturligt att den svenska staten också på hemmaplan skulle hasamma strävan att försvara "rätten att vara olik". Men uttrycket framför andranär det gäller invandrar- och minoritetspolitik är integrering. Detta begreppär dock så svårt att definiera att den invandrarpolitiska kommittén, somlämnade sitt slutbetänkande , avstod från att på djupet analyserafrågan. Föreställningen att en lagfäst minoritetspolitik skulle motverkaintegration är utbredd.Den svenska politiken har därför under en stor del av präglatsav misstänksamhet mot minoritetsrättigheter. Samernas, sverigefinnarnas ochzigenarnas situation kan tas som exempel. Både och harsamiska språklagar, har det inte. Finska språkets ställning i Sverigehar ännu inte lösts trots att den sverigefinska minoriteten har enmånghundraårig historia i vårt land. De sverigefinska kulturfrågorna går somen stafettpinne mellan otaliga utredningar. Romernas (zigenarnas) situationbehandlas mer som en fråga om sociala handikapp än som en kulturfråga.Målen för invandrar- ochminoritetspolitikenRädslan för en lagfäst minoritetspolitik syns i hur deinvandrarpolitiska målen utvecklats i Sverige.De mål en enig riksdag beslutade som riktlinjer för invandrar- ochminoritetspolitiken brukar sammanfattas i de tre begreppen jämlikhet,valfrihet och samverkan. Den invandrapolitiska kommitténs majoritet skriveri sin diskussion av dessa riktlinjer att en del har knutit sina förväntningar påpolitiken till att statsmakterna använt begreppet minoritetspolitik och"förväntade sig ett aktivt engagemang för att skapa bestående minoritetermed särskilda rättigheter" .Men staten eller byråkratin kan inte "skapa bestående minoriteter". Ettsådant uttryckssätt antyder en övertro på den sociala ingenjörskonstensförmåga. Däremot kan majoritetsgruppen i ett land välja att slå vakt omindividers och gruppers rätt att - om de så önskar - bevara ochvidareutveckla språk och andra kulturella särdrag. Om detta sedan lyckaseller ej beror på minoritetsgrupperna själva.Bland de argument som framförts mot en lagfäst minoritetspolitik kannämnas följande:I samband med riksdagsbeslutet konstaterade attinvandrargrupper inte var minoriteter i folkrättslig mening.IPOK ansåg att det "för att en invandrad minoritet skall bestå och existeraunder krävs en geografisk och yrkesmässig koncentration somknappast kan bli aktuell i ". Detta ansågs stämma med etableradforsknings synsätt - invandrade grupper försvinner ofta som sammanhållnaetniska och språkliga grupper redan efter ett par generationer och överleversällan fyra.En ensidig betoning av invandrares kulturella identitet leder generellt setttill ett diskriminerande utpekande av olikhet.Det första argumentets konstaterande att invandrare inte är minoriteter ifolkrättslig mening, och att därför inte bör ha en minoritetspolitik,kan lätt elimineras. Man kan ju helt enkelt förklara vilken innebörd ordetminoritet har i ett visst sammanhang för att skilja det från den folkrättsligainnebörden. Ett exempel är den EU-stödda europeiska kommitté som värnarom de europeiska minoritetsspråken. Den talar om "lesser used languages".Det andra argumentet anger en trolig utveckling för många minoriteter.Men är det majoritetsgruppen som ska avgöra om en minoritetsgruppöverlever eller inte? Beträffande den sverigefinska gruppen kan dessutomsägas att den är tillräckligt stor för att bestå. Om man dessutom kan minskagenerationsmotsättningar i andra språkliga minoriteter genom att exempelvislåta barnen lära sig föräldrarnas modersmål, torde detta vara en tillräckligtstor social vinst trots att gruppen assimileras.Det tredje argumentet antyder att ett sätt att motverka diskriminering skullevara att dölja eller utplåna minoritetskännetecken. Det är också ett av deargument som används i länder där man bedriver "etnisk rensning". Motdetta kan anföras att meningen med den svenska lagstiftningen motdiskriminering (liksom motsvarande internationella konventioner) är just attvärna om rätten att vara olik.Varför behövs en minoritetspolitik?Riksdagen beslöt 1986 att ändra de riktlinjer för invandrar-och minoritetspolitiken som antogs 1975. Ordet"minoritetspolitik" ströks. Vidare gavs begreppet "valfrihet"en ny innebörd, en snävare betydelse än i de tidigareriktlinjerna.Det är olyckligt att riktlinjerna därmed inte längre avsåg en kulturpolitikför språkliga minoriteter. Inte heller Invandrarpolitiska kommitténs majoritetanser att behöver en sådan politik. Kommittén talar i vagaformuleringar om det "mångkulturella samhället". Varken invandrarna ellerde inhemska språkliga och etniska minoriteterna har ett dokument att hänvisatill när det gäller att i olika sammanhang hävda sina kulturella rättigheter(utöver en tämligen vag formulering i regeringsformen). En grupp som t exjämsides med svenska språket vill bevara och utveckla sitt modersmål kaninte åberopa av beslutade mål för minoritetspolitiken.Det finns därför behov av särskilda riktlinjer för minoritetspolitikenavseende språkliga och etniska minoriteter. Minoritetsgruppernas rättigheteroch former för deras medinflytande i exempelvis skolplanering och andraaktiviteter bör slås fast. Med vanliga demokratiska majoritetsbeslut ute ikommunerna kan man annars inte garantera minoriteterna en likvärdigbehandling i hela landet. En språklig eller etnisk minoritet kan behandlas påett sätt i en kommun och på ett diametralt motsatt sätt i en närliggandekommun. Dessutom kan undervisning, kulturstöd etc för en minoritet inomen kommun variera så kraftigt att föräldrar som tillhörminoriteten har svårt att t ex planera undervisningen för sina barn.Argumenten för en lagfäst minoritetspolitik kan sammanfattas på följandesätt:Av fastställda rättigheter för etniska och språkliga minoritetermedverkar till att stärka självtilliten och den kulturella identiteten för depersoner som vill räkna sig till en viss minoritet. Därmed underlättas enintegration byggd på jämlikhet och kulturell medvetenhet. I synnerhet gällerdet barnen och ungdomarna som ofta känner sig vilsna i valet mellanföräldrarnas kultur och den svenska majoritetsgruppens. En av samhälletaccepterad dubbel, förenlig identitet blir möjlig.En fastställd kulturpolitik för minoriteter motverkar rasism ochdiskriminering. Minoritetspolitiken legitimerar möjligheten att varasverigefinne, sverigezigenare osv.Fasta regler för språkundervisning och kulturstöd i olika former medverkartill möjligheten att bevara sådana språk som samiska, finska, tornedalsfinskaoch zigenska - språk som är en värdefull del av den svenska kulturen. Detkan dessutom medverka till uppbyggandet av en språklig kompetens påmodersmålsnivå av sådana "invandrarspråk" som har stor nytta av ide internationella förbindelserna - handels- och kulturförbindelser, u-lands-bistånd, diplomati etc.Sveriges möjligheter att internationellt verka till förmån för språkliga ochetniska minoriteter i skilda länder ökar om vi själva har en lagfäst minoritets-politik. I synnerhet torde detta gälla de svenska önskemålen om fortsattskydd för det svenska språkets ställning i Finland.Demokratins människosyn och detmångkulturella samhälletI beskrivningar av det mångkulturella samhället tenderarmånga att bortse från behovet av en fast etisk ochvärderingsmässig grundval för ett samhälle, ett gemensamtetiskt minimum. Så t ex säger islutbetänkandets sammanfattning att det mångkulturellasamhället inte är statiskt och "målet bör enligt kommitténinte heller vara att bibehålla och bevara det som gäller ". Man kan instämma i denna dynamiska syn påkulturutvecklingen. Men ett av villkoren för att dennadynamik inte ska bli explosiv är bevarandet av ett etisktminimum som alla invånare respekterar.En sådan diskussion kan ta sin utgångspunkt i den svenska historien.Sverige har under gångna århundraden huvudsakligen varit ett invandrarland.Undantaget är den ungefär trekvarts sekel långa period med då drygt 1,2 miljoner människor utvandrade till framföralltNordamerika.Under denna "utvandringsperiod" upplevdes som ett alltmerhomogent land. De tidigare invandrargrupperna hade integrerats i detsvenska samhället och de bidrag de lämnat till den av skilda elementsammansatta svenska kulturen kom därför att i allt högre grad att uppfattassom svenska. upplevdes inte - i varje fall inte avmajoritetsbefolkningen - som ett mångkulturellt land, trots att stora delar avdet svenska språket, svenska seder och bruk hade en bakgrund i detkulturella bagage som tidigare invandrargrupper (liksom de från otaligaeuropeiska krig hemvändande svenska soldaterna) fört med sig.Sverige har i denna mening präglats av enmångkulturell bakgrund. Dessutom har ett flertal minoritetsgrupper enåtskilliga sekel lång historia inom det svenska rikets gränser. Menmajoritetsbefolkningens helt dominerande storlek gjorde attminoritetsgrupperna - samer, tornedalsfinnar och andra sverigefinnar, judar,zigenare m.fl. - i stort sett "försvann" i majoritetsgruppens medvetande. svenska historia som bibringats svenska elever har detdärför varit mycket tunt med fakta om minoriteterna. Till den upplevdahomogeniseringen bidrog också den nationella samling som de bådavärldskrigen skapade. spreds nazismens idéer om en homogenarisk befolkning med hemortsrätt i de gamla germanska kärnområdena. Hosen icke obetydlig grupp av den svenska befolkningen fann dessa tankar engod jordmån.När så efter det invandringen till vårt land nystartade,upplevdes de nyinvandrade av många människor som ett hot mot dethomogena . I synnerhet gäller det de senaste årtiondenas invandring.Men historien borde lära oss att det svenska kulturarvet med väsentligarötter i västerländsk humanism och tradition har bidragit tillskapandet av en lagstiftning och en rättstradition som kan utgöra en stabilgrund för ett mångkulturellt samhälle. Det fordras dock att många svenskarbibringas en större medvetenhet om "svenskhetens" rika rötter imånghundraårig internationell kulturpåverkan, inte minst genom tidigareinvandrare. Också kunskapen om de internationella konventioner Sverigeskrivit under behöver stärkas. I själva verket uttrycker Europarådetskonvention om de mänskliga rättigheterna, liksom motsvarande och , väsentliga delar av den humanistiskagrund på vilken vårt samhälle och vår välfärdsmodell byggts.Målen för den förändrade invandrar- och minoritetspolitiken bör därförutgå ifrån att också i fortsättningen kommer att präglas av kulturelloch etnisk mångfald. Det bör dock betonas att mångfalden hålls samman aven gemensam humanistisk, demokratisk grund samt av de starkakultursammanhållande element som visat sig bidra till fred ochsamförstånd i vårt land. Ett mångkulturellt samhälle fungerar inte utan engemensam etisk grund som respekteras av både majoritetsbefolkning ochminoritetsgrupper. En del av denna etiska grund är just respekten för andrainviders och folkgruppers språkliga, religiösa och kulturella särdrag.Familjens ställning i detmångkulturella samhälletStatsmakterna betonar riktlinjer förinvandrarpolitiken barnets individuella behov när det gällerolika åtgärder som t ex hemspråksundervisning. Men vemavgör vilka behov som är viktigast, företrädare förminoritetsgruppen eller majoritetsgruppen? Man kan i realiteten aldrig isolera"individuella behov" ifrån den sociala och kulturella miljöbarnet lever i. Det är endast företrädare för en starkmajoritetsgrupp som anser detta vara oproblematiskt. Ävenmajoritetsgruppen tolkar barnets behov utifrån sin egenkulturs bedömning av vad som är väsentligt i livet.Det är därför viktigt att föräldrars rätt att tillförsäkra sina barn enuppfostran och utbildning som står i överensstämmelse med deraslivsåskådning på lämpligt sätt betonas i målen för invandrar- ochminoritetspolitiken. Detta bör vara en naturlig följd av att beslutatt inlemma med tilläggsprotokoll i svensklagstiftning. Även innehåller regler som är tillämpliganär det gäller familjens rättigheter.Givetvis kan föräldrarätten i ytterlighetsfall komma i konflikt med"demokratimålet". Detta har uppmärksammats bland annat i FN:sbarnkonvention. Självfallet måste lagstiftning till skydd för barn respekterasav alla invånare.Begreppet integration"Rätten att vara olik" är en väsentlig del av en framgångsrikintegration. För en funktionell definition av integration kanman bygga på de begrepp som 1975 satte upp sommål för invandrarpolitiken - jämlikhet, valfrihet ochsamverkan.En invandrar- och minoritetspolitik som syftar till förbättrad integrationborde därför kunna konstateras i form av en stegvis allt bättre jämlikhet mellan individer och grupper inom olikasektorer i det svenska samhället, en valfrihet för individer och grupper som står i allt bättreöverensstämmelse med internationella konventioner om mänskliga fri-och rättigheter och svensk lag. en gradvis förbättrad samverkan mellan individer och grupper som kanmätas i bland annat minskad diskriminering och segregation.En mycket viktig del av integrationen gäller den tredjepunkten - samverkan. Det bör framhållas att en förbättradsamverkan i stor utsträckning är resultatet av hur väl stat ochkommun lyckas skapa och upprätthålla förutsättningarna förjämlikhet och valfrihet. En individ eller grupp som anser sigjämlikt behandlad och har en vidsträckt valfrihet för sinasträvanden kommer att ha viljan att samverka för detgemensammas bästa.Samverkan i ett mångkulturellt samhälle kräver dessutom en gemensamreferensram och ett gemensamt språk. Goda kunskaper i svenska för samtligainvånare är därför en förutsättning för en lyckosam integration.Nya politiska målSkillnaden mellan en vag mångkulturell beskrivning avsamhället och en lagfäst minoritetspolitik kan beskrivas somskillnaden mellan möjlighet och rättighet. har föreslagit förändrade mål förinvandrarpolitiken. I korthet går de ut på att"invandrarpolitiska åtgärder" i stort ska begränsas till attgälla av invandrares vistelse i Sverige.Därefter ska den generella politiken gälla. Denna politik skautgå ifrån att är ett mångkulturellt samhälle. Omdenna generella politik ska värna också minoriteternasställning, borde målen även innehålla en punkt av ungefärföljande lydelse:Den generella samhällspolitiken skall också omfatta åtgärder till stöd företniska och språkliga minoritetsgruppers rätt att bibehålla och vidareutvecklasin kultur inom ramen för av ratificerade internationellakonventioner och svensk lag.Minoritetspolitik -kulturpolitik för minoriteterDen invandrarpolitiska kommittén betonar som nämnts attden generella politiken i mycket högre grad än tidigare måsteutgå ifrån och spegla den etniska, kulturella och socialamångfalden. Det hade i detta sammanhang varit naturligt attnärmare diskutera frågor som berör svenskaminoritetsgrupper.Den sverigefinska minoritetenFinska språkets ställning behandlas f n i en kommitté knutentill (!). Invandrapolitiska kommitténhar därför, liksom otaliga tidigare utredningar, skickat fråganvidare. Ett enda förslag framförs som gäller densverigefinska minoriteten. Det är förslag om införandet av ettspråkprov i finska på grundskole- och gymnasienivå.Samiska och finska är vid sidan av svenska de äldsta språken i . Avhistoriska skäl bör därför de samiska och sverigefinska minoriteterna ha ensärställning i det svenska samhället. Detta bör inte minst framgå i historie-och samhällskunskapsundervisningen i den svenska skolan.Antalet finskspråkiga i är i stort sett jämförbart med antaletsvenskspråkiga i . I vårt land finns en hel sverigefinsk infrastrukturmed finskspråkiga föreningar, kyrkor, idrottsklubbar och andraorganisationer. I många kommuner finns bostadsområden där antaletfinskspråkiga dominerar, i vissa skolor har finska språket en relativt starkställning, liksom på många arbetsplatser.Det finska språket kan inte raderas ut i . Den finskspråkigaminoriteten är stor, kontakterna över är täta och en folklig,finskspråkig kultur är levande i vårt land. Trots att så många brukar finska iden svenska vardagen - även ett ökande antal finskspråkiga företagsledare -finns risken att finskan i blir ett subkulturspråk med låg status.Därför behöver det finska språkets ställning i förstärkas. bördärför ratificera om regionala språk ochminoritetsspråk för finskans del.Ett annat viktigt område för finska språket gäller skolan. Kommunerna harnu möjlighet att ordna tvåspråkig undervisning i hela . Men detmotsvaras inte av någon rättighet för sverigefinnarna. Många finskspråkigaföräldrar känner en stor otrygghet när det gäller barnens undervisning.Föräldrarna har ingen fast skolplanering att studera och ta ställning till. Enaåret finns en mycket omfattande undervisning på finska, kan denskäras ned starkt. Ett av skälen till att många familjer väljer att flytta tillFinland är just omtanke om barnens skolgång.De sverigefinska föräldrarna reagerar också ofta mot den låga kvaliteten påundervisningen i svenska som andraspråk. Föräldrarna önskar en bra och fastundervisning på och i båda språken.Enligt mening bör införa vissa språkregler förden finskspråkiga undervisningen. Erfarenheter från många länder visar atttvåspråkig undervisning ger goda resultat. Inte minst borde vi dra lärdom avundervisningen för finlandssvenskarna i Finland.Kommuner med en viss andel finskspråkiga invånare, skulle åläggas attinrätta en sverigefinsk utbildningslinje inom eller en särskildsverigefinsk skola. Utbildningen skulle ha ett visst garanterat minimiantaltimmar undervisning på och i svenska resp finska i de olika årskurserna.Målsättningen skulle givetvis vara aktiv tvåspråkighet. Efter årskurs 9 skaeleverna ha så goda färdigheter i sina båda språk att de kan följa högreundervisning på både finska och svenska. En särskild styrelse för densverigefinska utbildningslinjen/skolan bör finnas i varje sådan kommun. bör de finskspråkiga föräldrarna ha en stark ställning.Givetvis ska föräldrarna ha rätt att välja om barnen ska gå densverigefinska utbildningslinjen eller om de ska gå i vanlig svensk klass.Klara regler för kommunernas skyldigheter skulle dessutom skapa enbättre balans mellan förhållandena i och . Finskspråkigaföräldrar skulle ha lättare att flytta mellan länderna utan oro för barnensutbildning.I regioner med flera kommuner som uppfyller de nämnda kraven försverigefinsk utbildning inom , bör också erbjudas sverigefinskagymnasielinjer - även de med tvåspråkig undervisning.Viss yrkes- och högskoleutbildning i sådana regioner skulle också hautbildningsalternativ med en stark ställning för det finska språket. I allayrkesinriktade svenskspråkiga utbildningar bör finnas ett tillvalsalternativ förfinskspråkiga elever. Tillvalet ska omfatta yrkesterminologi på finska. Definska institutionerna vid universiteten bör rustas upp.Den nuvarande kulturpolitiken kan leda till att den sverigefinska gruppeninte uppfattar sig som en svensk minoritet utan som en beständig finskinvandrargrupp. Vill vi stärka de sverigefinska barnens och ungdomarnasupplevelse av att höra till det svenska samhället, måste det sverigefinskakulturlivet stimuleras.Andelen i producerade finskspråkiga program i radio och TVmåste ökas. Utbyte av program mellan och är givetvis tillnytta, men den sverigefinska identiteten stärks bäst genom att man får bättremöjligheter att producera program i . Inom radio börresurser skapas för en sverigefinsk fullservicekanal (public service-kanal).Finska språket bör få ett ytterligare stärkt meritvärde inom både denoffentliga och den privata sektorn. I praktiskt taget alla yrken ochbefattningar i det svenska samhället kommer de anställda i kontakt medfinskspråkiga.Sist men inte minst bör den sverigefinska minoriteten få möjlighet attgenom ett sverigefinskt folkting behandla frågor av betydelse för gruppen.Detta folkting kan anordnas enligt mönster av . Varje sverigefinnesom så önskar skulle kunna registrera sig som medlem av minoriteten. Ensådan registrering behöver inte vara offentlig handling när det gäller enskildaindivider, men det sammanlagda antalet sverigefinnar kan räknas somunderlag för olika åtgärder. Varje sverigefinne som registrerat sig skulle harösträtt till det sverigefinska folktinget.Den zigenska minoritetenDen zigenska kulturen omfattar små grupper av människorspridda över hela världen. I länder finns ettbetydande antal zigenare, men gruppernas spridning gör detmycket svårt att vidmakthålla och vidareutveckla de zigenskaspråken. I har romer bott under olika perioder sedan1500-talet. En del av de s.k. finska zigenarna är ättlingar tillromer som lämnade det svenska rikets kärnområde . Under vårt århundrade har den romska gruppen ökatgenom invandring från flera olika länder. Romerna är nu enav de större minoriteterna i landet.Den zigenska minoriteten har varit förföljd i mångaländer. är inte de fysiska tvångsåtgärderna riktade mot gruppenlika starka som tidigare i västerlandet, men det mer eller mindre öppna kravetpå assimilation i majoritetssamhället medför en stark påfrestning på detzigenska språket. Eftersom många zigenare dessutom inte kan skriva sitt egetspråk, saknar den zigenska minoriteten det kulturella stöd som böcker,tidningar och tidskrifter utgör.Den zigenska kulturens internationella karaktär understryker behovet avinternationella insatser. bör verka för att ett europeiskt kulturcentrumför zigenska frågor inrättas.Ett sådant kulturcentrum kunde ha bl a följande uppgifter: att forska om och dokumentera den zigenska historien att forska om och utbilda lärare och andra kulturarbetare i det zigenskaspråket att vidareutveckla en gemensam ortografi och ett gemensamt ordförrådsamt att ge ut ordböcker över de zigenska dialekterna att arrangera olika typer av kultursamlingar och konferenser för zigenare att ta initiativ till och stödja utgivning av zigenska tidningar och böcker.Om på ett kraftfullt sätt visar att man uppskattar denzigenska kulturen som en del i det svenska och europeiskakulturarvet genom att internationellt aktivt arbeta förbildandet av ett europeiskt kulturcentrum, så kommerromernas självkänsla att växa. Det är ett erkännande som deväntat på.Parallellt med att i lämpliga europeiska samarbetsorgan tar initiativtill bildandet av ett europeiskt zigenskt kulturcentrum, bör ett liknandekulturcentrum skapas i Norden.ModersmålsundervisningHemspråksundervisning bör byta namn tillmodersmålsundervisning och förläggas inom timplanen igrundskolan och organiseras som vanlig språkundervisning.Genom dessa åtgärder försvinner karaktären av säråtgärd förinvandrare. Modersmålsundervisning kommer att gälla allabarn till föräldrar som har en annan språklig bakgrundjämsides med svenskan.Det är lätt att föra fram starka argument för den nytta kan få av attmånga barn skaffar sig språkkunskaper på modersmålsnivå.